tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fazer-liiga 1994–1995

Fazer-liigana tunnettiin jääkiekon 1. divisioonan ylempi loppusarja. 1. divisioona aloitettiin 12 joukkueen sarjana, josta jouluna pudotettiin kaksi joukkuetta (Ketterä ja Karhu-Kissat). Nämä saivat jatkaa niin sanotussa Fazer-liigan noususarjassa, josta Karhu-Kissat kuitenkin luopui.
Liigakarsinta.
"Pääartikkeli: Jääkiekon SM-liigan karsinnat 1995"
Fazer-liigan noususarja.
Kiekko-Karhut, Ketterä, Titaanit ja Kärpät Fazer-liigaan kaudeksi 1995–1996. Neljä seuraavaa karsintasarjaan.
1. divisioonan karsintasarja.
PiTa ja Diskos -93 Jyväskylästä nousivat Fazer-liigaan.
Albalophosaurus

Albalophosaurus on sukupuuttoon kuollut kasvinsyöjädinosaurusten suku, joka kuvailtiin tieteelle vuonna 2009. Hirmuliskon fossiileita löydettiin Hakusanin kaupungin ympäristössä, Ishikawan prefektuurissa Japanissa sijaitsevasta Kuwajiman muodostumasta. "Albalophosauruksen" holotyyppi koostuu kallon luista, jotka ovat oletettavasti peräisin yhdeltä yksilöltä. Kaikki kallon osat eivät ole säilyneet. Tyyppilaji "Albalophosaurus yamaguchiorum" sai nimensä kahden innokkaasti etsinnöissä auttaneen Yamaguchi-nimisen japanilaisen mukaan.
Elinaika ja koko.
"Albalophosauruksen" fossiilien löytökerrostuman ikää ei tiedetä tarkasti, sillä löytöpaikalta puuttuu indeksifossiileita sisältäviä merikerrostumia. Kuwajiman muodostuman tiedetään kuitenkin kehittyneen varhaisliitukauden aikana, luultavasti Berrias-vaiheen jälkeen ennen Barrême-vaihetta. Arvio perustuu löytöpaikan ala- ja yläpuolella sijaitseviin muodostumiin. Uudemmat tutkimukset viittaavat siihen, että Kuwajiman muodostuman syntyaika on todennäköisesti Valangin- ja Hauterive-vaiheiden välimaastossa, vaikka tarkka ikä onkin vielä epävarma.
"Albalophosauruksen" etujalat olivat lyhyet ja se liikkuikin takajalkojensa varassa. Hirmulisko oli 1,3 metriä pitkä ja sen kallolla oli pituutta noin kymmenen senttimetriä.
Luokittelu.
"Albalophosaurus" luokiteltiin lajinkehitysanalyysissa tavanomaiseksi sarvinaamaksi. Luokitus suoritettiin suvun kuvauksen yhteydessä. Holotyypistä tunnistettiin vain kladogrammin hämäräperäinen synapomorfia eikä ainuttakaan yksiselitteistä, sarvinaamaisuuden määrittelevää synapomorfiaa. Dinosauruksen muut piirteet kuten hampaiden morfologia vaikuttavat viittaavan siihen, että suvulla on yhteys Ornithopoda-lahkon jäseniin, minkä myötä alkuperäisen kuvauksen tekijät yhdistävät hirmuliskon sarvinaamaisuuden incertae sedisiin eivätkä pidä sitä sarvinaamana.
Sokolov

Sokolov voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä.
Sokolov, naisilla Sokolova () on yksi yleisimmistä venäläisistä sukunimistä. Se perustuu ’haukkaa’ tarkoittavaan lisänimeen "Sokol" (Со́кол). Nimi voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Kesävihanta

Kesävihanta tai paremminkin kausivihanta tarkoittaa kasvitieteessä kasvia, joka pudottaa lehtensä osaksi vuotta. Vastakohtana kesävihannille kasveille ovat ainavihannat kasvit, joilla on lehtiä ympäri vuoden.
Lauhkealla ja kylmällä vyöhykkeellä lehtien pudottaminen tapahtuu talvisin, jolloin on yleensä monien kasvien elintoimintojen kannalta liian kylmää. Trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä se tapahtuu puolestaan kuivina kausina, jolloin kasveille on tavallisesti liian kuivaa.
Maapallon kasvillisuusvyöhykkeistä kesävihantia kasveja esiintyy tyypillisesti esimerkiksi boreaalisella vyöhykkeellä, lehtimetsävyöhykkeellä, savanneilla ja monsuunimetsissä.
Bad Romance

Bad Romance on Lady Gagan kappale, ja ensimmäinen singlejulkaisu EP-levyltä "The Fame Monster". Kappaleen ovat sanoittaneet ja säveltäneet Lady Gaga sekä RedOne.
Kappale vuoti internetiin 2. lokakuuta 2009, mitä Gaga kommentoi: "Nettiin vuotanut versio saa korvani vuotamaan verta, odottakaas että kuulette oikean version." Kappale sai virallisen ensisoittonsa Pariisissa Alexander McQueenin muotinäytöksessä taustamusiikkina. Radioissa kappaleen soitto alkoi 19. lokakuuta. "Bad Romance" julkaistiin digitaalisena singlenä 26. lokakuuta ja myöhemmin fyysisesti. "Rolling Stonen" "The 25 Best Songs of 2009" -listassa kappale sijoittui kymmenenneksi. Vuonna 2010 Lady Gaga voitti "Bad Romancella" seitsemän palkintoa sen musiikkivideosta MTV Video Music Awards -gaalassa, kolme palkintoa MTV Europe Music Awards -gaalassa ja vuonna 2011 Grammy-palkinnot parhaasta naisen esittämästä pop-kappaleesta ja parhaasta lyhyestä musiikkivideosta.
Julkaisu.
Kappale sai virallisen ensisoittonsa Pariisissa Alexander McQueenin muotinäytöksessä taustamusiikkina. "Bad Romance" julkaistiin digitaalisesti singlenä 26. lokakuuta Ison-Britannian Radio 1 soitti ”Bad Romancen” ensimmäisenä 19. lokakuuta 2009 kello 8.35 paikallista aikaa, eli Suomen aikaa klo 10.35. Gaga esiintyi "Saturday Night Live" -ohjelmassa 3. lokakuuta 2009, jolloin hän esitti kolmen kappaleen sekoituksen. Kappaleiden ”LoveGame” ja ”Poker Face” välissä Gaga soittaa pianolla akustisen otteen ”Bad Romance” -kappaleesta.
Kappaleesta vuoti internetiin 2. lokakuuta huonolaatuinen demoversio, jota Gaga itsekin haukkui Twitterissä: ”"Nettiin vuotanut seuraava singleni saa korvani vuotamaan verta. Odottakaapas kun kuulette kappaleesta oikean version"”.
Live-esitykset.
Gaga soitti otteen kappaleesta pianolla akustisesti Saturday Night Live -ohjelmassa Yhdysvalloissa 3. lokakuuta.
Musiikkivideo.
Laurieann Gibson vahvisti GagaDaily.com:lle tehneensä koreografian ”Bad Romance” -singlen musiikkivideota varten. Gibson sanoi, että videosta tulee "fantastinen". Myöhemmin myös David Guetta päivitti Twitter-blogiinsa viestin, jossa kertoo olevansa seuraavan Lady Gagan musiikkivideon kuvauksissa ja Guetta kehuu häntä hullun nerokkaaksi. Musiikkivideo kuvattiin 16. lokakuuta 2009. Videon ohjasi Francis Lawrence ja se julkaistiin Lady Gagan YouTube-kanavalla 23. marraskuuta 2009. Video oli YouTuben kaikkien aikojen katsotuin video jonkin aikaa, ennen kuin Justin Bieberin "Baby"-kappaleen video ohitti sen.
Doug Jarvis

