tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomuhaprakkaat

Suomuhaprakkaat ("Cystoagaricus") on Psathyrellaceae-heimoon kuuluva sienisuku.
Kuvaus.
Suomuhaprakkaat ovat usein puulla kasvavia sieniä, joiden lakin pinta on säikeinen tai suomuinen. Jalka on kuituinen ja siinä on usein suojusjäänteitä. Malto on valkeaa mutta saattaa mustua. Itiöt eivät yleensä ole ellipsoideja vaan jollain tapaa kulmikkaita, esimerkiksi kolmiomaisia.
Levinneisyys.
Suomuhaprakkaita tavataan ainakin Euroopassa, Aasiassa, Australiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomessa suomuhaprakkaiden suku on harvinainen. Sitä on havaittu ainakin syyskuussa 1980 Ahvenanmaan Jomalasta. Näytteen lajiksi on määritetty ”"Cystoagaricus silvestris"”, mutta DNA-analyysin perusteella oikea lajimääritys näyttäisi olevan "Cystoagaricus hirtosquamulosus". "Cystoagaricus silvestris" on useasta eri lajista käytetty nimitys, jota ei enää suositella käytettäväksi.
Taksonomia.
Rolf Singer kuvasi "Cystoagaricus"-suvun vuonna 1947. Tyyppilaji on "Cystoagaricus strobilomyces", joka oli aiemmin luokiteltu "Nolanea"-sukuun. 2010-luvulla "Cystoagaricus"-sukuun luokiteltiin neljä lajia, kunnes vuonna 2015 siihen siirrettiin haprakkaista ("Psathyrella") neljä lajia lisää. Myöhemmin lajimäärä on edelleen kasvanut, ja vuonna 2022 suvusta tunnettiin 11 lajia:
Timothy Laurence

Timothy James Hamilton Laurence (s. 1. maaliskuuta 1955 Lontoo) on eläkkeellä oleva brittiläinen merivoimien upseeri, sotilasarvoltaan vara-amiraali. Hän on kuningas Charles III:n sisaren, prinsessa Annen aviopuoliso.
Laurence työskenteli prinsessa Annen äidin, kuningatar Elisabet II:n tallimestarina vuosina 1986–1989. Anne oli vielä silloin naimisissa ensimmäisen aviomiehensä, kapteeni Mark Phillipsin kanssa. He erosivat virallisesti huhtikuussa 1992.
Laurence ja prinsessa Anne avioituivat Skotlannissa lähellä Balmoralin linnaa 12. joulukuuta 1992. Häitä ei järjestetty Englannissa, koska Englannin kirkko ei suostunut vihkimään sellaisia henkilöitä, joiden entinen aviopuoliso oli yhä elossa. Skotlannissa tällaista rajoitusta ei ollut.
Laurence jäi kuninkaallisesta laivastosta eläkkeelle elokuussa 2010. Hän on sen jälkeen tehnyt hyväntekeväisyys- ja edustustyötä vaimonsa rinnalla.
Mount Westmore

Mount Westmore on yhdysvaltalainen rap-superyhtye, johon kuuluvat kalifornialaisperäiset artistit Snoop Dogg, E-40, Too Short ja Ice Cube. Loppuvuodesta 2020 perustettu yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "Snoop, Cube, 40, $hort" 9. joulukuuta 2022.
Juan Bosch

Juan Bosch Gaviño (30. kesäkuuta 1909 Concepción de La Vega, Dominikaaninen tasavalta – 1. marraskuuta 2001 Santo Domingo, Dominikaaninen tasavalta) oli dominikaanilainen kirjailija ja vasemmistopoliitikko. Hän nousi Dominikaanisen tasavallan presidentiksi helmikuussa 1963, mutta syrjäytettiin vallankaappauksessa saman vuoden syyskuussa.
Poliittinen ura.
Bosch tunnettiin Rafael Trujillon aikana diktatuurin arvostelijana ja hän joutui maanpakoon 1937. Pari vuotta myöhemmin hän perusti Partido Revolucionario Dominicano -puolueen. Trujillon diktatuurin kaaduttua Bosch voitti Dominikaanisen tasavallan presidentinvaalit joulukuussa 1962. Hänen onnistui saada kannatusta sekä köyhiltä talonpojilta että keskiluokalta ja älymystöltä. Boschin laatima uusi perustuslaki vei valtaa suurmaanomistajilta, kirkolta, elinkeinoelämältä ja armeijalta. Tämä johti siihen, että armeija kaappasi vallan syyskuussa 1963 ja Bosch joutui uudelleen maanpakoon. Hän pääsi palaamaan kaksi vuotta myöhemmin, ja hänet suostuteltiin osallistumaan vaaleihin. Hän ei kuitenkaan turvallisuutensa takia uskaltanut kampanjoida tosissaan. Bosch erosi PRD-puolueesta 1970-luvulla ja perusti uuden Partido de la Libración Dominicana -puolueen. Hän osallistui puolueensa ehdokkaana useisiin presidentinvaaleihin vuoteen 1994 saakka, mutta ei koskaan tullut valituksi.
Perintö.
Boschin presidentinkausi jäi lyhyeksi, mutta hänellä katsotaan olleen tärkeä osa maansa demokratian kehityksessä.
Pienilampi

Pienilampi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
John Bowring

John Bowring (17. lokakuuta 1792 Exeter, Englanti – 23. marraskuuta 1872 Claremont, Devonshire, Englanti) oli englantilainen liberaalipoliitikko, kielitieteilijä ja taloustieteilijä. Bowring vaikutti desimaalimuotoisen valuuttajärjestelmän ja floriinin käyttöönottoon. Diplomaattina hän vaikutti merkittävästi Siamin (nykyisen Thaimaan) avautumiseen länsimaille.
Elämä ja ura.
Bowring syntyi vanhaan puritaaniperheeseen. Hän pääsi varhain Jeremy Benthamin vaikutuksen alaiseksi ja opiskeli ahkerasti kirjallisuutta ja vieraita kieliä, erityisesti Itä-Euroopan kieliä. Kielitieteilijänä hän lukeutui Giuseppe Mezzofantin ja Hans Conon von der Gabelentzin kanssa aikansa suurimpiin. Hänen vieraskielisen kirjallisuuden tutkimuksensa ensimmäiset tulokset ilmestyivät teoksessa "Specimens of the Russian Poets" (1821–1823). Näitä seurasivat "Batavian Anthology" (1824), "Ancient Poetry and Romances of Spain" (1824), "Specimens of the Polish Poets", "Servian Popular Poetry", molemmat vuonna 1827, sekä "Poetry of the Magyars" (1830). Benthamin perustaman radikaalin Westminster Review -lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1825. Hän saavutti arvostusta vapaakauppaa puolustaneena taloustieteilijänä ja parlamentaarisena uudistajana. Hän vetosi myös katolisten emansipaation ja kansanopetuksen puolesta. Vuonna 1828 hän vieraili Hollannissa, jossa Groningenin yliopisto myönsi hänelle oikeustieteen tohtorin arvon. Seuraavana vuonna hän oli Tanskassa valmistelemassa skandinaavisen runokokoelman julkaisemista. Bowring, joka oli ollut Benthamin luotettu ystävä, nimitettiin tämän testamentin toimeenpanijaksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi valmistella hänen teostensa koottu painos. Tämä ilmestyi vuonna 1843 11. niteessä. 
Bowring oli päässyt parlamenttiin vuonna 1835 Kilmarnockin edustajana, ja seuraavana vuonna hänet nimitettiin Ranskaan lähetetyn toimikunnan johtajaksi tutkimaan maiden välisen kaupan tilaa. Hän teki samankaltaisia tutkimuksia Sveitsissä, Italiassa, Syyriassa ja eräissä Saksan osavaltioissa. Näiden matkojen tulokset julkaistiin alahuoneelle esitetyissä raporteissa. Hän istui seuraavaksi parlamentissa vuosina 1841–1849 Boltonin edustajana. Vuonna 1849 hänet nimitettiin Ison-Britannian konsuliksi Kantoniin ja Kiinan kaupan ylitarkastajaksi, ja hän hoiti tätä tehtävää neljä vuotta. Palattuaan hän kunnostautui kymmenjärjestelmän puolestapuhujana ja julkaisi teoksen "The Decimal System in Numbers, Coins and Accounts" (1854). Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1854, ja samana vuonna hänet lähetettiin jälleen Hongkongiin kuvernööriksi. Vuonna 1855 hän vieraili Siamissa, jossa hän neuvotteli kuninkaan kanssa kauppasopimuksen (Bowringin sopimus), joka aloitti maan avautumiseen länsimaille. Vuonna 1861 hänet lähetettiin komissaariksi vastaperustettuun Italian kuningaskuntaan raportoimaan Britannian kauppasuhteista.
Tidningen Ångermanland

