tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Klein Windhoek

Klein Windhoek (afrikaansin kieltä, kirjaimellisesti: "pikku-Windhoek") on Windhoekin esikaupunki, jossa asuu varakkaampaa väkeä.
Historia.
Brittiläinen tutkimusmatkailija James Alexander kävi tällä paikalla vuonna 1837. Kaupungin perusti kuitenkin vasta kolme vuotta myöhemmin (1840) Jonker Afrikaner ja tämän 800-henkinen sotajoukko. Afrikaner pyysi paikalle reiniläiset lähetyssaarnaajat Carl Hugo Hahnin ja Franz Heinrich Kleinschmidtin, jotka saapuivat sinne 1842. He antoivat paikalle nimen "Elberfeld", mutta se ei jäänyt käyttöön. Heidän tilalleen saapuivat kaksi vuotta myöhemmin wesleyläiset metodistit nimeltä Richard Haddy ja Joseph Tindall. Hahn ja Kleinschmidt katsoivat, että paikalla oli jo tarpeeksi lähetyssaarnaajia, ja siirtyivät Okahandjaan, josta Hahn edelleen siirtyi Otjikangoon (nyk. Gross Barmen), kun taas Kleinschmidt siirtyi ǀAnesiin, joka sittemmin sai nimen Rehoboth.
Haddy ja Joseph Tindall perustivat paikalle puutarhoja, ja hetken aikaa Windhoek kukoisti, mutta jonkin ajan kuluttua se tuhoutui namojen ja hereroiden välisissä yhteenotoissa. Oltuaan kauan poissa, Hahn vieraili paikalla jälleen vuonna 1873 ja oli yllättynyt siitä, että kaupungin kukoistuksesta ei ollut mitään jäljellä. Vuonna 1885 eräs sveitsiläinen kasvitieteilijä kävi paikalla ja löysi sieltä vain šakaaleja ja nälkiintyneitä helmikanoja sekä joitakin hoitoa vaille jääneitä hedelmäpuita.
Vuonna 1896 paikalle saapui roomalaiskatolisia lähetyssaarnaajia. He lunastivat itselleen reiniläisten maat vuonna 1899 ja perustivat sinne puutarhan ja viinitarhan.
Dona Bailey

Dona Bailey on yhdysvaltalainen videopelien kehittäjä, joka oli ensimmäisiä naisia kehittämässä pelejä. 
Bailey kehitti Atarin kolikkopeliosastolla "Centipeden", joka sai paljon huomiota. Bailey oli myös harvoja julkisuuteen nousseita pelikehittäjiä aikana, jolloin pelitalot pyrkivät pitämään kehittäjät poissa näkyviltä.
Bailey työskenteli ennen Ataria ohjelmoijana General Motorsilla (GM) ja lähti Atarilta kahden vuoden jälkeen. Bailey ohjelmoi GM:llä assemblyllä ilmastoinnin ohjausta ja havaitsi pitävänsä asioista, joissa on visuaalinen palaute. Atarin jälkeen hän on toiminut opettajana Arkansasin yliopistossa.
Henna Johansson

Henna Katarina Johansson (s. 1. toukokuuta 1991) on ruotsalainen vapaapainija.
Johansson on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2009 lähtien, jolloin hän voitti Saksan Grand Prix -kilpailun sekä saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun oli kolmas 63 kg sarjassa Vilnan EM-kilpailuissa. Lisäksi hän voitti junioreiden MM-kultaa samana vuonna samassa painoluokassa. Ennen vuotta 2009 Johanssonilla on kaksi EM-kultaa alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuista vuosilta 2007 ja 2008 sekä MM-pronssia junioreiden kilpailuista vuodelta 2008. Vuonna 2010 Johansson oli EM-kilpailuissa kahdeksas, mutta saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin, kun oli kolmas Moskovan MM-kilpailuissa. Vuonna 2011 hän voitti Yasar Dogun sekä Ion Corneanun muistoturnaukset, mutta jäi mitaleitta EM- ja MM-kilpailuissa. Vuonna 2012 Johansson saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton, kun hän voitti Belgradin EM-kilpailujen 67 kg sarjan. Lisäksi hän voitti ennen Lontoon olympialaisia Golden Grand Prix -kilpailun sekä olympialaisten karsintaturnauksen. Olympialaisissa Johansson otteli 63 kg sarjassa. Johansson pääsi aloittamaan suoraan toiselta kierrokselta, jolla voitti kirgisialaisen Aysuluu Tynybekovan, mutta hävisi puolivälierissä japanilaiselle Kaori Ichōlle. Keräilyerien toisella kierroksella Johansson hävisi kanadalaiselle Martine Dugrenierille 9–2.
Vuonna 2013 Johansson voitti jälleen Golden Grand Prix'n, mutta jäi kymmenen parhaan joukon ulkopuolelle MM- ja EM-kilpailuissa. Vuonna 2014 Johanssonin ainoa turnaus voitto tuli Sassarin turnauksesta. Hän oli saman vuoden EM- ja MM-kilpailuissa viides 63 kg painoluokassa. Vuonna 2015 Johansson voitti Saksan ja Espanjan Grand Prix -kilpailut. Vuonna 2016 Johansson osallistui jälleen olympialaisiin, kun hän otteli Rio de Janeiron olympialaisissa 63 kg sarjassa. Johansson voitti toisella kierroksella tšekkiläisen Adéla Hanzlíčkován, mutta kärsi puolivälierävaiheessa tappion valkovenäläiselle Maryia Mamashukille. Keräilyerissä hän hävisi kazakstanilaiselle Yekaterina Larionovalle. Vuoden 2017 EM- ja MM-kilpailuissa Johanson ei saavuttanut mitaleja. Vuonna 2018 Johansson saavutti usean vuoden tauon jälkeen arvokisamitalin, kun hän oli kolmas Kaspijskin EM-kilpailujen 65 kg sarjassa. Vuonna 2019 Johansson voitti Klippanin avoimen turnauksen, Dan Kolov - Nikola Petrov -turnauksen, Sassarin turnauksen sekä Yasar Dogun. EM-kilpailuissa hän oli viides, mutta saavutti uransa toisen MM-mitalin oltuaan kolmas Nur-Sultanin MM-kilpailujen 62 kg sarjassa. Vuoden 2020 EM-kilpailuissa Johansson oli yhdeksäs. Vuonna 2021 Johansson voitti Ukrainan kansainvälisen turnauksen.
Mercedes Colás de Meroño

Mercedes Colás de Meroño (11. heinäkuuta 1925 – 21. huhtikuuta 2021), joka tunnettiin nimellä Porota, oli argentiinalainen ihmisoikeusaktivisti. Hän oli Toukokuun aukion äitien varapresidentti.
Hänen isänsä José María Colás teloitettiin ampumalla Espanjan sisällissodan aikana.
Hänen tyttärensä Alicia Meroño, joka katosi 5. tammikuuta 1978, oli yksi kadonneista. Alician kohtalo oli vielä määrittelemätön äitinsä kuoltua.
Colás de Meroño kuoli Buenos Airesissa 95-vuotiaana 21. huhtikuuta 2021.
Yukako Kawai

Yukako Kawai (, s. 27. elokuuta 1997) on japanilainen vapaapainija ja olympiavoittaja.
Kawai on otellut vuodesta 2015 lähtien aikuisten kilpailuissa. Ennen tätä hänellä on kadetti-ikäisten MM-pronssia vuodelta 2014. Ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin Kawai osallistui vuonna 2017, mutta oli MM-kilpailuissa kahdeksas. Hän voitti World Cupin 2017 ja 2018. Vuonna 2018 hän voitti lisäksi Japanin mestaruuden. Hän myös saavutti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun oli toinen Budapestin MM-kilpailujen 62 kg sarjassa. Lisäksi hän voitti alle 23-vuotiaiden MM-kultaa samana vuonna. Vuonna 2019 Kawai voitti World Cupin, oli toinen Xi'anin AM-kilpailuissa ja kolmas Nur-Sultanin MM-kilpailuissa. Vuonna 2020 Kawai voitti uransa ensimmäisen AM-kullan New Delhissä 62 kg sarjassa. Hän voitti kultaa vuodelle 2021 siirrettyjen Tokion olympialaisten 62 kg:n sarjassa.
Sara Doshō

