tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lesja Ukrajinkan yleinen kirjasto

Lesja Ukrajinkan yleinen kirjasto (; "Lesja Ukrajinkan yleinen kirjasto Kiovan kaupungin aikuisille") on Ukrainan pääkaupunki Kiovan Ševtšenkon piirissä toimiva, aikuisasiakkaita palvelemaan keskittynyt yleinen kirjasto. Kirjasto on nimetty runoilija, prosaisti Lesja Ukrajinkan mukaan.
Kirjaston kokoelmat ovat varsin laajat, ja ne on yhtenäisen kirjastorakennuksen puutteessa hajautettu sisällön mukaan useisiin kiinteistöihin. Päätoimipaikka osoitteessa vul. Oleksandra Konyskoho 83-85 sijaitsevan asuinkerrostalon ensimmäisessä kerroksessa otettiin kirjastokäyttöön vuonna 1971.
Vainio Clothing

Vainio Clothing, aiemmin Leggo, on suomalainen lastenvaateyritys, jonka tuotteet perustuvat kestävyydelle. Yrityksen perustaja ja toimitusjohtaja on Otto Vainio. Yritys toimii Pyhtäällä. Ideakymi 2023 -kilpailussa se oli liikeideoiden sarjan voittaja ja sai tuhannen euron palkinnon.
Yritys joutui vaihtamaan nimensä kun tanskalainen suuryritys Lego esitti vaatimuksen sillä perusteella, että nimi muistuttaa liikaa Legoa ja Lego myy myös vaatteita. Leggo kiisti Legon vaatimuksen mutta ennakoidessaan, että Lego oli valmis pitkiin oikeudenkäynteihin markkinaoikeudessa, se kuitenkin luopui nimestään. Se toimii nyt perustajansa nimellä Vainio Clothing, ja lastenvaatteita myydään nimellä Vainio. Yrityksen perustajan mukaan se oli tehnyt brändityötä vuoden verran, ja se joutui aloittamaan työn alusta. Nimi Leggo on Otto Vainio mukaan yhdistelmä sanoista Leg ja Go. Tuotteet ovat toistaiseksi vain sisäkäyttöön.
Yrityksen tummansinisestä kankaasta valmistettujen tuotteiden myyntituotosta menee osa Itämeren suojeluun. Kangas on nimetty itämerensiniseksi.
Erkki Vuonokari

Erkki Veikko Ilmari Vuonokari (s. 7. toukokuuta 1950 Pori) on suomalainen eläköitynyt opettaja ja arkistonjohtaja.
Henkilöhistoria.
Vuonokarin vanhemmat olivat laitosmies, koneasentaja Kauko Vuonokari ja kotirouva, siivooja Maija Vuonokari. Hän avioitui 1974 yhteiskuntatieteitten maisteri, sairaanhoitaja Thelma Ethel Inkeri Hultinin kanssa. Vuonokari tuli ylioppilaaksi Kiukaisten lukiosta 1971 ja valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta 1975, opiskeltuaan siellä yleistä historiaa ja valtiotiedettä. Kansalaisopiston opettajan ja rehtorin tutkinnon hän suoritti 1976. Vuonokari toimi kotikielenopettajana Västeråsissa Ruotsissa 1979–1980 ja Ruotsinsuomalaisten arkiston johtajana 1980–2018.
Ruotsinsuomalaisten arkisto oli perustettu jo 1977, mutta Vuonokari oli sen ensimmäinen vakinainen työntekijä. Arkistonjohtajana hän oli mukana keräämässä dokumenttiaineistoja, elämäkertoja, valokuvia ja filmejä sekä järjesti aineiston keruukilpailuja ja historiaprojekteja. Hän on myös toimittanut antologioita ruotsinsuomalaisista, järjestänyt näyttelyitä ja toiminut luennoijana ja asiantuntijana. Vuoden ruotsinsuomalainen -elämäntyöpalkinnon Vuonokari sai 2021.
Egyptin 14. dynastia

Egyptin 14. dynastia oli muinaisen Egyptin keskivaltakunnan dynastia, jonka hallitsijoiden pääkaupunki oli Niilin läntisen suistoalueen Ksois. Tämän dynastian faaraot tunnetaan vain nimeltä, ja osalla heistä on seemiläiset nimet. He ovat ilmeisesti maksaneet veroa 15. ja 16. dynastian hyksokuninkaille, joiden pääkaupunki oli Niilin itäisen suistoalueen Avaris. 
Tämän dynastian jälkipuoliskon faaraoiden hallintokaudet jäivät hyvin lyhyiksi, mikä voi viitata siihen, että toistuvat nälänhädät ja kulkutaudit vaivasivat alueen väestöä.
Kenney

Kenney on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Carrier Strike Group 21

Carrier Strike Group 21 (CSG21) on Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus "HMS Queen Elizabethista" ja sitä tukevista aluksista muodostettu taisteluosasto, jonka saavuttamasta alustava operatiivisesta valmiudesta () Britannian hallitus antoi tiedonannon 4. tammikuuta 2021. 19. tammikuuta 2021 allekijoitettiin Britannian ja Yhdysvaltain välinen sopimus, jossa sovittiin yhteistoiminnasta osastossa kuten Yhdysvaltain merijalkaväen osaston sijoittamisesta lentotukialukselle ja Yhdysvaltain laivaston alusten liittämisestä osastoon.
2021.
Toukokuusta joulukuuhun 2021 CSG21:een kuuluivat lentotukialuksen lisäksi tyypin 45 hävittäjät "HMS Defender" ja "HMS Diamond", tyypin 23 sukellusveneentorjuntafregatit "HMS Kent" ja "HMS Richmond" ja Astute-luokan ydinsukellusvene. Näiden lisäksi osastoa täydentävät Yhdysvaltain laivaston hävittäjä "USS The Sullivans", Alankomaiden laivaston fregatti "Hr. Ms. Evertsen" ja "RFA Fort Victoria" sekä "RFA Tidespring". Lentotukialukselle on sijoitettu 617 laivueen kahdeksan F-35B ja Yhdysvaltain merijalkaväen VMFA-211 laivueen kymmenen F-35B:tä ja 820 laivueen seitsemän Merlin HM2 helikopteria, joista kolme on varustettu ilmavalvontatutkin. Näiden lisäksi on neljä Wildcat HMA2 ja kolme Merlin HC4 helikopteria.
Toukokuussa 2021 taisteluosasto osallistui Skotlannin luoteispuolella järjestettyyn Strike Warrior harjoitukseen, johon osallistui joukkoja 11 maasta yli 20 sotalaivaa, kolme sukellusvenettä ja 150 lentokonetta. Lisäksi aluksille on sijoitettu osasto merijalkaväen 42 Commandosta, mikä monipuolistaa osaston käyttöä.
Kesäkuussa osasto osallistui Isisin vastaisiin Britannian operaatio Shaderiin ja Yhdysvaltain operaatio Inherent Resolveen Syyriassa ja Irakissa, joiden aikana F-35B koneet lensivät yhteensä 44 taistelutehtävää ja 2 200 lentotuntia. Syyskuussa lentotukialuksen miehistö huolsi alustaan Guamissa. Huollon aikana tarkastettiin aluksen propulsiojärjestelmä ja lentokonehissit. Ilmavoimien lentokoneet toimittivat tarvittavat varaosat, henkilöstöä ja postia kaikkialle maailmaan. Esimerkkinä tästä oli "Diamondin" propulsiojärjestelmän pettäminen Välimerellä, mikä saatiin korjattua ilmavoimien toimitettua 30 BAE Systemsin asiantuntijaa alukselle.
Elokuussa osaston lentokoneet lensivät Filippiinienmerellä yhteistoimintaharjoituksessa "USS Carl Vinsonin" lentotukialusosaston lentokoneiden kanssa ja lokakuussa Bengalinlahdella. Osaston merkittävin takaisku oli 617 laivueen F-35B:n (ZM 152) tuhoutuminen 17. marraskuuta Välimerellä. Lentokoneen US16E heittoistuin toimi moitteetta, mikä pelasti lentäjän. Nato yksikkö, jonka muodostivat Yhdysvallat, Britannia ja Italia, nosti lentokoneen joulukuussa. Osasto lakkautettiin 9. joulukuuta.
Abbas Araghchi