Tidningen Ångermanland on ruotsalainen paikallislehti. Se perustettiin vuonna 2000, kun sollefteålainen "Nya Norrland" ja härnösandilainen "Västernorrlands Allehanda" yhdistyivät. Lehti ilmestyy paperisena kuudesti viikossa ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Savotta (konserni)

Savotta on suomalainen perheyritys, joka valmistaa retkeily- ja maastotoimintaan soveltuvia varusteita kuten telttoja, reppuja ja rinkkoja. 
Savotta perustettiin 1955. Vuonna 2022 Savotalla oli noin 140 työntekijää.
Suomen puolustusvoimat on käyttänyt Savotan välineitä 1960-luvulta asti. Savotta on valmistanut puolustusvoimille esimerkiksi taisteluliivejä, reppuja ja telttoja.
Yhtiö sai keväällä 2025 puolustusvoimilta kaikkien aikojen suurimman tilauksensa, arvoltaan noin 40 miljoonaa euroa. Yhtiö osti tuotantotiloikseen Karstulan konkurssiin menneen jäähallin ja kertoi rekrytoivansa noin 20 työntekijää lisää.
Kufran konflikti 2008

Kufran konflikti oli aseellinen konflikti Libyan hallituksen sekä Libyan pelastamisen tuburintama -ryhmän välillä marraskuussa 2008.
Taustaa.
Muammar Gaddafim noustua valtaan Libyassa vuonna 1969 hän pyrki arabisoida valtion kokonaisuudessaan. Hänen valtakaudellaan esimerkiksi maan pääkieleksi tuli arabia ja sen alkuperäiskansoilla ja heidän kielillään ei ollut mitään merkitystä. 
Erityisesti berbereitä ja tubuja vainottiin Gaddafin valtakaudella. Tällöin maassa oli esimerkkinä laki, jonka mukaan berberien piti antaa lapsilleen arabialaisnimet.
Konflikti.
Konflikti sai alkunsa marraskuun alussa vuonna 2008. Tätä ennen Libyan hallitus oli ottanut etnisiltä tubuilta kansalaisuutensa pois. Tämän seurauksena kapinalliset sytyttivät paikallisen hallintorakennuksen tuleen. Vastauksena tähän hallitus lähetti sotilaita ja helikoptereita alueelle sen miehittämiseksi. Yhteenotot loppuivat molempien osapuolten sopimaan aselepoon marraskuun puolivälissä. Konflikti johti 11-30 ihmisen kuolemaan ja noin sata ihmistä loukkaantui.
OAC Finland

OAC Finland Oy tai OAC/Outdoor Action Finland on suomalainen ulkoiluvälineitä suunnitteleva ja valmistava yritys. Sen tuotteita ovat OAC Skates -retkiluistimet ja Skinbased-karvapohjasukset. Etenkin Skinbased-karvapohjasukset ja niiden innovatiivinen suunnittelu ovat keränneet suosiota.
OAC Finland Oy on jaettu kahteen liiketoimintayksikköön, OAC Techiin ja OAC Sportiin. OAC Tech vastaa komposiittivalmistuksesta ja sen kehittämisestä. OAC Sport vastaa ulkoiluvälineiden suunnittelusta.
Vähikkälän koulu

Vähikkälän koulu on koulu Janakkalan Vähikkälän kylässä. Koulussa on kaksi opettajaa ja 32 oppilasta. Koulu sijaitsee kylän keskellä olevassa keltaisessa hirsirakennuksessa. Koulun rehtori on Sisko Lievonen. Koulu on Janakkalan vanhin toiminnassa oleva koulu, ja aloitti 1879 Toivan kartanossa Toivan kouluna.
Oppilasmääräennusteen mukaan koulu on syksyllä 2026 lakkautusuhan alla. Lakkautuspäätöstä ei kuitenkaan ole tehty.
Harvialan koulu

Harvialan koulu on luokat 1–6 käsittävä peruskoulu Janakkalan Harvialassa viiden kilometrin päässä Turengista. Koulussa opetetaan 130 oppilasta. Koulun rakennuksessa toimii myös päiväkoti. Koulun rehtori on Anu Lindstén. Koulu sijaitsee osoitteessa Sääjärventie 43.
Leppäkosken koulu

Leppäkosken koulu on peruskoulu Janakkalan Leppäkoskella, johon kuuluu luokat 1–6. Oppilaita opetetaan yhdysluokissa 1–3 ja 4–6. Koulun rehtori on Jonne Rautio. Koulussa on oppilaita 47.
Leppäkosken koululle on myönnetty Vihreä lippu -palkinto hyvästä ympäristökasvatuksesta.
Tarinmaan koulu

Tarinmaan koulu on Janakkalan kirkonkylällä, Tarinmaalla, sijaitseva luokat 1–6 käsittävä peruskoulu. Koulu perustettiin vuonna 1861 nimellä Hamppulan koulu. 1954 rakennettiin nykyinen koulurakennus ja nimi vaihdettiin nykyiseen. Koulu sijaitsee lähellä Janakkalan Pyhän Laurin kirkkoa. Koulussa on 49 oppilasta ja kolme opettajaa. Koulun rehtori on Annemari Joro.
Viralan koulu

Viralan koulu on Janakkalan Viralan kylässä sijaitseva luokat 1–6 käsittävä peruskoulu. Koulussa opetetaan 33 oppilasta kahdessa eri yhdysluokassa. Koulun johtaja on Annemari Joro. Koulu sijaitsee Viralan keskipisteessä, seitsemän kilometrin päässä Turengista.
Höyryveturit Valtionrautateillä