Sara Doshō (), s. 17. lokakuuta 1994) on japanilainen vapaapainija ja olympiavoittaja.
Doshō on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2011 lähtien. Hän voitti samana vuonna junioreiden MM-kultaa. Ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin hän osallistui vuonna 2012, kun hän oli kuudes Aasian-mestaruuskilpailuissa. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin Doshō saavutti Budapestin MM-kilpailuissa, kun hän oli kolmas 67 kg sarjassa. Vuonna 2014 Doshō voitti World Cupin, Astanan AM-kilpailujen 69 kg sarjan ja oli toinen Taškentin MM-kilpailuissa samassa sarjassa. Vuonna 2015 hän oli kolmas Las Vegasin MM-kilpailuissa. Vuonna 2016 Doshō voitti Bangkokin AM-kilpailujen 68 kg sarjan. Hän osallistui myös Rio de Janeiron olympialaisiin, kun hän kilpaili 69 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella ukrainalaisen Alina Stadnikin, toisella kierroksella Buse Tosunin ja puolivälierissä Dori Yeatsin. Välierissä Doshō voitti ruotsalaisen Jenny Franssonin 7–2. Loppuottelussa hän voitti venäläisen Natalja Vorobjovan.
Vuonna 2017 Doshō voitti sekä MM-kilpailujen että AM-kilpailujen 69 kg sarjan. Vuonna 2018 hän voitti Wolrd Cupin sekä Japanin mestaruuden. Vuonna 2019 Doshō voitti Xi'anin AM-kilpailujen 68 kg sarjan.
Anni Mäkitalo

Anni Mäkitalo (s. 1991) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa takamiehenä ja on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän on pelannut 41 naisten maaottelua. Hänen kasvattajaseuransa on Tapiolan Honka, ja hän on edustanut Korisliigassa (aiemmin SM-sarja) Espoo Teamia, Catz Lappeenrantaa, Hyvinkään Pontevaa ja kausina 2019–2021 Forssan Alkua. Hän on voittanut kolme Suomen-mestaruutta. Hän on Suomen lisäksi pelannut aiemmin Tšekissä, Unkarissa, Ranskassa ja Saksassa. Kesällä 2021 hän siirtyi kreikkalaiseen PAOK Thessalonikiin.
Seurajoukkueura.
Mäkitalo voitti alle 19-vuotiaiden Suomen-mestaruuden Tapiolan Hongan joukkueessa vuosina 2008 ja 2010. Hän pelasi ensimmäisen aikuisten SM-sarjaottelunsa kaudella 2007–2008 Espoo Teamin joukkueessa, jossa hän sai kolmena seuraavana kautena jo enemmän peliaikaa. Joukkue voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2008–2009. Kauden 2011–2012 Mäkitalo pelasi Tšekin liigassa Kara Trutnovin joukkueessa. Kaudet 2012–2014 hän edusti lappeenrantalaisseura Catzia ja voitti molempina kausina Suomen-mestaruuden. Jälkimmäisellä kaudella Mäkitalo pelasi ottelua kohden runkosarjassa yli 30 minuuttia ja pudotuspeleissä lähes 26,5 minuuttia. Hän edusti kauden 2014–2015 alkupuolen Unkarissa Zalaegerszegin joukkuetta mutta palasi joulukuussa Suomeen ja Korisliigassa pelaavaan Hyvinkään Pontevaan, jota hän edusti myös kauden 2015–2016. Pontevassakin hän pelasi keskimäärin lähes puoli tuntia ottelua kohden. Ensimmäisellä kaudella hän oli koko liigan tarkin kolmen pisteen korien heittäjä. Jälkimmäisellä kaudella Ponteva saavutti SM-hopeaa, joka oli Mäkitalon kuudes SM-mitali kolmen kullan ja kahden pronssin jatkoksi.
Kesällä 2016 Mäkitalo siirtyi Ranskan toisella sarjatasolla pelaavaan Orvault Basketiin, jossa hän pelasi yhden kauden. Kaudet 2017–2019 hän pelasi merkittävässä roolissa Saksan Bundesliigan Donau-Riesin joukkueessa. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Korisliigassa pelaavaan Forssan Alkuun. Hän saavutti kaudella 2020–2021 uransa seitsemännen SM-mitalin Alun yllettyä pronssille ja kuului edelleen joukkueensa tärkeimpiin pelaajiin pelaten pudotuspeleissäkin lähes 34 minuuttia ottelua kohden.
Maajoukkueura.
Mäkitalo pelasi 20 maaottelua alle 16-vuotiaiden ja 22 maaottelua alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa sekä 14 ottelua haastajamaajoukkueessa. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut 41 maaottelua, ensimmäisen heinäkuussa 2010 Viroa vastaan ja viimeksi marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Belgiaa vastaan.
Jamie Maclaren

Jamie Maclaren (s. 29. heinäkuuta 1993 Melbourne) on australialainen jalkapalloilija pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Maclaren edustaa A-Leaguessa pelaavaa Melbourne Cityä. Hän on edustanut Australian jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2016.
Hiroe Minagawa

Hiroe Minagawa (, o.s. Suzuki, s. 19. elokuuta 1987) on japanilainen vapaapainija.
Minagawa on kilpaillut vuodesta 2006 lähtien aikuisten kilpailuissa. Hän voitti samana vuonna Golden Grand Prix'n sekä junioreiden Aasian-mestaruuden. Ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin hän osallistui vuonna 2012, jolloin oli MM-kisojen 72 kg sarjan 11. Vuonna 2013 Minagawa saavutti ensimmäisen arvokisavoittonsa, kun hän voitti New Delhin AM-kisojen 72 kg sarjan. MM-kilpailuissa hän oli yhdeksäs. Lisäksi hän voitti saman vuoden World Cupin. Vuonna 2014 Minagawa voitti Mongolian avoimen turnauksen ja Golden Grand Prix'n. Vuonna 2014 hän oli kolmas Astanan AM-kilpailuissa 75 kg. Hän voitti vuoden 2015 Dohan AM-kilpailujen 75 kg sarjan. Lisäksi hän voitti saman vuoden World Cupin. Vuonna 2017 Minagawa oli kolmas Pariisin MM-kilpailuissa. Vuonna 2018 Minagawa oli toinen Biškekin AM-kilpailujen 76 kg sarjassa ja kolmas Budapestin MM-kilpailuissa samassa painoluokassa. Hän voitti myös samana vuonna Japanin mestaruuden ja World Cupin joukkuekilpailun. Vuonna 2019 hän oli toinen sekä AM-kilpailuissa että MM-kilpailuissa. Hän voitti samana vuonna World Cupin ja Ivan Yarygin Grand Prix'n. New Delhin AM-kilpailuissa 2020 Minagawa voitti 76 kg sarjan.
Gayatri Rajapatni

