tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
RFA Fort Rosalie (A385)

RFA Fort Rosalie (viirinumero A385, ex- "RFA Fort Grange") oli Royal Fleet Auxiliaryn Fort Rosalie -luokan yhdistetty varastolaiva ja tankkeri.
Valmistus.
Alus tilattiin 28. huhtikuuta 1972 Scott Lithgow'lta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1973. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1976 nimellä "RFA Fort Grange"ja otettiin palvelukseen 6. huhtikuuta 1978.
Palvelus.
"RFA Fort Grange" saapui 15. huhtikuuta 1978 uuteen kotisatamaansa Plymouthiin. Alus lähti 1982 Falklandille kannellaan 824 Naval Air Squadronin C lentue. Helmikuussa 1986 pääministeri Thatcher vierali aluksella vieraillessaan Falklandilla. Alus osallistui 1990-luvun alussa Persianlahden sotaan kannellaan 846 Naval Air Squadron.
Huhtikuusta 1997 - tammikuuhun 2000 alus oli osan aikaa sijoitettuna Splitiin sisaraluksensa kanssa. Ollessaan huollossa Tynessa alus nimettiin 1. kesäkuuta 2020 uudelleen "RFA Fort Rosalieksi", koska aiempi nimi sekaantui uuden "RFA Fort Georgen" kanssa. Alus poistui telakalta 14. kesäkuuta ja kuukauden lopulla alus oli jo Gibraltarilla avustamassa vaurioituneen "HMS Tirelessin" kunnostuksessa sekä majoittaen vaurioituneen aluksen miehistön.
Tammikuussa 2003 alus lähti laivaston mukana Persianlahdelle operaatio Teliciin. Elokuussa 2006 se osallistui Devonportin laivastopäivään edustaen Royal Fleet Auxiliaryä. Alus oli modernisoitavana toukokuusta 2008 aina vuoteen 2009 Birkenheadissä Northwestern Ship Repair &amp; Shipbuildersilla. Töiden kustannusasrvio oli 28 miljoonaa puntaa.
Milan Kužela

Milan Kužela (s. 27. huhtikuuta 1946 Bratislava) on slovakialainen, Tšekkoslovakiaa edustanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti pelaajana Tšekkoslovakian maajoukkueessa MM-kilpailuissa kultaa Prahassa 1972 ja saavutti hopeaa Helsingissä 1974 ja Moskovassa 1979 sekä pronssia Moskovassa 1973.
Kužela edusti kotimaansa pääsarjassa Slovan Bratislavaa kausina 1968–1980. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuonna 1979.
2379 Heiskanen

2379 Heiskanen on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Väisälän langon, geodeetikko V. A. Heiskasen mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,17 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 8 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
RFA Fort Austin

RFA Fort Austin (viirinumero A386) oli Royal Fleet Auxiliaryn Fort Rosalie -luokan yhdistetty varastolaiva ja tankkeri.
Valmistus.
Alus tilattiin 28. huhtikuuta 1972 Scott Lithgow'lta, missä köli laskettiin 9. joulukuuta 1975. Alus laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1978 ja valmistui 11. toukokuuta 1979.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen kesäkuussa 1979 tultuaan hyväksytyksi 22. kesäkuuta. Alus osallistui 1982 Falklandin sotaan, jossa se oli mukana San Carloksen maihinnousussa päällikkönään kommodori Sam Dunlop. Toukokuussa 2000 alus oli Sierra Leonessa. Vuonna 2007 alus oli modernisoitavana A &amp; P Tynen telakalla Hebburnissa, mistä se vapautui 23. marraskuuta.
Franklin (kirjasarja)

Franklin (, alun perin suomeksi "Konrad") on kanadalaisten kirjailija Paulette Bourgeois'n ja kuvittaja Brenda Clarkin luoma lastenkirjasarja. Kirjasarja kertoo kilpikonnalapsi Franklinin elämästä. Kirjasarjan on suomentanut Tiina Hemming-Sotejeff.
Kirjasarjasta on tehty kaksi siihen perustuvaa animaatiosarjaa: Franklin sekä Franklin ja ystävät, joita molempia on Suomessa esitetty Yle TV2:lla.
Mark Fisher

Mark Fisher, salanimi k-punk (11. heinäkuuta 1968 Midlands, Iso-Britannia – 13. tammikuuta 2017 Iso-Britannia) oli brittiläinen kirjailija ja kapitalistisen realismin teoreetikko.
Kipponen

Kipponen on noin 31 hehtaarin laajuinen järvi Petäjävedellä. Se kuuluu Jämsän reitin Kintauden haaraan. Kipponen toimii Koskensaaren naulatehtaan säännöstelyaltaana. Tehtaan vesivoimalaitoksen rakennusvirtaama on 22,7 m³/s ja pudotuskorkeus 21,5 metriä.
Maantiede.
Kipponen on matala ja saareton, sen vedet laskevat länteen kohti Rautajalkaa, jonka kaakkoiskulmalla virta kääntyy etelään ja päätyy Huhtia-Pyhäjärven pohjoisimpaan kolkkaan. Kipposen ja Rautajalan korkeusero on Jämsän reitin suurimpia, noin 23 metriä.
Kipponen kuuluu Huhtian alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, jonka muita järviä ovat Huhtia–Pyhäjärvi, Rautajalka ja Kaakkolampi. Toinen jakovaihe on Ala-Kintauksen valuma-alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö.
Jämsän reitti.
Jämsän reitin Kintauden haara, suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella:
Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
1548 Palomaa

1548 Palomaa on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1935 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty kemisti M. H. Palomaan mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,79 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 8 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
Rautajalka

Rautajalka on 6,3 hehtaarin laajuinen saareton järvi Petäjävedellä. Se kuuluu Jämsän reitin Kintauden haaraan.
Maantiede.
Rautajalan itäpuolella sijaitsee Koskensaaren voimala ja Koskensaaren naulatehdas, jonka itäpuolisen Kipposen kautta Kintaus-järvien vedet virtaavat Rautajalan eteläpuolelle Huhtia-Pyhäjärveen ja edelleen Jämsänvesi–Petäjäveteen. Rautajalan pinta on noin 23 metriä Kipposta alempana. Rautajalan ja Huhtian korkeusero on sitä vastoin vähäinen; niiden välinen noin puolen kilometrin mittainen joki alittaa valtatie 23:n.
Rautajalka kuuluu Huhtian alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, jonka muita järviä ovat Huhtia–Pyhäjärvi, Kipponen ja Kaakkolampi. Toinen jakovaihe on Ala-Kintauksen valuma-alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö.
Jämsän reitti.
Jämsän reitin Kintauden haara, suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella:
Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Antti Salo