Höyryveturit Valtionrautateillä / The Steam Locomotives of the Finnish State Railways on vuonna 2017 julkaistu tietoteos, jonka tavoitteena on esitellä teknisin tiedoin ja kuvin kaikki Valtionrautateillä höyryveturiaikakaudella vuosina 1862-1975 käytössä olleet höyryveturityypit. Esittelyt kattavat myös lyhyen aikaa käytössä olleet veturityypit, kuten sotasaalisveturit. Kirjassa on 528 sivua, joskin tekijöiden mukaan aineistoa olisi riittänyt yli 700 sivuun. Kuvituksena on 55 väri- ja 465 mustavalkokuvaa. Osa kuvista on aiemmin julkaisemattomia.
Kirjan julkaisun kustansi Suomen Rautatiehistoriallinen Seura. Teoksen sisältämien tietojen keräys ja varmistustyö rautatieharrastajien toimesta oli kestänyt vuosikymmeniä. Toimituskuntana ja avustajina olivat tunnetut rautatieharrastajat Eljas Pölhön ja Pekka Honkasen johdolla. Toimitustyöstä vastasivat Pekka Välimäki, Matti Bergström ja Sakari K Salo. Kirja on täydellisesti kaksikielinen. Englanninkielisestä käännöksestä vastasi Allan Scotson. Kustantajan esipuheen kirjoitti SRHS:n puheenjohtaja Henri Hovi.
"Höyryveturit Valtionrautateillä"-kirjan ilmestymisvuoteen liittyi kaksi juhlavuotta: Suomen itsenäisyys täytti sata vuotta ja kustantajayhdistys SRHS täytti 50 vuotta. Näihin liittyen teos hyväksyttiin Suomi 100-projektin osaksi ja julkistus tapahtui sekä paikallaolleet ennakkotilaajat saivat kappaleensa SRHS:n 50-vuotisjuhlassa 30.8.2017.
Arviot.
Petri Sallinen arviossaan "Resiina"-lehdessä korostaa kirjan merkitystä Suomessa vähäiselle rautatietutkimuksen alalle ja kiittää SRHS:ää taloudellisen riskin ottamisesta kirjan julkaisemisesta seuran juhlavuotena. Myös kirjan tietosisällön selkeys ja silmää miellyttävyys saavat kiitosta. Kirjan tyypiksi Sallinen toteaa käsikirjatyyppisen perusteoksen aiheestaan. Hän pitää teosta kirjana, joka asettaa 2000-luvun rautatiehistoriallisille julkaisuille nollatason, joita parempia tulevien julkaisujen olisi syytä olla.
Saksalaisessa "Eisenbahn Magazinissä" ollut arvostelu korostaa kirjan olevan "komplett" Suomen höyryveturitypologia ja toteaa yleisesti kirjasta: "de. Noch nie wurde finnische Eisenbahngeschichte derart umfangreich behandelt" (vapaasti käännettynä: Suomen rautatiehistoriaa ei ole koskaan käsitelty näin laajasti).
Myllykylän koulu

Myllykylän koulu on peruskoulu Tammelassa. Se on kolmiopettajainen koulu, joka sijaitsee neljän kilometrin päässä kunnan keskustasta. Koulussa opetetaan 28 oppilasta luokilla 1–6. Koulua johtaa Ilona Hackzell. Koulussa opetetaan kolmea yhdysluokkaa 1–2, 3–4 ja 5–6. Koulu sijaitsee osoitteessa Taskuahteentie 19.
Parkahaprakkaat

Parkahaprakkaat ("Typhrasa") on Psathyrellaceae-heimoon kuuluva sienisuku. Se sisältää aiemmin haprakkaisiin ("Psathyrella") luokiteltuja lajeja, joilla on öljypisaroita kystideissä.
Kuvaus.
Parkahaprakkailla on ruskea, kosteusmuuntuva lakki. Heltat ovat valkoteräiset ja sijaitsevat hyvin tiheässä. Itiöt ovat pienet tai keskikokoiset. Heltan kystidien sisällä on suuria öljypisaroita, mikä on ainutlaatuista Psathyrellaceae-heimossa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Parkahaprakkaat on harvinainen suku, jota tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa tavataan puutteellisesti tunnettua parkahaprakasta ("Typhrasa gossypina"). Parkahaprakkaat voivat kasvaa puulla tai maassa.
Taksonomia.
Parkahaprakkaat luokiteltiin aiemmin haprakkaisiin ("Psathyrella"). "Typhrasa"-suku kuvattiin vuonna 2015, kun oli selvää, että lajit eivät ole läheistä sukua varsinaisille haprakkaille. Aluksi sukuun luokiteltiin vain kaksi lajia, parkahaprakas ("Typhrasa gossypina") ja "Typhrasa nanispora", mutta vuonna 2021 kuvattiin kaksi uutta lajia. "Typhrasa delineata" -lajia pidetään toisinaan "Typhrasa gossypina" -lajin synonyyminä, mutta vuonna 2022 se luokiteltiin omaksi lajikseen. Näin ollen lajeja on viisi:
Rowland Hill

Rowland Hill (3. joulukuuta 1795 Kidderminster, Englanti – 27. elokuuta 1879 Lontoo) oli englantilainen opettaja ja hallintovirkamies. Hän oli modernin postilaitoksen ja postimerkin isä.
Elämä ja ura.
Matemaattisesti lahjakas Hill aloitti opettamisen 12-vuotiaana isänsä, T. W. Hillin koulussa Hilltopissa, lähellä Birminghamia, ja johti koulua, joka siirrettiin vuonna 1819 Hazelwoodiin, vuoteen 1833 asti. Hänen siellä toteuttamansa koulujärjestelmän pääpiirteet esiteltiin teoksessa "Plans for the Government and Education of Boys in Large Numbers" (1822). Hänen mukaansa poikien olisi saatava mahdollisimman paljon itsenäisyyttä ja opiskeltava mahdollisimman omatoimisesti. Hillin voimakkaan persoonallisuuden ansiosta menetelmä tuotti hyviä tuloksia, ja järjestelmää jäljiteltiin muissa maissa.
Vuonna 1832 Hill laati Gibbon Wakefieldille Etelä-Australian asuttamista koskevan suunnitelman ja myöhemmin liittyi Etelä-Australian siirtokuntakomission sihteeriksi. Vuonna 1835 Hill esitti tilastollisen analyysin perustuvan postiuudistussuunnitelman, jonka hallitus hyväksyi jyrkästä vastustuksesta huolimatta vuonna 1839 ja joka johti yhtenäisen postimaksujärjestelmän (postimerkin) käyttöönottoon. Hillin vaikutusvaltainen teos "Post Office Reform: Its Importance and Practicability", joka julkaistiin vuonna 1837, esitti nykyaikaisen postimaksujärjestelmän periaatteet, ennakkomaksun ja standardoidun hinnoittelun postimerkillä. Hill sai vuonna 1839 viran valtiovarainministeriöstä valvoakseen uudistustensa toteuttamista, mutta menetti sen vuonna 1841, kun liberaalihallitus erosi. Hallituksen vaihduttua vuonna 1846 hänet nimitettiin valtiollisen postimestarin sihteeriksi ja vuonna 1854 pääsihteeriksi. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1860. Hill on haudattu Westminster Abbeyyn.
Silhouette International Schmied

Silhouette International Schmied AG on silmälaseja valmistama yhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Linzissä, Itävallassa.
Tuotteet.
Silhouette International Schmied AG valmistaa hengettömiä silmälaseja, kokoreunaisia ​​silmälaseja ja aurinkolaseja sekä linssejä. Silhouette International Schmied AG valmistaa tällä hetkellä silmälaseja kolmella tuotemerkillä: Silhouette, NEUBAU EYEWEAR (nykyään itsenäinen yhtiö) ja evil eye.
Vuonna 1999 julkaistiin Silhouette Titan Minimal Art -lasit, joiden innovatiivinen kevyt ja hengetön rakenne on kerännyt mainetta. Vuodesta 2000 lähtien Titan Minimal Art -lasit on sertifioitu ainoina laseina maailmassa avaruusmatkoille, ja niitä on käytetty yli 35 avaruustehtävässä tähän mennessä.
Liisa Karhilo

