Reiki

Reiki () on näennäistieteellinen luontaishoitomenetelmä, jonka kehitti japanilainen Mikao Usui 1920-luvun alussa. Usui tarkoitti menetelmän fyysisten, emotionaalisten ja henkisten sairauksien hoitoon sekä yleisen hyvinvoinnin edistämiseen ja ylläpitämiseen.
Reiki on yksi uskomuslääkintään kuuluvista hoitomuodoista. Reikiin viitataan usein myös käsitteillä ”vaihtoehtoinen hoitomuoto” sekä ”täydentävä hoitomuoto”. Suomessa reiki-menetelmää on opetettu vuodesta 1985 lähtien. Monet harrastajat pitävät reikiä myös henkisenä elämänasenteena. 
Reikiä on kritisoitu siitä, että siltä puuttuu tieteellinen pohja ja että se on näennäistiedettä. New age -piireissä reiki on kuitenkin suosittua. Tieteellisten tutkimusten mukaan reikihoidoista ei ole hyötyä.
Historia.
Yagon kylässä Etelä-Japanissa syntynyt Mikao Usui opiskeli kiinalaisen kosmologian viittä oppia. Hän omistautui parantamiseen liittyvien tietojen etsimiseen ja perehtyi buddhalaisten oppineiden johdolla erilaisiin meditaatiotekniikoihin. Vuoden 1922 maaliskuussa Usui väitti saavuttaneensa Kioton lähellä sijaitsevalla Kurama-vuorella 21 päivän pituisen paasto- ja mietiskelyvaiheen aikana syvällisen meditaatiokokemuksen, jonka aikana hän kertoi saaneensa yhteyden ”reikienergiaan”, sekä taidon vihkiä muita ihmisiä reikin ”kanaviksi”.
Mikao Usui suunnitteli reikimenetelmälle kolme eri tasoa eli astetta (japaniksi "Shoden", "Okuden" ja "Shinpiden"), joista kolmas aste on opettaja-aste. Hän myös suunnitteli koulutukseen liittyvät initaatioprosessit, "viritykset". Yksi Usuin 20 opettajaoppilaasta, lääkärin koulutuksen saanut Chujiro Hayashi, kehitti menetelmään erityiset niin sanotut käsien hoitoasennot erilaisten terveydellisten ongelmien hoitoa varten. Länteen reiki saapui Hayashin oppilaan Hawayo Takatan (1900–1980) mukana vuonna 1938, ja hänen opettajaoppilaansa levittivät sitä eteenpäin 1980-luvun alusta lähtien. Itse länsimaisen kasvatuksen saanut Takata muokkasi huomattavasti reikin opetusta länsimaisille ihmisille helpommin omaksuttavaan suuntaan. Nykyisin on olemassa Usui Shiki Ryoho -menetelmän lisäksi monia muunnoksia joiden sisältö saattaa huomattavastikin poiketa Usuin menetelmästä.
Takatan kanadalainen oppilas Wanja Elisabeth Twan toi reikimenetelmän Suomeen vuonna 1985. Ensimmäinen suomalainen reikiopettaja oli Aila Norlamo (1922–2000). Norlamo oli merkittävässä asemassa reikin leviämisessä Suomessa, hänellä oli yli sata opettajaoppilasta.
Menetelmä.
Alun perin Usuin reiki oli perinteinen japanilainen, koko elämän ajan noudatettava elämäntapa, johon kuuluu sekä henkisten harjoitusten suorittaminen että omasta terveydestä huolehtiminen kitä eli "elämänenergiaa" kultivoimalla. Harjoituksissa käytetään useita keinoja, joita ovat hengitys, keskittyminen, mietiskely, kotodama (ääni), jumon (mantra), shirushi (symbolit) ja inzou (käsiasento, mudra). Usui ei itse kutsunut sitä reikiksi. Usui-reikin japanilaiset seuraajat noudattavat tätä ki-kultivointia.
Henkilö, joka haluaa oppia käyttämään kitä toisten parantamiseen Kaukoidän perinteisten menetelmien mukaan, käyttää yleensä vuosia oppiakseen kin keräämistä, säilyttämistä ja johtamista. Hän käyttää omaa kitään ja joutuu hoidon jälkeen tekemään harjoituksia, joilla palauttaa oman ki-varastonsa. Usui väitti keksineensä, miten kitä johdetaan suoraan ”universaalista kistä” ravitsemaan ja vahvistamaan omaa tai muiden kehoa sekä miten toinen henkilö voidaan virittää ”ottamaan vastaan” ja ”johtamaan” kitä. Näin ihminen ei reikin oppien mukaan käytä omaa energiaansa vaan voi kitä ”johtaessaan” vahvistaa samalla omaa kitään. Tämä on reiki, joka poikkeaa perinteisestä ki-työskentelystä.
Alkaessaan reiki-istunnon ihmisen väitetään ajatuksen voimalla avaavan itsensä ”universaalille kille” ja antavan sen virrata itseensä. Hän voi käyttää käsiään tai ajatustaan kohdistaakseen kin tiettyihin ruumiinosiin. Toisia hoidettaessa käytetään erilaisia tapoja johtaa kitä kehoon: sormia, käsiä, jalkoja, silmiä, hengitystä, ajatusta, ääntä jne. Käsiä käytettäessä hoito voi olla pelkkää käden päälle panemista (te-a-te) tai erilaisia perinteisiä hierontatapoja, kuten nipistely, taputus, puristelu ja hierominen.