Antti Salo (s. 1966, Helsinki) on suomalainen kirjailija, joka on julkaissut kauno- ja tietokirjallisuutta sekä lastenkirjoja. Salon tunnetuin teos on novellikokoelma Uuslöyttymäänkoira. Koulutukseltaan hän on teologian maisteri.
Teokset.
Novellikokoelmat.
Uuslöyttymaankoira ja muita novelleja. Helsinki: Lector Kustannus, 2019.
Lastenkirjat.
Metsän kansa puuhissansa. Helsinki: Lector Kustannus, 2019.
Eläinkansa touhuissansa. Helsinki: Lector Kustannus, 2019.
Etelässä ollaan tässä. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Lintukansa lennollansa. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Farmin väen täällä näen.Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Ilta kantaa aamun rantaa.Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Jutun jatko, kurkistatko?. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Tietokirjat.
Mikä täällä kummittelee? Suomalaisen aaveen sielunmaisema. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Ammatteja a:sta ö:hön 1-6 (toim. yhdessä Aivo Blumin ja Jaana Palanterän kanssa) Helsinki: Lector Kustannus, 2019.
1696 Nurmela

1696 Nurmela on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Löytö on tehty Turussa, ja se on nimetty Turun yliopiston kanslerin Tauno Nurmelan mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,26 kertaa niin kaukana kuin Maa.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi on .
Kaarlo Kokkonen

Kaarlo Kokkonen (23. tammikuuta 1848 Nurmes – 7. kesäkuuta 1914 Kajaani) oli suomalainen toimittaja, opettaja, lukkari ja moninkertainen valtiopäivämies.
Kokkosen vanhemmat olivat talollinen Tahvo Kokkonen ja Kristiina Heikintytär Turunen ja puoliso Emma Schildt. Kokkonen valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1871 ja toimi ensin opettajana Limingassa ja vuodesta 1873 Kajaanissa. Vuodesta 1881 hän toimi myös Kajaanin kaupungin ja maaseurakunnan lukkarina. Kokkonen oli "Kajaanin Lehden" vastaava toimittaja 1899–1907. Hän oli myös Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi valtuuston sihteerinä. Kokkonen oli talonpoikaissäädyssä Kajaanin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885, 1897, 1899 ja 1900 ja Kajaanin kaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli useiden eri valtiopäivävaliokuntien jäsen ja kerran valitsijamies.
Haukijärvi (Multia)

Haukijärvi on 7,5 hehtaarin laajuinen, erittäin matala järvi Multialla. Se on yksi Pengerjoen ja Jämsän reitin neljästä latvajärvestä. Etäisyys Multian kuntakeskuksesta on noin neljätoista kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Haukijärven keskisyvyys on vain 33 senttimetriä ja vesimäärä noin 25 000 kuutiometriä. Niukkojen havaintojen mukaan sen vesi on erittäin hapanta ja ruskeaa. Veden fosforipitoisuus osoittaa keskiravinteikkuutta eli mesotrofiaa. Alle kilometri Haukijärvestä itään on kolmen järven kokonaisuus: Salmijärvi, Kylkiäinen ja Pääkkö. Ne kuuluvat Saarijärven reitin ensimmäisen jakovaiheen valuma-alueeseen, Haukijärvi sitä vastoin kuuluu Jämsän reitin ensimmäisen jakovaiheen valuma-alueeseen, ja sijaitsee sen luoteiskulmalla. Molempien valuma-alueiden päävesistö on Kymijoen vesistö.
Haukijärvi on osa Rajajoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöä, toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue. Rajajoen valuma-alueeseen kuuluu Haukijärven lisäksi Hoikka-Viheriä. Järvien vedet virtaavat etelään Pengerjokeen ja edelleen Päijänteeseen.
Haukijärven länsipuolella sijaitsee Haukisuon turvetuotantoalue.
Pengerjoen latvajärvet:
Jämsän reitti latvajärviltä etelään:
Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1 metriä mpy).
The Killing Time

The Killing Time on 1670-luvun lopulla alkanut Skotlannin historian ajanjakso, jolloin covenantilaisia presbyteerejä vainottiin. Skotlannin kuninkaana oli silloin Kaarle II vuoteen 1685 ja hänen jälkeensä Jaakko VII vuoteen 1688. Vainoaika päättyi mainioon vallankumoukseen, jolloin Vilhelm III Oranialainen nousi valtaan ja antoi presbyteereille lain suojan.
Vainojen kohteena olivat erityisesti radikaalit cameronilaiset, joiden johtaja Richard Cameron kaatui taistelussa vuonna 1680. Heidän mukaansa nimettiin myöhemmin kiväärirykmentti, joka lakkautettiin vuonna 1968.
Ahveninen (Multia, Pengerjoen yläosan alue)

Ahveninen on 17 hehtaarin laajuinen järvi Multialla. Se on yksi Pengerjoen ja Jämsän reitin neljästä latvajärvestä. Se on myös Jämsän reitin valuma-alueen pohjoisimpia vakavesiä. Etäisyys Multian kuntakeskuksesta on noin viisitoista kilometriä koilliseen.
Niukkojen havaintojen mukaan Ahvenisen vesi on erittäin hapanta ja ruskeaa. Veden fosforipitoisuus osoittaa keskiravinteikkuutta eli mesotrofiaa.
Maantiede.
Ahveninen kuuluu Pengerjoen yläosan alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Ahveninen on Pengerjoen yläosan alueen kolmanneksi suurin vakavesi. Järvien vedet virtaavat etelään Pengerjokeen ja edelleen Päijänteeseen.
Ahvenisen länsipuolella levittäytyy Miinavainaansuon turvetuotantoalue. Multialla on myös toinen Ahveninen, se sijaitsee Kuhanjoen valuma-alueella noin kahdeksantoista kilometriä Pengerjoen yläosan alueen Ahvenisesta etelälounaaseen.
Pengerjoen latvajärvet:
Jämsän reitti latvajärviltä etelään:
Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1 metriä mpy).
Klooripentafluoridi

Klooripentafluoridi (ClF5) on kloorin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. 
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa klooripentafluoridi on väritöntä kaasumaista ainetta. Yhdiste on rakenteeltaan neliöpohjainen pyramidi. Yhdiste on erittäin reaktiivista ja on voimakas hapetin. Se hydrolysoituu veden vaikutuksesta vetyfluoridiksi ja kloryylifluoridiksi. Klooripentafluoridi reagoi useiden orgaanisten yhdisteiden, alkuaineiden ja myös fluoridisuolojen kanssa fluoraten niitä.
Klooripentafluoridia valmistetaan klooritrifluoridin ja fluorin välisellä reaktiolla 200–350 °C:n lämpötilassa ja 250 ilmakehän paineessa. Toinen tapa on kuumentaa kaliumkloridia fluorin kanssa yli 250 °C:n lämpötilaan.
ClF3 + F2 → ClF5
KCl + 3 F2 → ClF5 + KF
Inhuk