Liisa Kyllikki Karhilo (o.s. "Karttunen"; 9. syyskuuta 1930 Pori – 4. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Karhilo oli Martti Paavolan oppilaana Sibelius-Akatemiassa, josta hän sai diplominsa vuonna 1953. Lisäksi hän suoritti opintoja Wienissä Bruno Seidlhoferin, Rio de Janeirossa Hans Grafin, Moskovassa Jakov Zakin ja New Yorkissa Louis Persingerin oppilaana. Pari vuotta Karhilo vietti ranskalaisen Nadia Boulangerin opissa. Vuonna 1975 hän suoritti musiikkipedagogiikassa maisterin tutkinnon Columbian yliopistossa. Kamarimusiikin opetusta hän sai Juilliard Schoolissa. 
Karhilo piti ensimmäisen pianoresitaalinsa Helsingissä vuonna 1954. Hän esiintyi myös muun muassa Filippiineillä, Yhdysvalloissa, Rio de Janeirossa, Milanossa, Firenzessä ja monien eurooppalaisten radioasemien lähetyksissä. Hän teki esiintymisiä myös orkesterin solistina. Karhilo esitti ja levytti usein uusia suomalaisia sävellyksiä. Hän oli naimisissa suurlähettiläs, alivaltiosihteeri Aarno Karhilon kanssa ja asui yli kolmen vuosikymmenen ajan monissa maissa eri puolilla maailmaa.
Karhilo opetti pianonsoittoa ja pianopedagogiikkaa Sibelius-Akatemiassa. Hän pääsi vuonna 1990 Länsi-Helsingin musiikkiopiston lehtoriksi. Hän myös julkaisi opetusteoksia pianolle. Karhilo äänitti musiikkia Finnlevylle, ja Yhdysvalloissa hänen levytyksiään kustansi Musical Heritage Society. Hän kuoli 67-vuotiaana lyhyehköstä sairaudesta kärsittyään.
Markku Niemelä

Markku Matti Olavi Niemelä (s. 8. marraskuuta 1943 Ruokolahti) on suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.
Niemelä kouluttautui näyttelijäksi Suomen Teatterikoulussa ja suoritti oopperalaulajan opintonsa Salzburgin Mozarteumissa. Hän oli vuosina 1973–1977 kiinnitettynä näyttelijäksi Tampereen Teatteriin ja palasi sinne vuonna 1983. Niemelä on tulkinnut saksalaisessa Oberhausenin teatterissa useita ooppera- ja operettirooleja, joiden joukossa on ollut Escamillon rooli Georges Bizet'n oopperassa "Carmen". Tampereen Oopperassa hän on esiintynyt Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoiden "Figaron häät", "Don Giovanni" ja "Taikahuilu" tuotannoissa sekä Robert Kurkan oopperassa "The Good Soldier Schweik".
Pienilampi (Äänekoski, Mäkikylä)

Pienilampi on Keski-Suomessa Äänekoskella Mäkikylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa.
Pienilammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 230 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammessa ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys 6,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 617 metriä. Lampi sijaitsee Suolamminkankaan ja Multamäen välisessä painaumassa, joka on suomaata. Lähellä sijaitsee Isonevan turvetuotantoalue. Suo on luonnonsuojelualueena turvetuotantoalueen, Haukilammen ja Pienilammen välissä.
Vesistösuhteet.
Pienilampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alue|Saarijärven alueella (14.61), jonka Kiimasjärven alueeseen (14.612) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 181,1 metriä mpy.
Pienilammen pohjoisrannasta noin 100 metriä koilliseen sijaitsee pieni Soikulalampi, johon Pienilampi laskee. Pienilammesta noin 400 metriä lounaaseen sijaitsee Haukilampi.
Sakari Niemi

Sakari Niemi (s. 1968) on suomalainen käyrätorvensoittaja.
Niemi soitti alun perin trumpettia, mutta siirtyi teini-ikäisenä käyrätorveen. Hän oli musiikkiluokan oppilaana Jyväskylässä ja opiskeli sitten Lahden konservatoriossa sekä Sibelius-Akatemiassa. Jatko-opintoja Niemi suoritti Freiburgin musiikkikorkeakoulussa. Lisäksi hän opiskeli Berliinin filharmonikkojen orkesteriakatemiassa. Vuonna 1995 Niemi tuli Lieksan Vaskiviikko -tapahtumassa valituksi Vuoden vaskisoittajaksi. 
Vuonna 1991 Niemi hyväksyttiin koesoiton tuloksena Helsingin kaupunginorkesterin jäseneksi. Vuonna 1992 hänestä tuli orkesterin varaäänenjohtaja. Lisäksi Niemi on soittanut muun muassa Gustav Mahler Jugendorchesterissa ja Berliinin filharmonikoissa. Kamarimusiikin puolella hän on toiminut Finnish Horn Quartetin jäsenenä.
Guillermo del Toron Pinokkio

Guillermo del Toron Pinokkio () on vuonna 2022 ilmestynyt stop motion -animoitu musikaali-fantasiaelokuva, jonka ovat ohjanneet Guillermo del Toro ja Mark Gustafson sekä käsikirjoittaneet del Toro ja Patrick McHale. Se perustuu Carlo Collodin saturomaaniin "Pinokkio". Äänirooleja esittävät muun muassa Ewan McGregor, David Bradley, Gregory Mann, Burn Gorman, Ron Perlman, John Turturro, Finn Wolfhard, Cate Blanchett, Tim Blake Nelson, Christoph Waltz ja Tilda Swinton.
Elokuva sijoittuu 1930-luvulle fasistiseen Italiaan ja kertoo Gepettosta, joka on menettänyt poikansa ensimmäisessä maailmansodassa. Noin kymmenen vuotta myöhemmin hän nikkaroi itselleen puisen pojan, joka saa nimekseen Pinokkio.
"Guillermo del Toron Pinokkio" sai maailmanensi-iltansa Lontoon elokuvajuhlilla 15. lokakuuta 2022. Se julkaistiin Netflixissä maailmanlaajuisesti 9. joulukuuta 2022. Elokuva sai positiivisen vastaanoton ja se on ehdolla kolmeen Golden Globe -palkintoon vuoden 2023 gaalassa: paras animaatioelokuva, paras musiikki ja paras kappale.
Eeva Koskinen

Eeva Maria Koskinen (s. 5. marraskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen viulisti. Hän on asunut pitkään Alankomaissa.
Koskinen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa Leena Siukonen-Penttilän oppilaana vuonna 1981 ja Utrechtin konservatoriossa Viktor Libermanin oppilaana vuonna 1984. Lisäksi hän sai Ranskassa vuosien ajan opetusta Vladimir Spivakovilta. Vuonna 1984 Koskinen aloitti työskentelyn Viktor Libermanin assistenttina. Vuonna 1982 hän sai toisen palkinnon kansainvälisessä Tibor Varga -viulukilpailussa Sveitsissä. Hän saavutti 1980-luvulla myös muita kilpailumenestyksiä Alankomaissa, Chilessä ja Japanissa.
Vuonna 2001 Koskinen sai nimityksen Noord Nederlands Orkestin ensimmäiseksi konserttimestariksi. Hän piti sen solistina Alankomaiden-ensiesitykset muun muassa Ernst Křenekin ensimmäisestä viulukonsertosta, Michel Tabachnikin "Dyptique-Echo"-viulukonsertosta ja Mark-Anthony Turnagen teoksesta "Mambo, Blues and Tarantella". Koskinen on esiintynyt sellaisten ulkomaisten orkesterien kuin Radio Filharmonisch Orkestin, Concertgebouw-orkesterin, Tokion metropolisinfoniaorkesterin ja Dresdenin filharmonikkojen solistina. Hän on ollut myös sellaisten johtavien suomalaisten orkesterien kuin Radion sinfoniaorkesterin, Helsingin kaupunginorkesterin, Tapiola Sinfoniettan ja Turun filharmonisen orkesterin solistina.
Kamarimuusikkona Koskinen on esiintynyt usein Utrecht String Quartetin kanssa eri maissa, kuten Yhdysvalloissa, Japanissa ja Australiassa. Hän on tehnyt levytyksiä sekä solistina että Utrecht String Quartetin kanssa. Koskinen soitti aikoinaan triossa Tuija Hakkilan ja Anssi Karttusen kanssa. Sittemmin hän on ollut Trio Finlandian jäsen yhdessä sellisti Riitta Pesolan ja pianisti Marita Viitasalon kanssa. Koskinen on myös tehnyt opetustyötä viulunsoitossa Utrechtin konservatoriossa, ja lisäksi hän pääsi Tampereen konservatorion yliopettajaksi vuonna 1996.
Hanwag

