tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Achraf Dari

Achraf Dari (; s. 6. toukokuuta 1999 Casablanca) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssäissa pelaavaa Brestiä. Hän on pelannut Marokon maajoukkueessa joulukuusta 2021 alkaen.
Dari aloitti liigauransa Marokossa Wydad Casablancan joukkueessa. Hän voitti Marokon liigamestaruuden vuosina 2019, 2021 ja 2022 sekä Afrikan Mestarien liigan vuonna 2022. Hän siirtyi kesällä 2022 ranskalaisseura Brestiin. Hän on pelannut kaudella 2022–2023 marraskuun loppuun mennessä Ligue 1:ssä kymmenen ottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt yhden maalin, elokuussa Angersia vastaan.
Dari pelasi Marokon nuorisomaajoukkueissa. Marokon A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran joulukuussa 2021 FIFA Arab Cupissa Saudi-Arabiaa vastaan. Hän kuului Marokon joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022, joissa Marokko eteni ensimmäisenä afrikkalaismaana välieriin. Marokon alkulohko-otteluissa ja neljännesvälierässä Dari ei saanut peliaikaa mutta pääsi puolivälieräottelussa Portugalia vastaan 57. minuutilla vaihdosta kentälle kapteeni Romain Saïssin loukkaannuttua. Välierässä ja pronssiottelussa Dari pelasi avauskokoonpanossa, ja jälkimmäisessä hän teki Kroatiaa vastaan joukkueensa ainoan ja maajoukkueuransa ensimmäisen maalin. Dari on jouluun 2022 mennessä pelannut kaikkiaan seitsemän A-maaottelua, joissa hän on ollut viisi kertaa avauskokoonpanossa.
Hyvinkäänkylän työväentalo

Hyvinkäänkylän työväentalo on Hyvinkäällä sijaitseva aktiivisessa käytössä oleva työväentalo. 
Historiaa.
Joulukuussa 1905 perustettiin Hyvinkäänkylän palvelijain, torppareiden ja itsellisten yhdistys. Se toimi aluksi Hyvinkään työväenyhdistyksen alaosastona mutta rekisteröityi vuonna 1909 itsenäiseksi Hyvinkäänkylän työväenyhdistykseksi. Perustavassa kokouksessa oli valittu 10-henkinen huvitoimikunta, jonka tehtävänä oli huvien järjestämisen lisäksi varojen hankinta työväentalon rakennusrahastoon. Ennen työväentalon rakentamista yhdistyksellä oli tanssilava, jossa ensimmäiset tanssit järjestettiin jo vuonna 1907. Hyvinkään työväenyhdistys yhdistyi vuonna 1996 Hyvinkäänkylän työväenyhdistykseen.
Rakennus.
Vuonna 1908 yhdistys osti 7 500 m²:n tontin muodollisella yhden markan hinnalla Mutilan kartanolta. Talo rakennettiin talkoilla. Torpparit ajoivat tukit hevosillaan rakennuspaikalle, missä ne veistettiin talon rakennushirsiksi. Yhdistyksen ensimmäinen kokous pidettiin uudessa työväentalossa vuonna 1909. Työväentalossa on säilytetty alkuperäiset huonetilat: juhlasali näyttämöineen, kokoushuone, ravintola ja keittiö, eteinen, harjoitussali ja talonmiehen asunto.
Toisen maailmansodan jälkeen taloa kunnostettiin, lattia uusittiin talkootyönä. Työväentaloa on laajennettu vuosina 1920, 1939 ja 1947. Pärekatto vaihdettiin peltikatoksi vuonna 1939. Sisäseinät ja katto olivat paneloituja, mutta vuonna 1947 ne peitettiin pahvilla ja seinät tapetoitiin. Ikkunoita on muutettu vuonna 1939 ja kuisteja vuonna 1970. Hyvinkään kaupunki on antanut avustusta vesi- ja viemäriuudistukseen ja opetusministeriö talon ulkoseinien korjaukseen.
Toimintaa työväentalolla.
Työväenyhdistys järjesti jäsenille perheineen joulu- ja kuusijuhlia. Vuonna 1910 järjestettiin joulupäivän iltana juhla, jossa yhdistys tarjosi kaksi kuppia kahvia tai teetä, toisen leivän kanssa. Vuonna 1916 yhdistyksen 10-vuotisjuhlissa oli puhujana Oskari Tokoi. Kansalaissodan aikana vuonna 1918 työväentalolla oli punakaartin esikunta. Vuonna 1934 kylän kansakoulu paloi ja työväentalo toimi tilapäisenä kansakouluna. Vuosina 1940–1944 talo toimi Suomen armeijan koulutuskeskuksena..
Työväenyhdistys perusti vuonna 1916 rahaston torvien ostoa varten. Torvet seitsikkoa varten hankittiin käytettyinä Pelastusarmeijalta. Ensimmäisen kerran soittokunta, nykyiseltä nimeltään Hyvinkäänkylän Puhallinorkesteri, esiintyi vuonna 1920. Sen jälkeen se oli mukana vappumarsseilla, esiintyi yhdistyksen juhlissa ja osallistui kilpailuihin. Vuonna 1920 alkoi loputon tanssien, iltamien, kurssien ja arpajaisten järjestäminen.
Hyvinkäänkylän työväentalo on edelleen aktiivisessa käytössä. Tiloja vuokrataan juhla- ja kokouskäyttöön.
Hyvinkään työväentalo