Douglas M. "Doug" Jarvis (s. 24. maaliskuuta 1955 Brantford, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. 
Toronto Maple Leafs varasi Jarvisin toisella kierroksella varausvuorolla 24. Jarvis ei kuitenkaan pelannut otteluakaan Torontossa ennen kuin hänet kaupattiin Montreal Canadiensiin vaihdossa Greg Hubickiin. 
Jarvis debytoi NHL:ssä kaudella 1975–1976 Montrealissa ja teki 80 ottelussa tehopisteet 5+30=35. Seitsemän Montrealissa pelatun kauden jälkeen Jarvis kaupattiin yhdessä Rod Langwayn ja Brian Engblomin kanssa Washington Capitalsiin vaihdossa Ryan Walteriin ja Rick Greeniin. Jarvis pelasi Washingtonissa neljä kautta ennen siirtymistään Hartford Whalersiin vaihdossa Jörgen Pettersoniin kesken kauden 1985–1986. Kolmen Hartford-kauden jälkeen Jarvis lopetti uransa vuonna 1988. 
Peliuran jälkeen Jarvis on toiminut valmentajana. Hän oli Dallas Starsin sekä sen edeltäjän Minnesota North Starsin apuvalmentajana Pierre Pagén, Bob Gaineyn ja Ken Hitchcockin aikana. Kausina 2005–2009 Jarvis toimi Montreal Canadiensin apuvalmentajana sekä AHL:n Hamilton Bulldogsin päävalmentajana kaudet 2003–2005.
Doug Jarvisilla oli pitkään hallussaan NHL:n ennätys perättäisistä pelatuista otteluista. Hän pelasi vuosina 1975–1988 NHL:n runkosarjassa 964 perättäistä ottelua. Ennätyksen rikkoi Keith Yandle tammikuussa 2022. Jarvis voitti Stanley Cupin pelaajana neljä kertaa Montrealissa (vuosina 1976–1979) sekä kerran valmentajana Dallasissa (1999). Jarvis palkittiin Bill Masterton Trophyllä vuonna 1987 sekä Frank J. Selke Trophyllä vuonna 1984. 
Doug Jarvis on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Lindan kanssa kaksi lasta.
Merimaskun kirkko

Merimaskun kirkko (ruots. "Merimasku kyrka") on vuodelta 1726 peräisin oleva tasavartinen puinen ristikirkko entisen Merimaskun kunnan pääsaarella Otavalla, nykyisessä Naantalin kaupungissa. Kirkon punamullatut ulkoseinät on rakennettu hirrestä ja katto päällystetty paanuilla. Kirkkoa käyttää Merimaskun seurakunta ja sen omistaa Naantalin seurakuntayhtymä. Kirkko on rakennettu kirkonrakentaja Kaarle Killaisen johdolla.
Kirkkoa ympäröivää kirkkotarhaa rajaa hirsiaita. Luoteiskulmassa on vuodelta 1769 peräisin oleva kellotapuli, lounaiskulmassa hirsinen porttihuone ja kaakkoiskulmassa 1700-luvun puolivälistä peräisin oleva hirsinen hautakappeli. Viime sotien sankarihauta-alueella oleva muistomerkki on Vilho Aallon teos. Alun perin kirkossa oli paanukate, joka vaihdettiin pärekatoksi 1855. Vuonna 1915 katoksi vaihtui saumattu peltikate, jonka päälle naulattiin paanut 1956.
Museovirasto on määritellyt Merimaskun kirkkoympäristön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lähde- ja perimätietojen mukaan Merimaskun kappelikirkkoon on todennäköisesti haudattu 1600-luvulla Oxenstierna- ja Kruus-suvun jäseniä, jotka hallinoivat Lempisaarta. Muita tunnettuja 1600-luvulla haudattuja ovat Akkolan Maria Brehms ja Nyckelbergin käskynhaltijan vaimo Brita Jaakontytär. Heidän hautapaikoistaan on kirkon seinällä muistotaulut. Tuolloin 1600–1700-luvuilla itse kirkkorakennuksen alle haudattiin arvo- ja yläluokkaisia henkilöitä, muut kirkon ulkopuolelle hautausmaalle. Merimaskun seurakunnan kuolleitten luettelo alkaa vuodesta 1682. Historiankirjojen mukaan hautausmaan ensimmäinen laajennus tapahtui vuonna 1690, koska kirkon ulkopuolinen tontti oli todennäköisesti varsin ahdas. Jo muutamia vuosia myöhemmin koitti suuret kuolonvuodet, jolloin vuonna 1697 hautausmaalle haudattiin 33 henkilöä ja kirkkoon 15, sekä tehtiin joukkohauta muualta tulleille nälkäpakolaisille. Kirkkoon hautaamiset vähenivät hiljalleen 1700-luvulla ja viimeinen Merimaskun kirkkoon haudattu oli lapsivainaja vuonna 1802.
Merimaskun kirkossa on tarkoitus vuoden 2020 paikkeilla tehdä perusteellinen peruskorjaus, jossa korjataan muun muassa katto, ikkunat ja sakasti, sekä vanhaa hautausmaata ympäröivä hirsiaita ja portit. Kirkon lämmitysjärjestelmä uusittiin vuonna 2009 ja 2012 kunnostettiin kiinteät penkit. Merimaskun korjauksia on tarkoitus rahoittaa myymällä vuokralla oleva Merimaskun pappila. Vuonna 1913 rakennettu ja 1986 peruskorjattu pappila sijaitsee noin 700 metriä etelälounaaseen kirkosta. Asuinpinta-alaltaan 246 neliömetrinen pappila sijaitsee 1,4 hehtaarin tontilla.
Georges J. F. Köhler

Georges Jean Franz Köhler (17. maaliskuuta 1946 München – 1. maaliskuuta 1995 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen biologi.
Köhler sai Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä César Milsteinin ja Niels K. Jernen kanssa vuonna 1984 työstään immuunijärjestelmän tutkimuksessa ja monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta. Osa tästä tutkimuksesta tehtiin Baselin Immunologian Instituutissa, jossa Niels K. Jerne oli johtajana vuosina 1969−1980.
Vuonna 1984 Köhleristä tuli Max Planck -instituutin Immunobiologian yksikön johtaja. Hän työskenteli siinä tehtävässään kuolemaansa asti.
Mosalsk

Mosalsk () on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee pienen Možaika-joen varrella 93 kilometriä Kalugasta länteen. Kaupunki on Mosalskin piirin keskus. Asukkaita on 4 000 henkeä (vuonna 2008).
Mosalsk mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1231, jolloin se kuului Tšernigovin ruhtinaskuntaan. Sittemmin se oli Mosalskin lääniruhtinaskunnan keskus ja sen jälkeen kuului Liettuaan. Iivana III:n joukot valtasivat kaupungin vuonna 1493. Lopullisesti se liitettiin Venäjään 1500-luvun alussa. Vuonna 1776 siitä tuli Kalugan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus.
1800-luvun puolivälissä Mosalsk oli huomattava maataloustuotteiden tukkukaupan keskus. Toisen maailmansodan lokakuusta 1941 tammikuuhun 1942 se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään kaupungissa on konepaja, pellavanjalostuslaitos ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu pyhän Yrjön kirkko vuodelta 1745.
Doug Mohns