Abbas Araghchi (, s. 1962 Teheran) on iranilainen poliitikko ja diplomaatti.
Araghchi sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon kansainvälisissä suhteissa Iranin ulkoministeriön Kansainvälisten suhteiden koulusta. Hän sai maisterin arvon politiikan tutkimuksessa Teheranin Islamilaisesta Azad-yliopistosta. Araghchi väitteli filosofian tohtoriksi politiikan tutkimuksessa Kentin yliopistosta vuonna 1996. Hänen väitöstyönsä ohjaaja oli David McLellan. Araghchi palveli vapaaehtoisena Irakin–Iranin sodassa 1980-luvulla ja aloitti uransa politiikan analyytikkona Iranin ulkoministeriössä. Hän on toiminut apulaisprofessorina Iranin Kansainvälisten suhteiden koulun henkilökunnassa.
Araghchi on luennoinut vuodesta 1996 lähtien Iranissa ja ulkomailla. Araghchi toimi Iranin suurlähettiläänä Suomessa tammikuusta 2000 syyskuuhun 2003, ja hänellä oli samanaikaisesti akkreditaatio Viroon. Helmikuusta 2008 marraskuuhun 2011 hän oli Iranin suurlähettiläs Japanissa. Araghchi toimi Iranin ydinasioiden pääneuvottelijana syyskuusta 2013 syyskuuhun 2021. Hän sai nimityksen Iranin ulkoministeriksi 21. elokuuta 2024.
Karasuma-linja

Karasuma-linja () on Kioton metron liikennöimä metrolinja Kiotossa, Japanissa.
Linjalla on 15 asemaa ja se on 13,7 kilometriä pitkä.
Linjalla oli vuonna 2019 päivittäin keskimäärin noin 250 000 matkustajaa.
Sateenkaarivilistäjä

Sateenkaarivilistäjä ("Etheostoma caeruleum") on ahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeissa vesissä Pohjois-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Sateenkaarivilistäjä kasvaa useimmiten 5–8 cm pitkäksi, ja koiraat ovat hieman naaraita kookkaampia. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja pitkänomaisen sukkulamainen. Piikikkäitä selkäeviä on kaksi ja pyrstöevä on tasakärkinen. Lisääntymisaikana sateenkaarivilistäjäkoiras on hyvin värikäs. Vihertävänruskeaa selkää kuvioivat tummemmat satulat ja pystyjuovat. Vatsassa vuorottelevat oranssit ja vihreänsiniset juovat. Koiraan selkäevissä on kaarevia sinisiä ja oransseja juovia. Peräevä on vihertävän sininen. Lisääntymiskauden ulkopuolella koiraan väri vaalenee. Sateenkaarivilistäjänaaras on ruskeankirjava ja sen evät ovat läpikuultavat.
Levinneisyys ja elintavat.
Sateenkaarivilistäjää tavataan Isoiltajärviltä Arkansasiin ja Georgiaan sekä erilliset populaatiot Louisianasta, Mississipistä ja Länsi-Virginiasta. Lajin elinympäristöä ovat nopeastivirtaavat sora- tai hiekkapohjaiset purot ja pienet joet. Nuoret kalat elävät matalammissa ja hitaamminvirtaavissa vesissä kuin täysikasvuiset yksilöt. Sateenkaarivilistäjän ravintoa ovat vesihyönteiset ja niiden toukat sekä kalojen kutu. Lisääntymiskausi on maaliskuulta kesäkuulle ja kala hautaa munat pohjaan.
Sateenkaarivilistäjää pidetään toisinaan akvaarioissa.
Iranin kielet

Iran on monikielinen maa. Ethnologuen mukaan maassa puhutaan 66 elävää kieltä. Lukutaitoisia on 86 prosenttia väestöstä. Noin 75 prosenttia väestöstä puhuu jotakin indoeurooppalaista kieltä.
Farsi.
Iranin vuoden 1989 perustuslain mukaan maan ainoa virallinen kieli on farsi (eli persia). Farsin kielen asema on vahva ja se on maan ensisijainen kirjallisuuden, lehdistön ja tieteen kieli.
Vähemmistökielet.
Vaikka Iran on virallisesti yksikielinen maa, perustuslaki takaa mahdollisuuden muiden paikallistn kielten käyttämiselle farsin rinnalla.
Arabia.
Perustuslain mukaan arabia on pakollinen oppiaine koulussa, koska Koraani on alkujaan kirjoitettu arabiaksi ja kieli on vaikuttanut merkittävästi perialaiseen kirjallisuuteen. Arabian puhujat muodostavat noin 2 prosenttia Iranin väestöstä.
Muut vähemmistökielet.
Turkkilaisia kieliä (esim. azeria) puhuu 18 prosenttia, kurdia 10 prosenttia, gilaki-mazandarania 7 prosenttia, luria 6 prosenttia ja belutšia 2 prosenttia iranilaisista. Yhteensä alle prosentti väestöstä puhuu hepreaa, tšerkessiaa, georgiaa ja armeniaa ja syyriaa.
Vieraat kielet.
Englanti ja ranska, sekä pienemmissä määrin myös saksa ja venäjä, olivat yleisessä käytössä koulutetumman väestön keskuudessa. Näiden kielten käyttö on kuitenkin vähentynyt vuoden 1979 vallankumouksen jälkeen. Englannin kielen opettaminen ala-asteella kiellettiin vuonna 2018, koska sitä pidettiin kulttuurillisena hyökkäyksenä Irania vastaan.
Vuonna 2023 presidentti Ebrahim Raisi ilmaisi halukkuutensa lisätä mandariinikiinan sallittujen valinnaisten kielten valikoimaan yläasteella ja toisella asteella.
Egyptin 15. dynastia