Gayatri Rajapatni oli Jaavalla 1300-luvulla sijainneen Majapahitin kuningatar ja sen hallitsijan Kertarajasan vaimo. Miehensä kuoltua vuonna 1309 hänestä olisi periaatteessa voinut tulla myös hallitsija, mutta Gayatrin ollessa luostariin vetäytyneenä sijaishallitsijaksi nostettiin hänen tyttärensä Tribhuwanatunggadewi, ja lopulta valtaan nousi hänen tyttärenpoikansa Hayam Vuruk.
Elämäkerta.
Gayatri sai nimensä hindulaisuudessa esiintyvän jumalattaren mukaan. Hänen aviomiehensä Kertarajasa oli Jaavalla 1300-luvulla sijainneen Majapahitin kuningaskunnan hallitsija. Gayatrin sanotaan olleen hänen neljästä vaimostaan nuorin ja kaunein. Kertarajasa oli perustanut Majapahitin paettuaan Singhasarista, ja Gayatri itse oli Singhasarin murhatun kuninkaan Kertanagaran tytär.
Kertarajasan kuollessa vuonna 1309 valtaan nousi hänen poikansa Jayanagar. Valtakuntaa koettelivat levottomuudet, mutta Jayanagarin onnistui vakiinnuttaa kuningaskunnan asema. Hän kuoli kuitenkin ilman miespuolista perillistä. Vallanperimysjärjestyksen perusteella tämä teki Kertarajasan leskestä Gayatrista valtakunnan hallitsijan. Hän oli kuitenkin jo vetäytynyt buddhalaiseen luostariin. Valtaan nousikin, muodollisesti vain sijaishallitsijana, hänen tyttärensä Tribhuwanatunggadewi. Tribhuwanatunggadewia seurasi vallassa Gayatrin tyttärenpoika Hayam Vuruk, hallitsijanimeltään Rajasanagara.
Gayatrin kunniaksi rakennettiin "candi" eli temppeli Tulungagungissa. Rakennustyöt tehtiin temppelin kaiverrusten perusteella kahdessa vaiheessa vuosina 1369 ja 1389. Paikalta löytyi suuri buddhalaista Prajnaparamitaa esittävä patsas.
Suoliljat

Suoliljat ("Narthecium") on Nartheciaceae-heimoon kuuluva kasvisuku ja heimon tyyppisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi seitsemän lajia.
Kaeo Lot Fah

Kaeo Lot Fah oli Lan Xangin hallitsija Fa Ngumin vaimo ja Ayutthayan kuningas Ramdhiphati In tytär. Laosilaisissa kronikoissa hän on todennäköisesti Maha Theviksi nimetty juonitteleva hahmo.
Elämäkerta.
Kaeo Lot Fah oli nykyisessä Thaimaassa sijainneen Ayutthayan kuningaskunnan hallitsija Ramdhiphati In tytär. Vuonna 1354 hänet luvattiin avioliitossa vaimoksi Lan Xangin kuningas Fa Ngumille valtakuntien välisten suhteiden tiivistämiseksi. Kaeo Lot Fah oli tuolloin tosin vielä alaikäinen ja hän lienee todellisuudessa saapunut nykyisen Laosin alueella sijainneeseen Lan Xangin pääkaupunkiin Luang Prabangiin vasta jonkin aikaa myöhemmin. Saapuessaan ehkä 1360-luvun alussa hänellä oli joka tapauksessa mukanaan suuri määrä seuraajoa. Fa Ngumilla oli jo entuudestaan vaimo, Kaeo Keng Nya. Kaeo Keng Nya oli Khmerien valtakunnasta ja mahdollisesti Kaeo Lot Fahin saapuminen tasapainoitti khmerien vaikutusvaltaa. Näiden kahden ryhmän kilpailu on toisaalta saattanut myös johtaa konfliktiin kruununperimyydestä. Fa Ngum syrjäytettiin vuonna 1373 ja valtaistuimelle asetettiin hänen poikansa Samsentai.
Kaeo Lot Fah itse eli kuitenkin ilmeisesti vielä pitkään ja vanhaksi. Valtakunnan historiasta kertovissa kronikoissa mainitaan Maha Thevi, joka usein yhdistetään Kaeo Lot Fahiin. Kronikoissa Maha Thevi on vaihtelevasti Samsentaiin vaimo, sisar tai vanhin tytär ja tarinoiden kautta hän tulee erityisen tunnetuksi juonitteluistaan.
Soronzonboldyn Battsetseg

Soronzonboldyn Battsetseg (, s. 3. toukokuuta 1990 Khashaat) on mongolialainen vapaapainija ja olympiamitalisti.
Battsetseg on kilpaillut vuodesta 2009 lähtien aikuisten kilpailuissa. Ennen tätä hänellä on kadetti-ikäisten AM-hopeaa vuodelta 2007 sekä juniori-ikäisten AM-hopeaa vuodelta 2008. Hän voitti myös nuorten AM-kultaa vuonna 2009. Vuonna 2010 hän saavutti ensimmäiset aikuisten arvokisamitalin, kun hän oli toinen New Delhin AM-kilpailuissa ja voitti Moskovan MM-kilpailujen 59 kg sarjan. Vuonna 2012 Battsetseg voitti Mongolian avoimen turnauksen. Hän osallistui myös Lontoon olympialaisiin 63 kg sarjaan. Hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle, jolla voitti keskiafrikkalaisen Sylvie Tara-Agouen ja puolivälierissä latvialaisen Anastasija Grigorjevan. Välieräottelussa hän hävisi japanilaiselle Kaori Ichōlle 5–0. Pronssiottelussa Battsetseg voitti kanadalaisen Martine Dugrenierin 3–0.
Vuonna 2013 Battsetseg voitti World Cupin, Mongolian avoimen turnauksen ja Universiadit. Hän myös saavutti samana vuonna Budapestin MM-kilpailujen 63 kg sarjassa MM-hopeaa. Vuonna 2014 hän voitti Puolan avoimen turnauksen ja oli yhdeksäs MM-kilpailuissa. 2015 Battsetseg saavutti enemmän menestystä, kun hän voitti Ivan Yarygin Grand Prix'n ja Mongolian avoimen turnauksen. Näiden lisäksi hän voitti maailmanmestaruuden Las Vegasin MM-kilpailuissa 63 kg sarjassa. Vuonna 2016 Battsetseg voitti Mongolian avoimen turnauksen. Hän myös kilpaili Rio de Janeiron olympialaisissa keskisarjassa (63 kg). Hän pääsi aloittamaan suoraan toiselta kierrokselta, jolla voitti nigerialaisen Blessing Oborududun, mutta kärsi tappion puolivälierävaiheessa Yhdysvaltain Elena Pirozhkovalle 3–2.
Vuonna 2017 Battsetseg voitti AM-kultaa New Delhissä. Vuonna 2018 hän ei saavuttanut turnausvoittoja. MM-kilpailuissa hän jäi sijalle 7. Vuonna 2019 hän voitti Ivan Yarygin Grand Prix'n sekä Puolan avoimen turnauksen. Nur-Sultanin MM-kilpailuissa Battsetseg oli kolmas 68 kg sarjassa.
Naša niva

Naša niva (, ”Vainiomme”) oli vuosina 1906–1915 ilmestynyt valkovenäläinen sanomalehti. Se ilmestyi kerran viikossa Vilnassa kyrillisellä ja vuoteen 1912 saakka myös latinalaisella kirjaimistolla.
Lehden perustivat Valko-Venäjän sosialistijärjestön johtajat Ivan ja Anton Lutskevitš, Vatslau Ivanouski, Aljaksandr Ulasau ja Alaiza Paškevitš. Julkaisijoina ja päätoimittajina työskentelivät Zygmunt Volski, Aljaksandr Ulasau (vuodesta 1906) ja Janka Kupala (vuodesta 1914). "Naša nivan" tavoitteena oli Valko-Venäjän kansallinen, poliittinen, kulttuurinen ja taloudellinen herääminen, ja se yhdisti eri suuntauksien ja uskontokuntien edustajia. Lehdellä oli suuri merkitys valkovenäläisen kirjallisuuden, kirjakielen ja kulttuurin kehitykselle. Se julkaisi myös kirjoja, kalentereita ja aikakauskirjoja.
Anna Schell