Inhuk tai Inkhuk (, "Taiteellisen kulttuurin instituutti") oli vuosina 1920–1924 toiminut neuvostoliittolainen taideoppilaitos. Wassily Kandinsky perusti Inhukin Moskovassa vuonna 1920. Kandinskyn tavoitteena oli tieteelliseen tutkimukseen perustuvan ideologisen ja teoreettisen taidenäkemyksen muodostaminen. Lähtökohtina olivat taiteen psykologiset vaikutukset ja esteettisen elämyksen subjektiivisuus. Kandinsky ehti kuitenkin johtaa oppilaitosta vain puoli vuotta, jonka jälkeen hän irtisanoutui kiistojen jälkeen. Instituutin uudeksi johtajaksi tuli Aleksei Babitšev. Hänen kaudellaan subjektiivisuuden ja psykologian tilalle tuli objektiivinen muotoanalyysi ja luonnontieteellinen konstruktivismin määrittely. Vuosina 1921–1924 Inhukia johtivat Osip Brik, Boris Arvatov ja Nikolai Tarabukin. Tuolloin luovuttiin teoretisoinnista ja tilalle tuli produktiotaide eli käytännölliset ja yhteiskunnallisesti hyödylliset taiteenalat arkkitehtuurista muotoiluun.
Hoikka-Viheriä

Hoikka-Viheriä on 1,3 hehtaarin laajuinen järvi Multialla. Se on yksi Pengerjoen ja Jämsän reitin neljästä latvajärvestä. Etäisyys Multian kuntakeskuksesta on noin neljätoista kilometriä koilliseen.
Niukkojen havaintojen mukaan Hoikka-Viheriän vesi on erittäin hapanta ja ruskeaa. Veden fosforipitoisuus osoittaa keskiravinteikkuutta eli mesotrofiaa.
Maantiede.
Hoikka-Viheriä kuuluu Rajajoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Rajajoen valuma-alueeseen kuuluu Hoikka-Viheriän lisäksi Haukijärvi ja eräitä lampia, kuten Korpi-Viheriä (204,5 metriä mpy) ja Lehto-Viheriä (207,7 metriä mpy) Hoikka-Viheriän eteläpuolella. Järvien vedet virtaavat etelään Pengerjokeen ja edelleen Päijänteeseen.
Hoikka-Viheriän pinta-ala on noin kuudesosa Haukijärven pinta-alasta, mutta sen vesimäärä on kaksinkertainen. Hoikka-Viheriä sijaitsee Haukijärvestä kaakkoon, kuten myös Salmijärvestä, joka kuuluu Saarijärven reitin valuma-alueeseen.
Pengerjoen latvajärvet:
Jämsän reitti latvajärviltä etelään:
Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1 metriä mpy).
Lauttajärvi (Multia)

Lauttajärvi on 64 hehtaarin laajuinen järvi Multialla. Se on yksi Pengerjoen ja Jämsän reitin neljästä latvajärvestä. Etäisyys Multian kuntakeskuksesta on noin kahdeksantoista kilometriä koilliseen.
Lauttajärvi on matala, kuten useimmat seudun järvet. Niukkojen havaintojen mukaan sen vesi on erittäin hapanta ja ruskeaa. Veden fosforipitoisuus osoittaa keskiravinteikkuutta eli mesotrofiaa.
Maantiede.
Lauttajärvi kuuluu Pengerjoen yläosan alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Lauttajärvi on Pengerjoen yläosan alueen suurin järvi ja Jämsän reitin pohjoisimpia järviä. Järvien vedet virtaavat etelään Pengerjokeen ja edelleen Päijänteeseen.
Lauttajärven pohjoinen rantaviiva on varsin mutkittelevaa. Idässä on Pitkälahti, jonka suulla sijaitsee noin kahden hehtaarin laajuinen saari. Järven keskiosassa on luoteeseen työntyvä Lauttaniemi, joka erottaa Pitkälahtea järven eteläisestä selästä. Lauttajärven luoteispuolella on Lampuodinsuo ja Lampuodinlammit (231,2 metriä mpy), ja niiden länsipuolella Kangasjärvi (206,8 metriä mpy). Kaakkoispuolella on Takasenlammit (noin 233 metriä mpy) ja lounaassa muutamia lampia, kuten Visalampi (228,7 metriä mpy).
Pengerjoen latvajärvet:
Jämsän reitti latvajärviltä etelään:
Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1 metriä mpy).
Tulen saalis

Tulen saalis () on yhdysvaltalaisen William Styronin kirjoittama romaani vuodelta 1960. Suomennos ilmestyi Aarne T. K. Lahtisen kääntämänä ja Otavan kustantamana vuonna 1962. Romaanin tarina kerrotaan nuoren lakimiehen, Peter Leverettin, sekä alkoholisoituneen taiteilijan, Cass Kinsolvingin näkökulmasta. William Styronin kolmatta romaania pidetään monimutkaisena ja kunnianhimoisena, ja tärkeitä teemoja ovat hyvä ja paha sekä syyllisyys.
Kaarle Komonen

Kaarle Komonen (7. toukokuuta 1825 Käkisalmi – 25. syyskuuta 1882 Käkisalmi) oli maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Komosen vanhemmat olivat Antti Antinpoika Komonen ja Lotta Maria Juhontytär Sihvo ja puoliso Varpu Pekantytär Komonen. Lautamies ja herastuomari Komonen oli talonpoikaissäädyssä Käkisalmen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1882. Hän oli molemmilla kerroilla lakivaliokunnan varajäsen ja 1882 suostuntavaliokunnan jäsen.
Mönever Saadetdin

Mönever Saadetdin (myös Mönevver ja Mönäyvär; 15. heinäkuuta 1934 Tampere – 28. syyskuuta 2010) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka hyökkääjänä edusti Ilvestä kolme kautta vuosina 1952–1956. Saadetdin kuului Suomen tataariyhteisöön. Myös hänen veljensä Ali pelasi Ilveksessä.
Lopetettuaan pelaamisen Ilveksen edustusjoukkueessa ”Möyssy” siirtyi A-junioreiden huoltajaksi ja pelasi vielä Ilves-Kissojen riveissä maakuntasarjassa. Saadetdin oli Ilveksessä vuosina 1952 ja 1953 voittanut nuorten mestaruuden. 
Saadetdin tunnetaan kuitenkin paremmin pärämäts-piiraan kehittäjänä Suomessa. Hänen ollessaan kondiittorimestarina töissä Linkosuon leipomolla 1960-luvulla, kiinnostui Juhani Linkosuo Saadetdin-suvun reseptistä ja sen kaupallisesta potentiaalista. He tuotteistivat piiraan, jonka valmistusta oli leipomolla neuvonut itse äiti-Saadetdin. Piiraan myynti alkoi Linkosuon omistaman Tampereen Hämeenkadun Siilinkarin kahvilasta, eli silloisesta grillistä.
Yksityiselämä.
Mönävär kuului tataariyhteisöön ja oli yksi tamperelaisen Saadetdin-suvun kolmestatoista lapsesta (Mönevver, Ircan, Ali, Fewziye, Ilgis, Ferid, Aiten, Gölsöm, Nail, Gölçeçek, Gölnur, Gölbanu, Gölämber). Veljistä Ali Saadetdin on jääkiekkoilija ja Ilgis Saadetdin ylläpiti puolisonsa kanssa "Mattokulma"-liikettä Rautatienkadulla vuosina 1969–2021. Kauppias Ferid Saadetdinin poika on yrittäjä Ali Urhan Saadetdin, jonka serkku puolestaan on yrittäjä-johtaja Timur Kärki.
Versioita nimestä.
Mönäyvär / Mönever / Mönevver Saadetdin (lempinimeltään "Möyssy").
Tataarin kirjakielellä "Mönəwər Səğadetdin" tai "Səğdetdin" (Мөнәвәр Сәгадетдин / Сәгьдетдин); arabialaisesta منور سعد الدين";" turkkilaisittain "Münevver Saadettin / Sadettin."
Sukunimen alkuperäinen venäläinen versio on "Sadetdinoff" (Садетдинов, "Sadetdinov").
Osip Brik