Douglas Allen ”Diesel” Mohns (13. joulukuuta 1933 Capreol, Ontario, Kanada – 7. helmikuuta 2014 Reading, Massachusetts) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana ja laitahyökkääjänä.
Mohns pelasi NHL:ssä 22 kautta vuosina 1953–1975. Hän edusti tänä aikana Boston Bruinsia, Chicago Black Hawksia, Minnesota North Starsia, Atlanta Flamesia ja Washington Capitalsia.
Juniorina Mohns voitti kahdesti Memorial Cupin, vuosina 1951 ja 1953, pelatessaan Barrie Flyersissa.
Uransa parhaat kaudet Mohns pelasi Chicagossa, jossa hän oli vasen laitahyökkääjä kuuluisassa ”Scooter line” -hyökkäysketjussa yhdessä Stan Mikitan ja Kenny Wharramin kanssa.
NHL:n runkosarjassa Mohns pelasi 1390 ottelua. Hän teki niissä tehopisteet 248+462=710 ja sai 1250 jäähyminuuttia.
Mohns oli Washington Capitalsin seurahistorian ensimmäinen kapteeni.
Rise &amp; Shine

Rise &amp; Shine on John Kay &amp; Steppenwolf -yhtyeen albumi vuodelta 1990. Kappale ”The Wall” kertoo John Kayn lapsuuden pakomatkasta pois Itä-Saksasta toisen maailmansodan jälkeen, ja ”Rock ’N Roll War” on omistettu Vietnamin sodan veteraaneille.
Kevin Rudolf

Kevin Rudolf (s. 17. helmikuuta 1983 Manhattan, New York, New York) on yhdysvaltalainen pop rock, hip hop, rap rock -laulaja-lauluntekijä ja kitaristi.
Ura.
Kevinin debyyttialbumi "In the City" julkaistiin marraskuussa 2008. Albumin ensimmäinen single "Let It Rock" sijoittui viiden parhaan joukkoon Yhdysvaltain, Britannian ja Australian listoilla. Singlen myyntimäärä saavutti platinarajanYhdysvalloissa. Singlellä vieraili rap-artisti Lil Wayne. Albumin toinen single "Welcome to the World" sijoittui puolestaan sijalle 58 Billboard Hot 100 -listalla. Singlellä vieraili rap-artisti Kid Cudi.
Ilmari (artisti)

Ilmari (oik. Keisuke Ilmari Ogihara, , s. 17. kesäkuuta 1975 Helsinki) on japanilainen hip hop -artisti.
Hänen isänsä on japanilainen ja äitinsä suomalainen. Keisuke syntyi Helsingissä, mutta asuu nykyään Tokiossa.
Ilmarin ominaisuuksiin kuuluu beatboxaus.
Ilmari on tunnettu Teriyaki Boyz ja Rip Slyme hip hop -yhtyeistä.
Web of Science

Web of Science on Clarivate-yhtiön ylläpitämä tieteellisten julkaisujen haku- ja indeksointipalvelu, jolla voidaan etsiä vertaisarvioituja julkaistuja tutkimuksia. Web of Sciencen tietokannoilla seurataan yli 33 000 tieteellistä julkaisusarjaa (2017). Aineiston pohjalta julkaistaan vuosittain esimerkiksi maailman siteeratuimpien tieteilijöiden luettelo (). Hakukoneella saa myös selville mihin artikkeleihin kyseinen tutkimus viittaa ja mitkä artikkelit viittaavat siihen.
Web of Science oli alkujaan "Institute for Scientific Information"in (ISI), sittemmin Thomson Reutersin ja nykyään Clarivaten tuottama palvelu.
Web of Science hakee tietoja lukuisista tietokannoista, joista keskeisimpiin kuuluvat Conference Proceedings Citation Index (yli 160 000 konferenssijulkaisua 1990-), Science Citation Index Expanded, Social Sciences Citation Index, Arts &amp; Humanities Citation Index (A&amp;HCI), Index Chemicus, Current Chemical Reactions ja Book Citation Index. 
Vuodesta 2008 lähtien hakupalvelu on sisältänyt myös alueellisia viittaustietoja useasta maasta tai kielialueelta. Siten indeksointi sisältää kasvavassa määrin myös muita kuin englanninkielisten artikkelien viittauksia. Ensimmäisenä Clarivaten Web of Sciencen hakupalvelun isännöimien viitetietokantojen joukkoon liitettiin Kiinan tiedeakatemian kanssa Chinese Science Citation Databasen (CSCD) aineisto. Vuonna 2013 seurasi SciELO Citation Index, joka kattoi Brasilian, Espanjan, Portugalin, Karibian ja Etelä-Afrikan ja vielä 12 Latinalaisen Amerikan maata. Tämän jälkeen tuli Korea Citation Index (KCI) (2014), Venäjän Science Citation -indeksi (2015) ja Arabic Regional Citation Index (ARCI) vuonna 2020. 
Hakupalvelu on tilaajapohjainen ja tutkimuslaitokset maksavat sen käytöstä. Web of Science toimii ISI Web of Knowledge -hakukonealustalla.
Charles K. Kao

Charles Kuen Kao (; 4. marraskuuta 1933 Shanghai, Kiina – 23. syyskuuta 2018 Sha Tin, Hongkong) oli Kiinassa syntynyt brittiläis-yhdysvaltalainen fysiikan professori. Hän tutki ja kehitti valokuitujen käyttöä tiedonsiirtoon, mistä hän sai puolet vuoden 2009 fysiikan Nobelista. Toinen puoli jaettiin Willard S. Boylen ja George E. Smithin kesken.
Elämä.
Kao tuli sivistyneestä ja varakkaasta perheestä Shanghain lähistöltä. Hänen isänsä opiskeli vuoden Yhdysvalloissa oikeustiedettä. Perheeseen syntyi neljä lasta, mutta vanhemmat lapset kuolivat pieninä tuhkarokkoepidemiaan. Vuonna 1948 perhe muutti Hongkongiin, missä Kao kävi koulunsa loppuun ja vuonna 1953 hän lähti Englantiin, missä hän opiskeli sähkötekniikkaa Lontoon yliopistossa. Hän suoritti 1957 tutkintonsa keskinkertaisin arvosanoin ja meni samana vuonna töihin puhelinyhtiö Standard Telephones and Cablesiin (STC), joka on telejätti ITT:n brittiläinen tytäryhtiö. 
Kao siirtyi 1960 ITT:n Harlow’ssa sijaitsevaan laboratorioon. Hän väitteli 1965 Lontoon yliopistossa. Vuonna 1966 Kao ja George Hockman keksivät, että jos erittäin kirkkaasta lasista tehdään ohuita säikeitä, niitä pitkin voi siirtää valoa pitkiä matkoja ilman että signaali vaimenee olemattomiin. Tulos julkaistiin samana vuonna kuuluisassa artikkelissa ”Dielectric-fibre Surface Waveguides for Optical Frequencies”. Tästä työstä Kao sai 2009 Nobelin fysiikanpalkinnon.
Kao opetti Hongkongin kiinalaisessa yliopistossa kaksi jaksoa, 1970–1974 ja 1987–1996. Jälkimmäisellä jaksolla hän oli yliopiston varakansleri. Siinä välissä hän työskenteli jälleen ITT:n palveluksessa, tällä kertaa sen eri toimipisteissä Yhdysvalloissa. Kao ei enää 1996 palannut ITT:lle, jonka Yhdysvaltojen toiminnot oli myyty ranskalaiselle Alcatelille, vaan jatkoi sen sijaan hongkongilaisen yrityselämän palveluksessa.
Kao tapasi tulevan vaimonsa STC:llä. Heillä on kaksi lasta. Kaolla havaittiin Alzheimerin tauti vuonna 2004.
Vaikutus.
Ensimmäiset käytännön sovellukset Kaon keksinnöstä toteutettiin 1970, ja 1900-luvun loppuun mennessä huomattava osa maailman tietoliikenteestä oli siirtynyt kulkemaan valokuituja pitkin.
Kun Kao sai Nobelinsa, laskettiin, että maailmassa oli yli miljardi kilometriä valokuitua.
Palkinnot ja tunnustukset.
Kao on saanut lukuisia palkintoja ja arvonimiä. Hänelle on myönnetty IEEE:n Alexander Graham Bell -mitali sekä Marconin ja Kolumbuksen mitalit. Nobelin hän sai 2009. Hän on Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja (Commander of the Order of the British Empire, CBE) vuodesta 1993 ja Brittiläisen imperiumin ritarikomentaja (KBE) vuodesta 2010. Hongkongin kiinalaisen yliopiston tiloissa paljastettiin Kaon patsas vuonna 2010.
Jeff Odgers