Anna Carmen Schell (s. 3. elokuuta 1993) on saksalainen vapaapainija.
Schell on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2012 lähtien. Tätä ennen hänellä on alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa vuodelta 2010. Vuosina 2015 ja 2016 Schell oli toinen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa, ensin 69 kg sarjassa ja myöhemmin 75 kg sarjassa. Ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin Schell osallistui vuoden 2017 EM-kilpailuissa, joissa oli 75 kg sarjan viides. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2018, kun hän voitti Ion Corneanu ja Ladislau Simonin muistoturnauksen. Hän osallistui samana vuonna ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin ollen 19. Vuonna 2019 Schell saavutti ensimmäiset aikuisten arvokisamitalit, kun hän oli toinen Bukarestin EM-kilpailujen 72 kg sarjassa ja kolmas Nur-Sultanin MM-kilpailujen 68 kg sarjassa. Vuoden 2020 EM-kilpailuissa hän oli viides 68 kg sarjassa.
Schell sijoittui vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa 68 kg:n painoluokassa yhdeksänneksi. Hän saavutti samana vuonna Oslon MM-kilpailuissa pronssia 72-kiloisissa. Hän voitti saman sarjan Euroopan-mestaruuden Budapestissa 2022.
Egyptin feministiliitto

Egyptin feministiliitto oli vuodesta 1923 1960-luvulle saakka Egyptissä toiminut naisasiajärjestö. Sen perustaja oli Huda Ša'arawi ja se pyrki paitsi poliittiseen painostukseen naisten aseman hyväksi, mutta harjoitti myös naisiin ja lapsiin kohdistuvaa hyväntekeväisyystoimintaa. Sen suurimpia saavutuksia olivat avioliiton alaikärajan nosto ja naisten koulutuksen parantaminen. Se jäi kuitenkin leimallisesti yläluokkaiseksi jäsenistöltään. Toiminta hiipui valtion otettua toiminnan käsiinsä vuoden 1952 vallankumouksen jälkeen ja se loppui kokonaan 1960-luvulla.
Historia.
Naisasia Egyptissä oli kehittynyt poliittiseksi agendaksi liberaalilla aikakakudella 1900-luvun alussa. Naiset olivat olleet mukana Egyptin itsenäisyystaistelussa, mutta kun muodollinen itsenäisyys Isosta-Britanniasta viimein saavutettiin, ei uudessa perustuslaissa juuri huomioitu naisten poliittisia oikeuksia. Huda Ša'arawista tuli egyptiläisen naisliikkeen kasvot. Egyptin feministiliitto perustettiin hänen kotonaan vuonna 1923. Toukokuussa 1923 Egyptin feministiliitto lähetti kolme edustajaansa Kansainvälisen naisten liiton kokoukseen Italian Roomassa. Lähetystön palatessa Egyptiin Ša'arawi sai aikaan kohun Egyptissä riisumalla huntunsa julkisesti. Vuonna 1924 feministiliitton ja Wafd-puolueen naisjärjestön jäsenet osoittivat mieltään parlamentin istunnon avajaisissa ja esittivät 32. kohdan luettelon vaatimuksistaan.
Poliittisen painostuksen lisäksi liitto julkaisi omaa lehteään ja toimi hyväntekeväisyydessä. Se pyrki erityisesti parantamaan köyhien naisten oloja. Lehti ilmestyi arabiaksi ja ranskaksi. Järjestöllä oli oma terveysasemansa naisille ja lapsille, sekä päivähoitoloita työssäkäyville äideille. Järjestön suurimpia onnistumisia olivat Egyptin avioliitolle asetetun ikärajan nosto, sekä hallinnon taivuttelu ehostamaan naisten koulutusta. Naisia pääsi opiskelemaan Kairon yliopistolle ensi kertaa vuonna 1928. 1930-luvulla se pyrki myös ajamaan naisten äänioikeutta. Toisaalta järjestö itsessään oli leimallisesti yläluokkainen. Kuten sen perustaja Ša'arawi, sen muut jäsenet kuuluivat hyvin kapeaan koulutettuun yhteiskuntaluokkaan. Järjestön ei koskaan onnistunut rikkoa luokkarajoja.
1930-luvulla kiihtyi myös konflikti Palestiinassa. Tähän vastaten Egyptin feministiliitto järjesti arabinaisten kokouksen Kairossa vuoden 1938 lopulla. Toisessa kokouksessa vuonna 1944 perustettiin Arabien deministiliitto, jonka puheenjohtajaksi Ša'arawi. Ša'arawi kuoli vuonna 1947, mutta järjestö ei hajonnut vielä johtajansa kuolemaan. Huomattava isku oli Egyptin vallankumous 1952. Egyptin feministiliitto alistettiin valtion ministeriöille ja se nimettiin uudelleen Huda Ša'arawin seuraksi. Järjestön toiminta taantui, kunnes se lakkasi kokonaan 1960-luvun aikana.
Komi (järvi)

Komi on kahdeksan hehtaarin laajuinen keskirehevä metsäjärvi Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla. Etäisyys Nummelasta on 27 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 46 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Komin pituus on lounaasta koilliseen on 750 metriä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi metsä, koillispuolella on Komiharju (140 metriä mpy) ja pohjoispuolella nimetön vakavesi, jonka pinta-ala on noin 2,5 hehtaaria ja korkeustaso 119,8 metriä mpy. Nimettömän vakaveden keskellä sijaitsee muutaman aarin laajuinen saari. Komin ja nimettömän vakaveden välisen kannaksen leveys on 50–100 metriä. Komiin virtaa laskuoja nimettömästä vakavedestä, Komista virtaa laskuoja etelään Vihtijärveen, joka sijaitsee vajaan kilometrin päässä. Vihtijärven korkeustaso on 31,5 metriä Komia alempi.
Komin länsipuolella sijaitsee Petäys ja itäpuolella Mustalammi.
Komi on humusvaikutteinen, sen vesi on kirkasta ja melko hyvälaatuista.
Komi (23.093.1.003) kuuluu Vihtijärven valuma-alueeseen (23.093), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Komi on Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Lizzie Ana

Lizzie Ana (s. 5. kesäkuuta 1988, Maputo, Mosambik) on mosambikilainen taiteilija. Hän on itseoppinut taidemaalari, joka maalaa erityisesti öljyvärimaalauksia. Hän on asunut sekä Australiassa Melbournessa että Maputossa . 
Analla oli vuonna 2019 yksityisnäyttely otsikolla Reflexo Fundação Fernando Leite Couto -säätiön kulttuurikeskuksessa Maputossa. Berliinissä hän piti syksyllä 2015 Moz-out-Art -nimisen näyttelyn. Lizzie Anan taidetta on lisäksi ollut mukana monitaiteisessa Cada canto, Uma voz -tapahtumassa Fundação Fernando Leite Couto -säätiössä.
Anan töitä on ollut esillä myös kansainvälisissä online-näyttelyissä. Keväällä 2020 hänen töitään oli mukana virtuaalisessa Solidarité -yhteisnäyttelyssä.
Ana lisäksi on edustanut Mosambikia ruotsalaisessa Smedbyn-taiteilijaresidenssissä Jönköpingissä.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1976

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1975 oli jalkapallon naisten SM-sarjan kolmas kausi ja kuudes kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Kemin Into, jolle saavutus oli ensimmäinen naisten Suomen mestaruus. IF-Fk ja Ilves putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1977. SM-sarjaan nousivat Helsingin Ponnistus ja Lahden Sampo.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1976 pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarjanousijoita olivat KPT ja MP.
Suomen mestarit.
Innon pelaajat: Kirsti Aarni, Leila Frondelius, Eila Harju, Tuula Ilmavirta, Päivi Kalasniemi, Arja Ketola, Salme Kinnunen, Aune Koivuaho, Ulla Lehtosaari, Irmeli Leskinen, Marja-Leena Luomanperä, Sirkka Malm, Soile Malm, Merja Pietiläinen, Tuula Räsänen, Kirsti Tervaniemi. Valmentaja: Lauri Viitanen.
Herodias