Egyptin 15. dynastia oli muinaisen Egyptin toisen välikauden dynastia, joka oli vallassa noin 1630–1530 eaa. Tämän dynastian hallitsijat olivat hyksoja, Palestiinasta lähtöisin ollut kansanryhmä. Nimitys "hykso" on peräisin egyptiläiseltä papilta ja historioitsijalta Manetholta, joka eli noin 300 eaa. "Hyksos" oli luultavasti egyptiläinen nimitys ”vieraiden maiden hallitsijoille” ("heqa-khase"), ja se tarkoitti pikemminkin vieraita dynastioita kuin jotain tiettyä etnistä ryhmää. Nykyinen historiantutkimus on todennut useimmat hyksokuninkaiden nimet seemiläisiksi.
Hyksokuninkaiden valtaannousun teki mahdolliseksi 1700-luvulta eaa. käynnistynyt vilkas maahanmuutto Palestiinasta Egyptiin. Siirtolaiset toivat mukanaan uutta teknologiaa, kuten hevosen ja vaunut, jouset sekä paremmat metalliaseet. Suurin osa heistä asettui Niilin suiston itäosaan, jossa he saavuttivat hallitsevan aseman Länsi-Aasian kanssa käytävässä kaupassa.
Alueelta on löydetty arkeologisissa kaivauksissa kanaanilaistyylinen temppeli ja palestiinalaistyyppisiä hautoja. Siirtolaisten tärkein asuinpaikka oli linnoitettu Avaris, nykyinen Tall al-Dabʿa. Alueen asukkaat palvoivat myrskyn, aavikon ja sodan jumalaa Sethiä, jonka he samastivat syyrialaiseen myrskyjumalaan Hadadiin.
On epäselvää, millä tavoin hyksokuninkaat nousivat valtaan Ala-Egyptissä. Noina aikoina 13. ja 14. dynastia alkoivat heiketä, mahdollisesti suistoalueella puhjenneen nälänhädän vuoksi, mikä saattoi olla osasyy hyksojen dynastian synnylle. Hyksojen 15. dynastia hallitsi pääkaupungistaan Avariksesta suurinta osaa Ala-Egyptistä sekä Niilin laaksoa aina Cusaen eteläpuolelle asti. Samaan aikaan 16. dynastian vähäpätöisemmät hyksokuninkaat hallitsivat Ylä-Egyptiä, ja he olivat luultavasti 15. dynastian kuninkaiden vasalleja.
Pääkaupunki Theba nousi kapinaan 1500-luvulla eaa. Seqenenren ja Kamosen johdolla, eikä hyksokuningas Apopi pystynyt vastustamaan heitä. Kamosen johdolla kapina levisi pohjoiseen, ja Kamosen seuraaja Ahmose valloitti lopulta Avariksen vuonna 1521 eaa. lopettaen hyksojen valtakauden Egyptissä.
Toivo Jürgenson

Toivo Jürgenson (s. 28. elokuuta 1957 Tallinna, Neuvosto-Viro) on virolainen tienrakennusinsinööri, poliitikko ja yrittäjä. Hän toimi Viron talousministerinä 1994-1995 sekä Viron tie- ja liikenneministeriministerinä 1999-2002.
Neuvosto-Viron aika.
Vuodesta 1964 vuoteen 1975 Toivo Jürgenson kävi koulua Tallinnassa. Valmistuttuaan lukiosta hän opiskeli vuosina 1975-1980 rakennustekniikkaa Tallinnan ammattikorkeakoulussa erikoistumisaineina tiet ja sillat. Sitten hän työskenteli useissa Neuvostoliiton yhtiöissä ja suunnittelukomiteoissa. Viime vaiheessa ennen poliitikkoaikaa hän toimi suomalais-virolaisen yhteisyrityksen RAKE SP:n varapääjohtajana.
Poliittinen ura.
Toivo Jürgenson oli yksi Viron kristillisdemokraattisen puolueen () perustajista vuonna 1988. Puolue oli ensimmäisiä Gorbatšovin aikakaudella syntyneistä vapaista Viron puolueista. Hän oli puolueen hallituksen jäsen vuoteen 1991 asti, kun se sulautui Kokoomuspuolue Isänmaahan, joka edelleen muodosti kansallisradikaalien (ERSP) kanssa Viron Isänmaaliiton () vuonna 1995. Jürgenson toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1998, jolloin hänen tilalleen tuli Mart Laar.
Toivo Jürgenson oli Riigikogun jäsen vuosina 1992-2003 ja Isänmaaliiton eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1995-1999. Hän toimi Viron talousministerinä 1994-1995 Laarin I hallituksessa ja Tarandin hallituksessa sekä Viron tie- ja liikenneministeriministerinä 1999-2002 Laarin II hallituksessa. Myöhemmin vuosina 2013–2017 hän oli Tallinnan kaupunginvaltuuston jäsen.
Mukana yritystoiminassa.
Rinnan poliittisen uransa Jürgenson oli Eesti Gaasin hallituksen jäsen 1992–1993, Pohjois-Eesti Bankin hallituksen jäsen 1992–1993, Viron yksityistämisviraston hallituksen jäsen 1994–1995 ja 1999–2003, hallituksen puheenjohtaja. Viron Transit Development Foundationin jäsen 1999–2001. Ministeriuransa jälkeen Jürgenson on työskennellyt yksityisellä sektorilla vuodesta 2003. Hän on toiminut vuodesta 2003 OÜ Toomtsentrumin ja Tallinnan lentoasemayhtiön () hallituksen puheenjohtajana. 
Toivo Jürgenson on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Lennestadt

Lennestadt on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Metalliteollisuuden asema Lennestadtissa on vahva.
Maantiede.
Lennestadtin halki virtaa Ruhrin 129-kilometrinen sivujoki Lenne. Kaupunki sijaitsee noin 80 kilometriä Kölnistä itäkoilliseen.
Historia.
Lennestadt perustettiin heinäkuussa 1969. Kaupungin vanhin osa on Elspe, josta on varhaisin maininta vuodelta 1000 keisari Otto III:n asiakirjassa. Elspessä on todennäköisesti sijainnut kirkko jo 800-luvulla. Kaikkiaan Lennestadt käsittää 43 kaupunginosaa.
Lennestadtin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa Burg Bilstein 1200-luvulta.
Talous ja liikenne.
Lennestadt liitettiin rautatieverkkoon vuonna 1861. Seurauksena oli metalliteollisuuden synty. Lennestadtin elinkeinot liittyvät nykyisinkin metallin valmistukseen (rauta-, teräs-, metalli- ja konepajateollisuus). Lennestadtin alueella sijaitsee rautatieliikennepaikat Lennestadt-Altenhundem, Lennestadt-Grevenbrück ja Lennestadt-Meggen. Kaupungin alueella risteävät maantiet (Bundesstraße) 55, 236 ja 517.
Tugay Kerimoğlu