Jeff Odgers (s. 31. toukokuuta 1969 Spy Hill, Saskatchewan, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi NHL:ssä lähinnä tappelijan roolissa ja sai pelaamassaan 821:ssä runkosarjan ottelussa 2364 jäähyminuuttia. Tehopisteitä Odgers teki runkosarjassa 75+70=145. 
Odgers pelasi kaudet 1986–1990 WHL:n Brandon Wheat Kingsissa. Odgersia ei koskaan varattu NHL:ään. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 1990–1991 IHL:n Kansas City Bladesissa, oltuaan ensin try-out sopimuksella Tampereen Ilveksessä mutta jäätyään ilman sopimusta. 
Kaudella 1991–1992 Odgers teki NHL-debyyttinsä San Jose Sharksissa. Kaudella 1995–1996 hän oli San Josen kapteeni. Neljän San Jose -kauden jälkeen Odgers siirtyi kaudeksi 1996–1997 Boston Bruinsiin, jossa pelasi kuitenkin vain yhden kauden ennen siirtymistään Colorado Avalancheen seuraavaksi kaudeksi. Kolmen Coloradon kauden jälkeen Odgers siirtyi Atlanta Thrashersiin, jossa pelasi kolme kautta ennen kuin lopetti uransa kauden 2002–2003 jälkeen. 
Uransa jälkeen Odgers on toiminut radiotoimittajana ja valmentanut poikansa juniorijoukkuetta.
George E. Smith

George Elwood Smith (s. 10. toukokuuta 1930 – 28. toukokuuta 2025) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän tutki ja kehitti esimerkiksi digitaalikameroissa käytettäviä puolijohdeantureita eli CCD-kennoja, mistä hän sai puolet vuoden 2009 fysiikan Nobelista yhdessä Willard S. Boylen kanssa. Toisen puolen sai valokuitujen käyttöä tutkinut Charles K. Kao.
Smith syntyi White Plainsissa, New Yorkin osavaltiossa, vuonna 1930. Neljän Yhdysvaltain laivastossa vietetyn vuoden jälkeen hän opiskeli fysiikkaa Pennsylvanian yliopistossa Philadelphiassa ennen kuin suoritti tohtorin tutkinnon Chicagon yliopistossa, vuonna 1959. Sen jälkeen hän siirtyi Bell Labsiin ja työskenteli Boylen alaisuudessa tutkien metalliteknologioiden elektronisia ominaisuuksia matalassa lämpötilassa, ennen kuin Boyle nimitti hänet uusien laitekonseptien ryhmän johtajaksi.
Samaan aikaan kun CCD-kennot keksittiin hyödyntäen Bell Labsin aiempaa metallioksidipuolijohdekondensaattorien keksintöä, Smith työskenteli piidiodimatriisiin perustuvan videopuhelimen parissa. Sitä ei koskaan kehitetty loppuun, koska miljoona täydellistä diodia sisältävien sirujen valmistaminen olisi vaikeaa, mutta hänen digitaalisen kuvantamisen tutkimuksensa auttoi kollegoita ymmärtämään CCD-kennojen potentiaalin tähän tarkoitukseen. Boyle oli luonnostellut CCD-tekniikkaa käytettäviksi nopeina muistisiruina.
Janokeskus

Janokeskus on selkärankaisten väliaivojen hypotalamuksessa oleva alue, joka aistii elimistön nestetasapainotilaa.
Janokeskuksessa on hermosoluja eli "osmoreseptoreja", jotka reagoivat veren osmoottisen väkevyyden muutoksiin, varsinkin natriumioniväkevyyden muutoksiin. Väkevyydessä tapahtuvien muutosten mukaan janokeskus välittää aivoille janontunteen voimistumista tai vähentymistä.
Nigo

Nigo (, oik. Tomoaki Nagao , s. 23. joulukuuta 1970) on japanilainen musiikkituottaja ja DJ. Hän on myös A Bathing Ape -vaatemerkin perustaja.
Haapaniemen linna

Haapaniemen linna on raunioitunut kivikartano Salon Kiskossa, Kiskon kirkonkylän eteläpuolella, Kirkkojärven itärannalla. Se on rakennettu 1500-luvulla ja on yksi rannikkoseudun vanhimmista aateliskartanoista. Linna raunioitui ison vihan aikaan 1700-luvulla ja siitä on nykyään jäljellä vain holvattu kellarikerros. Museovirasto on luokitellut kivikartanon rauniot valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. 
Historia.
Alueella on ollut asutusta viimeistään 1300-luvulla, ja varhaisimmat säilyneet merkinnät Haapaniemestä on vuodelta 1469 säilyneessä asiakirjassa. Ensimmäinen Haapaniemen nimeltä tunnettu omistaja oli Krister Frille vuodelta 1463. Suomen 1500-luvun kivikartanot, joista valtaosa sijaitsi Varsinais-Suomessa, kuuluivat mahtisuvuille, kuten Horneille, Totteille ja Flemingeille. Haapaniemi oli Henrik Klaunpoika Hornin pääkartano 1540-luvun puoliväliin asti. 1600-luvun loppupuolella kartanon omistus siirtyi Flemingeille. Linna rakennettiin ilmeisesti vuosien 1450 ja 1525 välisenä aikana.
Linna rappeutui isonvihan aikana ja oli 1700-luvun lopulla rauniona. Naapuripitäjässä Pohjassa sijainnut Fiskarsin ruukki sai kartanon ja sen maat omistukseensa 1737, ja 1883 omistus siirtyi Fiskars Oy:lle.
Linnan tutkimuskaivaukset tehtiin 1910-luvulla. Tutkimuksia johti Juhani Rinne. Kunnostustyöt toteutettiin 1950-1958 muinaistieteellisen toimikunnan valvonnassa Kiskon kunnan rahoituksella. Jäljellä on kellarikerros.
Kiskon kirkon lähellä on ollut Horn-suvun hauta. Tarkkaa tietoa haudan hävityksestä ei ole jäänyt, mutta Helsingfors Dagblad -lehti kertoo vuonna 1871 tämän tapahtuneen ennen vuotta 1818. Lehden ilmestymiaikaan säterin silloiset omistajat olivat käyneet turhaa taistelua saadakseen takaisin kivisen hautakammion.
Linna ja alueen muut rakennukset.
Jäljellä olevat ulkomuurit ovat harmaakiveä ja holvit liuskekiveä, jota on saatu läheisestä Hyypiänvuoresta. Linnanraunion läheisyydessä on 1700-luvulta peräisin oleva Haapaniemen rälssisäterin puinen, mansardikattoinen päärakennus.
Chirpy Chirpy Cheep Cheep

Chirpy Chirpy Cheep Cheep on brittiläisen purukumipopyhtye Middle of the Roadin alkukesästä 1971 julkaisema single, joka myöhemmin oli mukana kappaleen nimikkoalbumilla. Kappale oli Middle of the Roadin suurin menestys, ja se nousi usean viikon ajaksi Britannian levymyyntilistojen ykköseksi. 
Kappaleen samannimisen suomenkielisen version sanoitti Vexi Salmi ja sen levyttivät Koivistolaiset.
Muntin silta