Herodias oli Rooman valtakuntaan kuuluneen Juudean prinsessa ensimmäisellä vuosisadalla jälkeen ajanlaskun alun. Hän oli naimisissa ensin Herodes II:n kanssa ja tästä erottuaan Herodes Antipaan kanssa. Uudessa testamentissa hänet liitetään tarinaan Johannes Kastajan teloituksesta. Miehensä jouduttua karkotetuksi hän meni tämän mukana maanpakoon Galliaan eli nykyiseen Ranskaan.
Elämäkerta.
Herodiaan isä oli Aristobulos IV, Herodes Suuren ja Mariamme I:n poika. Herodias meni puolestaan naimisiin Herodes Suuren ja Mariamme II:n pojan Herodes II:n kanssa. Herodias ja Herodes II saivat tyttären, jolle annettiin nimi Salome.
Vuoden 31 jaa. jälkeen Herodias erosi Herodes II:sta ja meni naimisiin hänen veljensä Herodes Antipaan kanssa. Tämä osoittautui aikanaan hyvin kiistanalaiseksi teoksi. Juutalaisen lain mukaan mies ei saanut avioitua veljensä eronneen vaimon kanssa (esim. 3. Moos. 18). Raamattu mainitsee Johannes Kastajan tämän avioliiton vastustajien johtohahmona (esim. Mark. 6:17, Matt. 14:34 ja Luuk. 3:18). Herodes Antipas pidätytti Johannes Kastajan, jota pidettiin vangittuna todennäköisesti Makhairassa nykyisessä Jordaniassa. Myöhemmin Herodes Antipas teloitutti Johannes Kastajan. Uuden testamentin kertomuksen mukaan tämä johtui siitä, että Herodes oli luvannut antaa Herodiaan tyttärelle "mitä vain hän pyytäisi". Kun tämä kuitenkaan ei osannut päättää, mitä pyytäisi, äitinsä neuvosta hän pyysi Johannes Kastajan päätä. Historiallista pohjaa tarinalla ei kuitenkaan ole.
Herodiaan veli Herodes Agrippa nousi Juudean kuninkaaksi vuoden 40 jaa. paikkeilla. Herodias sai vakuuteltua miehensä Herodes Antipaan lähtemään Roomaan pyytämään keisari Caligulalta Juudean kruunua itselleen. Ilmeisesti Agrippan onnistuneen mustamaalauksen takia Antipas ei saanutkaan kruunua, vaan hänet ja Herodias karkotettiin Lugdunumiin lähelle nykyistä Lyonia Ranskassa, eli tuolloiseen Galliaan. Hänen omaisuutensa Juudeassa annettiin Agrippalle. Agrippa olisi sallinut sisarensa paluun kotimaahansa, mutta tämä päätti jäädä miehensä kanssa maanpakoon.
Valkerpyy

Valkerpyy (myös Valkerpyynjärvi) on varsin kirkasvetinen ja runsasravinteinen järvi Lohjan keskiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on neljä neliökilometriä. Etäisyys Lohjan keskustasta on kymmenen kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Valkerpyy kaareutuu loivasti ja muistuttaa avointa c-kirjainta; järven eteläinen ranta on varsin polveilevaa. Järven pituus etelästä pohjoiseen on runsaat neljä kilometriä. Sen keskiosassa sijaitsee noin neljän hehtaarin laajuinen saari, jonka länsiosan nimi on Etusaari ja itäosan Takasaari. Järven eteläisimmässä osassa on Oittilansaari. Saarten yhteispinta-ala on 6,8 hehtaaria. Valkerpyyn rannoilla on sekä loma-asutusta että vakinaista asutusta. Itärannan metsäalue kohoaa yli 80 metriä merenpinnan yläpuolelle. Metsäalueen sisällä sijaitsee Valkialampi (58,9 metriä mpy) ja vajaan hehtaarin laajuinen Mustalampi (62,5 metriä mpy).
Valkerpyyhyn laskee ainoastaan vähäisiä ojia, joten järven viipymä on pitkä, noin yhdeksän vuotta. Valuma-alueen maatalous ja asutus kuormittavat järveä, jonka ekologinen tila on luokiteltu tyydyttäväksi. Valkerpyyn lounaiskolkasta lähtee Oittilanjoki etelään kohti Lohjanjärveä, jonka korkeustaso on noin yksitoista metriä Valkerpyytä alempi.
Valkerpyyn syvin kohta, 14,1 metriä, sijaitsee Etusaari-Takasaaren koillispuolella, ja myös saaren kaakkoispuolella on yli kymmenen metrin syvänne. Järven eteläosan Koivistonlahti ja Saunalahti ovat noin neljä metriä syviä. Valkerpyyn tilavuus on 25,4 miljoonaa kuutiometriä.
Valkerpyyn vesikasvillisuus on niukahkoa, kalalajeista tärkeimmät ovat ahven, hauki, lahna ja siika.
Valkerpyy (23.024.1.014) kuuluu Raatinjoen-Myllyojan valuma-alueeseen (23.024), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Lohjanjärven alue (23.02). Valkerpyy on laajin Raatinjoen-Myllyojan alueen viidestätoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Djibril Sidibé

Djibril Sidibé (s. 29. heinäkuuta 1992 Troyes) on ranskalainen jalkapalloilija pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Sidibé edustaa Ligue 1:ssa pelaavaa AS Monacoa. Hän on edustanut Ranskan jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2016.
Alba Party

Alba Party on Skotlannissa toimiva nationalistinen, Skotlannin itsenäisyyttä ajava puolue. Se perustettiin helmikuussa 2021, ja maaliskuussa sen johtoon asettui Alex Salmond, Skotlannin kansallispuoluen (SNP) entinen puheenjohtaja ja Skotlannin entinen pääministeri. Sana "Alba" () on gaelin kieltä ja tarkoittaa Skotlantia.
Perustamisen jälkeen puolueeseen on loikannut kaksi SNP:n edustajaa Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa sekä 12 paikallishallinnon valtuutettua. Sillä ei vuonna 2024 ole yhtäkään edustajaa alahuoneessa, mutta sillä on kaksi kunnanvaltuutettua.
Elias Franck

Elias Garibaldi Franck (17. huhtikuuta 1870 Raisio – 1. huhtikuuta 1924) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Franckin vanhemmat olivat Ernst Franck ja Emmy Blom. Käytyään Ruotsalaisen teatterikoulun kurssin hän aloitti näyttelijän uransa Svenska Inhemska Teaternissa. Franckin roolitehtäviä olivat muun muassa Stålarm ("Daniel Hjort"), Larsson ("Regina von Emmeritz") ja Gunnar ("Helgelannin sankarit"). Franck näytteli Svenska Inhemska Teaternissa kolmessa jaksossa: 1894–1897, 1898–1904 ja 1905–1909.
Aline Rotter-Focken

