tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaleel White

Jaleel Ahmad White (s. 27. marraskuuta 1976 Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Steve Urkelin roolia tilannekomediassa "Family Matters".
Ura.
White alkoi esiintyä mainoksissa kolmivuotiaana. 12-vuotiaana vuonna 1989 hän alkoi esittää tunnetuinta rooliaan Steve Urkelia. Hänen oli alun perin tarkoitus esiintyä vain yhdessä jaksossa, mutta Urkelin todettiin olevan niin suosittu, että hahmosta tehtiin yksi päähenkilöistä. Hahmosta tehtiin myös oheistuotteita, kuten nukke ja oma aamiaismuromerkki. Myöhemmin White kiinnostui myös käsikirjoittamisesta ja kirjoitti muutama jaksoa sarjaan. Hän vieraili Urkelina myös muussa toisessa sarjassa "Full House" ja "Step by Step".
"Family Mattersin" ohella White esiintyi 1980- ja 1990-luvuilla lähinnä tilannekomedioissa lukuun ottamatta muutamaa televisioelokuvaa. Vuonna 1993 hän esitti Sonic the Hedgehogia samannimiseen pelisarjaan osittain perustuvassa animaatiosarjassa Adventures of Sonic the Hedgehog. Hän esitti Sonicia myös sarjoissa "Sonic the Hedgehog" (1993–1994) ja "Sonic Underground" (1998). Vuonna 2013 ilmestyvässä Blue Core Studiosin tuottamassa Sonic Live Action fanielokuvassa White toimii jälleen Sonicin äänenä. 2000-luvulla White on esiintynyt myös elokuvissa, muun muassa pääroolissa komediaelokuvassa "Who Made the Potato Salad" (2006).
Uusgotiikka

Uusgotiikka eli neogotiikka on arkkitehtuurin ja sisustustaiteen suuntaus, joka kuuluu 1800-luvun kertaustyyleihin. Se yritti elvyttää myöhäiskeskiaikaisen gotiikan mukailemalla sen muotoja. Uusgotiikan juuret ovat lähinnä 1700-luvun Englannissa, ja se kukoisti 1800-luvulla.
Arkkitehtuurissa.
Uusgoottilaiseen arkkitehtuuriin kuului erityisesti goottilaisen muotokielen ja ornamentiikan elvyttäminen holviruoteina, suippokaarisina torneina ja ruusuikkuna-aiheina. Englannissa on useita tunnettuja uusgoottilaisia rakennuksia, kuten Britannian parlamenttitalo, Windsorin linna ja Strawberry Hillin kartano. Merkittävimpiä uusgotiikan arkkitehteja Britanniassa oli Augustus Pugin. Yhdysvalloissa uusgotiikka hallitsi pilvenpiirtäjien tyyliä aina 1920-luvulle asti.
Sisustuksessa.
Uusgoottilaista sisustusta käytettiin lähinnä kirjastoissa, herrainhuoneissa ja biljardisalongeissa. Uusgoottilaisissa tuoleissa oli korkeat ja suippokaariset selustat, ja kaappien ovipinnoissa kirkon ikkunat mieleen tuovia kaarilinjoja. Kaapeissa ja kaappikelloissa käytettiin porrastettuja päätyjä, jotka koristeltiin tornimaisilla ulokkeilla. Rottinkikalusteissa uusgotiikka oli erityisen suosittua, koska rottinkia on helppo taivuttaa kaarimuotoon.
Uusgotiikka Suomessa.
Suomalaista uusgotiikkaa edustavat muun muassa Georg Theodor von Chiewitzin Helsingin Ritarihuone (1861) sekä Carl Axel Setterbergin Vaasan hovioikeuden talo (1861) ja kirkko (1867). Erityisesti uusgotiikka näkyykin lukuisissa kirkoissa. Sitä sovellettiin muussakin rakentamisessa, kuten Kolkanniemen pappilassa Saarijärvellä.
Suomen Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa alettiin kiinnostua uusgotiikasta 1820-luvulla, jolloin tyyliä käytettiin joidenkin kellotapuleiden suunnitteluun. Ensimmäinen merkittävä työ uusgotiikan saralla tehtiin, kun Carl Ludvig Engel suunnitteli Turun tuomiokirkon korjaustyöt ja uuden torninhuipun vuoden 1827 suurpalon jälkeen. 
Uusgotiikka löi itsensä läpi Engelin seuraajan Ernst Lohrmannin intendenttikaudella 1841–1865 hänen suunnittelemiensa kirkkojen myötä. Tällöin hän suunnitteli uusgotiikasta myös kiinnostuneen arkkitehti A. F. Granstedtin kanssa Kerimäen puukirkkoa, jossa näkyy myös empiretyyli. Granstedtiä epäilytti suuren kirkon rakentaminen, mutta hän suostui kuitenkin, erityiskorvausta vastaan. Näin suuria kirkkoja ei kuitenkaan haluttu rakentaa useampia.
Merkittäviä uusgoottilaisten kirkkojen suunnittelijoita olivat Lohrmannin lisäksi muun muassa Georg Theodor von Chiewitz, Carl Axel Setterberg, Carl Albert Edelfelt, Frans Sjöström, Jac. Ahrenberg, Ferdinand Öhman ja Josef Stenbäck.
Bill Oddie

Bill Oddie (7. heinäkuuta 1941 Rochdale) on brittiläinen koomikko, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Oddie on tunnettu myös lintuharrastuksestaan, ja hän on juontanut useita television luonto-ohjelmia, ja kirjoittanut lintukirjan "Birdwatching with Bill Oddie".
Oddie tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Hyväkkäät" ("The Goodies"), jota BBC esitti 1970–1980 ja ITV 1981–1982. OBE-arvonimen hän sai vuonna 2003 luonnonsuojelutyöstään.
OK Ravinen

OK Ravinen on ruotsalainen suunnistusseura Nackasta, Suur-Tukholmasta.
Seuran naiset ovat voittaneet Tiomilan vuosina 1979, 1980 ja 1981 ja miehet 1977, 1979 ja 1981 sekä Jukolan viestin vuosina 1978, 1980 ja 1982.
Suunnistuksen MM-mitalisti Radka Brožková edustaa seuraa. Myös moninkertainen maailmanmestari Annichen Kringstad on edustanut seuraa.
Oikeuden kasvot

Oikeuden kasvot on yhdysvaltalainen rikoselokuva vuodelta 2008. Sen pääosia esittävät Robert De Niro ja Al Pacino.
Juoni.
Manhattanilla liikkuu sarjamurhaaja, joka valitsee kohteikseen oikeusjärjestelmän porsaanreikien läpi päässeitä rikollisia. Jokaisen uhrinsa ruumiin viereen surmaaja jättää vihjeeksi nelisäkeisen runon, joka perustelee veriteon. Salaperäinen tappaja näyttää aikovan puhdistaa kaupungin kadut pahantekijöistä, kun poliisi ei tähän pysty.
30 vuotta työparina toimineet etsivät Turk (De Niro) ja Rooster (Pacino) kutsutaan tutkimaan visaista tapausta. He seuraavat noukkoja vihjeitä ja värväävät avukseen huumediileri Spiderin (50-Cent). Ennen pitkää jäljet jahdissa alkavat kuitenkin johtaa kohti poliisien kotipesää.
Luettelo kreikkalaisten vaasien muodoista

Tämä on luettelo antiikin Kreikan vaasien muodoista, ja luettelee antiikin kreikkalaisen keramiikan tärkeimmät vaasien tyypit.
Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema

Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema ( tai "Halifax Stanfield International Airport"; ) on lentoasema Enfieldissä, Nova Scotian provinssissa, Kanadassa. Asema palvelee Halifaxin aluetta, keskistä Nova Scotiaa sekä muita Kanadan itäisiä provinsseja.
Lentoaseman on sen valmistumisesta saakka omistanut Transport Canada. Vuodesta 2000 alkean Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema on ollut yksi kansallisen National Airports Systemin lentoasemista. Air Canada Jazzin ja CanJet-lentoyhtiöiden pääkonttorit sijaitsevat lentoaseman läheisyydessä.
Halifaxin lentoasema oli yksi avaruussukkulan varalaskeutumiskentistä.
Historia.
Ennen vuotta 1960.
Lentokenttä Halifax Peninsulan alueella toimi päälentokenttänä vuoteen 1942 saakka, jolloin se suljettiin. Kanadan ilmavoimien tukikohdan CFB Shearwaterin lentokenttä toimi Halifaxin päälentokenttänä vuoteen 1960 saakka jolloin uusi lentoasema avattiin.
Operaatio Keltainen nauha.
Vuoden 2001 syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen lentoasema oli osana Operaatio Keltaista nauhaa, jonka aikana lentoasemalle ohjattiin 47 lentokonetta (noin 7 300 matkustajaa), joista suurin osa oli matkalla Yhdysvaltoihin. Koneita ei päästetty Yhdysvaltoihin ilmailuhallinnon suljettua ilmatilan kaikilta siviilikoneilta, koneet ohjattiin lähimmälle kanadalaiselle lentoasemalle. 
Halifaxiin laskeutui määrällisesti enemmän koneita kuin millekkään muulle Kanadan kentälle (Vancouverin kansainväliselle lentoasemalle ohjattiin matkustajamäärällä mitattuna enemmän, 8 500 matkustajaa). Monia Euroopasta saapuvia koneita kehotettiin välttämään Kanadan mantereen suuria asutuskeskuksia ja kenttiä, kuten Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema ja Montreal-Pierre Elliott Trudeaun kansainvälinen lentoasema
Uudelleen nimeäminen.
Vuonna lentoaseman matkustajaterminaali nimettiin entisen Nova Scotian pääministerin Robert Stanfieldin mukaan. Kanadan pääministeri Stephen Harper teki vierailun lentoasemalle 9. syyskuuta 2007 ja tilaisuudessa nimesi koko lentoaseman "Halifax Robert L. Stanfield International Airport"iksi.
Torbjørn Gasbjerg

Torbjørn Gasbjerg (s. 24. elokuuta 1980) on tanskalainen pyöräsuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa OK Pan Århusia.
Nové Město na Moravěn MM-kilpailuissa 2007 Gasbjerg voitti kultaa sprintistä ja pronssia viestistä. Viestijoukkueessa hänen kanssaan pyöräsuunnistivat Lasse Brun Pedersen ja Søren Strunge. Ostródan MM-kilpailuista 2008 hän voitti kultaa viestistä ja hopeaa pitkältä matkalta. Viestikullan he voittivat edellisvuoden pronssijoukkueella. Ben Shemenin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti keskimatkan maailmanmestaruuden.
Vejle Boldklub

Vejle Boldklub (myös Vejle BK) on vuonna 1891 perustettu tanskalainen jalkapalloseura Vejlen kaupungista. Se on voittanut viidesti Tanskan mestaruuden ja kuudesti Tanskan Cupin. Kaudella 2023–2024 joukkue pelaa Tanskan Superliigassa.
Joukkue.
Nykyinen kokoonpano.
"Päivitetty 10. helmikuuta 2021"
Saavutukset.
Tanskan mestaruus: 1958, 1971, 1972, 1978, 1984
Tanskan cup: 1958, 1959, 1972, 1975, 1977, 1971
Pirkko Nuolijärvi

Pirkko Sinikka Nuolijärvi (o.s. "Koivunen", s. 19. heinäkuuta 1949 Artjärvi) on suomalainen filosofian tohtori ja professori. Hän oli Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen (Kotus, vuodesta 2012 alkaen Kotimaisten kielten keskus) johtaja 1998–2016.
Nuolijärvi valmistui ylioppilaaksi 1968, filosofian kandidaatiksi 1972 ja lisensiaatiksi 1985. Hän väitteli filosofian tohtoriksi suomen kielestä Helsingin yliopistossa vuonna 1986. Nuolijärvi työskenteli Suomen Akatemian tutkimusapulaisena 1971–1972 ja projektitutkijana 1982–1985. Hän oli Sanakirjasäätiön arkistointiassistentti 1973–1976 ja Kotuksen tutkija 1976–1981.
Vuosina 1986–1987 Nuolijärvi työskenteli Uppsalan yliopiston fennougristiikan laitoksella yliopistonlehtorin viransijaisena. Hän on Helsingin yliopiston suomen kielen dosentti vuodesta 1987 ja toimi apulaisprofessorin viransijaisena 1987–1988 ja professorin viransijaisena 1993–1994. Ennen nimitystään Kotuksen johtoon hän työskenteli Helsingin kauppakorkeakoulussa suomen kielen ja viestinnän apulaisprofessorina 1989–1998. Hänet nimitettiin Vaasan yliopiston humanistisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 2009.
Nuolijärvi on sosiolingvisti, ja hänen tutkimuskohteenaan on suomen kielen vaihtelu ja muutos, institutionaalinen vuorovaikutus ja kielen asemaan liittyvät seikat.
Nuolijärvi oli Suomen Akatemian humanistisen toimikunnan jäsen 1989–1991, hallituksen jäsen 2004–2009 ja hallituksen varapuheenjohtaja 2007–2009. Vaasan yliopiston hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 2009.
49 (luku)

49 (neljäkymmentäyhdeksän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 48 ja seuraa luku 50.
Alfie – naisten viettelijä

Alfie – naisten viettelijä on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut Lewis Gilbertin ohjaama draamakomedia. Bill Naughtonin oman näytelmänsä perusteella käsikirjoittama elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaan elokuvan sarjassa. Nimiosan esittäjä Michael Caine teki elokuvassa läpimurtonsa.
Juoni.
Alfie on nuori ja komea "cockney", Lontoon työväenluokkaan kuuluva mies, joka vapaa-aikanaan seurustelee tyttöystävänsä Gildan (Julia Foster) ohella muutamien naimisissa olevien naisten kanssa. Gilda synnyttää hänelle pojan, mutta mies ei silti halua sitoutua vaikka pitää kyllä pojastaan. Alfie elättää itseään muun muassa autonkuljettajana ja valokuvaajana. Menevän miehen vauhti hiipuu hetkeksi kun hän joutuu tuberkuloosiparantolaan. Siellä hän kuitenkin viettelee erään toisen potilaan vaimon (Vivien Merchant), kunnes suhde päättyy laittomaan aborttiin. Alfie saa opetuksensa vasta kun vanhempi rouva (Shelley Winters) hylkää hänet nuoremman miehen takia. Mies tapaa sattumalta uudelleen elokuvan alussa nähdyn naimisissa olevan Siddien (Millicent Martin), mutta tämäkään ei hänestä enää piittaa.
Tuotanto.
Elokuvan toistuvana tyylikeinona on niin sanottu neljännen seinän rikkominen: Alfie-hahmo kääntyy usein puhumaan katsojalle niin, että kohtauksen muut henkilöt eivät puhetta muka kuule.
Elokuva kuvattiin todellisissa paikoissa eri puolilla Lontoota.
Musiikki.
Elokuvan Yhdysvalloissa esitettyä versiota varten tilattiin Burt Bacharachilta ja Hal Davidilta laulu ”Alfie”, joka kuullaan myös nykyisissä DVD-versioissa elokuvan lopputeksteissä Cherin laulamana. Siitä tuli kansainvälinen hitti Cilla Blackin levyttämänä.
"Alfien" muun musiikin teki jazzsaksofonisti Sonny Rollins yhdessä lontoolaismuusikoiden (mm. Ronnie Scott) kanssa. Elokuvan soundtrack-albumille kappaleet äänitettiin kuitenkin uudelleen Oliver Nelsonin sovittamina Yhdysvalloissa amerikkalaismuusikoiden (mm. Phil Woods ja J. J. Johnson) kanssa.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
"Alfie" herätti polemiikkia etenkin aborttikohtauksellaan. Se sai kohun ansiosta paljon katsojia ja muodostui yhdeksi 1960-luvun svengaavan Lontoon ja seksuaalisen vapautumisen merkkipaaluksi.
Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston palkinnon ja tuotti useita Oscar-ehdokkuuksia: paras elokuva, paras käsikirjoitus (Naughton), paras miespääosa (Caine), paras naissivuosa (Merchant) ja paras laulu (Bacharach ja David).
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Alfie" äänestettiin kaikkien aikojen 33. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista.
ICE 3