Osip Brik (, 16. tammikuuta 1888 – 22. helmikuuta 1945) oli neuvostoliittolainen kirjallisuudentutkija, dramaturgi, kriitikko ja käsikirjoittaja. Hän toimi yhdessä Vladimir Majakovskin kanssa ЛЕФ-lehden toimittajana vuosina 1923–1925 ja Новый ЛЕФ -lehden toimittajana 1927–1928. Brik oli naimisissa kirjailija ja Majakovskin muusa Lilja Brikin kanssa. Osip Brik on haudattu Moskovan Novodevitšin hautausmaan kolumbaarioon.
Naleraq

 
Naleraq (suomeksi "Tienviitta") on Grönlannissa toimiva keskustalainen ja populistinen itsenäisyysmielinen puolue. Puolue osallistui Grönlannin hallitukseen vuodesta 2016 vuoden 2018 parlamenttivaaleihin ja lyhyesti jälkeen, mutta erosi ja siirtyi takaisin oppositioon myöhemmin syksyllä.
Historia.
Tammikuussa 2014 Hans Enoksen, entinen Grönlannin pääministeri ja Siumut-puolueen puheenjohtaja, ilmoitti perustavansa uuden puolueen erottuaan aiemmasta hetkeä aiemmin. Marraskuun 2014 parlamenttivaaleissa puolue sai läpi kolme edustajaa maan 31-paikkaiseen parlamenttiin.
Huhtikuun 2018 parlamenttivaaleissa puolue nosti kannatusosuuttaan edellisiin vaaleihin verrattuna ja saavutti itselleen neljännen edustajan Grönlannin parlamentissa. 19. toukokuuta 2018 yksi puolueen valituista edustajista, Henrik Fleischer, kuitenkin jätti puolueen ja muutamaa päivää myöhemmin liittyi Siumutin parlamenttiryhmään, pudottaen näin Naleraqin edustajamäärän takaisin kolmeen.
Puolue muutti nimensä Partii Naleraqista muotoon Naleraq helmikuussa 2021.
Ideologia.
Naleraq on suhtautunut myönteisesti Grönlannin laajalti valtio-omisteisten yhtiöoiden yksityistämiseen. Puolue suhtautui kielteisesti ehdotettuun eläkeiän nostamiseen 66 ikävuoteen vuonna 2017.
Puolue on profiloitunut Grönlannin taloutta kannattelevan kalastuselinkeinon – sekä metsästyksen – puolustajana. Se tahtoisi nostaa kalastuskiintiöitä turvatakseen elinkeinon useammalle, myös ylittäen nykyiset kalakantojen kestävyyden turvaamaan pyrkivät säädökset. Sen sijaan Naleraqin kanta Grönlannissa kiistanalaiseen uraanin etsintään ja louhintaan on kielteinen. Puolue on ilmoittanut vastustavansa uraania sivutuotteena louhivaa kaivosprojektia ainakin ennen valmistelun alla olevaa itsenäisyyttä Tanskasta ja tahtovansa kuulla kansalaisia asiassa. 
Naleraqin perustaja ja puheenjohtaja Hans Enoksen on sanonut puolueen pyrkivän Grönlannin nopeaan itsenäisyyteen emämaastaan Tanskasta vuonna 2021. Myöhemmin Enoksen kuitenkin totesi itsenäisyyden olevan epärealistinen saavutus vuoteen 2021 mennessä ja kansalaisten täytyvän äänestää asiasta ensin.
Fragaria moupinensis

Fragaria moupinensis on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon ja mansikoiden ("Fragaria") sukuun kuuluva kasvilaji. Lajia tavataan ainakin Kiinassa Gansun, Shaanxin, Sichuanin, Xizangin sekä Yunnanin alueilla ja se kasvaa metsissä, niityillä sekä vuorenrinteillä.
Laji on monivuotinen ruoho, joka voi kasvaa 5–15 cm korkeaksi. Varret ovat valkokarvaisia. Lehdet ovat kolmi- tai viisilehdykkäisiä ja lehdyköiden muoto vaihtelee vastapuikeasta soikeaan. Kukintona on yhdestä neljään kukkaa sisältävä huiskilo. Kukkaperät ovat 2–8 cm pitkiä ja vaaleakarvaisia. Kukat ovat kaksineuvoisia ja halkaisijaltaan 1–2 cm. Verholehdet ovat puikean suikeita ja terälehdet ovat vastapuikeita tai pyöreähköjä sekä valkoisia. Laji kukkii touko–heinäkuussa, joskus elokuussakin. Lajin pohjushedelmä on luumun- tai munanmuotoinen ja pähkylät ovat myös munanmuotoisia.
Markus Ojakoski

Markus Ojakoski on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut Nakkilan kunnanjohtajana vuodesta 2023. Ojakoski toimi Jämijärven kunnanjohtajana 2019–2022 ja Kokemäen kaupunginjohtajana 2011–2014.
Ojakoski valittiin Jämijärven kunnanjohtajaksi elokuussa 2019. Kunnanjohtajan vaalissa vastaehdokas Aki Viitasaari sai suljetussa lippuäänestyksessä neljä ääntä, Ojakoski 12. Ennen Ojakoskea Jämijärven kunnanjohtajana toimi Kirsi Virtanen. Ojakoski erosi virastaan 2022, koska hänen toimintansa ei kunnanjohtajana ollut asianmukaista.
Ojakoski valittiin Nakkilan kunnanjohtajaksi syyskuussa 2023. Hänet oli valittu kesäkuussa 2023 Nakkilan hallintojohtajaksi.
Vuosina 2015–2017 Ojakoski työskenteli Keskustan eduskuntaryhmän pääsihteerinä. Hän on toiminut myös ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrysen ja kulttuuriministeri Tanja Karpelan erityisavustajina. Ojakoski on osallistunut myös puoluetoimintaan, muun muassa Porin seurakuntayhtymän seurakuntavaaleihin, joissa hän sai 4 ääntä.
2678 Aavasaksa