Aline Rotter-Focken (s. 10. toukokuuta 1991 Krefeld) on saksalainen vapaapainija ja maailmanmestari.
Focken aloitti aikuisten sarjoissa kilpailun vuonna 2009, jolloin osallistui muun muassa EM-kilpailuihin. Hänellä on tätä ennen alle 17-vuotiaiden EM-pronssia ja EM-hopeaa vuosilta 2007 ja 2008. Hän voitti nuorten EM-kultaa vuonna 2010 ja oli samana vuonna nuorten MM-kilpailuissa kolmas 63 kg sarjassa. Vuonna 2012 Focken saavutti nuorten MM-hopeaa 63 kg sarjassa, mutta ei saavuttanut muita mitaleja arvokisoissa. Vuonna 2013 Focken saavutti uransa ensimmäisen aikuisten turnausvoiton, kun hän voitti Espanjan Grand Prix’n. Hän saavutti myös ensimmäisen arvokisamitalin, kun oli Tbilisin EM-kilpailuissa kolmas 67 kg sarjassa. Vuonna 2014 hän saavutti jo enemmän menestystä, kun voitti Dan Kolov - Nikola Petrov -turnauksen ja Klippanin avoimen turnauksen sekä saavutti uransa ensimmäisen arvokisakullan voittamalla 2014 MM-kilpailujen 69 kg sarjan. 2015 hän oli Las Vegasin MM-kilpailuissa kolmas 69 kg sarjassa. Vuonna 2016 ennen Rio de Janeiron olympialaisia hän voitti Pariisin ja Saksan Grand Prixit sekä Canada Cupin. Olympialaisissa hän kilpaili kevyessä raskaassasarjassa (69 kg). Hän aloitti olympiaturnauksen voittamalla toisella kierroksella kiinalaisen Zhou Fengin, mutta hävisi puolivälierissä ruotsalaiselle Jenny Franssonille 9–1.
Vuonna 2017 Focken saavutti MM-hopeaa Pariisin MM-kilpailujen 69 kg sarjassa sekä voitti Puolan avoimen turnauksen ja Dan Kolov - Nikola Petrov -turnauksen. EM-kilpailuissa hän oli 13. Vuonna 2018 Focken voitti kolme turnausta, mutta oli MM-kilpailuissa 8. Hän myös meni naimisiin toukokuussa 2018 Jan Rotterin kanssa. Vuonna 2019 Rotter-Focken oli kolmas Bukarestin EM-kilpailuissa ja Nur-Sultanin MM-kilpailuissa 76 kg sarjassa. Lisäksi hän on saavuttanut EM-pronssia vuosina 2020 ja 2021.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Rotter-Focken sai kultaa 76 kg sarjassa voitettuaan loppuottelussa Adeline Grayn.
David Klass

David Klass (s. 1960) on yhdysvaltalainen opettaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän on kirjoittanut yli 40 käsikirjoitusta ja julkaissut 14 nuorille aikuisille suunnattua romaania.
Elämäkerta.
David Klass syntyi Vermontissa ja kasvoi New Jerseyssä. Klassin molemmat vanhemmat olivat kirjailijoita. Klass valmistui Leonian lukiosta. Hän valmistui Yalen yliopistosta historian kandidaatiksi vuonna 1982. Myöhemmin hän valmistui USC School of Cinematic Artsin koulusta vuonna 1986. Nykyisin David Klass asuu New Yorkissa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa.
Jättikäpymänty

Jättikäpymänty ("Pinus coulteri") on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Kalifornian vuorimetsissä Yhdysvalloissa ja Baja Californian pohjoisosassa Meksikossa. Puu on saanut suomenkielisen nimensä suurista kävyistään, jotka ovat painavampia kuin millään muulla mäntylajilla.
Ulkonäkö.
Jättikäpymänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa 9–25 metriä korkeaksi, enimmillään hieman yli 30-metriseksi. Latvus on harva ja epäsäännöllinen. Kaarna on tummanharmaanruskeaa ja halkeilee suuriksi epäsäännöllisiksi levyiksi. Haarat ovat ylössuuntautuneita, aluksi purppuranruskeita ja usein valkohärmäisiä. Silmut ovat munanmuotoisia ja voimakkaan punaruskeita.
Neulaset kasvavat kimpuissa kolmittain. Ne ovat yleensä 15–30 senttimetriä pitkiä ja pölyisen harmaanvihreitä. Hedekävyt ovat munamaisia tai hieman lieriömäisiä, noin 2,5 senttimetriä pitkiä ja yleensä purppuranruskeita. Kävyt kypsyvät kahdessa vuodessa ja ovat suurikokoisia ja painavia, 20–35 senttimetriä pitkiä ja vaaleankellanruskeita kypsinä.
Levinneisyys.
Jättikäpymänty kasvaa luonnonvaraisena Kaliforniassa ja Meksikossa Baja Californiassa. Sen levinneisyysalue on pahoin pirstaloitunut, ja sen arvellaan olevan taantumassa. Se kasvaa yleisimmin kuivilla, kivikkoisilla rinteillä ja harjanteilla, missä muut puut eivät kilpaile sen kanssa.
Käyttö.
Jättikäpymännyn puuaines on kevyttä, karkeasyistä, haurasta ja pehmeää. Sillä ei ole kaupallista käyttöä. Männyn siemenet ovat syötäviä, mutta niillä ei ole ihmisille taloudellista merkitystä. Käpyjä käytetään jonkin verran koriste-esineinä.
Najah al-Attar

Najah al-Attar (s. 1933) oli Syyrian varapresidentti vuosina 2006–2024. Hänet valittiin virkaansa vuonna 2006, ja samalla hänestä tuli maassaan korkeimpaan asemaan päässyt nainen. Aikaisemmin hän oli toiminut Syyrian kulttuuriministerinä. Attarin varapresidentinura päättyi Bašar al-Assadin hallinnon romahdukseen joulukuussa 2024.
Elämäkerta.
Najah al-Attar syntyi Damaskoksessa vuonna 1933. Uskonnoltaan al-Attar on sunnalainen muslimi. Attarin isä oli yksi ranskalaisvastaisen Syyrian suuren kapinan johtajista. Hän opiskeli ensin Damaskoksen yliopistossa ja sittemmin arabialaista kirjallisuutta Edinburghin yliopistossa Skotlannissa, jossa hän väitteli tohtoriksi. Vuonna 1960 hänestä tuli opettaja Damaskoksessa, ja vuonna 1962 hän alkoi työskennellä Syyrian kulttuuriministeriölle kääntäen kirjallisuutta.
Vuonna 1976 silloinen presidentti Hafiz al-Assad nimitti al-Attarin Syyrian kulttuuriministeriksi. Al-Attarista tuli samalla Syyrian ensimmäinen naisministeri, ja hän toimi tässä virassa 24 vuotta. Hänet tunnettiin tuestaan teatterille ja kulttuuritapahtumille. Vuonna 1995 hän oli perustamassa kansallista sinfoniaorkesteria ja aloitutti Syyrian oopperatalon rakennuttamisen. Hänet tunnettiin kohtalaisen liberaalina, ja hän salli useita erilaisia mielipiteitä. Maaliskuussa 2000 hänen seuraajakseen kulttuuriministerinä nimitettiin Maha Qannut.
Kulttuuriministerin uransa jälkeen al-Attar teki töitä esimerkiksi useissa eri syyrialaisissa yliopistoissa. Vuonna 2006 hänet nimitettiin Syyrian varapresidentiksi. Hänestä tuli siihen asti korkeimmassa asemassa oleva nainen Syyriassa. Nimitys oli huomattava myös Damaskoksen poliittisille piireille. Damaskoslaisia ei pitkään ollut päästetty huomattaviin asemiin. Syyrian sisällissodan puhjettua vuonna 2011 al-Attaria on joskus kuvailtu neuvotteluratkaisun kannattajaksi.
Bašar al-Assadin hallinto Syyriassa romahti joulukuussa 2024. Attar antoi tiedotteen, jossa hän tunnusti hallinnon kaatuneen ja kuvaili aikaisempaa hallintoa tyranniana.
Rita Vargas