ICE 3 on saksalaisten suurnopeusjunien perhe. Siihen kuuluvat sarjat 403 ja 406. 403:sta käytetään yleensä nimeä ICE3 ja 406:sta nimeä ICE 3M.
ICE3.
ICE3-junan suunnittelun päälähtökohta oli tehokkaampi, mutta kevyempi juna kuin edeltäjänsä. Tämä saavutettiin jakamalla 18 ajomoottoria koko junan pituudelle. Juna on lisensoitu 330 kilometrin tuntinopeudelle, mutta tavallisessa Intercity-Express-liikenteessä sillä ajetaan maksimissaan 300 kilometriä tunnissa. Junan kaikissa vaunuissa on matkustajaosastot ajomoottorien hajasijoituksen takia. Junan ohjaamojen takaseinät ovat lasipaneelia, joka antaa matkustajille mahdollisuuden seurata etenemistä tuulilasin kautta.
ICE3M.
ICE3M-juna eroaa tavallisesta ICE3-junasta siten, että se pystyy liikennöimään usean erilaisen sähkö- ja kulunvalvontajärjestelmän alaisuudessa. Nämä junat liikennöivät Saksan lisäksi Alankomaissa, Ranskassa ja Belgiassa.
Jännenelikulmio

Jännenelikulmio eli syklinen nelikulmio on geometriassa nelikulmio, jonka kärjet sijaitsevat ympyrän kehällä. Sanotaan, että syklisen nelikulmion kärjet ovat konsykliset. Kukin nelikulmion sivu on myös ympyrän jänne.
Kaikille kolmioille voidaan piirtää ympyrä (ulkoympyrä), joka kulkee jokaisen kolmion kärjen kautta. Nelikulmiolla tämä ei enää pidä paikkaansa. Jos ympyrä kulkee ensin kolmen kärjen kautta, voi neljäs kärki sijaita muuallakin kuin ympyrän kehällä. Jännenelikulmiot ovat siten nelikulmioiden erityinen luokka. Kuitenkin kaikki neliöt, suorakulmiot ja tasakylkiset puolisuunnikkaat ovat syklisiä nelikulmioita.
Jännenelikulmiolla on kaksi paria vastakkaisia kulmia. Voidaan osoittaa, että jännenelikulmiossa vastakkaiset kulmat ovat toistensa suplementtikulmia eli vastakkaisten kulmien summa on aina 180 astetta. Supplementtikulmaehto on myös välttämätön ehto sille, että nelikulmion kärkien kautta voidaan piirtää ympyrä.
Erityispiirteitä.
Seuraavat ehdot ovat tasavertaisia keskenään. Niissä viitataan viereisten kuvien merkintöihin. Nelikulmio on konveksi ja syklinen jos ja vain jos
Ominaisuuksia.
Pinta-ala.
Yleisen nelikulmion ala on, kun formula_14 on puolipiiri, 
formula_15 
Koska syklisessä nelikulmiossa formula_2 ja formula_17 tulee pinta-alasta
formula_18 
mikä tunnetaan Brahmaguptan kaavana. Pinta-ala on suurin niiden nelikulmioiden joukossa, joiden sivut ovat samat kuin syklisellä nelikulmiolla.
Lävistäjien pituudet.
Syklisen nelikulmion lävistäjät voidaan laskea seuraavasti:
formula_19
ja
formula_20
Tulos tunnetaan nimellä Mahaviran lause.
Ympäröivän ympyrän säde.
Syklisen nelikulmion ympyrän säteelle voidaan johtaa lauseke
formula_21 
missa formula_22 on nelikulmion pinta-ala.
Saksan demokraattisen tasavallan koripallomaajoukkue

Saksan demokraattisen tasavallan koripallomaajoukkue edusti Saksan demokraattista tasavaltaa koripallon maajoukkuekilpailuissa vuodesta 1952 vuoteen 1973 asti.
Joukkueen paras saavutus on vuoden 1963 EM-kisojen kuudes sija.
Vuonna 1973 Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue päätti lopettaa koripallomaajoukkueen, koska se halusi keskittyä yksilölajeihin, joissa mitalimahdollisuudet olivat suuremmat.
Suljettu saari

Suljettu saari ("Shutter Island)" on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Martin Scorsesen ohjaama trillerielokuva. Elokuva perustuu Dennis Lehanen samannimiseen romaaniin.
Elokuva kertoo Teddy Danielsista (Leonardo DiCaprio), hänen menneisyydestään ja vankilamielisairaalasta.
Juoni.
Vuonna 1954 kaksi Yhdysvaltain liittovaltion tutkijaa selvittää Rachel Solando -nimisen potilaan katoamista Massachusettsissa sijaitsevasta, saarella eristyksissä olevasta vankimielisairaalasta. Tutkijat joutuvat pian vaikeuksiin, kun vankilakahakka ja hurrikaani sulkevat heidät saarelle. Toinen sheriffeistä, Teddy Daniels, alkaa nähdä harhanäkyjä toisen maailmansodan aikaisesta keskitysleiristä ja tuhopolton seurauksena kuolleesta vaimostaan. Kadonnut potilas löytyy yllättäen, mutta Daniels epäilee, ettei löytynyt potilas todellisuudessa ole Rachel Solando. Daniels löytääkin oikean Solandon saarella olevasta luolasta, jossa tämä aikoo pysyä piilossa. Solando paljastaa Danielsille, mitä saarella tosiasiassa tapahtuu: potilailla tehdään ihmiskokeita ja heille suoritetaan lobotomioita. Danielsille selviää myös, etteivät hänen uusi työparinsa Chuck ja saaren muu henkilökunta ole niin rehellisiä, kuin antavat ymmärtää. Daniels nimittäin kuulee Solandolta, että saarelle on aikaisemminkin tuotu tutkijoita, jotka on saatu luulemaan itseään hulluiksi ja melisairaiksi muun muassa lääkkeillä, jotka saavat ihmisen näkemään harhanäkyjä.
Tämän jälkeen tapahtuu suuri käänne, kun Danielsin väitetään tappaneen vaimonsa tämän hukutettua heidän yhteiset lapsensa pari vuotta sitten. Danielsin harhanäyt kuolleesta vaimostaan ja luolassa piileskelevästä Solandosta olisivatkin vieroitusoireita hänen jo ennen saarelle tuloaan syömistä psyykenlääkkeistä. Chuckin, jonka Daniels saarelle tullessaan kuvitteli olevan hänen uusi työparinsa, siis seriffi (marshall) hänkin, kerrottiin itse asiassa olevan psykiatri, joka on hoitanut Danielsia tämän tapettua vaimonsa. Daniels on huiputettu saarelle, jotta siellä voitaisiin saada hänet myöntämään, mitä on tapahtunut hänen vaimolleen ja lapsilleen, jotta hän voisi toipua mielenterveyshäiriöistään. Suuren henkisen kamppailun jälkeen Daniels suostuukin uskomaan, että se mitä hänelle on saarella kerrottu on totta, eli että hän on todellakin ampunut vaimonsa tämän hukutettua heidän kolme lastaan, ja seonnut henkisesti tekonsa jälkeen. Daniels ei kuitenkaan pääse hoidon avulla harhoistaan, ja lopussa annetaan katsojan ymmärtää, että Daniels mahdollisesti viedään majakkaan, johon rakennetussa leikkaussalissa Rebekan kertoman mukaan parantumattomasti mielisairaille potilaille tehdään lobotomialeikkauksia. Vastaavasti myös Danielsin mielenterveyden tosiasiallinen tila hänen joutuessaan lobotoitavaksi jää pitkälti avoimeksi.
Arvostelut.
Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle pistekeskiarvon 3,6/5. Elokuva on eräässä arvioissa katsottu jäävän jälkeen Scorsesen parhaista ohjaustöistä, joskin keskinkertaisenakin kriitikko pitää sitä antoisampana kuin monien vähemmän taitavien täysosumat.
Viimeinen jätkä