2678 Aavasaksa on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Ylitorniolla sijaitsevan Aavasaksa-vaaran mukaan. Tämä paikannimi liittyy tieteen historiaan: Ranskan tiedeakatemian retkikunta teki Aavasaksalla maapallon muotoon liittyviä geofysikaalisia mittauksia vuosina 1736–1737.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,26 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 5 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
IPSC maailmanmestaruuskilpailut (täsmennyssivu)

IPSC maailmanmestaruuskilpailut (eng. IPSC World Shoots) voi viitata useaan practical-ammunnan kilpailuun jotka järjestetään International Practical Shooting Confederation-lajiliiton alaisuudessa.
1699 Honkasalo

1699 Honkasalo on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty geodeetikko Tauno Honkasalon mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,21 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 3 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin ja pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
Steven Lorentz

Steven Lorentz (s. 13. huhtikuuta 1996 Kitchener, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Toronto Maple Leafsissä. Lorentz on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo vasemmalta.
Carolina Hurricanes varasi hänet vuoden 2015 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella varausnumerolla 186. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella . Heinäkuussa 2022 Hurricanes kauppasi Lorentzin ja Eetu Mäkiniemen San Jose Sharksiin vaihdossa Brent Burnsiin ja Lane Pedersoniin. Myöhemmin samassa kuussa Lorentz teki Sharksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2023 Sharks kauppasi Lorentzin ja viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa Florida Panthersiin vaihdossa Anthony Duclairiin.
Syyskuussa 2024 Lorentz siirtyi koesopimuksella Toronto Maple Leafsiin. Lokakuussa hän solmi joukkueen kanssa vuoden mittaisen ja 775 000 dollarin arvoisen sopimuksen. Hän voitti Panthersissa Stanley Cupin kauden päätteeksi. Kesäkuussa 2025 Lorentz solmi Maple Leafsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 4,05 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Aiolialaisten aarrekammio

Aiolialaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakensivat aiolialaiset arkaaisella tai klassisella kaudella. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Pyhän tien tekemän mutkan keskellä Knidoslaisten aarrekammion ja Sikyonilaisten aarrekammion välissä. Rakennus muistutti arkkitehtuuriltaan pientä antatemppeliä. Sen perustusten koko oli noin 8 × 7 metriä. Sisällä rakennuksessa olivat pronaos sekä cella, joka avautui pohjoiseen päin. Pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis").
Korinttilaisten aarrekammio

Korinttilaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakennutti Korintin tyranni Kypselos arkaaisella kaudella noin vuonna 620–600 eaa. Tämä tekee siitä Delfoin vanhimman aarrekammion. Rakennuksessa säilytettiin korinttilaisten omien votiivilahjojen lisäksi useita votiiveja, jotka olivat peräisin Fryygian kuninkaalta Midakselta sekä Lyydian kuninkailta Gygeeltä ja Kroisokselta.
Aarrekammio sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Ateenalaisten stoan ja Prytaneionin välissä. Paikka oli kaikista Delfoin aarrekammioista lähinnä Apollonin temppeliä, koska Korintti oli merkittävä kaupunki ja aarrekammio oli alueen ensimmäinen. Aarrekammio oli yksinkertainen pelkästä cellasta koostunut astylos-temppelin kaltainen rakennus, joka edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen koko oli noin 12 × 6 metriä, ja sen cella aukeni etelään päin.
Rakennuksesta on säilynyt nykyaikaan vain vähän, mutta se vaikuttaa olleen aikanaan varsin huomattava. Pausanias mainitsee siellä olleet ”Lyydian kullat”, mutta ne eivät hänen aikanaan enää olleet tallella, sillä fokislaiset ilmeisesti käyttivät aarteet kolmannen pyhän sodan kustannuksiin vuosina 356–346 eaa. Sen sijaan Pausaniaan mukaan aarrekammiossa olivat hänen aikanaan muun muassa thebalaisten lahjoittama Herakleen patsas, joukko fokislaisten lahjoittamia pronssiveistoksia heidän kukistettuaan thessalialaiset; mantineialaisten lahjoittama Apollonin pronssipatsas; elisläisten lahjoittama veistosryhmä, jossa Apollon ja Herakles kiistelivät Delfoin kolmijalasta; sekä Zeuksen pronssipatsas.
Korkyralaisten härkä

Korkyralaisten härkä oli antiikin aikainen härkää esittänyt pronssiveistos, joka sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Delfoissa Kreikassa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.
Härkäveistos oli yksi tunnetuimpia Delfoihin annettuja votiivilahjoja. Se sai nimensä siitä, että sen lahjoittivat Korkyran kaupungin asukkaat saamansa poikkeuksellisen suuren tonnikalasaaliin kunniaksi. Tapaus on ajoitettu arkaaiselle kaudelle vuosiin 580–500 eaa. Veistoksen teki kuvanveistäjä Theopropos Aiginalainen.
Pausanias kertoo, että Korkyralla oli härkä, joka jätti joka päivä laumansa ja meni merenrannalle. Lopulta paimen seurasi härkää ja huomasi, että meri oli täynnään kaloja. Hän kutsui muut kaupunkilaiset apuun, ja he kiirehtivät rannalle, mutta eivät kyenneet pyydystämään kaloja. Tämän jälkeen korkyralaiset lähettivät lähettilään kysymään neuvoa Delfoin oraakkelilta. Tämä antoi neuvon uhrata härkä Poseidonille. Korkyralaiset tekivät näin, ja saivat tämän jälkeen pyydystettyä kalat. Saaliinsa tuoton kymmenyksillä he pystyttivät pronssihärän Delfoihin kiitokseksi. Toinen lahjoitus, mahdollisesti samanlainen härkä, tehtiin Olympiaan.
Nykyisin Delfoihin lahjoitetusta veistoksesta on säilynyt vain sen jalusta, joka sijaitsee alkuperäisellä paikallaan heti Delfoin Pyhän tien alussa sen oikealla puolella.
Kyreneläisten aarrekammio (Delfoi)

Kyreneläisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakensivat Kyrenen kaupungin asukkaat myöhäisellä klassisella kaudella noin vuonna 350 eaa. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen itäosassa lähellä temenos-muuria, etelään Prytaneionista. Rakennus edusti doorilaista tyyliä ja muistutti pientä antatemppeliä. Sen sisällä olivat pronaos sekä cella, joka avautui kaakkoon päin. Pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Rakennuksen perustusten koko oli noin 7 × 5 metriä. Nykyaikaan rakennuksesta on säilynyt vain vähän.
Kyreneläiset pystyttivät myös toisen Kyreneläisten aarrekammiona tunnetun rakennuksen Olympiaan.
Länsistoa