Rita Vargas (s. 25. syyskuuta 1981 Évora, Portugali) on Suomessa asuva portugalilainen taiteilija.
Tällä hetkellä Vargas työskentelee freelance-taiteilijana. Vargas keskittyy taiteessaan erityisesti grafiikkaan. Taiteessaan Vargas yhdistää taidehistoriaa, muistoja sekä eurooppalaisia ja aasialaisia vaikutteita. 
Vargas on väitellyt filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta taidehistoriasta. Hänen väitöskirjansa käsitteli taiteilijoiden liikkuvuuden vaikuttimia sekä identiteettiä. Kyseinen väitöskirja oli maailman ensimmäinen väitös, joka käsitteli taiteilijaresidenssejä. Vargas on opiskellut myös Évoran yliopistossa Portugalissa sekä Southamptonin yliopistossa, Englannissa. Vargas on opettanut grafiikkaa Jyväskylän kansalaisopistossa ja Jyväskylän kesäyliopistossa.
Vargasin töitä on ollut esillä Affection Adrift -nimeä kantaneessa yksityisnäyttelyssä Jyväskylän taiteilijaseuran ylläpitämässä Galleria Beckerissä kesällä 2021 ja aiemmin muun muassa jyväskyläläisissä Galleria Patinassa sekä Galleria Ratamossa. Lisäksi hän on koonnut kansainvälisen grafiikkanäyttelyn Galleria Ratamoon.
Keväällä 2019 Vargas perusti Helsinkiin Vargas Print Studion, joka toimii hänen työ- sekä opetustilanaan. Vargas Print Studion tavoitteena on ylläpitää tietoutta perinteisistä taidegrafiikan tekniikoista sekä tarjota muille taiteilijoille mahdollisuus opastukseen ja painokoneiden käyttöön. Työnsä ohella Vargas järjestää studiollaan myös taidegrafiikan työpajoja aloittelijoille.
Uransa aikana Vargas on asunut ja työskennellyt taiteilijana Japanissa, Saksassa, Britanniassa sekä Azoreilla.
The Centrists

The Centrists (ranskaksi: "Les Centristes", LC), tunnettiin aiemmin nimellä Uusi keskus ("Nouveau Centre", NC) ja Euroopan sosiaaliliberaali puolue ("Parti Social Libéral Européen", PSLE), on ranskalainen keskusta-oikeistolainen puolue.
Puolue perustettiin 29. toukokuuta 2007 lehdistötilaisuuden aikana ja puolueen nimi vaihdettiin uudelleen 11. joulukuuta 2016.
Vasemmistopuolue (Ranska)

Vasemmistopuolue ("Parti de Gauche", PG) on ranskalainen poliittinen puolue, joka on ideologialtaan demokraattis-sosialistinen. Vasemmistopuolueen perustivat 1. helmikuuta 2009 parlamentaarikot Jean-Luc Mélenchon ja Marc Dolez.
Leigh Ann Hester

Leigh Ann Hester (s. 1983) on yhdysvaltalainen sotilas. Hester sai Yhdysvaltain kansalliskaartissa palvellessaan toiminnastaan Irakin sodan aikaisessa väijytyksessä 20. maaliskuuta 2005 Silver Star-ansiomerkin. Hester oli ensimmäinen sen varsinaisissa taistelutehtävissä saanut nainen ja ensimmäinen ylipäätänsä sitten toisen maailmansodan.
Elämäkerta.
Leigh Ann Hester syntyi Bowling Greenin kaupungissa Yhdysvaltojen Kentuckyn osavaltiossa vuonna 1982. Sittemmin Hester muutti Nashvilleen ja pelasi kouluaikoinaan koripalloa ja softballia. Lopulta huhtikuussa 2001 hän värväytyi Kentuckyn kansalliskaartiin. Palvelusta Hester alkoi suorittaa kansalliskaartin 617. sotilaspoliisikomppaniassa.
Sotilaspoliisikomppania lähetettiin Irakin sodan aikana Irakiin. 20. maaliskuuta 2005 tuolloin kersantti Hester oli hyvin tavalliseen tapaansa huoltosaattuen mukana Irakin pääkaupunki Bagdadin itäpuolella. Naisia ei periaatteessa edes päästetty varsinaisiin taistelutehtäviin ennen puolustusministeriön päätöstä vuodelta 2013, mutta käytännössä yhteenotot saattueillakin olivat hyvin tavallisia. Hesterin saattua väijytettiin. Hyökkääjiä oli yhteensä ehkä noin 50. Irakilaiset kapinalliset tulittivat sen ajoneuvoja kiväärein, konekiväärein ja singoin. Saattueen ensimmäisen ajoneuvon hajottua osumasta koko saattue pysähtyi. Hester poistui ajoneuvostaan ja alkoi hyökätä väijyttäjien selustaan iskien heidän aemiinsa käsi- ja kiväärikranaatein, sekä M4-kiväärillään. Noin 45-minuuttia taistelun alun jälkeen tulitus oli lakannut. 27 hyökkääjää oli kaatnut, kuusi haavoittunut ja yksi jäi vangiksi. Amerikkalaiset säästyivät kaatuneilta.
Hester sai toiminnastaan Silver Star-ansiomerkin. Hänestä tuli samalla ensimmäinen sen saanut nainen sitten toisen maailmansodan. Hän oli myös ensimmäinen nainen, joka sai sen varsinaisten taistelutehtävien johdosta. Samasta yhteenotosta samalla ansiomerkillä palkittiin myös Timothy F. Nein.
Irakista palattuaan Hester työskenteli jonkinaikaa poliisina, mutta liittyi myöhemmin vielä uudestaan kansalliskaartiin. Kansalliskaartissa hän lähti vuonna 2014 Afganistaniin, jossa hänet ylennettiin 18-kuukauden komennuksellaan ensiluokkaiseksi kersantiksi ("sergeant first class"). Vuonna 2017 hän oli puolestaan komennuksella auttamassa Neitsytsaarilla Hurrikaani Marian tuhojen jälkeen.
Erica Wiebe

Erica Elizabeth Wiebe (s. 13. kesäkuuta 1989 Stittsville) on kanadalainen vapaapainija ja olympiavoittaja.
Wiebe on kilpaillut vuodesta 2008 lähtien aikuisten kilpailuissa. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2011, kun hän voitti Kansainyhteisön mestaruuden 72 kg sarjassa. Ensimmäisiin aikuisten MM-kilpailuihin Wiebe osallistui vuonna 2013 ollen seitsemäs 72 kg painoluokassa. Wiebe kilpaili Rio de Janeiron olympialaisissa 75 kg sarjassa. Hän aloitti olympiaturnauksen toiselta kierrokselta voittaen saksalaisen Maria Selmaierin. Puolivälierissä hän voitti kiinalaisen Zhang Fengliun 5–2 ja välierissä valkovenäläisen Vasilisa Marzaliukin 3–0. Loppuottelussa Wiebe voitti kazakstanilaisen Gužel Manjurjovan 6–0. Ensimmäisen MM-mitalin hän saavutti Budapestin MM-kilpailuissa, joissa oli kolmas 76 kg painoluokassa.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1977

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1977 oli jalkapallon naisten SM-sarjan neljäs kausi ja seitsemäs kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Kemin Into, jolle saavutus oli toinen naisten Suomen mestaruus. Ponnistus ja KPT putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1977. SM-sarjaan nousivat IF-FK, JyP, MyPa ja PK-37.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1977 pelattiin kahdessa neljän joukkueen alkulohkossa, joiden kaksi parasta selvisivät Lahdessa pelattuun lopputurnaukseen. Alkulohkojen viimeiseksi jääneet putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1978.
Kauteen lähdettäessä sarjanousijoita olivat Helsingin Ponnistus ja Lahden Sampo.
Suomen mestarit.
Innon pelaajat: Kirsti Aarni, Leila Frondelius, Pirkko Hirvonen, Tuula Ilmavirta, Paula Järvinen, Päivi Kalasniemi, Arja Ketola, Salme Kinnunen, Ulla Lehtosaari, Irmeli Leskinen, Marja-Leena Luomanperä, Sirkka Malm, Soile Malm, Merja Pietiläinen, Kirsti Tervaniemi, Saara Tuisku. Valmentaja: Lauri Viitanen.
Mooreankerttunen