Muntin silta on vuonna 1850 valmistunut kivinen, yksiaukkoinen holvisilta Taivassalossa. Silta sijaitsee nykyisen Kustavintien eli seututien 192 varrella. Sillan pinta-ala on 99 m² ja aukko 2 m. 
Muntin silta yhdisti rakentamisaikanaan vuonna 1850 saaressa sijainneen Koiviston kylän mantereen puolella olleeseen Taivassaloon yli kapean Muntinsalmen, joka on kuroutunut suurelta osin umpeen. Paikalla sijaitsi ennen kivisiltaa 1700-luvun lopulla rakennettu puusilta. Silta sulautuu hyvin ympäristöönsä, ja sen ylittämä salmi on maankohoamisen johdosta kutistunut pieneksi puroksi.
Silta hyväksyttiin museosillaksi vuonna 1982, ja paikalle on pystytetty opastaulu. Silta rakennettiin pitäjän asukkaiden kustannuksella, ja se ladottiin luonnonkivistä niin sanottuna kylmämuurina. Se muistuttaa rakenteeltaan 1700-luvun holvisiltoja. Muntin silta kuuluu Saariston rengastien nähtävyyksiin, ja se kuuluu myös Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Ruijanpahtahanhikki

Ruijanpaasihanhikki eli ruijanpahtahanhikki ("Potentilla chamissonis", syn. "P. arenosa" subsp. "chamissonis", "P. nivea" subsp. "chamissonis") on pohjoinen ja arktinen ruusukasvi. Suomessa laji on harvinainen ja rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen ja kohenevavartinen ruijanpahtahanhikki kasvaa 10–30 cm pitkäksi. Varsi on karvainen. Lehtiruodit ovat myötä-, jäykkä- ja suorakarvaisia. Lehtilapa on kolmisorminen. Lehdykät ovat kapeahkoja, alta karvaisia ja niissä on pitkiä, suippoja laitahampaita. Kukat ovat vaaleankeltaisia ja ne kukkivat heinäkuussa.
Ruijanpahtahanhikki muistuttaa läheisesti hieman pienempikokoista, samoilla paikoilla kasvavaa pahtahanhikkia ("P. nivea"). Lajien välimuodot ovat yleisiä.
Levinneisyys.
Ruijanpahtahanhikin levinneisyysalue on arktinen mutta varsin laikuittainen. Lajia tavataan Fennoskandiassa, Huippuvuorilla, Grönlannissa ja Koillis-Kanadassa. Suomen lähialueilla laji on yleinen Norjassa Ruijan alueella, Petsamossa ja Kuolan niemimaalla. Suomessa ruijanpahtahanhikkia tavataan Kuusamon ja Sallan rotkolaaksoista, Enontekiöltä sekä Utsjoelta.
Elinympäristö.
Ruijanpahtahanhikki kasvaa pääasiassa tuntureiden ja jokilaaksojen kalkkipitoisilla kalliopengermillä ja pahdanaluslouhikoissa. Laji on kalkinsuosija. Suomessa lajin suurimpina uhkina olivat aikaisemmin lähinnä laiton keräily sekä kasvupaikkojen kuluminen. Nykyään suurin tulevaisuuden uhka suppealla alueella kasvavalle lajille on ilmaston lämpiäminen ja sen tuomat epäsuotuisat olosuhteet kasvupaikoilla.
Convolutriloba retrogemma

Convolutriloba retrogemma on litteä punainen mato, joka elää kivikorallien pinnalla.
Madot saavat ravintoa sekä syömällä mikro-organismeja että elimistössään elävien yhteyttävien levien avulla. Siksi ne hakeutuvat mahdollisimman valoisiin paikkoihin.
Näitä matoja on syytetty korallien tuhoamisesta, vaikka ne eivät syö varsinaista korallin kudosta, vaan korallien pinnalla eläviä rataseläimiä ja vastaavia pieneliöitä. Nämä madot kuitenkin saattavat lisääntyä hillittömästi, ja pelkällä massallaan tukahduttaa korallin. Häiriintynyt koralli ei työnnä pyyntilonkeroitaan esille, ja silloin se voi nälkiintyä hengiltä. Madot ovat myös myrkyllisiä, ja matojen joukkokuolema voi myrkyttää muita eliöitä.
Akvaarioista, joissa on pelkkiä kaloja, madot voi myrkyttää, mutta korallien ja selkärangattomien joukossa se ei käy. Myrkyttömiä tapoja ovat mekaaninen poisto ja matoja syövät pedot: Pyjamahuulikala sukulaisineen, "Macropharyngodon"-suvun huulikalat, huumekala ja muut merikokit sekä "Chelidonura varians" -vapaakiduskotilo.
Centre national de la recherche scientifique

Centre national de la recherche scientifique (CNRS) on vuonna 1939 perustettu Ranskan valtion rahoittama tutkimusorganisaatio. Se on suurin perustutkimusta tekevä tutkimusorganisaatio Euroopassa. Vuonna 2009 organisaation seitsemässä instituutissa ja kahdessa kansallisessa instituutissa työskenteli yhteensä 33 600 työntekijää, joista 11 600 oli tutkijoita. Organisaation budjetti vuonna 2009 oli noin 3,4 miljardia euroa.
CNRS:n kymmenen instituuttia ovat:
Merilattanat

Merilattanat (Polycladida) on meressä elävien laakamatojen lahko. Siihen kuuluu hyvin eri näköisiä eläimiä, joista useimmat elävät meressä lähellä rantaa, usein koralliriuttojen yhteydessä. Monet merilattanalajit elävät suurempien selkärangattomien loisina, joko käyttäen isäntäeläintään ravintona tai yleisemmin hakien vain suojaa isäntäeläimen kotelosta. 
Useimmat merilattanalajit ovat alle sentin mittaisia, mutta joukossa on muutamia jättiläislajeja, jotka kasvavat 8–10 senttiä pitkiksi. Merilattanat ovat tyypillisesti lehden muotoisia, toisinaan liehureunaisia, ja monilla on päässään tuntosarvia tai niitä muistuttavia ulokkeita.
Martina Hrašnová

Martina Hrašnová (o.s. Danišová, s. 21. maaliskuuta 1983 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen yleisurheilija, jonka päälaji on moukarinheitto. 
Hrašnová sijoittui Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 moukarissa 12:nneksi, mutta karsiutui kiekonheiton loppukilpailusta. Saman vuoden Riian alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän oli moukarissa neljäs. Santiago de Chilen junioreiden MM-kilpailuissa 2000 hän oli moukarissa viides. Lisäksi hän voitti Euroopan cupin kakkosliigan moukarikilpailun. Seuraavana vuonna hän sai samassa lajissa hopeaa junioreiden EM-kilpailuissa Grossetossa tuloksella 61,97 . Edmontonin MM-kilpailuissa hän putosi karsinnassa, mutta sai hopeaa junioreiden MM-kilpailujen moukarinheitossa Kingstonissa 2002 tuloksella 63,91. Münchenin EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta .
Hrašnová jäi kiinni nandrolonin käytöstä 2003 ja kärsi kilpailukiellon 3. elokuuta 2003 – 2 elokuuta 2005. Vuonna 2006 hän voitti Euroopan cupin kakkosliigan kilpailun sekä moukarinheitossa että kuulantyönnössä. Göteborgin EM-kisoissa ja seuraavan vuoden Osakan MM-kilpailuissa hän putosi moukarin loppukilpailusta. Vuonna 2008 hän voitti Euroopan cupin kakkosliigan moukarikisan, sijoittui kahdeksanneksi Pekingin olympialaisissa tuloksella 71,00 ja toiseksi heitettyään 71,40. Seuraavana vuonna hän voitti moukarinheiton Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kakkosliigassa ja sai hopeaa Belgradin universiadeissa tuloksella 72,85. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sai pronssia viidennen kierroksen heitollaan 74,79. hän oli kolmas tuloksella 70,45.
Hrašnová voitti moukarinheiton Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kakkosliigassa 2011. Hän sai hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa 2012 tuloksella 73,34. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013, mutta voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kolmosliigan 2013 ja kakkosliigan 2014. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa tuloksella 74,66. Hän sijoittui kolmanneksi saman vuoden maanosien cupissa. Hän karsiutui kuulantyönnön loppukilpailusta Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Moukarinheitossa hän voitti samana vuonna Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kolmosliigan kilpailun, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin MM-kilpailuissa. Hän sijoittui 2016 Amsterdamin EM-kilpailuissa moukarinheitossa seitsemänneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Hän voitti seuraavana vuonna Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigan kilpailun ja oli yhdeksäs Dohan MM-kilpailuissa. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Hrašnová heitti moukariennätyksensä 76,90 Trnavassa 16. toukokuuta 2009.
Tele-X