Hanwag GmbH on saksalainen vaelluskenkien valmistaja. Sen pääkonttori sijaitsee Vierkirchenissä. Hanwag GmbH on osa Fenix Outdoor -konsernia.
Fenix Outdoor

Fenix Outdoor International AG on ruotsalaislähtöinen ulkoiluun ja luontoon keskittynyt konserni. Sen historia juontaa Fjällräven-vaateyhtiön menestymiseen ja laajentumiseen.
Yhtiön nykyinen kotipaikka on Zugin kaupunki Sveitsissä. Yhtiön osakkeet noteerataan Tukholman pörssissä.
Sokeripalmu

Sokeripalmu ("Arenga pinnata", syn. "Arenga saccharifera") on sokeripalmujen ("Arenga") sukuun kuuluva palmulaji. Se on sokeripalmuista kaupallisesti merkittävin, ja sitä esiintyy luontaisesti Aasiassa trooppisella kasvillisuusvyöhykkeellä.
Kalifornianbraheapalmu

Kalifornianbraheapalmu ("Brahea armata") on braheapalmujen ("Brahea") sukuun kuuluva palmulaji. Lajia esiintyy luonnollisesti Baja Californiassa ja Sonorassa Meksikossa. Kalifornianbraheapalmua kasvatetaan monesti koristekasvina puutarhoissa.
Skinners Technologies

Skinners Technologies s.r.o. on tšekkiläinen kevyitä jalkineita suunnitteleva ja valmistava yritys. Sen on tunnettu etenkin valmistamistaan sukkakengistä, jotka toivat yleisimpien kevytjalkineiden ja paljasjalkakenkien rinnalle uudenlaisen jalkineen. Skinners Technologies valmistaa jalkineensa Euroopassa.
Skinners nimi tulee yrityksen itsensä mukaan siitä, että heidän jalkineensa/sukkakenkänsä tulisi pysyä jalassa kuin se olisi toinen iho ().
Historia.
Vuonna 2016 Skinners syntyy, kun Skinners nimeä kantavat "sukkakengät" julkaistaan Kickstarter-joukkorahoituspalvelussa.
Vuonna 2017 Skinners-sukkakengät voittavat Red Dot Design Awardissa.
Vuonna 2020 Skinners Technologies s.r.o. julkaisee Skinners 2.0 -sukkakengät edellisten seuraajaksi Kickstarterissa.
Vuonna 2022 kesällä Skinners Technologies s.r.o. julkaisee Skinners Walker -paljasjalkakengät.
Vuonna 2022 syksyllä Skinners Technologies s.r.o. tuo sukkakengien tuoteperheeseensä uuden mallisarjan julkaistessaan Skinners Compression 2.0 -sukkakengät. Sukkakengien tuoteperheen kasvaessa kahteen mallisarjaan tähän asti Skinners 2.0 nimellä kulkeneet sukkakengät nimetään uudelleen Skinners Comfort 2.0:ksi.
Tuotteet.
Skinners Technologiesilla on sukkakenkien tuoteperheessä kahta mallisarjaa.
Skinners Comfort -sarja:
Skinners Compression -sarja:
Sukkakengien rinnalla Skinners Technologiesilla on paljasjalkakengät.
Skinners Walker -sarja:
Meksikonbraheapalmu

Meksikonbraheapalmu ("Brahea edulis", syn. "Erythea edulis") on braheapalmujen ("Brahea") sukuun kuuluva palmulaji. Laji on endeeminen eli kotoperäinen Meksikolle kuuluvalle Guadalupen saarelle.
Pajujärven rautatieasema

Pajujärven rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Lapinlahdella rataosalla . Se avattiin rataosan valmistuessa 1. heinäkuuta 1902 Alapitkän aseman alaisena laiturina. Vuonna 1903 Pajujärvi muutettiin laiturivaihteeksi. Pajujärven laiturirakennus rakennettiin Bruno Granholmin Platformskjul III -piirustusten mukaan, ja se valmistui 1903. Rakennusta laajennettiin vuonna 1936.
Pajujärvi muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi 1. kesäkuuta 1964. Vuonna 1984 sivuraiteet purettiin ja henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984. Myös tavaraliikenne lakkautettiin samana vuonna. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Laiturirakennus on purettu.
Nils Snellman (kauppaneuvos)

Nils Wilhelm Snellman (20. kesäkuuta 1925 Muolaa – 16. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Snellmanin vanhemmat olivat piiripäällikkö Eino Snellman ja Helmi Muinonen ja puoliso vuodesta 1948 Berit Carita Maria Björnström. Snellman tuli ylioppilaaksi Oulaisten yhteiskoulusta 1945, valmistui farmaseutiksi 1949 ja proviisoriksi 1955 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1957 Helsingin yliopistossa. Hän oli farmaseutti Pietarsaaren II apteekissa ja Helsingin IV apteekissa, Helsingin yliopiston assistentti 1954–1955, Yliopiston apteekin ostopäällikkö 1955–1960, Tampereen Rohdos Oy:n Helsingin sivuliikkeen johtaja 1960–1970 ja Tamron toimitusjohtaja 1971–1985 ja hallituksen jäsen vuodesta 1976. Snellman oli myös Tam-Drug Oy:n toimitusjohtaja 1966–1977, hallituksen jäsen 1966–1984 ja hallituksen puheenjohtaja 1983–1984. Hänellä oli lisäksi lukuisia lääkealan ja muita asaintuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Snellman oli reservin tykkimies. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1981.
World Cup (kappale)

World Cup on yhdysvaltalaisen tubettajan IShowSpeedin vuonna 2022 julkaisema kappale ja single. Kappale on FIFA:n Twitterissä vahvistama vuoden 2022 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen yksi virallisista tunnuskappaleista Trinidad Cardonan, Davidon ja AISHA:n kappaleen Hayya Hayyan kanssa.
Holger Sweins

Matts Holger Sweins (12. tammikuuta 1928 Helsinki – 17. heinäkuuta 2016 Kauniainen) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen ja yli-insinöörin arvonimet. 
Sweinsin vanhemmat olivat varatoimitusjohtaja, insinööri Birger Wilhelm Sweins ja Karin Nyman ja puoliso vuodesta 1951 Marja Anneli Ahtiainen.
Sweins tuli ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta 1947 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1953. Hän oli Telakkayhdistyksen suunnitteluinsinööri 1953–1954, piirustuskonttorin päällikkö 1955–1957 ja teknillinen asiamies 1957–1960, Machineryn myynti-insinööri 1960–1964 ja Rautaruukki Oy:n suunnittelupäällikkö 1964–1970, Hämeenlinnan tehtaan johtaja 1970–1975, kaupallinen johtaja 1975–1987, johtokunnan jäsen 1976–1987 ja johtokunnan varapuheenjohtaja 1985–1987. Teknillisen korkeakoulun veistämötekniikan assistentti Sweins oli 1956–1957 ja Oy Etnarör Ab:n toimitusjohtaja 1975. Hänellä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Sweins oli reservin aliluutnantti (1955). Hän sai yli-insinöörin arvonimen 1971 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1981.
Mikko Tikanoja