Viimeinen jätkä on suomalaislaulaja Olavi Miettisen ainoaksi jäänyt studioalbumi vuodelta 1983. Rocket Records julkaisi albumin CD:nä 27.1.2010.
Olavi Miettinen oli viimeisiä suomalaisia tukkijätkiä. Hän pääsi levyttämään ystävänsä Jaakko Tepon avustuksella. Albumin kappaleista Miettisen sanoittaman ja säveltämän kappaleen ”Jätkän ruusut” on levyttänyt mm. evijärveläinen haitaripelimanni Pauli Koskipuisto. Toinen tunnettu kappale on Tepon säveltämä ”Metsähallituksen jätkä”. Miettisen levytyksiä on verrattu Esa Pakarisen rillumarei-henkiseen kansanomaisuuteen. CD-painoksen saatesanat on kirjoittanut Jaakko Teppo.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset ja sanoitukset Olavi Miettinen, paitsi missä toisin mainitaan.
Meir Amit

Meir Amit (; 17. maaliskuuta 1921 – 17. heinäkuuta 2009) oli israelilainen kenraalimajuri ja poliitikko, joka toimi Mossadin johtajana vuosina 1963–1968. 
Amit syntyi Tiberiasissa nimellä Meir Slutzki. Nuorena hän muutti Alonimin kibbutziin ja liittyi Haganahiin. Hän taisteli Israelin itsenäisyyssodassa, jäi armeijan palvelukseen ja yleni kenraalimajuriksi. Hän myös opiskeli Yhdysvalloissa Columbia Business Schoolissa. Vuosina 1962–1963 hän johti Amania ja vuosina 1963–1968 Mossadia. 
Poliittisella urallaan Amit edusti lyhytikäiseksi jäänyttä Dash-puoluetta ennen siirtymistään Shinui-puolueeseen. Hän istui knessetissä ja toimi vuosina 1977–1978 Israelin liikenne- ja viestintäministerinä. Hän sai vuonna 2003 Israel-palkinnon. Hän väitti maailman olevan joutumassa kolmanteen maailmansotaan islamin ja länsimaiden välillä. Hän kannatti Mahmoud Ahmadinejadin surmaamista.
Amit kuoli 88-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
Rationalististen ateistien ja agnostikkojen liitto

Rationalististen ateistien ja agnostikkojen liitto () eli UAAR on italialainen uskonnottomien järjestö. Se perustettiin vuonna 1991 muun muassa edistämään sekularismia ja uskonnottoman väestön oikeuksia. Se julkaisee "L’Ateo"-lehteä ja on International Humanist and Ethical Unionin sekä European Humanist Federationin jäsen.
Ateistibussikampanja.
Liitto yritti organisoida Italiassa ateistibussikampanjan, jonka sloganina olisi ollut: ""Huono uutinen on, että Jumalaa ei ole. Hyvä uutinen on, että et tarvitse häntä." Kampanjalle ei kuitenkaan myönnetty lupaa. Tämän seurauksena liitto kehitti uuden sloganin: "Hyvä uutinen on, että Italiassa on miljoonia ateisteja. Loistava uutinen on, että he uskovat sananvapauteen.""
Jimmy Davies

James 'Jimmy' Davies (18. elokuuta 1929 Glendale, Kalifornia – 11. kesäkuuta 1966 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija, joka ajoi lähinnä Yhdysvaltain sarjoissa.
Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun viidesti kausilla 1950–1951 ja 1953–1955. Hän ajoi kolmanneksi vuoden 1955 kilpailussa saavuttaen yhden palkintosijan ja 4 pistettä. Hän oli 21-vuotiaana vuoden 1951 kilpailussa kaikkien aikojen nuorin kuljettaja, joka on johtanut kilpailua vähintään yhden kierroksen ajan. Tämän ennätyksen rikkoi vasta Fernando Alonso Malesian GP:ssä 2003. Davies oli myös aikansa nuorin kilpailun voittanut kuljettaja hänen voittaessaan AAA-sarjan kilpailun vuonna 1949 20-vuotiaana. Hänen ennätyksensä rikkoi Marco Andretti vasta vuonna 2006 voittaessaan IRL-kilpailun 19-vuotiaana. Davies ajoi kilpailuissaan alaikäisenä kuten Troy Ruttman ja Jim Rathmann.
Davies kilpaili myös Midget cars -sarjassa vuosina 1960–1966 voittaen National Midget -mestaruuden vuosina 1960–1962. Hän voitti urallaan 46 Midget-kilpailua. Hänen Midget-autonsa tuli tunnetuksi tapauksesta, jonka mukaan se ryöstettiin häneltä ja löytyi vuotta myöhemmin kolarissa romuttuneena sanomalehtikuvan perusteella Sacramentosta. Davies kuoli Midget-kilpailussa Santa Fe Speedwayllä Chicagossa vuonna 1966.
Davies valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1984.
Jimmy Daywalt

James "Jimmy" Daywalt (28. elokuuta 1924 Wabash, Indiana – 4. huhtikuuta 1966 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kahdeksan kertaa kausina 1953–1957, 1959 ja 1961–1962. Hän oli kuudes vuoden 1953 kilpailussa saavuttaen vuoden tulokas -palkinnon. Hän starttasi toisesta ruudusta vuoden 1954 kilpailuun johdettuaan kahdeksan kierroksen ajan, kunnes keskeytti kierroksella 111 kolarin seurauksena.
Daywalt kuoli syöpään vain 41-vuotiaana Indianapolisissa, Indianassa.
Visaginas