Tugay Kerimoğlu (s. 24. elokuuta 1970 Trabzon) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa 94 maaottelua vuosina 1990–2007 ja saavutti pronssia MM-kilpailuissa 2002. Hänet tunnettiin pelaajanimellä Tugay.
Tugay siirtyi Galatasarayn junioreihin vuonna 1980 ja pelasi sen edustusjoukkueessa Turkin pääsarjaa kaudesta 1987–1988 vuoden 1999 loppuun. Hän voitti Turkin liigamestaruuden vuosina 1988, 1993, 1994, 1997, 1998, 1999 ja 2000 sekä Turkin Cupin vuosina 1991, 1993, 1996 ja 1999. Kaudella 1999–2000 hän ehti pelata Galatasarayn voittamassa UEFA-cupissa yhden ottelun joulukuussa 1999, mutta hän siirtyi kesken kauden tammikuussa 2000 skotlantilaisseura Rangersiin, jossa hän voitti liigamestaruuden vuonna 2001 sekä Skotlannin cupin vuosina 2000 ja 2001. Hän siirtyi kesällä 2001 englantilaisseura Blackburn Roversiin, jossa hän pelasi uransa viimeiset kahdeksan kautta. Hän pelasi Englannin Valioliigassa 233 ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia. Hän voitti Englannin liigacupin vuonna 2002.
Tugay pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 1990 ystävyysottelussa Irlantia vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 1996 avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua. EM-kilpailuissa 2000 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ensimmäisessä ottelussa ja oli kolmannessa ottelussa Belgiaa vastaan avauskokoonpanossa mutta joutui loukkaantumisen vuoksi vaihtoon 37. peliminuutilla. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2002 ja pelasi tuossa MM-turnauksessa joukkueensa kaikki seitsemän ottelua avauskokoonpanossa. Hän pelasi viimeiseksi jääneen 94. A-maaottelunsa kesäkuussa 2007 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan. Hän teki A-maaotteluissaan kaksi maalia: toukokuussa 1996 ystävyysottelussa Ukrainaa ja kesäkuussa 1996 ystävyysottelussa Suomea vastaan. Tugay oli maajoukkueuransa lopettaessaan neljänneksi eniten A-maaotteluita pelannut turkkilaisjalkapalloilija.
Tayfur Havutçu

Tayfur Havutçu (s. 23. huhtikuuta 1970 Hanau, Länsi-Saksa) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa 45 maaottelua vuosina 1994–2004 ja saavutti pronssia MM-kilpailuissa 2002.
Havutçu aloitti pelaajauransa synnyinmaassaan Saksassa ja pelasi kauden 1992–1993 Darmstadtin joukkueessa 2. Bundesliigassa. Hän siirtyi kesällä 1993 Turkkiin, jossa hän edusti Fenerbahçea kausina 1993–1995, Kocaelisporia kausina 1995–1997 ja Beşiktaşia kausina 1997–2006. Hän toimi usean kauden ajan Beşiktaşin kapteenina. Hän pelasi Turkin Superliigassa kaikkiaan 361 ottelua ja teki niissä 26 maalia. Hän voitti Turkin liigamestaruuden vuonna 2003 sekä Turkin Cupin vuosina 1997, 1998 ja 2006. Hän pelasi Mestarien liigassa 18 ottelua ja teki maalin syyskuussa 2000 vierasottelussa AC Milania vastaan. Hän pelasi Cup-voittajien cupissa neljä ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ja UEFA-cupissa 17 ottelua.
Havutçu pelasi Turkin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran elokuussa 1994 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi elokuussa 1996. EM-kilpailuissa 2000 hän pelasi kaksi ottelua avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihdosta kentälle. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2002 mutta pelasi tuossa MM-turnauksessa vain muutamia minuutteja alkulohko-ottelussa Kiinaa, neljännesvälieräottelussa Japania ja pronssiottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän pelasi viimeiseksi jääneen 45. maaottelunsa maaliskuussa 2004 ystävyysottelussa Kroatiaa vastaan. Hän teki A-maaotteluissaan kuusi maalia: yhden syyskuussa 1998 EM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia, kaksi kesäkuussa 1999 EM-karsintaottelussa Suomea, yhden syyskuussa 1999 EM-karsintaottelussa Moldovaa, yhden marraskuussa 1999 EM-jatkokarsintaottelussa Irlantia ja yhden lokakuussa 2000 MM-karsintaottelussa Ruotsia vastaan.
Mojtaba Khamenei

Mojtaba Hosseini Khamenei (, s. 8. syyskuuta 1969) on iranilainen uskonnollinen johtaja ja maan nykyisen hengellisen johtajan Ali Khamenein poika. Mojtabasta on povattu isänsä seuraajaa.
Varhainen elämä.
Khamenei syntyi Mašhadissa vuonna 1969. Šaahi Mohammad Reza Pahlavin alulle panema valkoinen vallankumous oli johtanut uskonnollisten johtajien valta-aseman sivuuttamiseen, minkä johdosta Khamenein perheessä kannatettiin monarkian lakkauttamista. Ennen vuoden 1979 vallankumousta Khamenein perhe joutui SAVAK:in ahdistelemaksi useaan otteeseen, ja Mojtaba on kertonut nähneen salaisen poliisin piesseen isänsä yhden pidätyksen yhteydessä. Mojtaban isä Ali Khamenei nousi tätä kautta merkittävään asemaan vuoden 1979 vallankumouksessa.
Ollessaan 17-vuotias Khamenei taisteli Irakin–Iranin sodassa osana ns. 27. Mohammad Rasulullahin divisioonaa. Divisioona tunnettiin erityisen ideologisena ja siihen kuului antisemitistisiä ja radikaali-islamilaisia taistelijoita.
Vuonna 1999 Khamenei aloitti opintonsa Qomin šiialaisessa seminaarissa, jossa häntä opettivat hänen isänsä sekä äärikonservatiivinen Mohammad Taqi Mesbah-Yazdi. Mesbah-Yazdi antoi vuonna 2002 fatwan, jonka mukaan mm. avioliiton ulkopuolisiin suhteisiin osallistuvien iranilaisnuorten tappaminen on oikein.
Ura.
Opintojensa jälkeen Khamenei alkoi opettaa Qomin seminaarissa. Hänen on kuitenkin uskottu olevan merkittävä toimija joskin kulissien takaa.
Vuosituhannen vaihteessa Khameneilla oli jo hyvät kontaktit Iranin uskonnolliseen johtoon ja vallankumouskaartiin. Lisäksi hän osallistui hengellisen johtajan viraston toimintaan. Mojtabasta alettiin uutisoida laajemmin vasta vuonna 2005, kun Mahmud Ahmadinežad valittiin presidentiksi. Khameneita syytettiin kulissien takaa vehkeilystä, jolla suurelle yleisölle tuntemattoman Ahmadinežadin mahdollisuuksia tulla valituksi parannettiin. Ahmadinežadin vastaehdokas Mehdi Karroubi julkaisi syytöksensä avoimessa kirjeessä. Khamenein ja Ahmadinežadin välit kuitenkin kylmenivät ja vuonna 2012 Ahmadinežad syytti Khameneita valtion rahojen kavaltamisesta.
Vuoden 2009 vaalien jälkeisissä mielenosoituksissa Khamenei otti väitetysti puolisotilaalliset Basij-joukot komentoonsa ja tukahdutti mielenosoitukset.
Potentiaalinen seuraava hengellinen johtaja.
Khameneista oli jo jonkin aikaa povattu isänsä seuraajaa. Toinen mahdollinen ehokas oli presidentti Ebrahim Raisi. Raisin kuoltua helikopterionnettomuudessa toukokuussa 2024 Khameneita tuli todennäköisin seuraava hengellinen johtaja.
Vuonna 2009 väkijoukko huusi toivovansa Mojtaban kuolemaa, jottei hän koskaan nousisi isänsä seuraajaksi.
Pojan nimittäminen isänsä seuraajaksi olisi kuitenkin kiusallista, koska islamistivallankumouksen piti lopettaa perinnöllinen valta Iranissa.
Ergün Penbe