Mikko Erkki Tikanoja (17. maaliskuuta 1922 Vaasa – 13. marraskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Tikanojan vanhemmat olivat kauppias Otto Valfrid Tikanoja ja Anni Sofia Holtti ja puoliso vuodesta 1947 ekonomi Aira Kyllikki Ruokonen. Tikanoja tuli ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta 1940 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1947. Hän oli J. Heitto Oy:n konttoripäällikkö Helsingissä 1947–1948, H. Saastamoinen &amp; Pojat Oy:n konttoripäällikkö ja apulaisjohtaja Kuopiossa 1948–1958, hallinnollinen johtaja ja autolinjan johtaja 1958–1964, H. Saastamoinen Oy:n varatoimitusjohtaja 1964–1968, Saastamoinen-yhtymän tukkukauppa- ja autolinjan toimitusjohtaja vuodesta 1968, Saastamoinen Yhtymä Oy:n johtokunnan jäsen 1971–1978 ja hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1980 sekä Tukkumanni Oy:n toimitusjohtaja 1980–1982. Tikanojalla oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni (1972). Kauppaneuvoksen arvonimen Tikanoja sai 1981.
Soinin helluntaiseurakunta

Soinin helluntaiseurakunta on vuonna 1952 perustettu helluntaiseurakunta Soinissa. Seurakuntaan kuuluu noin 100 jäsentä. Helluntaiseurakunnan vanhimmiston puheenjohtaja on Kari Peura. Helluntaiseurakunnan temppeli sijaitsee Soinin keskustassa, Ähtärintien varressa. Seurakunnan toimintamuotoja ovat viikoittaiset kokoukset, kuorotoiminta, lapsi- ja nuorisotyö sekä lähetystyö Espanjassa, Pudozissa ja Virossa. Lisäksi seurakunta käy vierailuilla vanhain- ja dementiakodilla.
Historia.
Ennen oman seurakunnan perustamista soinilaiset kuuluivat Ähtärin helluntaiseurakuntaan. Kiertävät saarnaajat ja evankelistat pitivät Soinissa tilaisuuksia. Myös Niilo Yli-Vainio piti tilaisuuksia Soinissa ja muun muassa Kolunkylässä syntyi herätyksiä. Seurakunta perustettiin vuonna 1952 ja temppeli rakennettiin vuonna 1986, pääosin talkootyönä.
Lähetystyö.
Soinin helluntaiseurakunta tekee lähetystyötä Venäjälle Pudozin kaupungissa. Seurakunta järjestää hengellisiä tilaisuuksia ja auttaa paikallista helluntaiseurakuntaa. Humanitaarinen avustustyö kuuluu Venäjälle tehtävään lähetystyöhön.
Kinnarin kotimuseo

Kinnarin kotimuseo on Akaalla sijaitseva kotimuseo, joka koostuu 1800-luvun alun hämäläisen maalaistalon pihapiiristä ja sen rakennuksista. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1815, mutta tilan isäntäluettelo on tiedossa vuodesta 1539. Kinnarin suku on asunut tilalla vuodesta 1856, museona pihapiiri ja sen rakennukset ovat toimineet 1988 lähtien. Kinnarin kotimuseossa pääsee tutustumaan entisajan sisustukseen, maalaiselämään ja perinnerakentamiseen. Kotimuseossa onkin esillä maalaistalon arkeen liittyviä käyttöesineitä, työ- ja tarvekaluja, astiakokoelmia, hevosvetoisen kauden maatalouskalustoa ja runsas kokoelma suksia, puulapioita ja paljon muuta esineistöä. Yli 200-vuotiaan talon puutarhasta ja pihapiiristä löytyy myös paljon vanhoja perinnekasveja nimikyltteineen.
Savotta (täsmennyssivu)

Savotta voi tarkoittaa seuraavia:
Lastenvaunumuseo Mukelo

Lastenvaunumuseo Mukelo on Akaassa Riitiälässä sijaitseva Pohjoismaiden ainoa lastenvaunumuseo. Museon näyttelyä pidetään Viialan vanhimmassa talossa, Toorikan tilan 230-vuotiaassa päärakennuksessa. Museo on perustettu vuonna 2010 ja sen kokoelmat käsittävät noin 300 lastenvaunua Suomesta ja ulkomailta, aina 1870-luvulta 2000-luvulle. Kokoelmissa on monia helmiä, mutta erityistä kiinnostusta ovat herättäneet englantilaiset Silver Cross -vaunut, joiden myynti lopetettiin Suomessa 1990-luvulla ja jotka ovat vielä nykypäivänäkin kuninkaallisten suosiossa. Kaikki kokoelmien vaunut eivät mahdu museossa esille, joten yleisölle nähtävissä oleva kokoelma vaihtelee.
Lappajärven helluntaiseurakunta

Lappajärven helluntaiseurakunta on vuonna 1949 perustettu helluntaiseurakunta Lappajärvellä. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi kirpputorityö, radiotyö, leiritoiminta ja lähetystyö. Seurakunnan vanhimmiston puheenjohtaja on Kari Saarikalle. Seurakunnan tilat sijaitsevat Lappajärven keskustassa Maneesintiellä.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Helluntailiikkeen syntymiseen vaikutti erityisesti Amerikasta saapunut Matti Kivimäki (alk. Örni). Ostettuaan talon Lappajärven Ollin kylästä, hän ryhtyi pitämään siinä hengellisiä kokouksia vuonna 1935. Vuoden 1936 kesäjuhliin mennessä uskoon oli tullut jo yli 30 henkilöä. Ensimmäinen kastetilaisuus järjestettiin samana kesänä, kastettujen joukossa olivat muun muassa sisaret Vieno Olli, Anni Niemi ja Amalia Finnilä. Kivimäen talosta muodostui helluntailiikkeen tukikohta Lappajärvellä. Pohjanmaan veljespäivät pidettiin Kivimäessä vuonna 1939.
Ensimmäinen vakituinen saarnaaja Lappajärvelle saatiin vuonna 1947. Väinö Nuutinen järjesti rukouskokouksia ja vuonna 1949 Karvalan kylässä syntyi herätystä. Seurakunnan perustava kokous järjestettiin 9. lokakuuta 1949. Vähitellen kokousten painopiste siirtyi länsirannalta kirkonkylään. Lukkarilan ja Rajalan kodeissa oli 1950–1970-luvuilla paljon tilaisuuksia. Rukous- ja ehtoolliskokouksia järjestettin Rauha Saarikallen kodissa.
Oma rukoushuone.
Seurakunta hankki omat tilat Lappajärven keskustasta elokuussa 1979. Rukoushuoneen tukiyhdistys Elim perustettiin kuukautta myöhemmin. Tilat remontoitiin ja rukoushuone vihittiin seurakunnan käyttöön kesällä 1980. Vuonna 2009 seurakunta muutti entisen Säästöpankin tiloihin ja remontoi entisen pankkisalin seurakuntasaliksi. Seurakunnalla on myös Lappajärven keskustassa sijaitseva lähetyskirpputori.
Lähetystyö ja evankelioiminen.
Evankelioimistyössä ovat palvelleet muun muassa Helvi Närhi ja Irja Haapakangas. Evankelistat Martta ja Raija Rajala, sekä Helvi Närhi siirtyivät 1960-luvulla kotimaan kentälle. Martta Rajala lähti lähetystyöhön Belgiaan ja Sveitsiin ja Irja Haapakangas Keniaan. Irja Haapakangas siirtyi lähetystyön jälkeen Evankelistakodin johtajaksi Vilppulaan.
Seurakunta on kannattanut Irja Haapakangasta Keniaan ja Sirkka ja Jaakko Romua, Päivi ja Voitto Marjetaa, sekä Hannele ja Samuel Autiota Japaniin sekä Tauno Toukolaa Espanjaan. Se on ollut mukana Israelin ja Venäjän Karjalan ja erityisesti Puudosin alueen evankelioimisessa.
Työntekijät.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Lappajärven helluntaiseurakunnan työntekijöinä:
Ahlforsin aseverstas