Visaginas on runsaan 21 000 asukkaan kaupunkikunta Utenan läänissä, Liettuan itäosassa. Kaupungin lähellä sijaitsee Liettuan suurin järvi Drūkšiai.
Historia.
Visaginas perustettiin vuonna 1975 asutuskeskukseksi Ignalinan ydinvoimalan työntekijöille. Aluksi eli vuoteen 1992 saakka kaupungin nimi oli Liettuan kommunistisen puolueen ensimmäisen pääsihteerin Antanas Sniečkusin mukaan Sniečkus (). Visaginas sai kaupunginoikeudet vuonna 1977 ja 1996 otettiin käyttöön kaupungin nykyinen vaakuna.
Väestö.
Etninen jakauma.
Kaupunki väestöltään on Ignalinan ydinvoimalan seurauksena maan venäläisvaltaisimpia. Väestönlaskennan (2011) tilastojen valossa kaupungin etninen jakauma oli seuraava:
Elinkeinoelämä.
Kaupungin tärkein elinkeino oli sähköntuotanto: Liettuan ainut ydinvoimala, Ignalina, sijaitsi lähellä kaupunkia. Voimalassa työskenteli yli 5000 ihmistä. Voimalaitos suljettiin lopullisesti 31. joulukuuta 2009. Vanhan voimalaitoksen viereen aiotaan rakentaa uusi ydinvoimalaitos. Visaginasin rautatieasema tuo raideyhteyden niin Vilnaan, Daugavpilsiin kuin Pietariinkin. 
Koulutus, kulttuuri ja urheilu.
Kaupungissa toimii: ammattikorkeakoulu, 6 yläastetta, ala-aste, 8 päiväkotia, musiikin- ja akrobatian oppilaitokset ja urheilukeskus. Visaginasissa toimii 11 urheiluseuraa, joissa on yhteensä 1600 jäsentä. Kaupungissa järjestetään vuosittain "Visaginas Country" -kantrimusiikkifestivaali. 
Ystävyyskaupungit.
Visaginasin ystävyyskaupungit:
Hoorn

Hoorn on kunta ja kaupunki Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Se sijaitsee Markermeerin rannalla, 35 kilometriä Amsterdamista pohjoiseen. Hoornissa on arviolta 73 602 asukasta (vuonna 2021) ja sen pinta-ala on 20,4 neliökilometriä.
Hoorn sai kaupunginoikeudet vuonna 1357.
Frank Baumgartl

Frank Baumgartl (29. toukokuuta 1955 Schlema, Saksi, Saksan demokraattinen tasavalta – 26. elokuuta 2010 Comojärvi, Italia) oli itäsaksalainen estejuoksija ja olympiamitalisti.
Baumgartl voitti vuonna 1973 juniorien Euroopan-mestaruuden 2 000 metrin estejuoksussa ajalla 5.28,14. Hän saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.10,36. Hän oli vielä loppusuoralla kilpailua johtavan Anders Gärderudin rinnalla, mutta kaatui viimeiseen kuivaesteeseen ja joutui päästämään Gärderudin lisäksi myös Bronisław Malinowskin ohitseen.
Baumgartl edusti seuratasolla SC Karl-Marx-Stadtia. Hänen valmentajansa oli Klaus Kretschmann. Hän lopetti polvivaivojen myötä uransa ennen Moskovan 1980 olympialaisia. 
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Baumgartl muutti Baden-Württembergiin ja työskenteli siellä Boschin palveluksessa. Hän kuoli sydänkohtaukseen 55-vuotiaana elokuussa 2010.
Haarlemmerliede en Spaarnwoude

Haarlemmerliede en Spaarnwoude on kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Vuonna 2016 siellä oli arviolta 5 578 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 19,23 neliökilometriä. 
Kylät.
Kunta koostuu seuraavista kylistä:
Paul-Heinz Wellmann

Paul-Heinz Wellmann (s. 31. maaliskuuta 1952 Haiger, Hessen, Saksan liittotasavalta) on entinen saksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Wellmann sijoittui 19-vuotiaana Helsingin EM-kilpailuissa 1971 seitsemänneksi 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.40,8. Münchenin 1972 olympialaisissa hän oli jälleen seitsemäs ajalla 3.40,1, ja samalle sijalle hän päätyi Rooman EM-kilpailuissa 1974 ajalla 3.41,6. 
Wellmann pääsi suurimpiin saavutuksiinsa vuonna 1976. Münchenin EM-hallikilpailuissa hän voitti kultaa ajalla 3.45,1. Montréalin olympialaisissa hän saavutti pronssia ajalla 3.39,33. Hänen vaimonsa Ellen Wellmann (o.s. Tittel) sijoittui Montréalissa 1 500 metrillä seitsemänneksi. San Sebastiánin EM-hallikilpailuissa 1977 Karl-Heinz Wellmann saavutti vielä hopeaa ajalla 3.46,6. Vaimo jätti Wellmannin ja avioitui jo huhtikuussa 1977 hänen parhaan ystävänsä ja kilpakumppaninsa Thomas Wessinghagen kanssa.
Seuratasolla Wellmann edusti TuS 04 Leverkusenia. Hän toimi kilpauransa jälkeen valmentajana.
Graft-De Rijp

Graft-De Rijp on entinen kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Sen pinta-ala oli 21,76 km² ja asukasluku vuoden 2008 lopussa 6 471. Vuonna 2015 se liitettiin Alkmaariin.
Kylät.
Kunnan alueella sijaitsivat seuraavat kylät:
Jukka Santanen

Jukka Santanen (7. toukokuuta 1927 – 2. heinäkuuta 2010) oli suomalainen taikuri. Hän työskenteli ammatikseen viihde- ja taika-alalla yli 40 vuotta. 
Ennen taikurinuraa Santanen toimi kymmenkunta vuotta konelatojana. Saatuaan eräältä merimieheltä innostuksen taikatemppuihin Santanen alkoi harjoitella niitä 1950-luvun alussa ja esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 1953, jolloin häntä avusti itse Frans Emil Sillanpää. Tämä tapahtui Kaunialan sotavammasairaalassa. Siitä lähtien Santanen esiintyi vuosittain sotainvalidien tilaisuuksissa. Päästyään 1956 Sanomalehtimiesyhdistyksen Vihreä oksa -revyyhyn hän herätti huomiota sorminäppäryyttä vaativilla savuketempuillaan, ja esiintymistarjouksia alkoi tulla niin paljon, että 1959 hän siirtyi täysin taikurin ammattiin. 1960- ja 1970-luvulla hän herätti huomiota yhdessä vaimonsa kanssa esittämällään telepaattisella ohjelmalla. Lusikantaivuttaja Uri Gellerin temput Santanen teki 1974 heti viikon päästä tämän Suomen-vierailun jälkeen Seura-lehden järjestämässä valvotussa testissä.
Taiteilijantoimensa ohella Santanen toimi aktiivisesti suomalaisen viihteen tason ja arvostuksen kohottamiseksi. Hän oli Esiintyvät Taiteilijat r.y:n puheenjohtajana 1983–1989 ja järjesti silloin useita sirkustaiteilijoiden pr-tapahtumia ja opintomatkat muun muassa Moskovaan, Budapestiin ja Istanbuliin. Hän osallistui useisiin taikureitten maailman- ja pohjoismaisiin kongresseihin sekä toiminut tuomarina muun muassa Nuorison taidetapahtumassa. Oma taikuripalsta hänellä oli Uudessa Suomessa 1962–1967. 
Jukka Santaselle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke. Hän oli Sirkus- ja varieteetaiteen ystävät r.y. CiVan jäsen. Aktiiviuransa lopetettuaan hän esiintyy vielä silloin tällöin ja ottaa innokkaasti osaa viihteen erilaisiin tapahtumiin. Myös hypnoosi kuului hänen harrastuksiinsa. "Taikurivuodet ovat olleet elämäni parhaita vuosia, esiintymiset ja muut harrastukset olen voinut itse valita." 
Nuoruudessaan Jukka Santanen harrasti nyrkkeilyä ja kuului sarjansa parhaimmistoon. Hän voitti pari kertaa TUL:n Keski-Suomen piirin mestaruuden ja oli arvolistalla viidentenä. Hänet valittiin myös Lontoon olympialaisten valmennusrenkaaseen, mutta sairaus katkaisi urheiluharrastuksen. Hän oli Jyväskylän Työväen Nyrkkeilijöiden perustajajäsen.
Jevgeni Gavrilenko