Ergün Penbe (s. 17. toukokuuta 1972 Zonguldak) on turkkilainen jalkapalloilija, joka pelasi useimmiten vasemmalla laidalla puolustajana tai keskikenttäpelaajana. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa 49 maaottelua vuosina 1994–2006 ja saavutti pronssia MM-kilpailuissa 2002.
Penbe pelasi Turkin Superliigassa ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 1992 Gençlerbirliğissä ja edusti seuraa kesään 1994 saakka. Kaudet 1994–2007 hän edusti Galatasarayta ja pelaajauransa viimeisen kauden 2007–2008 Gaziantepsporia. Hän pelasi Superliigassa kaikkiaan 378 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Hän voitti Turkin liigamestaruuden vuosina 1997, 1998, 1999, 2000, 2002 ja 2006 sekä Turkin Cupin vuosina 1996, 1999, 2000 ja 2005. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Galatasarayn voittamassa UEFA-cupissa kahdeksan ottelua ja teki loppuottelun Arsenalia vastaan ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa maalin joukkueensa ensimmäisenä laukojana. Hän pelasi Mestarien liigassa 51 ottelua ja teki niissä kaksi maalia: marraskuussa 1997 alkulohko-ottelussa Borussia Dortmundia ja marraskuussa 2000 alkulohko-ottelussa Sturm Grazia vastaan.
Penbe pelasi Turkin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran huhtikuussa 1994 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi elokuussa 1997. EM-kilpailuissa 2000 hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa ja pelasi täydet minuutit tappiollisessa puolivälieräottelussa Portugalia vastaan. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2002. Hän pelasi tuossa MM-turnauksessa täyden peliajan yhdessä alkulohko-ottelussa ja kaikissa neljässä jatko-ottelussa Etelä-Koreaa vastaan käytyä pronssiottelua myöten. Japania vastaan pelatun neljännesvälieräottelun ainoa maali syntyi Ümit Davalan pukattua maalin Penben antamasta kulmapotkusta. Penbe saavutti pronssia Maanosaliittojen cupissa 2003. Hän pelasi viimeiseksi jääneen 45. A-maaottelunsa syyskuussa 2006 EM-karsintaottelussa Maltaa vastaan. Hän ei tehnyt A-maaotteluissaan yhtään maalia.
Namık Kemal

Mehmed Namık Kemal (2. joulukuuta 1840 Tekirdağ Osmanien valtakunta – 2. joulukuuta 1888 Sakız (nyk. Chios, Kreikka),Osmanien valtakunta) oli turkkilainen runoilija, näytelmäkirjailija ja journalisti. Hän kuului uusosmanilaisen salaseuran perustajiin. Hän pakeni 1867 Pariisiin, josta hän palasi 1870 Konstantinopoliin. Näytelmän "Vatan Yahut Silistre" vuoksi hän joutui vankeuteen Kyprokselle 1873. Siellä hän kirjoitti päätyönsä, viisi näytelmää, romaanin ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän sai armahduksen 1876. Runot ilmestyivät hänen kuolemansa jälkeen 1933 ja 1957. Niistä osa on klassisoivia ja tunteellisia, osa taas moderneja ja lähes puhekielisiä.
Arrubin pakolaisleiri

Arrubin pakolaisleiri on palestiinalaispakolaisten leiri Palestiinan Länsirannalla Hebronin pohjoispuolella. Vuonna 2023 leirissä asui 15 936 virallisesti rekisteröityä asukasta.
Maantiede.
Arrubin pakolaisleiri sijaitsee Palestiinan Länsirannan eteläpuoliskolla Hebronin kuvernementissa noin 11 kilometriä Hebronin kaupungista pohjoiseen. Sen naapuripaikkakuntia ovat Beit Fajjar idässä, al-Khader ja Gush Etzionin siirtokunta-alue pohjoisessa, Beit Ummar lännessä ja Sa'ir etelässä. Arrubin pakolaisleirin korkeus merenpinnasta on 857 metriä. Pinta-alaa leirillä on 0,24 km². Leirin ohi kulkee valtatie 60.
Vuoden keskimääräinen lämpötila Arrubissa on 16°C. Vuoden keskimääräinen sadanta on 565 mm.
Historia.
Arrubin pakolaisleiri perustettiin vuonna 1949. Sen asukkaat olivat Israelin itsenäisyyssodan palestiinalaisia pakolaisia. Pakolaisia saapui etenkin sodan päättäneen tulitaukolinjan lähellä sijainneista tuhoutuista kylistä, kuten Iraq al-Manšiyyasta, Zakariasta, Aggurista ja al-Qustantinyasta. Leirin perusti ja sen toiminnasta vastaa edelleen Yhdistyneiden kansakuntien UNRWA. Nimensä paikkakunta sai alueen vesilähteiden mukaan.
Israelin turvallisuusjoukot ovat tehneet moneen otteeseen iskuja leiriin. Iskut ovat johtaneet esimerkiksi tulitaisteluihin ja pidätyksiin.
Väestö.
UNRWAn mukaan Arrubin leirissä asui vuonna 2023 15 936 virallisesti rekisteröityä pakolaista. Väestöntiheys oli näin 66 400 henkilöä/km². Tiheä asutus, korkea työttömyys ja elinolosuhteet ovat huomattava ongelma.
Tveitin kirkko (Kristiansand)

Tveitin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Tveitin kirkko

Tveitin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Oddernesin kirkko

Oddernesin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Randesundin kirkko

Randesundin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1864.
Finslandin kirkko

Finslandin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1803.
Greipstadin kirkko

Greipstadin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1829.
Grimin kirkko

Grimin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1969.
Hellemyrin kirkko

Hellemyrin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1988.
Hånesin kirkko

Hånesin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1986.
Justvikin kirkko

Justvikin kirkko () on Kristiansandin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1996.
Okan Buruk

Okan Buruk (s. 19. lokakuuta 1973 Istanbul) on turkkilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa 56 maaottelua vuosina 1992–2010 ja saavutti pronssia MM-kilpailuissa 2002. Hän on kesästä 2022 alkaen toiminut Turkin Superliigassa pelaavan Galatasarayn päävalmentajana.
Buruk edusti pelaajaurallaan Turkin Superliigassa pitkään Galatasarayta sekä kahden kauden ajan Beşiktaşia ja uransa lopulla kahden kauden ajan İstanbul Başakşehiria. Hän pelasi Superliigassa kaikkiaan 279 ottelua ja teki niissä 35 maalia. Hän edusti kausina 2001–2004 italialaista Interiä ja pelasi Serie A:ssa 25 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Buruk voitti Turkissa useita liiga- ja cupmestaruuksia. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Galatasarayn voittamassa UEFA-cupissa seitsemän ottelua ja teki maalin ensimmäisessä puolivälieräottelussa Mallorcaa vastaan. Elokuussa 2000 hän pelasi Galatasarayn avauskokoonpanossa voitokkaassa UEFA Super Cupin loppuottelussa Real Madridia vastaan. Hän pelasi Mestarien liigassa 36 ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Buruk pelasi Turkin alle 18- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 1992 MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi vasta huhtikuussa 1998. EM-kilpailuissa 2000 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki neljä ottelua ja teki maalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan. Hän saavutti MM-pronssia vuonna 2002 mutta pääsi tuossa MM-turnauksessa kentälle vain muutamaksi minuutiksi pronssiottelun lopulla. Buruk pelasi viimeiseksi jääneen 56. A-maaottelunsa toukokuussa 2010 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan noin 4,5 vuotta toiseksi viimeisen maaottelunsa jälkeen. Hän teki A-maaotteluissaan kahdeksan maalia, joista yhden EM-kilpailuissa, kolme EM-karsinnoissa ja neljä MM-karsinnoissa.
Pelaajauransa päätyttyä Buruk aloitti Turkin maajoukkueen apulaisvalmentajana marraskuussa 2011. Sittemmin hän on valmentanut kotimaassaan useita eri seuroja, kuten Akhisar Belediyesporia, İstanbul Başakşehiria ja vuodesta 2022 alkaen Galatasarayta.
John Hopfield