Ahlforsin aseverstas sijaitsee Hämeenkyrön kansallismaisemassa, Herttualan kylässä. Seppä-nimisellä tilalla on tehty sepän töitä kolmen sukupolven ajan 1800-luvun loppupuolelta lähtien aina 1960-luvulle saakka. Viimeisin verstaassa varsinaisesti asesepän töitä tehnyt seppä oli Väinö Ahlfors. Verstas on siinä kunnossa kuin se hänen jäljiltään 1960-luvulla jäi. Periaatteessa se on edelleen toimintakelpoinen, mutta nykyisin museoitu. Verstaan pihapiirissä on myös asesepän asuinrakennus. Asuinrakennuksessa ja verstaalla kierretään oppaan kanssa ja ryhmille on mahdollista tilata yksityisopastuksia tilauksesta. Museota ylläpitää Hämeenkyrön kunta.
Hämeenkyrön kotiseutumuseo

Hämeenkyrön kotiseutumuseo sijaitsee Hämeenkyrössä vuonna 1820 valmistuneessa, entisessä kruunun viljamakasiinissa. Kaksikerroksisen viljamakasiiniin sisätilat on kunnostettu lähes kokonaan paremmin museokäyttöön sopiviksi. Yksi vanha viljalaari on jätetty muistuttamaan rakennuksen alkuperäisestä käyttötarkoituksesta. Kotiseutumuseossa voi tutustua entisajan käsityötaitoon, perinnerakentamiseen ja työväenhistoriaan. Museolla on noin 4000, pääosin Hämeenkyröstä kootun, esineen kokoelma. Museoesineet on laitettu näytille aihekokonaisuuksien mukaan ja museon useat tunnelmalliset osastot kertovat havainnollisesti alueen elämästä menneinä aikoina.
Myllykolu, F. E. Sillanpään syntymäkotimuseo

Myllykolu on Nobel-kirjailija Frans Emil Sillanpään syntymä- ja lapsuudenkoti, joka sijaitsee Kierikkalan kylässä Hämeenkyrössä ja toimii nykyään museona. Museo avattiin yleisölle vuonna 1962, ja sitä ylläpitää nykyään Hämeenkyrön kunnan kulttuuripalvelut.
F. E. Sillanpään isä hankki perheelleen mäkitupalaistontin Myllyojan töyräältä ja sinne rakennettiin perinteinen asunto, johon kuuluu pirtti, pakari ja niiden väliin porstua ja porstuan peräkamari. Pieni mäkitupa ja aitta ovat Myllyojaan viettävän mäen laella, ojan varressa on lisäksi mäkitupaan kuuluva sauna. Asuinrakennus sijaitsi Myllyojan yli kulkevan sillan päässä, ja taloa alettiinkin kutsua Sillanpääksi, josta tuli myöhemmin perheen virallinen sukunimi, Koskisen sijaan. Museo esittelee mäkitupalaisperheen elinoloja 1800-luvun loppupuolella, ja siellä kävijä pääsee tutustumaan Sillanpään lapsuudenaikaiseen käsityötaitoon, käsityöperinteeseen, maalaiselämään ja entisajan perinnerakentamiseen.
Töllinmäki

Töllinmäki Hämeenkyrön Heinijärven kylässä on nobelpalkitun kirjailija Frans Emil Sillanpään nuoruudenkoti. 
Sillanpään perhe Töllinmäessä.
Tuleva kirjailija siirtyi Töllinmäkeen perheensä kanssa syntymäkodistaan Myllykolusta. Töllinmäestä Sillanpään vanhemmat ostivat entisen suutarintöllin. Sillanpää lähti ajan koitettua opiskelemaan Tampereelle ja siitä edelleen Helsinkiin mutta kohdattuaan ongelmia palasi takaisin kotiin. Isä Sillanpää rakensi pojalleen peräkammarin, johon ylioppilas sai kakluunin ja kukkatapetin ja jossa kirjailija kirjoitti esikoisteoksensa, "Elämä ja aurinko", vuonna 1916.
Museo.
Kirjailijan äidin muutettua Töllinmäestä se huutokaupattiin, ja talo vaihtoi omistajaa useasti. Viimeisin asukas muutti Töllinmäestä 1970-luvulla, jolloin F. E. Sillanpään Seura osti kirjailijan nuoruudenkodin ja kunnosti sen museoksi. 1980-luvun loppupuolella tuhopolttaja poltti rakennuksen, mutta se kuitenkin kunnostettiin talkoovoimin ja avattiin uudelleen Sillanpään kirjailijamuseona.
Töllinmäen rakennukset ja pihapiiri on suojeltu rakennusperintölailla vuonna 1984. Töllinmäki kuuluu osana valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön "F. E. Sillanpään kodit", johon sen lisäksi kuuluvat myös Myllykolun torppa sekä Saavutus-niminen huvila.
Ikaalisten kotiseutumuseo

Ikaalisten kotiseutumuseo sijaitsee keskeisellä paikalla Ikaalisten kirkonmäellä, torialueen välittömässä läheisyydessä, entisessä 1830-luvulla valmistuneessa viljamakasiinissa, Kotiseutumuseon ylläpitäjänä toimii 1930-luvulla perustettu Ikaalinen-Seura. Museon kokoelmaan kuuluu noin 3400 talonpoikaiskulttuuriin, entisen Ikaalisten kauppalan käsityöläisperinteeseen ja säätyläistön elämään kuulunutta esinettä, jotka on koottu Ikaalisten pitäjän alueelta. Vuonna 2015 museon yläkertaan valmistui Museoviraston apurahalla Vintiöitten vintti, lapsille tarkoitettu tila, jossa voi leikkiä ja tutkia museoesineitä. Vintillä on myös aikuisten nurkkaus ja sieltä löytyy muun muassa kotiseutukirjallisuutta.
Ikaalisten harmonikkamuseo

Ikaalisten harmonikkamuseo on Ikaalisten kaupungintalon tiloissa sijaitseva museo, jossa on esillä noin 85 harmonikkaa. Pääosa soittimista on peräisin 1930–1940-luvuilta. Suomen Harmonikkainstituutin ylläpitämässä kokoelmassa on kaikki tärkeimmät suomalaiset viisirivisten harmonikkojen yli 30 vuotta vanhat mallit joitakin harvinaisia poikkeuksia lukuun ottamatta. Kokoelmassa ovat muun muassa Kouvolan ja Viipurin harmonikkatehtaiden tärkeimmät mallit sekä Kurikassa Sameli Elomaan kotiteollisuusverstassa tehtyjä harmonikkoja. Taiteilija Lasse Pihlajamaan omia soittimia näyttelyssä on useita.
Harmonikan varhaisimmasta historiasta kertovat kymmenet 1800-luvun soittimet Saksasta ja Italiasta. Ikaalisten Harmonikkamuseo esittelee harmonikan historiaa ja nykypäivää soittimin, valokuvin ja tekstein näyttelyn painopisteen ollessa suomalaisessa harmonikkarakentamisessa, jonka historia on värikäs ja monipuolinen. Lisäksi museossa pääsee tutustumaan laajaan Ikaalisten pelimanniperinteestä kertovaan aineistoon.
Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo

Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo sijaitsee Korkeakoskella. Museo on entisen korko- ja lestitehtaan tiloissa, kahdessa kerroksessa, museotoiminta tiloissa alkoi vuonna 1985 kun Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseo avasi ovensa. Suomen ensimmäinen kenkätehdas aloitti toimintansa Korkeakoskella 1897 ja sen perusti Edward Wallenius, nykyisen muotonsa päätehdas sai vuonna 1916 tamperelaisen rakennusmestarin Heikki Tiitolan piirtämänä. Koskenjalan kenkätehtaan jalkineet olivat suosittuja ja monet kenkäliikkeet möivät laadukkaiksi todettuja kenkiä. Sota-aikana tehtaassa valmistettiin pääosin sotilassaappaita ja hiihtokenkiä. Kenkien valmistus tehtaassa jatkui aina vuoteen 1983, osana Aaltosen kenkätehdas konsernia. Koskenjalan kenkä- ja nahkamuseon kokoelmiin kuuluu toistatuhatta kenkäparia, työkaluja, valokuvia ja kenkien valmistukseen käytettyjä koneita. Museossa on myös teemanäyttelyitä, jotka kertovat pieniä kertomuksia menneestä ajasta, muun muassa tehtaassa työskentelystä ja pula ajan kekseliäisyydestä. Museokokonaisuuteen kuuluu lisäksi kenkätehdastyöläisenasunto, jossa nähdään sota-ajan vaatimatonta asumista, arkea ja juhlaa Korkeakoskella.
Veljeshovi – Juupajoen sotaveteraanien perinnekorsu