Mooreankerttunen ("Acrocephalus longirostris") on kerttusiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Ranskan Polynesiasta. Aiemmin mooreankerttusta pidettiin polynesiankerttusen ("Acrocephalus caffer") alalajina.
Koko ja ulkonäkö.
Mooreankerttunen on heimonsa lajiksi kookas: se voi kasvaa noin 24 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Pää, selkä ja siivet ovat ruskeat ja siipisulkien reunat ovat väriltään keltaiset. Päässä on keltainen silmäkulmajuova. Lajin rinta ja vatsa ovat vaaleankeltaiset. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mooreankerttusta tavataan ainoastaan Seurasaariin kuuluvalta Moorealta. Lajin elinympäristöä ovat vuoristolaaksojen bambutiheiköt usein virtaavan veden läheisyydessä. Linnun ravintoa ovat hyönteiset, kukkien mesi ja pienet selkärankaiset eläimet.
Mooreankerttunen luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan alle 50 täysikasvuista yksilöä. Viimeisin vahvistettu havainto on vuodelta 1981, mutta 2000-luvulla on tehty muutamia vahvistamattomia havaintoja. Mooreankerttusen kannan vähenemisen syyt ja uhkat lajille eivät ole täysin selvät. Mahdollisia riskitekijöitä ovat elinympäristön häviäminen, vieraslajit kuten kissat, linnut ja rotat sekä lintumalaria.
Pöllyvaara

Pöllyvaara on Kajaaninjoen pohjoispuolella sijaitseva mäki, joka on havumetsävaltainen. Se sijaitsee vain kilometrin päässä Kajaanin kaupungin keskustasta Teppanan kaupunginosan vieressä. Se on ollut kaupunkilaisten suosima lähivirkistysalue jo ainakin 1800-luvulta silloisen Kajaanin maalaiskunnan aikana, jolloin sinne on rakennettiin Herman Renforsin ja Hannes Gebhardin aloitteesta jopa näkötorni ilmeisesti Puijon mallin mukaan, suunnittelijana arkkitehti Jac Ahrenberg. Ensimmäinen kevyempi näkötorni oli pystyssä vuodesta 1887 vuoteen 1913. Uudemman, arkkitehti Lars Sonckin suunnitteleman näkötornin avajaiset pidettiin 1914, ja siitä tuli ilmavalvontatorni sotien talvi- ja jatkosodan ajaksi. Rapistunut torni määrättiin purettavaksi sotien jälkeen vuonna 1949, mutta tornin perustukset ovat tallella. Nykyään Pöllyvaaralla on mahdollista monenlainen kuntoulkoilu murtomaahiihdosta maastopyöräilyyn.
Annika Holopainen

Annika Holopainen (s. 1993) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 40 maaottelua. Hänen kasvattajaseuransa on helsinkiläinen Karhun Pojat ja hän on edustanut SM-sarjassa Espoo Teamia kausina 2009–2012. Tämän jälkeen hän on pelannut ulkomailla: ensin Yhdysvaltain yliopistosarjoissa ja sittemmin Saksassa, Puolassa, Ranskassa ja Islannissa. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen.
Holopainen pelasi Espoo Teamissa ensimmäiset SM-sarjaottelunsa kaudella 2009–2010. Kahtena seuraavana kautena hän sai jo enemmän peliaikaa. Kaudella 2010–2011 joukkue voitti Suomen cupin, ja kausina 2009–2010 ja 2010–2011 se saavutti SM-sarjassa pronssia. Holopainen valittiin kaudella 2010–2011 SM-sarjan vuoden tulokkaaksi ja parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Hän pelasi edelleen myös 19-vuotiaiden SM-sarjaa Tapiolan Hongan joukkueessa ja voitti Suomen-mestaruuden kausina 2009–2010 ja 2011–2012 sekä saavutti SM-hopeaa niiden välissä olleella kaudella.
Holopainen siirtyi Yhdysvaltoihin vuonna 2012 Portlandin yliopiston Pilots -joukkueeseen. Seuraavana vuonna hän siirtyi Old Dominion Universityyn ja pelasi kausina 2014–2017 sen Lady Monarchs -joukkueessa. Sitten hän palasi Eurooppaan. Kaudella 2017–2018 hän edusti Saksan Bundesliigassa Wasserburgia ja pelasi myös EuroCupia. Tuolla kaudella joukkue voitti Saksan cupin. Kaudella 2018–2019 Holopainen edusti Puolan pääsarjassa Politechnika Gdańskia. Kauden 2019–2020 hän pelasi Ranskan toisella sarjatasolla Reimsin joukkueessa ja kauden 2020–2021 Islannin pääsarjassa KR Reykjavíkin joukkueessa.
Holopainen on pelannut alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 38 ottelua ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 42 ottelua. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut 40 maaottelua, joista ensimmäisen toukokuussa 2012 Tanskaa vastaan ja viimeksi helmikuussa 2021 Ukrainaa vastaan.
Kultaisen kannuksen ritarikunta

Kultaisen kannuksen ritarikunta () on Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa 15. elokuuta 1357 perustettu hengellinen ritarikunta, jonka suojelija on katolisen kirkon johtajana kulloinkin toimiva paavi.
Ritarikunnan tunnustuksia on myönnetty lähinnä katolisen kirkon hyväksi palvelleille ja uskonsa kautta myötävaikuttaneille sekä maineikkaita tekoja tehneille henkilöille. Saajat olivat lähinnä alemman säädyn aatelisia, mutta myös porvarissäädyn jäseniä. Ritarit toimivat Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa kunniaritarin arvossa ja heitä pidettiin hallitsijoiden alaisena eliittinä.
Ritarimerkkien myöntö lakkautettiin paavin antamalla määräyksellä vuonna 2019 määrittelemättömän pitkäksi ajaksi. Viimeinen tunnustuksen saaja oli Luxemburgin suurherttua Jean, joka kuoli vuonna 2019.
Revathi

Asha Kelunni (s. 8. heinäkuuta 1966 Cochin, Kerala, Intia), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Revathi, on intialainen elokuvanäyttelijä ja -ohjaaja, joka tunnetaan pääasiassa tamilin- ja malajalaminkielisistä elokuvista. Hän on voittanut useita tunnustuksia, mukaan lukien National Film Awards -palkinnot kolmessa eri kategoriassa ja kuusi Filmfare Awards South -palkintoa.
Revathi oli ainoa eteläintialainen 1980- ja 1990-luvun näyttelijä, joka voitti Filmfaren parhaan naispääosan palkinnon tamilin, telugun ja malajalamin kielillä, mukaan lukien kolme peräkkäistä voittoa tamilin kielellä. Elokuvien lisäksi Revathi on ollut mukana useissa yhteiskunnallisissa järjestöissä, joista merkittävimpiä ovat Banyan, Ability Foundation, Tanker Foundation ja Vidyasagar, ja on myös toiminut jäsenenä useilla elokuvafestivaaleilla, mukaan lukien Chennain kansainväliset elokuvajuhlat ja Intian kansainväliset elokuvajuhlat.
Yksityiselämä.
Revathi meni naimisiin elokuvaaja ja ohjaaja Suresh Chandra Menonin kanssa vuonna 1986. Pariskunnalla ei ollut lapsia. Heidän välisten eroavuuksien seurauksena he alkoivat kuitenkin elää erillään vuodesta 2005, ja Chennain perheoikeus myönsi heille avioeron 23. huhtikuuta 2013.
Revathi sai koeputkihedelmöityksen avulla tyttären vuonna 2013.