John J. Hopfield (s. 15. heinäkuuta 1933 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fyysikko, joka sai 2024 Nobelin fysiikan palkinnon Geoffrey Hintonin kanssa. Hän aloitti uransa tiiviin aineen fysiikan parissa, mutta suuntautui 1970-luvulla neurobiologiaan ja neuroverkkoihin.
Nuoruus ja opiskelu.
John Hopfield syntyi vuonna 1933 Chicagossa. Hänen isänsä John J. Hopfield oli saanut sieltä vuoden viran Chicagon maailmannäyttelyn fysiikan näyttelyn pystyttämisessä. John ja Helen Hopfield olivat tavanneet yliopistossa opiskellessaan fysiikkaa. Helen tutki urallaan ilmakehän sähkömagneettista säteilyä.
Hopfield opiskeli ensin Swarthmore Collegessa, mistä hän suoritti 1954 alemman korkeakoulututkinnon. Hän jatkoi väitöstutkimuksen pariin Cornellin yliopistoon ja erikoistui teoreettiseen tiiviin aineen fysiikkaan. Hän valmistui 1958 tohtoriksi.
Ura.
Hopfield sai valmistuttuaan paikan Bell Laboratoriesista, jossa hän työskenteli vuoteen 1960. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1964 Berkeleyn yliopiston fysiikan apulaisprofessorina. Hopfield oli vuosina 1964–1980 Princetonin yliopiston fysiikan professorina.
Hopfieldin ura sai uutta suuntaa 1970-luvulla, kun hän huomasi, että häntä kiinnostaneet tiiviin aineen fysiikan kysymykset alkoivat jo ratketa. Alan hohto alkoi siksi karista. Hän siirtyi fysiikasta biologiaan hemoglobiinitutkimuksen kautta. Hopfield tutki Bellillä usean vuoden ajan hemoglobiinin rakennetta. Hän innostui biologiasta syvemmin 1970-luvun lopulla osallistuttuaan Bostonissa neurotieteen seminaarisarjaan, jossa käsiteltiin mielen ja aivojen yhteyttä.
Hopfieldin näkemyksen mukaan aivojen laadullinen tutkimus ei onnistuisi ratkaisemaan neurotieteen ongelmia, vaan niihin tarvittaisiin matemaattisia menetelmiä. Hopfield sai vuonna 1980 paikan Caltechin kemian ja biologian professorina ja suuntasi tutkimuksensa neurobiologiaan.
Hopfield loi 1980-luvun alussa neuroverkkomallin, jonka tarkoitus on selittää, miten aivot muistavat muistoja. Mallilla Hopfield pystyi selittämään sen, miten neuronit luovat vakaan muiston ja miten neuronaalinen järjestelmä täydentää muistoja osittaisen informaation pohjalta. Hopfield julkaisi 1982 artikkelin ”Neural networks and physical systems with emergent collective computational abilities”, josta tuli hänen viitatuin tutkimuksensa. Se on teoreettisen fysiikan, neurobiologian ja tietojenkäsittelytieteen rajamaastossa ja johti Caltechin monitieteisen tohtoriohjelman perustamiseen. Tutkimuksen perustalta luotiin myöhemmin neuroverkko, joka tunnetaan Hopfieldin verkkona.
Hopfield palasi vuonna 1997 Princetonin yliopistoon, jossa hän otti vastaan molekyylibiologian professorin viran. Hän toimi professorina vuoteen 2008, jolloin hänestä tuli emeritusprofessori.
Tunnustukset.
Hopfield sai vuonna 2024 Nobelin fysiikan palkinnon, jonka hän jakoi Geoffrey Hintonin kanssa. Heidät palkittiin työstään neuroverkkojen parissa. Hopfield on saanut urallaan myös muun muassa Benjamin Franklin -mitalin.
Darja (Pasila)

Darja on suomalaisessa animaatiosarjassa "Pasila 2.5 – The Spin-Off" esiintyvä fiktiivinen hahmo, Pasilan poliisiasemalla työskentelevä poliisi. Hahmo ei esiinny alkuperäisessä "Pasila"-sarjassa. Darjan ääninäyttelijä on Tiina Lymi. Helgan tavoin Darjan sukunimeä ei ole paljastettu. Darja ei ensin tule toimeen komisario Kyösti Pöystin kanssa, mutta sarjan viimeisessä jaksossa synnyttää heidän poikansa.
Hult (Eksjö)

Hult on taajama Eksjön kunnassa Jönköpingin läänissä Smålandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 430 asukasta vuonna 2021.
Ingatorp

Ingatorp on taajama Eksjön kunnassa Jönköpingin läänissä Smålandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 467 asukasta vuonna 2021.
Hjältevad

Hjältevad on taajama Eksjön kunnassa Jönköpingin läänissä Smålandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 383 asukasta vuonna 2021.
Bruzaholm

Bruzaholm on taajama Eksjön kunnassa Jönköpingin läänissä Smålandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 238 asukasta vuonna 2021.
Lars Tingsten

Lars Tingsten (1857–1937) oli ruotsalainen kenraali, joka toimi maansa sota- eli puolustusministerinä vuosina 1905–1907. Hän julkaisi sotimisen teoriaa ja historiaa sekä puolustuspolitiikkaa käsitteleviä kirjoja. Hänen veljenpoikansa oli Herbert Tingsten.
Gunhild Kyle

Gunhild Maria Kyle (o.s. Karlsson; 28. elokuuta 1921 Göteborg – 14. helmikuuta 2016 Tukholma) oli ruotsalainen historioitsija ja Ruotsin ensimmäinen naishistorian professori Göteborgin yliopistossa vuosina 1984–1987. Hänen tyttärensä on näyttelijä Sissela Kyle.
Christian Berg

Christian Berg (27. marraskuuta 1893 – 27. marraskuuta 1976) oli ruotsalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän valmistui Kuninkaallisesta taidekorkeakoulusta vuonna 1919 ja teki 1920-luvulla opintomatkoja Euroopan mantereelle, missä hän omaksui modernistista ja abstraktia tyyliä.
Brysselin soitinmuseo

Brysselin soitinmuseo (, ) on Brysselissä sijaitseva museo, jonka soitinkokoelma on kansainvälisesti tunnettu. Museo toimii jugendtyylisessä Old England -rakennuksessa Mont des Artsin alueella. Museo on yksi Belgian Kuninkaallisista taide- ja historiamuseoista.
Brysselin soitinmuseon kokoelmissa on muun muassa vanhin säilynyt saksofoni ja koristeltuja cembaloita, jotka rakensi Ruckers-suku. Soitinmuseon yhteydessä toimivat konserttisali, ryhmätyöskentelytila, museokauppa ja kirjasto.
Afráti (Euboia)