Länsistoa eli Aitolialaisten stoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Stoa rakennettiin toisen arvion mukaan myöhäisellä klassisella kaudella tai hellenistisen kauden alussa noin vuonna 400–300 eaa., ja toisen arvion mukaan vuonna 279 eaa. kunnioittamaan Aitolian liiton voittoa galleista.
Stoa sijaitsi Delfoin Apollonin pyhäkköalueen länsilaidalla Delfoin teatterin ja Apollonin temppelin lounaispuolella. Sen pituus oli noin 74,2 metriä ja leveys noin 12,5 metriä. Stoa avautui kaakkoon päin, ja sen julkisivussa arvellaan olleen 29 pylvästä. Sisäosassa oli 14 pylvästä, jotka jatkoivat sen kahteen laivaan.
Massalialaisten aarrekammio

Massalialaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Athene Pronaian pyhäkköalueella Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Athene Pronaian pyhäkköalueella, joka on osa Delfoin arkeologista aluetta ja Unescon maailmanperintökohdetta.
Aarrekammio rakennettiin myöhäisellä arkaaisella kaudella noin vuonna 530–500 eaa. Sen rakennuttivat Massalian (nyk. Marseille) kreikkalaissiirtokunnan asukkaat. Myöhemmässä vaiheessa, mahdollisesti sen jälkeen kun roomalaiset olivat vallanneet Vejin vuonna 396 eaa., rakennus tunnettiin myös nimellä "Massalialaisten ja roomalaisten aarrekammio".
Aarrekammio sijaitsi Athene Pronaian pyhäkköalueen keskellä Tholoksen ja niin kutsutun Doorilaisen aarrekammion välissä. Se oli aarrekammioille tyypillisesti pieni antatemppelin mallinen rakennus, jonka julkisivussa pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Pylväät edustivat joonialais-aiolialaista tyyliä, mutta niiden kanneluurit olivat doorilaistyylisiä ja kapiteelit muistuttivat egyptiläisiä palmunlehväkapiteeleja. Aarrekammion perustusten koko oli noin 6,4 × 8,7 metriä. Rakennuksen cella avautui etelään päin.
Aarrekammion joonialaistyylisestä friisistä on säilynyt joitakin osia, mutta niistä ei käy ilmi veistosten aihe. Aarrekammion kapiteelit ovat esillä Delfoin arkeologisessa museossa.
Megaralaisten aarrekammio (Delfoi)

Megaralaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakennuttivat Megaran kaupungin asukkaat. Se on ajoitettu myöhäiselle arkaaiselle kaudelle 500-luvun eaa. lopulle. Aarrekammio sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Pyhän tien varrella Sifnoslaisten aarrekammion pohjoispuolella ja itäpuolella kohtaa, jossa tie tekee mutkan suuntautuakseen kohti koillista. Rakennus oli aarrekammioille tyypillinen pientä temppeliä muistuttanut rakennus, jossa oli pronaos-vestibyyli ja cella, ja se edusti doorilaista tyyliä. Pronaoksen edessä arvellaan olleen kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Rakennuksen koko oli noin 7 × 4,5 metriä. Cellan pituus oli noin 5 metriä ja pronaoksen noin 2 metriä. Cella avautui länteen päin.
Rakennukseen tehtiin 400-luvulla eaa. muutoksia tai se korvattiin toisella. Tässä vaiheessa sen julkisivu oli tehty kalkkikivestä, ja siinä oli 42 piirtokirjoitusta, joista monet viittaavat megaralaisiin. Aarrekammion perustukset ja osa piirtokirjoitusseinästä kunnostettiin vuosina 1975–1976.
Megaralaiset pystyttivät myös toisen Megaralaisten aarrekammiona tunnetun rakennuksen Olympiaan.
Poteidaialaisten aarrekammio

Poteidaialaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakensivat Poteidaian kaupungin asukkaat arkaaisella tai klassisella kaudella. Se sijaitsi Apollonin pyhäkköalueella Pyhän tien varrella luoteeseen kohdasta, jossa tie tekee mutkan suuntautuakseen kohti koillista. Sen koillispuolella sijaitsi Ateenalaisten aarrekammio ja eteläpuolella Boiotialaisten aarrekammio. Rakennus muistutti pientä temppeliä. Sen sisällä olivat pronaos sekä cella, joka avautui koilliseen päin. Nykyaikaan rakennuksesta on säilynyt vain vähän.
Prytaneion (Delfoi)

Prytaneion () on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta prytaneioniksi oletetusta rakennuksesta Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Rakennus sijaitsi Delfoin Apollonin pyhäkköalueen eli temenoksen itälaidalla kiinni sitä ympäröineessä peribolos-muurissa, jonkin verran itään Apollonin temppelistä. Rakennus oli pohjakaavaltan suorakulmainen ja siinä oli kolme huonetta. Sisäänkäynti oli rakennuksen länsipäässä.
Plutarkhos mainitsee Delfoissa olleen prytaneionin. Tässä kyseessä olevan rakennuksen tunnistuksesta on ollut tutkijoiden parissa erimielisyyttä. Sitä on ehdotettu myös aarrekammioksi, ja siitä on käytetty nimeä ”Tuntematon aarrekammio”. Oletus rakennuksen käytöstä prytaneionina perustuu antiikin lähteisiin, joiden mukaan prytaneion sijaitsi suhteellisen lähellä Apollonin temppeliä ja hyvin lähellä peribolos-muuria. Stephen G. Millerin mukaan antiikin lähteet antavat kuitenkin ymmärtää prytaneionin olleen paikallaan jo ennen kuin muuri kunnostettiin, kun taas kyseessä oleva rakennus on selvästi valmistunut vasta muurin kunnostuksen jälkeen. Siksi Miller kiistää sen, että kyseinen rakennus olisi ollut prytaneion. Prytaneioniksi on ehdotettu aiemmin myös Delfoin Tholosta, mutta se sijaitsee edellä esitettyihin kuvauksiin nähden selvästi liian kaukana.
Pyhä tie (Delfoi)