Tele-X oli pohjoismainen tietoliikennesatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 2. huhtikuuta 1989 Ariane 2-kantoraketilla Kourousta. Satelliitin sijainti on 5 astetta itäistä pituutta geostationaarisella radalla.
Sen toteutusta veti Ruotsi, mutta hanketta rahoittivat myös Suomen, Norjan, Tanskan ja Islannin posti- ja telelaitokset. Satelliitin piti tulla pohjoismaisen tietoliikenteen erääksi osaksi, mutta sen käyttö jäi vähäiseksi. Eräs syy oli, ettei Ruotsi sallinut kaupallisen ohjelman välittämistä Tele-X-satelliitilla. Kyseessä oli myös aikansa teknologiakokeilu, joihin kului myös NMT-verkon rakentaminen ja autopuhelimien kehittäminen matkapuhelimiksi. 
Satelliitin toteutus maksoi 160 miljoonaa euroa (ruotsalaisissa lähteissä on mainittu yksi miljardi kruunua), josta Suomen osuus oli vajaat kuusi miljoonaa euroa. Suomen osuus liittyi pelkästään maasegmentin laitteisiin, jotka rakensi Patrian edeltäjä Valmet Lentokoneteollisuus.
Satelliitti, joka rakennettiin Ruotsissa perustui Aerospatialen ja MBB:n Spacebus-300-runkoon. Sen massa oli 1300 kg. Sen toiminta-aika oli kahdeksan vuotta. Se oli kolmiakselistabiloitu satelliitti, jonka koko oli 1,7 m x 2,4 m x 2,4 m. Sen aurinkopaneli tuotti 3000 W sähkötehoa. Satelliitissa oli neljä Ku-kaistan transponderia.
Värysmadot

Värysmadot (Turbellaria) on aiemmin käytössä ollut eläinluokka, joka kuului laakamatojen pääjaksoon. Se käsitti kaikki ne laakamatojen ryhmät, joihin kuului vapaasti eläviä, ei-parasiittisia lajeja. Kolme muuta laakamatoluokkaa käsittivät vain loismatoja. Nykytiedon mukaan värysmatojen luokka ei ole monofyleettinen, ja siksi sen käytöstä taksonomiassa on luovuttu. Nykyään värysmadot luetaan laakamatojen alajaksoihin Catenulida ja Rhabditophora, sekä Xenacoelomorpha-pääjakson alajaksoon Acoelomorpha.
Useimmat värysmadot ovat petoja, jotka elävät merivedessä, mutta niissä on myös joitakin makeassa vedessä ja jopa kosteassa maassa eläviä lajeja. Värysmatoja tunnetaan noin kolmetuhatta lajia, jotka jaetaan kymmenkuntaan lahkoon.
Museosilta

Museosilta on silta, joka on suojeltu esimerkiksi Suomessa rakennussuojelulain perusteella. Tieosuudet voivat olla edelleen käytössä tai jääneet pois käytöstä.
Tiehallinnon ja sen edeltäjän Tie- ja vesirakennuslaitoksen valintaperusteina on ollut sillan valtakunnallinen historiallinen ja kulttuurihistoriallinen merkitys, silta- ja tietekninen merkitys, tie- ja liikennehistoriallinen merkitys, paikallinen erikoismerkitys, ennallaan säilyttämisen edellytykset sekä alkuperäisyys. Valtaosa museosilloista on otettu luetteloon 1980-luvun alkupuolella.
Nykyään vastuu tienpidon perinneasioista kuuluu Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle.
Suomen tieliikenteen museosillat.
Suomessa oli Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen luettelon mukaan vuoden 2012 syyskuussa seuraavat 33 tieliikenteen käytössä olevaa tai ollutta museosiltaa, joista vanhin on vuodelta 1777 ja uusin vuodelta 1959:
Suomen rautateiden museosillat.
Liikenneviraston luettelon mukaan vuoden 2016 alussa Suomessa oli 11 rautatiemuseosiltaa. Vanhin niistä on vuodelta 1900 ja uusin valmistui vuonna 1949.
Tieliikenteen siltojen luettelossa on lisäksi nimellä Korian silta vuonna 1870 rakennettu Riihimäki–Pietari-radan rautatiesilta, joka Korian ratasillan valmistuttua palveli tieliikenteen siltana vuosina 1924–1985 ja sen jälkeen jalankulun ja pyöräilyn siltana uuden Korian maantiesillan valmistuttua.
Museosiltaluettelosta poistetut tieliikenteen sillat.
Tiehallinnon vuoden 2008 alun raportin mukaan museosiltojen luettelossa oli aiemmin myös yhdeksän muuta vanhaa siltaa, jotka on poistettu uudistetusta luettelosta, sekä puinen Vårnäsin silta, joka jouduttiin huonokuntoisena purkamaan vuonna 2008 ja korvaamaan uudella sillalla.
Museovirasto esitti vuonna 2011, että Alvettulan silta suojeltaisiin rakennusperintölain nojalla. Suojelupäätös on vahvistettu ympäristöministeriössä 2014. Nurmijärven Myllysillan katsottiin olevan rakentamisajalleen epätyypillinen, eikä sen säilyttämistä museosiltaluettelossa pidetty perusteltuna.
Anatoli Berezovoi

Anatoli Nikolajevitš Berezovoi (; 11. huhtikuuta 1942 Enem, Krasnodarin aluepiiri, Venäjän SNT – 20. syyskuuta 2014) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Berezovoi valmistui upseeriksi Ilmavoimien akatemiasta ja yleni everstiksi. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 27. huhtikuuta 1970. Hän lensi Sojuz T-5 -avaruusaluksen päällikkönä. Hän siirtyi eläkkeelle 31. lokakuuta 1992 vammauduttuaan aseellisen ryöstön uhrina. Vuodet 1992–1999 hän toimi Venäjän avaruusfederaation varapuheenjohtajana.
Berezovoi oli naimisissa ja perheessä oli kaksi lasta.
Aleksandr Aleksandrov (kosmonautti)

Aleksandr Pavlovitš Aleksandrov (, s. 20. helmikuuta 1943) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Aleksandrov syntyi Moskovassa. Hän on kansallisuudeltaan venäläinen. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi Moskovan Bauman-instituutista vuonna 1969 erikoistuen avaruusalusten asennonsäätöjärjestelmiin. Vuonna 1970 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 1. joulukuuta 1978. Hän lensi Sojuz T-9- ja Sojuz TM-3 -avaruusaluksilla. Hän vietti avaruudessa liki 310 vuorokautta. Aleksandrov erosi kosmonauttijoukoista 26. lokakuuta 1993. Hän jatkoi vastaavissa tehtävissä yrityksissä. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen kahdesti, vuosina 1983 ja 1987.
Aleksandrov on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Gilbert von Rettig