Afráti (, ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Euboian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chalkídan kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on (2021). 
Afrátin kylä sijaitsee Euboian läntisissä keskiosissa noin 14 kilometriä itään Chalkídan kaupungista. Se on rakennettu noin 38 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Afráti muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αφρατίου, "Dimotikí Koinótita Afratíou"), johon kuuluvat varsinaisen Afrátin kylän lisäksi kylät Gyrísmata ja Lechriés. Koko yhdyskunnan väkiluku on (2021).
Afráti

Afráti (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Arvo Niitenberg

Arvo Niitenberg (s. 27. syyskuuta 1934, Tallinna, Viro - 16. heinäkuuta 2003, Toronto, Ontario, Kanada) oli virolainen poliitikko, tiedemies ja energia-alan johtaja. Hän asui suurimman osan elämästään Kanadassa, mutta käytti ammattitaitoaan itsenäisen Viron energiaministerinä vuosina 1992-1995. Sitten hänestä tuli Viron edustaja Kansainvälisessä atomienergiajärjestössä (IAEA) vuosina 1995-1998.
Niitenbergin perhe pakeni Suomen ja Ruotsin kautta vuonna 1944, kun Neuvostoliitto miehitti Viron, ja asettui Kanadaan vuonna 1949. Hän opiskeli konetekniikkaa Toronton yliopistossa ja ansaitsi lopulta filosofian tohtorin tutkinnon. Hän toimi johtotehtävissä Kanadan suurimmassa julkisessa energiayhtiössä Ontario Hydrossa.
Niitenberg toimi itsenäisyytensä palauttaneen Viron viranomaisten neuvonantajana Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Hänen tarkoituksensa oli lähteä Viroon auttamaan nykyaikaistamaan siellä sähköntuotantoa - Hydron lainalla - kuudeksi kuukaudeksi. Kesäkuussa 1992 hänestä tuli Vähin siirtymäkauden hallituksen energiaministeri. Hän jatkoi energiaministerinä Mart Laarin ja Andres Tarandin hallituksessa. Niitenberg erosi muun Tarandin hallituksen kanssa huhtikuussa 1995. 
Niitenbergillä oli tärkeä rooli neuvostoajan radioaktiivisen jätteen puhdistamisessa ja loppusijoituksessa Virossa. Keskeisin paikka tässä asiassa oli Paldiski, jossa oli Neuvostoliiton laivastolla sijainnut ydinvoimapohjainen koulutusyksikkö. Hän oli myös energiayhtiö Eesti Energian hallituksen puheenjohtaja.
Anafonítria

Anafonítria () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Zákynthoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Zákynthoksen kuntaan, Zákynthoksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 203 (2021).
Anafonítrian kylä sijaitsee Zákynthoksen luoteisissa sisäosissa noin 30 kilometriä länsiluoteeseen saaren keskuksesta Zákynthoksen kaupungista ja noin 2,5 kilometriä sisämaahan saaren länsirannikosta. Kylä on saanut nimensä siellä olevasta Panagía (Neitsyt Maria) Anafonítrian luostarista. Kylän lähellä sijaitsee Navágion ranta.
Anafonítria muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αναφωνητρίας, "Dimotikí Koinótita Anafonitrías"), johon kuuluu varsinaisen Anafonítrian kylän lisäksi saaren länsirannikon edustalla sijaitseva Ágios Ioánnisin saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 203 (2021).
Análipsi (Astypálaia)

Análipsi (, ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Astypálaian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 111 (2021).
Análipsin kylä sijaitsee Astypálaian saaren keskiosan etelärannikolla heti Astypálaian lentoaseman itäpuolella, noin yhdeksän kilometriä koilliseen saaren keskuksesta Astypálaian kylästä eli Chórasta. Se on saaren toiseksi suurin asutus, ja siellä on pieni satama. Kylän vanha nimi, joka on usein käytössä edelleen, oli vuoteen 1957 saakka "Maltezána" (Μαλτεζάνα). Vanhan nimen arvellaan tulleen paikan luonnonsatamaa asemapaikkanaan käyttäneistä maltalaisista merirosvoista. Nykyinen nimi on peräisin kylässä olevasta Kristuksen taivaaseenastumiselle ("Análipsi") omistetusta kirkosta.
Áno Volímes

Áno Volímes (, ) on Kreikan kylä, joka Zákynthoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Zákynthoksen kuntaan, Zákynthoksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 204 (2021).
Áno Volímesin kylä (”Ylä-Volímes”) sijaitsee Zákynthoksen pohjoisissa sisäosissa noin 33 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Zákynthoksen kaupungista ja linnuntietä noin 3,5 kilometriä sisämaahan saaren länsirannikosta. Kylän länsipuolella sijaitsee Volímesin eli Káto Volímesin kylä (”Ala-Volímes”).
Áno Volímes muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Άνω Βολιμών, "Dimotikí Koinótita Áno Volimón"), johon kuuluvat varsinaisen Áno Volímesin kylän lisäksi kylät Agía Thékli, Mikró Nisí ja Skinária. Koko yhdyskunnan väkiluku on 322 (2021).
Diafáni

Diafáni (, ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 248 (2021).
Diafánin kylä sijaitsee Kárpathoksen pohjoisosan itärannikolla. Se on osa saaren sisäosissa sijaitsevan Ólympoksen kyläyhdyskuntaa, jonka satamana se toimii, ja se on saaren toiseksi tärkein satama saaren keskuksen Kárpathoksen kaupungin eli Pigádian jälkeen. Etäisyys Diafánista Ólympokseen on tietä pitkin noin kahdeksan kilometriä ja Pigádiaan noin 49 kilometriä. Diafánin ja Pigádian välillä kulkee laivayhteyksiä. Diafánista on yhteyksiä myös Kárpathoksen pohjoispuolella sijaitsevalle Sarían saarelle.
Káto Lefkós

Káto Lefkós () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 114 (2021).
Káto Lefkóksen kylä, suomeksi ”Ala-Lefkós”, sijaitsee Kárpathoksen länsirannikolla tietä pitkin noin 33 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta. Se on osa Mesochórin kyläyhdyskuntaa. Káto Lefkós on noin kolme kilometriä sisämaassa sijaitsevan Lefkóksen eli Páno Léfkoksen (”Ylä-Lefkós") kylän ja koko Mesochórin kyläyhdyskunnan satama. Se on nykyisin yksi saaren turistikylistä, ja turismiteollisuudessa usein juuri siihen viitataan nimellä ”Lefkós”. Kylän lähellä sijaitsee Sókastron saari.
Lefkós

Lefkós () eli Páno Lefkós (Πάνω Λευκός) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kárpathoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 90 (2021).
Lefkóksen kylä eli Páno Lefkós (”Ylä-Lefkós”) sijaitsee Kárpathoksen läntisissä sisäosissa tietä pitkin noin 33 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta ja noin kolme kilometriä sisämaahan saaren länsirannikosta. Se on osa Mesochórin kyläyhdyskuntaa. Usein nimellä Lefkós viitataan kuitenkin rannikolla sijaitsevaan alakylä Káto Lefkókseen (”Ala-Lefkós”), joka toimii Lefkóksen ja koko Mesochórin kyläyhdyskunnan satamana ja on nykyisin myös yksi saaren turistikylistä.
Livádia (Astypálaia)