Pyhä tie () oli antiikin aikainen tie Delfoissa Apollonin pyhäkköalueella. Se kulki Kastalian lähteeltä ja Apollonin pyhäkköalueen temenos-muurin sisäänkäynniltä ylös Apollonin temppelille ja sen alttarille.
Historia.
Pyhä tie voi olla reitiltään ikiaikainen. Sen varrelle rakennettujen rakennusten myötä sen reitti vakiintui viimeistään arkaaisella kaudella. Nykyisin tie on pitkälti sellainen kuin miksi se muotoutui bysanttilaisella kaudella, jolloin se palveli antiikin Delfoin paikalle muodostunutta Kastrín kylää. Nykyisin tietä on kunnostettu paikalla vierailevien lukuisten turistien käyttöön, jotka kulkevat edelleen samaa antiikin aikaista reittiä.
Pyhä tie mahdollisti vierailijoiden ja pyhiinvaeltajien kulun ylös temppelille, mutta sillä oli myös tärkeä rituaalinen rooli Delfoissa. Delfoin oraakkelilta neuvoa kysymään tulleet otettiin vastaan aina kuun yhdeksäs päivä. He puhdistautuivat ensin Kastalian lähteessä tien alkupäässä, kulkivat tietä ylös, uhrasivat alttarilla ja saattoivat tämän jälkeen esittää kysymyksensä oraakkelille. Ainoastaan tiettyjen kaupunkien kansalaisilla tai merkittävillä yksityishenkilöillä oli "promanteia"-oikeus eli oikeus ohittaa jono. Näitä olivat muun muassa khioslaiset, naksoslaiset ja thebalaiset sekä Makedonian kuningas Filippos II.
Reitti ja rakennukset.
Pyhän tien pituus oli noin 200 metriä. Se kulkee temenoksen sisäänkäynniltä suunnilleen länteen päin ja tekee sitten jyrkän mutkan hieman ennen Ateenalaisten aarrekammiota, joka on nykyisin koottu uudelleen, jonka jälkeen se suuntautuu koilliseen ylös temppelille. Tietä reunusti suuri joukko aarrekammioita, patsaita ja muita muistomerkkejä, jotka olivat eri kaupunkivaltioiden votiivilahjoja pyhäkölle tai muistivat merkittäviä tapahtumia, kuten sota- tai urheiluvoittoja. Pausanias sanoo pyhäkköalueella olleen patsasta. Tien alaosassa oli erityisesti veistoksia, ylempänä aarrekammioita ja tien päässä alttarin ympärillä voitonpylväitä.
Tärkeimmät Pyhän tien varrella olevat rakennukset ja muistomerkit alhaalta ylöspäin noustaessa olivat:
Thebalaisten aarrekammio

Thebalaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Aarrekammion rakensivat Theban kaupungin asukkaat klassisella kaudella, todennäköisesti vuoden 371 eaa. Leuktran taistelun jälkeen. Aarrekammio sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen lounaiskulmassa lähellä Boiotialaisten aarrekammiota. Se oli tehty kalkkikivestä ja edusti doorilaista tyyliä. Rakennus muistutti pientä astylos-temppeliä, ja sen sisällä olivat pronaos ja cella. Cella avautui itään päin ja sen länsiseinässä oli ikkuna. Rakennuksen koko oli noin 12,3 × 7,2 metriä, ja se oli rakennettu kaksiportaiselle krepidomalle.
Rakennuksen ulkoseinän yläosaa kiersi doorilainen valkoisesta marmorista tehty friisi, jossa vuorottelivat metoopit ja triglyfit. Nykyaikaan rakennuksesta on säilynyt vain vähän.
Tholos (Delfoi)

Tholos () oli antiikin aikainen tholos eli pyörötemppeli Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Athene Pronaian pyhäkköalueella, joka on osa Delfoin arkeologista aluetta ja Unescon maailmanperintökohdetta.
Historia.
Tholos rakennettiin myöhemmällä klassisella kaudella noin vuonna 380–360 eaa. Sen arkkitehdiksi mainitaan Theodoros Fokaialainen, joka kirjoitti Vitruviuksen mukaan rakennuksesta myös kirjan.
Tholos on nykyisin Delfoin tunnetuimpia rakennuksia ja sitä on pidetty "tholos"-rakentamisen malliesimerkkinä ja yhtenä Delfoin kauneimmista rakennuksista. Toisaalta sen käyttötarkoitusta ei kuitenkaan tunneta, sillä siitä ei ole säilynyt tietoa antiikin kirjallisuudessa, eikä paikalta ole löydetty asiaa valottavia piirtokirjoituksia. Rakennus on ollut mahdollisesti omistettu kaikille Athene Pronaian pyhäkköalueen jumalille ja myöhemmin Rooman keisareiden kultille. Toisaalta rakennuksen on arveltu liittyneen johonkin ktooniseen kulttiin. Rakennuksen on ehdotettu olleen myös muun muassa aarrekammio, heroon, prytaneion tai hoploteekki; Athenen, Artemiin tai tuulten temppeli; tai jonkun murhan sovitukseksi rakennettu rakennus. Pausanias ei viittaa siihen temppelinä.
Rakennus on restauroitu osittain vuonna 1938, ja siksi sen kolme pylvästä ja osa arkkitraavia on nykyisin pystyssä.
Rakennus.
Tholos on pyöreä peristyylirakennus, jonka halkaisija on noin 13,5 metriä ja ulkolaidalta noin 14,8 metriä, ja jonka korkeus on ollut 13,5 metriä. Se on tehty Pentelikon-vuoren marmorista ja rakennettu kolmiportaisen krepidoman päälle. Tholoksessa on ollut ulkolaidalla 20 doorilaista pylvästä. Rakennuksen keskellä oli pyöreä cella, jonka sisäseinissä oli mahdollisesti 10 korinttilaista puolipylvästä. Tämä on yksi varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä korinttilaisten pylväiden käytöstä. Cellan sisäänkäynti oli eteläsivulta.
Pylväiden päällä oli arkkitraavi sekä doorilainen friisi, jossa vuorottelivat metoopit ja triglyfit. Metooppien veistoskoristelu esitti amatsonomakhiaa eli kreikkalaisten taistelua amatsoneja vastaan. Rakennuksen säilyneet koristeosat ovat Delfoin arkeologisessa museossa.
Sikyonilaisten aarrekammio

Sikyonilaisten aarrekammio voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin rakennuksiin:
Ympäriajosuojausjärjestelmä

Ympäriajosuojausjärjestelmä tai ympäriajosuojausrakenne ( tai ) on ajoneuvoissa ja työkoneissa käytetty suojaus kuljettajalle ja matkustajille laitteen kaatuessa.
Ympäriajosuojausrakenteita voivat olla turvakaaret, joita on myös jälkiasennettu traktoreihin. Turvakaaria yleisempi ympäriajosuosuojausrakenne traktoreissa Suomessa on jo ainakin 1970-luvulta lähtien ollut turvaohjaamo, joka tuli Suomessa pakolliseksi uusiin traktoreihin vuonna 1969.
Aktiivisesti toimiviin järjestelmiin kuuluvat muun muassa Volvon ROPS ja Mercedes-Benzin SL-malleissa käytetty ratkaisu.
2464 Nordenskiöld

2464 Nordenskiöld on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty tutkimusmatkailija Nils Adolf Erik Nordenskiöldin mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös ilman "ö"-kirjainta, muodossa "Nordenskiold".
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,17 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 8 kuukautta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kohteen läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Albedo on ja magnitudi .
Winnin piirikunta

Winnin piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 13 904 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Winnfieldin kunta. Piirikunta on perustettu 24. helmikuuta 1852.
Cho Mi-hwan

Cho Mi-hwan (; s. 30. maaliskuuta 1995) on eteläkorealainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän edusti Korean naisten jääkiekkomaajoukkuetta Pyeongchangin olympialaisissa 2018.
West Baton Rougen piirikunta

West Baton Rougen piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 26 465 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Port Allenin kaupunki. Piirikunta on perustettu 31. maaliskuuta 1807.
6572 Carson