Jevgeni Mihailovitš Gavrilenko (, s. 5. huhtikuuta 1951 Homel) on neuvostoliittolainen, 1970-luvulla menestynyt 400 metrin aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Gavrilenko sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 päälajissaan 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi ajalla 50,5 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 49,66 s. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti aitajuoksussa pronssia ajalla 49,32 s ja oli mukana Neuvostoliiton pikaviestijoukkueessa, joka keskeytti. Montréalin 1976 olympialaisissa Gavrilenko saavutti aitajuoksussa pronssia ajalla 49,45 s. Lisäksi hän oli alkuerissä karsiutuneen pikaviestijoukkueen ankkuri eli viimeisen osuuden juoksija.
Wieringermeer

Wieringermeer on polderi ja entinen kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Sen pinta-ala oli 309,37 km² (josta vettä 102,70 km²). Asukasluku oli vuoden 2008 lopussa 12 562.
Vuonna 2012 Wieringermeer, Anna Paulowna, Niedorp ja Wieringen yhdistyivät uudeksi kunnaksi nimeltä Hollands Kroon.
Kylät.
Kunnan alueella sijaitsivat seuraavat kylät:
Englannin 3. divisioona

 Englannin 3. divisioona oli ennen Englannin Valioliigan perustamista Englannin jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso, vuosina 1992–2004 neljänneksi korkein. Nykyään 3. divisioonaa vastaava sarja on Kakkosliiga.
Vuosina 1921–1958 divisioona oli jaettu etelä- ja pohjoislohkoon. Tämän jälkeen maantieteellisestä jaosta luovuttiin ja joukkueet jakautuivat yksilohkoiseen 3. divisioonaan ja uuteen 4. divisioonaan.
Aleksei Spiridonov

Aleksei Sergejevitš Spiridonov (, 20. marraskuuta 1951 Leningrad – 9. huhtikuuta 1998 Pietari) oli neuvostoliittolainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti.
Spiridonov voitti Rooman EM-kilpailuissa 1974 moukarinheitossa kultaa tuloksella 74,20 m. Hän nousi vasta viimeisellä heittokierroksella, kilpailun toiseksi viimeisenä heittäjänä voittoon 20 senttimetrillä ohi itäsaksalaisen Jochen Sachsen. Heti EM-kisojen jälkeen 11. syyskuuta 1974 Münchenissä Spiridonov heitti maailmanennätyksen 76,66 m. Ennätys pysyi hänen nimissään runsaat kahdeksan kuukautta. Rooman universiadeissa 1975 hän voitti kultaa tuloksella 73,82 m.
Montréalin 1976 olympialaisissa Spiridonov saavutti pronssia tuloksella 76,08 m, jonka hän heitti viimeisellä kierroksella. Hänen muut heittonsa kantoivat 75,74, 73,94, 75,28 ja 75,60 metriä, ja viides heitto oli mitätön. Neuvostoliitto saavutti kilpailussa kolmoisvoiton.
Kurt Austin

Kurt Austin on kuvitteellinen henkilö Clive Cusslerin ja Paul Kemprecosin luomassa "NUMA Files" -kirjasarjassa.
Austin on syntynyt 6. joulukuuta 1961. Hän on yli 180 senttimetriä pitkä, painaa noin 90 kiloa ja hänen silmänsä ovat vihreät ja hiukset hopeanväriset. Silloin kun Austin ei ole seikkailemassa NUMAn eri tehtävissä toverinsa Joe Zavalan kanssa, hän on kotonaan Virginian Fairfaxissa Potomacjoen varrella.
Austin keräilee erilaisia käsiaseita, joita hänellä onkin huomattava valikoima. Hän on meri-insinööri ja pätevin mahdollinen sukeltaja; kirjassa "NOLLAPISTE" mainitaan hänen olleen aiemmin CIAn palveluksessa jolloin hän pelasti näitä kiinnostaneita laivanhylkyjä.
Millard Hampton

Millard Frank Hampton jr. (s. 8. heinäkuuta 1956 Fresno, Kalifornia, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Hampton saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa hopeaa 200 metrin juoksussa ajalla 20,29 s. Hän juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa kultaa ajalla 38,33 s voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa kolmannen osuuden.
Dwayne Evans

Dwayne Eugene Evans (s. 13. lokakuuta 1958 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Evans saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia 200 metrin juoksussa ajalla 20,43 s. Hänen edelleen sijoittuivat jamaikalainen Don Quarrie sekä maanmies Millard Hampton.
Fred Newhouse

Frederick Vaughn (Fred) Newhouse (8. marraskuuta 1948 Haney Grove, Texas, Yhdysvallat – 20. tammikuuta 2025) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Newhouse saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 44,40 s. Hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa ajalla 2.58,65 voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa kolmannen osuuden. Hän saavutti Calin Pan-Amerikan kisoissa 1971 kultaa 4 × 400 metrin viestissä ja hopeaa 400 metrillä ajalla 45,08.
Newhousen 400 metrin ennätys oli käsiajanotolla 44,2 Eugenen olympiakarsinnoista vuodelta 1972 ja sähköajanotolla Montrealin olympiafinaalissa juostu 44,40. 100 metriä hän juoksi parhaimmillaan käsiaikaan 10,3 Eschweilerissa 1973 ja 200 metriä aikaan 20,4h Dallasissa 1970.
Herman Frazier

Herman Ronald Frazier (s. 29. lokakuuta 1954 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Frazier saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia 400 metrin juoksussa ajalla 44,95 s. Hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa ajalla 2.58,65 voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa ensimmäisen osuuden.
Englannin 4. divisioona

 Englannin 4. divisioona oli ennen Englannin Valioliigan perustamista Englannin neljänneksi korkein sarjataso, minkä jälkeen divisioona lakkautettiin. 
Divisioona syntyi, kun maantieteellisesti kahteen lohkoon jaettu 3. divisioona muutettiin yksilohkoiseksi ja joukkueet jaettiin siihen ja 4. divisioonaan.
Maxie Parks

Maxwell Lander (Maxie) Parks (s. 9. heinäkuuta 1951 Arkansas City, Arkansas, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Maxie Parks sijoittui Montréalin 1976 olympialaisissa viidenneksi 400 metrin juoksussa ajalla 45,24 s. Hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa ajalla 2.58,65 voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa viimeisen osuuden.
Benjamin Brown

Benjamin Gene (Benny) Brown (27. syyskuuta 1953 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 1996 Ontario, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Benjamin Brown juoksi Montréalin 1976 olympialaisten 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa ajalla 2.58,65 voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa toisen osuuden. Hän kuoli 42-vuotiaana auto-onnettomuudessa.
Saima Haapanen