Livádia () tai Livádi (Λιβάδι) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Astypálaian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 159 (2021).
Livádian kylä sijaitsee Astypálaian länsiosan etelärannikolla olevan lahden pohjukassa noin kolme kilometriä lounaaseen saaren keskuksesta Astypálaian kylästä eli Chórasta. Kylän lähellä ovat saaren parhaat joskin vähäiset maanviljelysmaat. Kylän lähellä sijaitsee myös pieni saaren vesihuoltoa varten tehty tekojärvi.
Pantokrátoras (Zákynthos)

Pantokrátoras (, ) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Zákynthoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Zákynthoksen kuntaan, Zákynthoksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 921 (2021).
Pantokrátorasin kylä, suomeksi ”Kaikkivaltias”, sijaitsee Zákynthoksen eteläisissä sisäosissa noin kymmenen kilometriä lounaaseen saaren keskuksesta Zákynthoksen kaupungista. Kylän vanha nimi on "Pisinóntas" (Πισινώντας). Nykyisen nimensä kylä on saanut siellä olevasta Kristus Vapahtajalle ("Sotíras") tai Kaikkivaltiaalle ("Pantokrátoras") omistetusta kirkosta, joka on entinen luostarikirkko ja ollut olemassa viimeistään vuonna 1491. Kylässä on myös Profeetta Elialle ("Profítis Ilías") omistettu kirkko.
Pantokrátoras muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Παντοκράτορος, "Dimotikí Koinótita Pantokrátoros"), johon kuuluu varsinaisen Pantokrátorasin kylän lisäksi Laganásin kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on (2021).
Vasilikós

Vasilikós () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Zákynthoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Zákynthoksen kuntaan, Zákynthoksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 297 (2021).
Vasilikóksen kylä sijaitsee Zákynthoksen kaakkoiskärjessä noin 15 kilometriä kaakkoon saaren keskuksesta Zákynthoksen kaupungista. Vasilikós muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Βασιλικού, "Dimotikí Koinótita Vasilikoú"), johon kuuluvat varsinaisen Vasilikóksen kylän lisäksi kylät Ágios Ioánnis, Áno Vasilikós ja Xirokástello sekä Laganáksenlahdessa sijaitseva Kalonísin saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 728 (2021).
Volímes

Volímes (, ) eli Káto Volímes ( on Kreikan kylä, joka sijaitsee Zákynthoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Zákynthoksen kuntaan, Zákynthoksen alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Kylän väkiluku on 392 (2021).
Volímesin kylä eli Káto Volímes (”Ala-Volímes”) sijaitsee Zákynthoksen pohjoisissa sisäosissa noin 33 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Zákynthoksen kaupungista ja linnuntietä noin 2,5 kilometriä sisämaahan saaren länsirannikosta. Se on rakennettu noin 430 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Volímesin lähellä sijaitsee Pyhän Georgioksen luostari ("Moní Agíou Georgíou ton Krimnón"). Kylän itäpuolella sijaitsee Áno Volímesin kylä (”Ylä-Volímes”).
Volímes muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Βολιμών, "Dimotikí Koinótita Volimón"), johon kuuluvat varsinaisen Volímesin kylän lisäksi kylät Ágios Nikólaos, Askós, Eliés, Koríthi ja Varvára sekä saaren luoteisrannikon edustalla sijaitseva Ágios Andréasin saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 534 (2021).
Vittorio Arrigoni

Vittorio Arrigoni (4. helmikuuta 1975 Besana Brianza, Lombardia, Italia – 14. tai 15. huhtikuuta 2011 Gaza, Palestiina) oli italialainen ihmisoikeusaktivisti, pasifisti, toimittaja ja kirjailija, joka ajoi palestiinalaisten asiaa. 
Jihadistien panttivanki.
Arrigoni tuli meriteitse Gazaan vuonna 2008 tai 2009, jolloin Israel oli saartanut Gazan kaistan myös mereltä. Vuonna 2011 Al-Qaidaan kuulunut jihadistiryhmä "Tawhid al-Jihad" ("monoteismi ja jihad") kidnappasi hänet. Ryhmä vaati Gazaa hallinneelta islamistiselta Hamasilta lunnaiksi johtajansa Hesham al-Sa'eednin vapauttamista 30 tunnin kuluessa. Ryhmä kutsui Italiaa uskottomaksi valtioksi ja väitti, että Arrigoni oli saapunut Gazaan vain levittääkseen turmelusta (). Hamas ei suostunut vaihtoon, jolloin jihadistit hirttivät Arrigonin.
Poliittiset mielipiteet.
Arrigoni kannatti Israelin ja Palestiinan konfliktin ratkaisemisessa yhden demokraattisen ja maallisen valtion mallia. Vuonna 2009 Arrigoni julkaisi kirjan “Ollaan ihmisiksi” ("Restiamo umani")  Kirjan tuotot hän lahjoitti Demokratian ja konfliktienratkaisukeskukselle vakavasti loukkaantuneiden ja traumatisoituneiden lasten auttamiseksi Gazassa. Huolimatta houkuttelevista tarjouksista, kuten Italian kiertueesta Noam Chomskyn kanssa, hän sanoi päättäneensä "pysyä helvetissä täällä Gazassa".
Arrigonin "Guerilla Radio" oli radikaalien piirien pakollista luettavaa Italiassa. Arrigoni julkaisi intohimoisia kirjoituksia palestiinalaisten ahdingosta ja rikoksista, joihin syyllistyi Tel Avivin sionistinen hallinto, "yksi maailman pahimmista apartheid-hallituksista". Hänen viimeinen viestinsä ylisti selviytymistaistelua, jota salakuljettajat kävivät Gazan tunneliverkostossa Egyptin rajan alla Israelin saartoa vastaan. Vittorio Arrigoni tiivisti näkemyksensä blogissaan 27. tammikuuta 2010:Tulee päivä, jolloin alueen maat joutuvat todistamaan sionistisen hallinnon tuhoa", julisti Iranin korkein johtaja ajatollah Ali Khamenei tänään. Olen täysin samaa mieltä hänen sanoistaan, kuten varmasti monet antisionistiset israelilaiset ja juutalaiset. Sionismi on inhottava, rasistinen ja kolonialistinen liike, ja on kaikkien edun mukaista, että se pyyhkäistään pois, kuten muutkin kolonialismin ja apartheidin ilmaukset. Sen korvaaminen ilman verenvuodatusta demokraattisella ja maallisella valtiolla, joka sijaitsee ehkä historiallisen Palestiinan rajoilla ja johon palestiinalaiset ja israelilaiset kuuluvat yhtäläisin kansalaisoikeuksin ilman etnistä ja uskonnollista syrjintää, on toive, jonka toivon pian toteutuvan - - Ja sionistisen Israelin vastustaminen ei todellakaan tarkoita juutalaisten vastustamista, tervetuloa vieraat Teheraniin.