Veljeshovi – Juupajoen Sotaveteraanien perinnekorsu sijaitsee Suomelan pihapiirissä, Kopsamon kylässä Juupajoella. Korsu on rakennettu 1990-luvun alussa talvi- ja jatkosodan sotaveteraanien toimesta ja nykyisin korsun hoitovastuu on Juupajoen reserviläisillä. Korsussa on esillä muun muassa viestintävälineitä, sodan aikaisia puhdetöitä, korpisoturin keittokirja ja paljon muuta.
Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä

Karjalainen kulttuurikeskus Äijälä sijaitsee Kangasalla, kartanotyyppisessä, hienovaraisesti kunnostetussa rakennuksessa, historiallisen Liuksialan kartanon naapurissa. Museon tilat on rakennuksen yläkerrassa, joka on kunnostettu näyttelytilaksi ja museoesineiden ja kokoelmien säilytystilaksi. Äijälä on maanlaajuisesti merkittävä karjalaisen kulttuurin esittelypaikka, keskittyen erityisesti siirtokarjalalaiseen kulttuuriin. Kulttuurihistoriallisessa museossa esillä olevat kokoelmat on koottu siirtoväen lahjoituksina ja keskuksessa voi tutustua esimerkiksi käsitöihin, valokuviin, kansallispukuihin, maalaustaiteeseen, historiallisiin dokumentteihin, karttoihin sekä laajaan kirjastoon, johon kuuluu noin 1200 luetteloitua teosta. Kokoelmissa on myös sota-ajan päiväkirjoja ja evakkotarinoita. Museon helmiin kuuluu muun muassa tšekkiläinen kahviastiasto 1930-luvulta, jonka omistaja kätki maahan, Kivennavan Ahjärven koulun pihaan Karjalassa talvisodan uhatessa. Jatkosodan aikana astiasto kaivettiin esiin, kun karjala vallattiin 1945, se päätyi omistajansa mukana lahden seudulle ja sieltä Äijälään. Muita museon helmiä ovat talvisodassa tuhoutuneen Kivennavan kirkon tuhkasta poimitut kattokruunun kristallit ja konekiväärin panosvöistä paperinarun avulla pujottelemalla tehty kassi.
Varsamäen hevosajoneuvomuseo

Varsamäen hevosajoneuvomuseo sijaitsee Kangasalla, museon ylläpitäjinä toimii Sinikka ja Mikko Meurman ja suurin osa museon esineistä on tuotu Liuksialan kartanosta, joka on ollut Meurman-suvun hallinnassa jo 1800-luvulta. Mikko Meurmanin isoisoisoisoisä ruotsin armeijan entinen kapteeni Karl Otto Meurman (1788-1845) osti Liuksialan kartanon vuonna 1821. Varsamäen hevosajoneuvomuseo oli ensimmäisen kerran avoinna yleisölle vuonna 1981, Kangasalla järjestetyn maatalousnäyttelyn aikana. Museon esineistö, johon kuuluu yli 70 hevosajoneuvoa, vaunuista kärryihin ja rattaisiin, kertoo tarinoita entisaikojen elämästä. Esineitä on saatu museoon myös lahjoituksina muun muassa Kangasalan karjalaisilta, Kangasalan seurakunnalta ja yksittäisiltä lahjoittajilta. Nähtävillä on esimerkiksi sirot venäläiset droskat 1810-1820-luvulta, jotka on entisöity Museoviraston ja Hämeen Museoseuran avustuksella ja ovat ajokelpoiset. Toinen nähtävillä oleva erikoisuus on niin sanotut Pirunkärryt. Heinänajoon tarkoitetussa hevosvetoisessa reessä on pyörät keskellä. Pelloilla jalaksilla liukuva kuorma nousi tielle tultaessa pyörille ja siten helpommaksi vetää.
Jan Nowicki

Jan Nowicki (5. marraskuuta 1939 – 7. joulukuuta 2022) oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi 90 elokuvassa ja televisiojaksossa vuodesta 1967.
Karhuherra Paddington (vuoden 1989 sarja)

Karhuherra Paddington (alkuperäiseltä nimeltä Paddington Bear) on yhdysvaltalais-brittiläinen vuosina 1989–1990 valmistunut animaatiosarja. Animaatiosarjan teki Hanna-Barbera yhteistyössä Central Independent Televisionin kanssa. Sarjaa valmistettiin yhteensä 13 jaksoa. Animaatiosarja on toinen televisiosovitus lastenkirjoista tutuksi tulleesta Karhuherra Paddingtonista. 
Juoni.
Sarja kertoo Karhuherra Paddingtonista, joka asustaa Lontoossa Brownin perheen luona ja heidän amerikkalaisen serkkunsa Davidin luona. Keskeisiä hahmoja sarjassa ovat myös taloudenhoitaja Bird, antiikkiliikkeen hoitaja Herra Gruber ja ilkeä naapuri Curry.
Sarja Suomessa.
Suomen televisiossa sarja esitettiin 1990-luvulla Yle TV2-kanavalla Yleisradion tekemällä suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Tässä jälkiäänityksessä Paddingtonia esitti Risto Aaltonen. Sarjan jaksoja julkaistiin myös VHS-kasetteina. VHS-kaseteissa oleviin jaksoihin suomenkielisen jälkiäänityksen teki PVP Voice Oy, ja Paddingtonin esittäjänä oli Pauli Virta sekä muita ääninä mm. Elise Langenoja ja Pauli Virta.
Ääninäyttelijät.
Suomenkielinen jälkiäänitys (Yleisradio).
Sarjan suomenkielisen tunnuskappaleen esittäjät: Anja, Taija, Timo ja Tuulevi Tyrväinen.
Akseli Ruohola

Akseli Ruohola (s. 1. syyskuuta 1998) on suomalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa MS Parmaa. 
Nuorten MM-kilpailuissa Ruohola on saavuttanut MM-hopeaa viestistä vuonna 2017.
Kuopion MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia viestissä. Saman vuoden EM-kilpailuissa Belgiassa hän oli pudotussprintissä kolmas.
Ruohola on kilpaillut myös kestävyysjuoksussa, jossa hän on parhaimmillaan sijoittunut SM-kisoissa neljänneksi; vuoden 2023 maastojuoksun SM-kilpailuissa pitkällä matkalla ja vuoden 2024 sisäratojen SM-kilpailuissa 3 000 metrillä.
Kromikarbidi

Kromikarbidi (Cr3C2) on kromi- ja karbidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kovametallien valmistukseen ja pinnoitteena. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kromikarbidi on harmaata kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Aine hajoaa kuumennettaessa hieman yli sen sulamispisteen, noin 1 900 °C:n lämpötilaan. Kromikarbidi ei liukene veteen, mutta liukenee kuumiin hapettaviin happoihin.
Kromikarbidia valmistetaan kuumentamalla kromi(III)oksidia ja hiiltä 1 600 °C:n lämpötilaan vedyn läsnä ollessa. 
3 Cr2O3 + 13 C → 2 Cr3C2 + 9 CO
Kromikarbidia lisätään krominikkeliseoksiin parantamaan kovuutta ja korroosionkestävyyttä, työkaluejn terien pinnoittamiseen ja hitsauselektrodien valmistamiseen.