Gilbert von Rettig (14. heinäkuuta 1928 Piikkiö – 16. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen tupakkatehtailija, joka 1980-luvulla oli vuosikaudet Suomen rikkain ihminen. Hän oli perinyt omaisuutensa Rettigin tehtaiden kautta. Hänen isänsä oli vuorineuvos Hans von Rettig.
Gilbert von Rettig ei halunnut elinaikanaan minkäänlaista julkisuutta. Hänestä lienee julkaistu vain yksi valokuva Partekin matrikkelissa.
Yhtiö ja perhe.
Hänen lapsensa Ann Helene von Rettig, Per Cyril von Rettig, Tom Fredric von Rettig ja Hans von Rettig ovat nykyään Rettigin pääomistajia ja hallituksen jäseniä. Yhtiö on luopunut tupakka- ja juomateollisuudesta ja keskittynyt radiaattoreihin, sisäilman laadun säätölaitteisiin, kiinteistökehitykseen ja niiden vuokraukseen sekä varustamoliiketoimintaan.
Viimeisistäkin Rettig-Yhtymän osakkeista Gilbert von Rettig luopui 1993. Loputkin ulkopuoliset lunastettiin pois yhtiöstä ja yhtiöjärjestyksellä määrättiin, ettei omistus tämän jälkeen lipsu kenellekään muulle kuin Gilbert von Rettigin omille jälkeläisille.
Rettigin perilliset ovat hankkineet Ruotsista kolme tunturia sekä niillä sijaitsevat talviurheilukeskukset rinteineen, hotelleineen ja ravintoloineen.
Hilary Mantel

Hilary Mary Mantel DBE (6. heinäkuuta 1952 Glossop, Derbyshire, Englanti – 22. syyskuuta 2022) oli brittiläinen kirjailija ja kriitikko. Mantel kirjoitti muistelmia, novelleja ja historiallisia romaaneja. Hän oli koulutukseltaan juristi.
Nuorena naisena Mantel alkoi kärsiä tuskallisista kivuista, jotka diagnosoitiin aluksi psykiatriseksi ongelmaksi. Sairautta hoidettiin antipsykoottisilla lääkkeillä, jotka aiheuttivat Mantelille psykoottisia häiriöitä. Vasta vuosia myöhemmin kipujen aiheuttajaksi todettiin endometrioosi. Mantelin muistelmateos "Giving Up the Ghost" kertoo hänen nuoruudestaan sekä elämästään tuskallisen sairauden kanssa.
Vuonna 2009 Mantelille myönnettiin Booker-palkinto menestysromaanista "Susipalatsi" ("Wolf Hall"). Mantel sai palkinnon toisen kerran vuonna 2012 romaanistaan "Syytettyjen sali" ("Bring Up the Bodies"), joka on "Susipalatsin" jatko-osa. Kolmas osa sarjaan ilmestyi vuonna 2020.
Gladys Knight

Gladys Maria Knight (s. 28. toukokuuta 1944 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä, joka tunnetaan "soulin keisarinnana". Hän lauloi Gladys Knight &amp; the Pips -yhtyeessä, joka on Rock and Roll Hall of Famessa. Knight on menestynyt myös soolourallaan ja tehnyt yhteistyötä muiden artistien kanssa. Sekä hän että yhtye ovat saaneet Grammyja. Knight esitti elokuvan "007 ja lupa tappaa" (1989) tunnuskappaleen.
Näyttelijänä Knight on esiintynyt muun muassa 1980-luvun sarjassa "Charlie &amp; Co.". Elokuviin, joissa hän on esiintynyt, kuuluvat "20 taalaa" (1993) ja "Murha Hollywoodissa" (2003). Hän sai Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Pipe Dreams" (1976). Hänellä oli myös CableACE-ehdokkuus.
Knight on aktiivinen mormoni. Hän liittyi MAP-kirkon jäseneksi vuonna 1997. Hänellä on vuodesta 1995 ollut tähti Hollywood Walk of Famella.
Jorma Silvasti

Jorma Tapio Silvasti (s. 9. maaliskuuta 1959 Leppävirta) on suomalainen oopperalaulaja.
Silvasti on opiskellut laulua Savonlinnan musiikkiopistossa (Antti Alanko), Sibelius-Akatemiassa Mikko Pasasen johdolla sekä Frankfurt am Mainissa Karl-Heinz Jariuksen oppilaana. Ennen soolouraansa hän lauloi Savonlinnan Oopperajuhlien, Suomen Kansallisoopperan ja Frankfurtin oopperan kuoroissa.
Silvasti on ollut kiinnitettynä Krefeld-Mönchengladbachin oopperan ja Badenin valtionoopperan solistikuntaan Karlsruhessa. Suomen kansallisoopperan solistikuntaan hän kuului vuosina 1991–2014. 
Jorma Silvasti toimi Savonlinnan Oopperajuhlien taiteellisena johtajana vuodet 2014–2019. 
Hän on vieraillut muun mm. New Yorkin Metropolitan-oopperassa, Wienin valtionoopperassa, Lontoon ROH Govent Gardenissa, Berliinin Deutsche Operissa, sekä Bayreuthin musiikkijuhlilla.
Vuosina 2009, 2014 ja 2019 Silvasti toimi kansainvälisen Mirjam Helin -laulukilpailun tuomariston puheenjohtajana.
Brookhaven National Laboratory

Brookhaven National Laboratory (BNL) on vuonna 1947 perustettu moniohjelmallinen valtiollinen laboratorio Long Islandilla, New Yorkissa. Sitä johtaa Brookhaven Science Associates. Henkilökuntaa BNL:llä on noin 3000 ja laitoksen päärahoittajana toimii Yhdysvaltain energiaministeriö.
Laitoksen tutkimusaloja ovat nanoteknologia, biotieteet, korkeaenergia-/ydinfysiikka, avaruussäteily, riippuvaisuustutkimus ja kotimaan (USA) turvallisuusratkaisut.
BNL:n suurimpiin projekteihin kuuluvat mm. raskasionitörmäytin Relativistic Heavy Ion Collider, nanomateriaaleja tutkiva Center for Functional Nanomaterials ja hiukkaskiihdytin National Synchrotron Light Source.
Alkutaipale.
BNL sai alkunsa, kun vuonna 1946 yhdeksän eri yliopiston edustajat muodostivat voittoa tavoittelemattoman yhtiön perustaakseen ydinfysiikan laitoksen. Vuonna 1947 BNL:n nykyinen alue siirrettiin laitoksen perustamista valvoneelle energiaministeriön edeltäjälle Atomic Energy Commissionille, joka myös antoi laitokselle alkupääoman. BNL perustettiin edistämään perustutkimusta fysiikassa, kemiassa, biologiassa sekä atomitieteissä.
Nobel-palkinnot.
BNL:ssä tuotetusta tutkimuksesta on tullut seitsemän Nobel-palkintoa:
Harry Holmes

Harry ”Hap” Holmes (21. helmikuuta 1888 Aurora, Ontario, Kanada – 27. kesäkuuta 1941 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi NHL:n edeltäjäliigassa NHA:ssa vuodet 1912–1915 Toronto Blueshirtsin joukkueessa sekä NHL:ssä Toronto Arenasissa vuosina 1917–1919 ja Detroit Cougarsissa vuosina 1926–1928. Holmes voitti ammattilaisurallaan Stanley Cupin neljässä eri seurassa. Hänet nimitettiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1972.
BigDog