Saima Haapanen (ent. Hyökki) ( s. 1981) on espoolainen laulaja, laulunopettaja, säveltäjä ja sovittaja. Haapanen on a capella -lauluyhtye Club for Fiven altto, missä tehtävässä hän on ollut vuoden 2022 alusta. Vuonna 2020 Haapanen julkaisi levyn "Toinen tyttö", joka sisältää hänen säveltämäänsä ja sanoittamaansa musiikkia. Tämän lisäksi Haapanen on sovittanut musiikkia kymmenille kuoroille ja lauluyhtyeille. Lauluyhtye Rajattomissa Haapanen lauloi syksystä 2013 kesään 2014 ja syksystä 2015 syksyyn 2016 Soila Sariolaa sijaistaen. Lauluyhtyeuransa Haapanen aloitti perustamassaan a cappella -lauluyhtyeessä Viisi. Vuosina 2007–2022 Haapanen toimi Musiikkiopisto Avonian Rytmimusiikkilinjan lauluopettajana. Haapanen on valmistunut pop/jazz-lauluopettajaksi Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiasta ja suorittanut siellä myös ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon YAMK.
Rick Wohlhuter

Richard Charles (Rick) Wohlhuter (s. 23. joulukuuta 1948 Geneva, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Wohlhuter karsiutui Münchenin 1972 olympialaisten 800 metrin juoksun alkuerissä ajalla 1.49,4. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti pronssia 800 metrillä ajalla 1.44,12 sekä sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi ajalla 3.40,64 s.
Waterland

Waterland on kunta Alankomaissa Pohjois-Hollannin maakunnassa. Siellä on arviolta 17 304 asukasta (vuonna 2016), ja sen pinta-ala on 52,11 neliökilometriä.
Kaupungit ja kylät.
Kaupunki
Kyliä:
Pieniä kyliä:
Tatjana Anisimova

Tatjana Mihailovna Anisimova (, o.s. Polubojarova, s. 19. lokakuuta 1949 Groznyi) on entinen neuvostoliittolainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Anisimova, silloiselta nimeltään Polubojarova, sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 kahdeksanneksi 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,7 s. Avioitumisensa jälkeen hän sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 kuudenneksi ajalla 13,16 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 12,78 s häviten itäsaksalaiselle Johanna Schallerille 0,01 sekunnin erolla. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän saavutti hopeaa ajalla 12,67 s. Moskovan 1980 olympialaisissa hän selviytyi alkueristä jatkoon mutta ei juossut välierissä. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 13,06 s. 
Sisäratojen EM-kilpailuissa Anisimova saavutti pronssia 60 metrin aitajuoksussa Katowicessa 1975 ajalla 8,21 s ja 50 metrin aitajuoksussa Grenoblessa 1981 ajalla 6,81 s.
Natalja Lebedeva

Natalja Vasiljevna Lebedeva (, s. 24. elokuuta 1949 Moskova) on neuvostoliittolainen pika-aitajuoksija ja olympiamitalisti.
Lebedeva sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 seitsemänneksi 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,19 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti pronssia ajalla 12,80 s. Hän hävisi kultamitalisti Johanna Schallerille vain 0,03 sekunnilla ja hopeamitalisti Tatjana Anisimovalle 0,02 sekunnilla mutta jätti Gudrun Berendin neljänneksi 0,02 sekunnin erolla.
Sisäratojen EM-kilpailujen 60 metrin aitajuoksussa Lebedeva saavutti hopeaa Münchenissä 1976 ajalla 8,08 s sekä pronssia Sindelfingenissä 1980 ajalla 8,04 s.
Maria Petkova

Maria Dimitrova Petkova (, o.s. Vergova, , s. 3. marraskuuta 1950 Plovdiv) on entinen bulgarialainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Maria Vergova sijoittui vuoden 1973 universiadien kiekonheitossa neljänneksi. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän oli jälleen neljäs tuloksella 61,92. Vuonna 1975 hän voitti Rooman universiadeissa mestaruuden tuloksella 65,28 m. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti hopeaa toisella kierroksella heittämällään tuloksella 67,30 m. Vuonna 1977 hän oli jälleen universiadien ykkönen Sofiassa tuloksella 66,34 m.
Avioitumisensa jälkeen Maria Petkova heitti Sofiassa 13. heinäkuuta 1980 maailmanennätyksen 71,80 m. Moskovan 1980 olympialaisissa hän saavutti hopeaa viimeisellä kierroksella heittämällään tuloksella 67,90 m. Hänen aiemmat loppukilpailuheittonsa olivat mitaltaan 67,68, 65,36, 67,66, 65,56 ja 67,68 metriä.
Ateenan EM-kilpailuissa 1982 Petkova saavutti hopeaa tuloksella 67,94 m. Hän hävisi maannaiselleen Tsvetanka Hristovalle 40 senttimetrillä. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Petkova saavutti hopeaa tuloksella 66,44 m.
Arovarpushaukka

Arovarpushaukka ("Accipiter badius") on keskikokoinen haukkalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 30–36 cm, siipien kärkiväli 60–70 cm ja paino 113–266 g. Naaras on hieman kookkaampi kuin koiras. Laji muistuttaa höyhenpuvultaan sekä varpushaukkaa että sirovarpushaukkaa, josta sen erottaa lähietäisyydeltä tarkasteltuna kurkun mustasta pitkittäisraidasta, joka esiintyy kaikissa puvuissa. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä, nuori lintu on selkäpuolelta tumma ja alapuolelta voimakkaan ruskeatäpläinen.
Esiintyminen.
Arovarpushaukan esiintymisalue on hyvin laaja ja lajista tunnetaan kuusi alalajia. Se elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Kongon allasta lukuun ottamatta sekä Intian niemimaalla, Pakistanissa ja Kaakkois-Aasiassa. Näillä alueilla se on pääosin paikkalintu. Iranista Kazakstaniin ulottuvalla alueella elävä alalaji "cenchroides" on muuttolintu, joka talvehtii lähinnä Luoteis-Intiassa. Laji on pesinyt Azerbaidžanissa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 1–10 miljoonaa yksilöä.
Elinympäristö.
Arovarpushaukka suosii kuivia, pienialaisia metsiköitä savanneilla, puoliautiomailla, jokilaaksoissa ja viljelysmailla. Se pesii usein keitaissa, hautausmailla tai puutarhoissa alle 1 000 metrin korkeudella.
Lisääntyminen.
Naaraan rakentama hutera risupesä sijaitsee puun oksalla 7–13 metrin korkeudella. Naaras munii kolme tai neljä munaa, joita se hautoo 33–35 päivää. Poikaset oppivat lentämään yli kuukauden ikäisinä. Sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Arovarpushaukan pääravintoa ovat erilaiset liskot ja isot hyönteiset sekä linnut. Se saalistaa väijymällä puussa tai tiheikössä, tehden nopeita syöksyjä saaliin kimppuun. Ottaa saaliin yleensä maasta, harvoin lennosta. Afrikassa sen on havaittu lentävän sisälle rakennuksiin ottamaan seinillä kiipeileviä liskoja.
Gábor Csupó

Gábor Csupó (s. 29. syyskuuta 1952 Budapest, Unkari) on unkarilaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva animaattori ja animaatiostudio Klasky Csupon toinen perustaja. Studio on tuottanut muiden muassa televisiosarjat "Ipanat", "Duckman" ja "Aaaah! Real Monsters". Studio teki myös tilaustyönä animaation "Simpsoneihin" sarjan kolmella ensimmäisellä tuotantokaudella vuosina 1989–1992 ja sitä ennen "Simpsonit"-lyhytfilmeihin vuosina 1987–1989.
Csupó työskenteli neljä vuotta unkarilaisella Pannónia-studiolla ennen muuttoaan länteen vuonna 1975. Työskennellessään Ruotsissa hän tapasi yhdysvaltalaisen animaattorin Arlene Klaskyn. He perustivat Klasky Csupon vuonna 1981.
1990-luvulla Csupó perusti kaksi levy-yhtiötä, Tone Casualties ja Casual Tonalities, jotka keskittyvät lähinnä elektroniseen, ambientiin ja kokeelliseen musiikkiin. Hän on myös itse julkaissut kolme albumia.
Csupó on myös ohjannut kaksi näytelmäelokuvaa, "Silta salaiseen maahan" (2007) ja "Kuuprinsessa" (2008).
Joe James