6572 Carson on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty amerikkalaisbiologi Rachel Carsonin mukaan.
Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,54 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin . Pyörähdysaika akselin ympäri on . Kiertoradan eksentrisyys on ja inklinaatio on .
Websterin piirikunta (Louisiana)

Websterin piirikunta (, ) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 38 340 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Mindenin kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1871.
Mary Wilson

Mary Wilson (6. maaliskuuta 1944 Greenville, Mississippi, Yhdysvallat – 8. helmikuuta 2021 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja ja konserttiesiintyjä, joka oli The Supremesin perustajajäsenia. Wilson kuului yhtyeeseen vuoteen 1977 ja esiintyi sen jälkeen soolouralla.
Nuoruus.
Mary Wilson syntyi vuonna 1944 Mississippin Greenvillessä. Hän muutti vanhempiensa mukana ensin St. Louisiin ja sitten Chicagoon. Mary lähetettiin kuitenkin kolmivuotiaana asumaan tätinsä luokse Detroitiin. Wilson kertoi myöhemmin luulleensa tätiä ja tämän miestä biologisiksi vanhemmikseen, kunnes hänen äitinsä muutti Detroitiin. Mary Wilson oli tuolloin 10-vuotias.
Mary Wilson muutti 12-vuotiaana äitinsä kanssa Detroitin Brewster-Douglassin vuokrakerrostaloon. Siellä hän tapasi tulevat bändikaverinsa. Wilson alkooi ensin suunnitella yhtyettä Florence Ballardin kanssa, ja Diana Ross ja Betty McGlown liittyivät heihin pian tämän jälkeen. Heidän yhtyeensä sai alkuun nimen Primettes.
Ura.
Ross taivutti entisen naapurinsa Smokey Robinsonin esittelemään yhtyeen Motownin Berry Gordylle, mutta tämä piti yhtyeen jäseninä liian nuorina. He saivat kuitenkin vuonna 1961 levytyssopimuksen nimellä The Supremes. Barbara Martin oli tässä vaiheessa korvannut McGlownin, mutta vuonna 1962 yhtyeestä tuli trio, kun Martin lähti siitä. Supremesin debyyttialbumi "Meet the Supremes" julkaistiin joulukuussa 1962. Gordy vaihtoi vuonna 1967 Balardin Cindy Birdsong ja nimesi yhtyeen Diana Ross &amp; the Supremesiksi. Kun Ross aloitti kolme vuotta myöhemmin soolouransa, yhtyeestä tuli jälleen The Supremes. Wilson oli tässä vaiheessa yhtyeen ainoa alkuperäisjäsen.
Supremes levytti useita hittisinglejä 1960-luvulla. Heidän vuosien 1964–1967 hitteihin kuuluivat ”Baby Love”, ”Come See About Me”, ”Stop! In the Name of Love”, ”Back in My Arms Again”, ”I Hear a Symphony”, ”You Can’t Hurry Love”, ”You Keep Me Hanging On” ja ”Reflections”. Rossin lähdettyä yhtyeestä Supremes levytti vielä 1970-luvulla useita menestyneitä kappaleita, mutta hittilistojen kärkeen yhtye ei enää noussut.
Supremes lopetti vuonna 1977, ja Wilson teki sen jälkeen Motownin soololevytyksen "Mary Wilson", joka ei kuitenkaan menestynyt. Se ei noussut Yhdysvaltain albumilistalle, ja sen ainoa single ylsi sijalle 95. Wilson julkaisi lopulta kaksi sooloalbumia ja kiersi oman esityksensä kanssa, joka yhdisteli kabareeta ja Supremesin vanhoja kappaleita. Wilsonin viimeiseksi singleksi jäi vuonna 2015 julkaistu "Time to Move On".
Ensimmäisen soololevynsä jälkeen Wilson vietti hiljaiseloa aina vuoteen 1985, jolloin hän julkaisi kohua herättäneen muistelmateoksensa "Dreamgirl: My Life As a Supreme". Siinä hän kuvasi yhtyeen tarkoin harkitun julkisuuskuvan taustatapahtumia ja oli erityisen kriittinen Diana Rossia kohtaan. Wilson kuvasi Rossin huomiotahakeneeksi ja selkäänpuukottavaksi diivaksi, joka käytti suhdettansa Berry Gordyyn saadakseen mitä halusi. Wilson kirjoitti "Dreamgirlin" jälkeen vielä kaksi omaelämäkerrallista teosta.
Boikot

Boikot ovat etninen ryhmä Karpaattien pohjois- ja etelärinteillä Ukrainassa ja Puolassa. Nykyisin he mieltävät itsensä usein osaksi ukrainalaisia.
Asuinalue.
Boikojen perinteinen asuinalue käsitti nykyisessä Ukrainassa Ivano-Frankivskin alueella osan Sambirin piiristä , sekä Lvivin alueella osan Sambirin piiristä ja Stryin piiristä . Taka-Karpatian alueella heitä asuu noin 70 kylässä nykisten Mukatševon ja H’ustin piirien alueella Puolassa alue käsittää maan kaakkoisnurkan Sanjoen ja sen sivujoki Solinkan laaksoilla. Suuri osa alueesta on Karpaattien pohjoispuolella. Taka-Karpatian kylät ovat niiden etelärinteillä.
Historia.
Boikojen nimen merkitystä ei tunneta varmuudella. Karpaattien pohjoisrinteillä historiallisen Galitsian alueella asuneet boikot omaksuivat ukrainalaisen kansallisidentiteetin 1900-luvun alkupuolella. Osa alkoi kutsua itseään yksinkertaisemmin "ylämaalaiseksi" ("verh’ovyntsi"). Etelärinteillä he mielsivät itsensä ruteeneiksi aina Neuvostoliiton kauden alkuun vuoteen 1945 saakka. Tätä ennen myös termiä "boiko" saatettiin pitää etelässä jopa loukkaavana. Monet Puolassa asuneista boikoista siirrettiin Neuvostoliiton hallitsemaan Ukrainaan vuosien 1945 ja 1946 väillä. Vanhoihin boikokyliin asettui puolalaisia. Ukrainan boikoalueilla heitä muutti puolestaan Ukrainan muihin osiin ja maaseudulta kaupunkeihin. Maatalouden kollektivisointi hävitti boikojen perinteistä kulttuuria.
Kulttuuri.
Boikojen perinteisiä elinkeinoja olivat maanviljely ja kotieläinten kasvatus vuorialueilla. Perinteine yhteiskuntajärjestelmä oli patriarkaalinen ja tapakulttuuriin liittyi monia pakanallisuudesta juontuvia riittejä.
Kansallispuisto.
Ukrainan Karpaattien keskivaiheella sijainneesta historiallis-etnografisesta boikojen asuinseudusta on käytetty nimitystä "Boikivštšyna" ("boikojen maa"). Tämän mukaan on nimetty esimerkiksi Lvivin alueen Sambirin piirin eteläosassa sijaitseva, vuonna 2019 perustettu Boikivštšynan kansallispuisto.