BigDog on nelijalkainen kuljetusrobotti, joka pystyy kantamaan 150 kg:n kuormaa ja liikkumaan epätasaisessa maastossa. Robotin kehitystyöhön ovat osallistuneet Boston Dynamics, Foster-Miller, Jet Propulsion Laboratory ja Harvardin yliopisto.
BigDog painaa 110 kiloa ja on noin metrin korkuinen. Sen etenemisvauhti on enimmillään noin kuusi kilometriä tunnissa ja se selviää 35 asteen noususta. Robotissa on 50 anturia ja lasergyroskooppi, joka huolehtii tasapainosta. BigDog pystyy kävelemään myös jäällä tai kivikossa, eikä se kaadu vaikka sitä potkaisee kylkeen. Robotin voimanlähteenä toimii kaksitahtinen polttomoottori.
Tommy Handley

Thomas "Tommy" Reginald Handley (17. tammikuuta 1892 Liverpool – 9. tammikuuta 1949) oli englantilainen näyttelijä. Hän oli pääosassa BBC:n radiokomediassa "It's That Man Again".
Handley palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen hän esiintyi varieteessa, ja ensimmäistä kertaa radiossa vuonna 1923. Itselleen räätälöidyn komediasarjan "It's That Man Againin" pääosassa Hadley oli syksystä 1939 alkaen. Tommy Hadley kuoli tammikuussa 1949, kolme päivää sarjan viimeiseksi jääneen jakson jälkeen.
Heartsdales

Heartsdales oli japanilainen hip hop -yhtye, johon kuuluivat siskokset Yumi Sugiyama (杉山ユミ, Sugiyama Yumi) ja Emi Sugiyama (杉山エミ, Sugiyama Emi), jotka tunnetaan paremmin heidän taiteilijanimillään Rum ja Jewels. Yhtye toimi vuosina 2001–2006.
Taustatietoa.
Emi syntyi 4. joulukuuta 1976 ja Yumi 17. joulukuuta 1981. Heillä on myös veli. Kaikki sisarukset syntyivät Tokiossa, mutta myöhemmin perhe muutti Yonkersiin, New Yorkiin, lähes heti Yumin syntymän jälkeen. Heidän isänsä työskenteli sisustusarkkitehtinä. Perhe muutti myöhemmin takaisin Japaniin, jossa Yumi meni opiskelemaan Tama Art Universityyn ja Emi Keio Universityyn.
Ya-Kyim

YA-KYIM (ヤキーム; yakīmu) on japanilainen R&amp;B/pop/hip hop-yhtye, johon kuuluvat MC Miku ja laulajat Alisa ja Yurie.
Taustatietoa.
Miku, Alise ja Yurin ovat olleet ystäviä lapsuudesta asti. Vuonna 1999 he osallistuivat tanssijoina japanilaiseen B BOY PARK -tanssiryhmään. He jatkoivat esiintymistä, kunnes vuonna 2002 yhtye perustettiin.
Pirjo

Pirjo on suomalainen naisen etunimi. Lokakuuhun 2025 mennessä nimi on Suomessa annettu noin 34 620 naiselle ja muutamalle miehelle. Yli puolet Pirjoista on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.
Nimen alkulähteenä on Birgitta. Pirjon samoin kuin Birgitankin nimipäivä on 7. lokakuuta, Pyhän Birgitan muistopäivänä.
Saturnus (täsmennyssivu)

Saturnus voi tarkoittaa seuraavia:
Useita Nasan Saturn-kantoraketteja:
Piritta

Piritta on suomalainen naisen etunimi, Birgitta-nimen mukaelma. Suomessa nimi Piritta on syyskuuhun 2025 mennessä annettu noin 2 610 henkilölle, joista yli puolet on 1970-luvulla syntyneitä. Piritan nimipäivä on 7. lokakuuta, Pyhän Birgitan muistopäivänä.
Fazer-liiga 1995–1996

Jääkiekon 1. divisioona 1995–1996 kulki toista ja samalla viimeistä kautta nimellä Fazer-liiga.
Fazer-liiga.
12 parasta jatkoi pudotuspeleihin. Diskos ja Junkkarit putosivat sarjasta karsinnan jälkeen. Sarjaan nousivat Uudenkaupungin Jääkotkat ja Hyvinkään Ahmat.
Leonid Sobolev

Leonid Sergejevitš Sobolev (, 21. heinäkuuta 1898 Irkutsk – 17. helmikuuta 1971 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton toimihenkilö.
Leonid Sobolev syntyi entisen upseerin ja virkamiehen perheeseen. Hän opiskeli Pietarin merisotakoulussa ja palveli upseerina laivastossa vuoteen 1931 saakka. Vuonna 1930 hän liittyi puna-armeijan ja laivaston kirjailijayhdistykseen ja toimi sen Leningradin osaston sihteerinä. Vuodesta 1934 lähtien hän kuului Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallitukseen.
Toisen maailmansodan aikana Sobolev toimi Pravdan kirjeenvaihtajana. Vuonna 1957 hän oli perustamassa Venäjän SFNT:n kirjailijaliittoa, jonka johtajana hän työskenteli kuolemaansa saakka. Hänet tunnettiin Neuvostoliiton kirjallisuuselämän vapautumisen jyrkkänä vastustajana. Vuodesta 1958 lähtien Sobolev toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsenenä ja vuonna 1970 hänet valittiin sen puhemiehistöön. Vuonna 1968 hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen. Hänet on palkittu kolmesti Leninin kunniamerkillä.
Sobolev kuvaa teoksissaan sotalaivastoa ja sen upseeristoa. Suurta huomiota herätti lokakuun vallankumouksen jälkeistä laivaston uudistamista käsittelevä romaani ”Kapitaaliremontti” (oik. ”Peruskorjaus”, "Kapitalnyi remont", 1932). Vuonna 1943 kirjailija sai Stalin-palkinnon toisen maailmansodan aikaisia sankaritarinoita sisältävästä novellikokoelmasta ”Merisielu” ("Morskaja duša", 1942). Romanttista laivaston kuvausta jatkoi pienoisromaani ”Vihreä säde” ("Zeljonyi lutš", 1954). Sobolev tunnetaan myös kazakstanilaisen kirjallisuuden kääntäjänä ja popularisoijana.
Ravea

Ravea, vanhoissa lähteissä joskus myös "Ravijoki" on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee pääosin Laajoen itärannalla.
Historia.
Varhaisin tieto Ravean kylästä on vuodelta 1485. Kylässä tiedetään olleen uuden ajan alussa kaksi tilaa, Storgård eli Isotalo ja Lillgård. Molemmat talot siirtyivät vuonna 1630 Lehtisten kartanon Henrik Flemingin omistukseen. Lillgård säilyi rälssitilana, mutta Isotalo siirtyi kruunun omistukseen jo 1600-luvun lopussa ja siitä tehtiin Lemun Toijalan ratsutilan aputila. Isotalo lunastettiin perintötilaksi vuonna 1766.
Molemmat tilat yhdistettiin 1800-luvun puolivälissä Hietamäen kylän Anttila ja Kartano -nimisten tilojen kanssa Ravean kartanoksi. Tässä vaiheessa myös nyt jo purettu Laajoen rannalla sijainnut Kartanon tilan päärakennus laajennettiin kaksikerroksiseksi ja empiretyyliseksi. Kartano muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1930 ja vuonna 1965 siitä tehtiin sokerijuurikkaan viljelyn koetila.
Ravean kylän vanha kylätontti sijaitsee Laajoen itätöyräällä, vastapäätä Hietamäen kylää ja hävinneen Hietamäen kappelin paikkaa. Nimestään huolimatta myös 1920-luvulla rakennettu Hietamäen rautatieasema sijaitsee Ravean kylässä.