Reikin opettajien mukaan hoitaja kokee usein reikiä antaessaan käsissään erilaisia tuntemuksia (hibiki). Näitä ovat lämpö, kylmyys, virtaus, pistely, heikko, vahva tai äkillinen kipu ja magneettinen vetovoima tai poistyöntäminen. Myös hoidettava voi kokea näitä hoidon kohteena olevassa ruumiinosassa.
Vaikutukset.
Reikin kannattajat väittävät reikin vaikuttavan avaamalla kehon energiakanavia ja antamalla hoidettavalle lisää energiaa sekä tasapainottamalla kehon omaa energiaverkkoa.
Tutkimukset vaikutuksesta.
Uskomushoidoista useissa teoksissaan kirjoittaneen yhdysvaltalaisen Jack Rason mukaan tieteellisissä tutkimuksissa on todettu, että reikihoidolla ei ole terveydellisiä vaikutuksia. Näissä tutkimuksissa reikihoitoa saaneiden terveys ei parantunut lumelääkettä saaneeseen vertailuryhmään verrattuna.
Reikihoitajien koulutus.
Reikin harjoittamisen edellytys on opettajan oppilaalle suorittama energiakanavien aukaisu, jota kutsutaan ”harmonisoinniksi” tai ”viritykseksi” (japaniksi "reiju").
Ensimmäisen asteen kurssilla opetetaan vähintään reikin historia ja periaatteet, ki-käsite, hengitys-, keskittymis- ja mietiskelytekniikat, oman kehon ja toisten ihmisten käsillä hoitaminen eli te-a-te, käsiasennot ja hibiki. Virityksiä on tavallisesti neljä, mutta tämä vaihtelee opettajasta riippuen. Toisen asteen kurssilla opetetaan shirushit ja kotodamat, opettajasta riippuen myös jumonit ja inzout. Jommallakummalla kurssilla opetetaan sairauksien paikantaminen ("byosen reikan-ho"). Kurssit opetetaan yleensä 2–3 päivän kuluessa. Kolmannen eli reikin opettaja-asteen opinnot kestävät perinteisessä reikiopetuksessa yleensä yhdestä useampaan vuoteen.
Tutkimus, kriittinen tarkastelu ja kritiikki.
Tieteellinen tutkimus.
Reiki-menetelmä perustuu oletetun "ki"n tai "elämänvoiman" olemassaoloon. Tällaisia voimia ei ole havaittu tieteellisissä koeolosuhteissa.
Vuonna 2008 suoritettiin systemaattinen kirjallisuuskatsaus kliinisiin kokeisiin. Yhdeksän tutkimusta sopi asetettuihin kriteereihin: Tutkimuksen laatu mitattiin muunnetulla Jadad-asteikolla (engl. Jadad scale). Tutkimukset, jotka eivät käyttäneet satunnaisotantaa suljettiin pois. Suurimmassa osassa tutkimuksia metodologiassa oli virheitä: otokset olivat pieniä, tutkimusasetelma ja tulosten raportointi oli epätarkkaa. Suurin yksittäinen ongelma oli kontrolliryhmien puuttuminen, muun muassa plaseboilmiön erottamiseksi. Näin virheelliset koejärjestelyt ovat epäluotettavia ja tuottavat liioiteltuja tuloksia hoidoista, eikä näin ollen voida osoittaa, että reiki olisi sopiva hoitomuoto tai liitännäishoitomuoto mihinkään lääketieteelliseen vaivaan, tai että siitä olisi mitään hyötyä placebo-ilmiötä pitemmälle. Reikihoitojen placebo-tutkimus on osoittautunut haasteelliseksi, sillä realistisen placebon suunnittelu on vaikeaa. 
Vuonna 2009 "The Journal of Alternative and Complementary Medicine" raportoi kattavassa katsauksessaan, että vakavat metodologiset ja raportointiongelmat reikihoitojen tutkimuksissa estävät johtopäätösten tekemisen hoitojen tehosta.
Turvallisuus ja tehokkuus.
Amerikan syöpäyhdistys (American Cancer Society) on todennut reikiä ympäröivän tutkimuksen olevan heikosti suoritettua ja toteaakin: ”Nykyiset tieteelliset todisteet eivät tue väitteitä reikin kyvystä parantaa syöpiä tai muita sairauksia. Lisätutkimukset näyttänevät kuinka paljon, jos yhtään, reikihoidot parantavat potilaan hyvinvointia.” National Center for Complementary and Alternative Medicine tukee tätä tulkintaa muistuttaen että vaihtoehtoterapioiden "energiakenttiä" ei ole havaittu tieteellisillä metodeilla.
Reikihoitoja vaivaavat vaihtoehtohoitojen tyypilliset turvallisuusongelmat. Potilaiden pelätään karttavan tavanomaisia lääketieteellisiä hoitoja ja suosivan vaihtoehtoisia hoitoja, joiden teho on osoittamatta. Reikihoitojen antajat voivat rohkaista asiakkaitaan välttämään lääkäreitä vaivoihinsa koska reiki olisi riittävä hoito.
Sisäiset kiistat.
Reikiä harjoitetaan ja opetetaan monella tavalla ja tämä on johtanut kiistoihin ryhmittymien välillä. Kiistaa on muun muassa reiki-energian luonteesta, kurssien hinnoittelusta, opetusmetodeista, symbolien salaisuudesta ja herkistäytymismetodeista (engl. "attunement").
Reiki uskonnollisessa perspektiivissä.
Koska reikiä on toisinaan väitetty uskonnollisesti neutraaliksi, on Yhdysvaltain katolinen piispainkonferenssi ottanut siihen virallisesti kantaa vuonna 2009 julkaistussa dokumentissa.