Joseph 'Joe' James (23. toukokuuta 1925 Saucier, Mississippi – 5. marraskuuta 1952 San José, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. 
Ura.
James kasvoi autokisahullussa Kaliforniassa, jossa ajeli veljensä Waltin kanssa kuivajärviroadstereilla matka-autojen huoltamotyön ohella. Veljeksistä tuli CRA-autojärjestön jäseniä ja 1949 Joe pääsi ajosaavutustensa avustuksella ajamaan keskilänteen kilpailuja. Hän ajoi sprint car -autoja IMCA-järjestön radoilla kohtalaisella menestyksellä ja siirtyi vuonna 1950 keskilännen AAA Circuit -radoille, jossa kykeni ajamaan kokeneita kuljettajia vastaan 10 parhaan kuljettajan sijoituksista. Ensimmäisen AAA -voittonsa hän sai Ohion Daytonissa ajetussa kilpailussa.
Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kaksi kertaa kausilla 1951 ja 1952 (kuuluivat vuosina 1950-1960-luvuilla Formula 1 -sarjaan), joissa oli parhaimmillaan kolmastoista vuoden 1952 osakilpailussa. Hän voitti vuoden 1952 aikana myös kuusi voittoa sekä mestaruuden AAA -sarjassa.
Kuolema.
James menehtyi Champ Car -kilpailussa San Jose Speedwaylla vuonna 1952. Hän nousi kilpailun johtoon toisesta lähtöruudusta, kunnes 47. kierroksella ilmestyneet keltaiset liput pakottivat uusintalähtöön, jossa hän osui Mike Nazarukin autoon tehden useita voltteja. James vietiin sairaalaan, jossa hän menehtyi kolme päivää myöhemmin kallonmurtumasta ja sisäisistä vaurioista saatuihin vammoihin.
Kunnianosoitukset.
Jamesin kunniaksi Salemissa järjestettiin vuodesta 1953 lähtien Joe James Memorial -kilpailu, kunnes hänen maanmiehensä Pat O'Connorin kuoltua vuonna 1958 kilpailu nimettiin uudelleen Joe James/Pat O'Connor Memorial -kilpailuksi. Hänet valittiin National Sprint Car Hall of Fameen vuonna 1997.
Ritva Falla

Ritva Anneli Falla (o.s. Peltonen, s. 30. joulukuuta 1952 Jyväskylä) on suomalainen muotisuunnittelija. Häntä pidetään erityisesti bisnesmuodin uudistajana.
Falla on ollut naimisissa espanjalais-englantilaisen arkkitehti Gordon Fallan kanssa vuodesta 1981.
Opinnot.
Falla suoritti ylioppilastutkinnon Viitaniemen koulussa Jyväskylässä 1972. Hän valmistui taiteen kandidaatiksi Taideteollisen korkeakoulun muoti- ja tekstiilitaiteen osastolta 1976. Suunnittelutoimisto Ritva Falla Oy:n hän perusti vuonna 1977 ja alkoi etsiä toimeksiantajia.
Ura.
Valmistuttuaan Falla muutti miehensä kanssa Lontooseen, mutta he palasivat myöhemmin Suomeen. Palattuaan Suomeen ja hän perusti oman suunnittelutoimiston ja on sen kautta suunnitellut useille suomalaisille muotitaloille. Vuosina 1983-87 Ritva Falla oli Jil`s Oy:n naisten kokonaisvaltaisen malliston pääsuunnittelija. Siitä seurasi toimeksianto Luhta merkin naisten ulkoiluvaatteiden ja Big L nahkavaatteiden suunnittelijaksi, vuosina 1986-90. Sen jälkeen hänet pyydettiin P.T.A. Group Oy:n uuden tuotemerkin Avenue pääsuunnittelijaksi (1990-97). Vuonna 1997 Marimekon omistaja Kirsti Paakkanen palkkasi Fallan suunnittelemaan business-malliston tuotemerkillä Ritva Falla. Suunnittelemansa Ritva Falla-malliston kankaina käytettiin pääasiassa Italiassa valmistettuja villa- ja sekoitekankaita, vaatteiden leikkauksiin ja istuvuuteen kiinnitettiin huomiota. Mallistot muodostuivat pääasiassa jakkupuvuista, päällystakeista, neule-ja neulosasuista. Suunnittelijan nimen liittäminen brändin yhteyteen oli Suomessa uudenlainen markkinointitapa. Tasavallan presidentti Tarja Halonen valitsi virkaanastujaisasukseen maaliskuussa 2000 Ritva Fallan Marimekolle suunnitteleman villaisen viitan ja mekon. Ritva Fallan erillisenä suunnitteleman business-kokoelman valmistus lakkautettiin vuonna 2008 ja suunnittelu jatkui takkien ja rennompien asujen luomisena. Vuonna 2008 suunnittelutoimiston nimi muutettiin Ritva Falla Oy:ksi ja hän aloitti omaa nimeään kantavan Ritva Falla tuotemerkin taiteellisena johtajana vuoteen 2019 asti, jolloin hän jätti yrityksen. Vuonna 2020 Falla perusti uuden yrityksen RF /Group/RAFF Oy ja tuotemerkin KUUSAMA joka on vastuullista designia ja ottaa huomioon vaatteen koko elinkaaren. Tuotantoketju kunnioittaa ihmisiä, eläimiä ja elinympäristöä. Kuusama on luonteeltaan tyylipuhdas "slow fashion". Hänen tyylillisiä ihanteitaan ovat vähäeleisyys ja minimalismi, ja esikuvanaan hän pitää Alvar Aaltoa.
Falla oli yksi Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin saajista vuonna 2012.
MHP Riesen Ludwigsburg

MHP Riesen Ludwigsburg on ludwigsburgilainen koripalloseura. Seuran pääsponsorina toimii MHP Riesen.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1960 nimellä DJK Ludwigsburg. Vuonna 1970 seura yhdistyi SpVgg 07 Ludwigsburgiin, jolloin sen talous oli paremmassa hallinnassa. Kaudella 1978–1979 seura nousi ensimmäistä kertaa Basketball-Bundesligaan. Koripallojoukkue oli yhteydessä SpVgg 07 Ludwigsburgin kanssa aina vuoteen 1987 saakka, jolloin BG Ludwigsburg irtautui monilajiseurasta ja perusti joukkueen, joka oli keskittynyt ainoastaan koripalloon. Vuonna 2002 seuran sponsoriksi tuli EnBW, jolloin nimeksi vaihdettiin EnBW Ludwigsburg. Kaudeksi 2009–2010 seura muuttaa uuteen areenaan, koska vanha areena oli melkein poikkeuksetta loppuunmyyty.
Tunturikynsisammal

Tunturikynsisammal ("Dicranum elongatum") on sammallaji. Se kuuluu "Dicranaceae" -heimoon ja kynsisammalten sukuun. Tunturikynsisammalta esiintyy koko Suomessa Ahvenanmaata, Etelä-Suomea ja Pohjanmaan rannikkoa lukuun ottamatta. Laji on uhanalainen Järvi-Suomessa, Pohjanmaalla, Pohjois-Karjalassa ja Kainuussa.
Elinympäristö.
Tunturikynsisammal kasvaa vähäravinteisilla paikoilla tunturisoilla ja -kankailla sekä etelämpänä kallioiden pohjoisseinämillä.