Hyvinkään työväentalo oli Hyvinkäällä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Hyvinkään työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistys oli perustettu ensimmäisen kerran jo vuonna 1900. Senaatti vahvisti jo yhdistyksen säännötkin, mutta kuvernööri ei perustamisesta hyväksynyt. Toisellakin kerralla vuonna 1902 yhdistyksen perustaminen raukesi. Perustamiskokouksessa vuonna 1905 oli läsnä 50 henkilöä, joista 43 liittyi jäseniksi. Vuoden lopulla jäsenmäärä oli jo 205..
Sisällissodan jälkeen työväenyhdistys siirtyi kommunistien haltuun 1920-luvulla. Yhdistys erosi Sosialidemokraattisesta puolueesta kuitenkin vasta vuonna 1928. Kihlakunnanoikeuden päätöksellä työväenyhdistys lakkautettiin huhtikuussa 1928. Yhdistyksen omaisuus oli kuitenkin ehditty lahjoittaa Hyvinkään Rakennustyöväen ammattiosastolle. Työväentalo suljettiin kesällä 1930 ja ikkunat naulattiin kiinni. Toukokuussa 1932 työväentalo oli pakkohuutokaupassa, jossa se huudettiin sosialidemokraattien perustamalle Kansantalo Oy:lle. Talon nimi muutettiin Kansantaloksi. 1960-luvulla talo jouduttiin vuokraamaan osittain ulkopuoliselle käyttäjälle. Vanhan talon ylläpitäminen kävi kuitenkin työväenyhdistykselle liian raskaaksi, ja 1970-luvun lopulla talo päätettiin purkaa. Talon tilalle rakennettiin kaksi kerrostaloa, joihin Hyvinkään Sos.dem. työväenyhdistys sai 190 m²:n kerhotilan. Hyvinkään Sos.dem. työväenyhdistys yhdistyi Hyvinkäänkylän työväenyhdistykseen vuonna 1996.
Rakennus.
Työväentaloa varten saatiin työväenyhdistyksen perustamisen jälkeen vuonna 1905 vuokralle 3 525 m²:n tontti. Myös hirret rakennusta varten ostettiin. Työväentalon tupaantuliaisia vietettiin vuonna 1908, ja vihkiäiset olivat vuonna 1911 talon valmistuttua. Työväentalo oli suuri. Lattiapinta-ala oli 660 m², josta juhlasalin osuus oli 210 m² ja näyttämön 110 m². Ravintolatilaa oli 55 m² ja keittiötiloja 20 m². Talo tuli maksamaan 30 000 markkaa, josta velaksi jäi yhdistykselle 9 000 markkaa. Rahoitusta hankittiin iltamilla ja arpajaisilla. Myös Sosialidemokraattiselta puolueelta saatiin laina.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla toimi jo vuonna 1908 näytelmäseura. Ammattiohjaajaan ei yhdistyksellä ollut varaa. Vahtimestarin toimen haltijalta edellytettiin, että hän pystyy ohjaamaan myös näytelmäesityksiä. Vuonna 1915 näyttämöllä oli ollut sekä keväällä että syksyllä yli 40 esitystä. Näytelmäseuran lisäksi yhdistyksellä oli vuonna 1910 perustettu torvisoittokunta.
Omar Apollo

Omar Apollo on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä.
Omar Apollon vanhemmat ovat Yhdysvaltoihin muuttaneita meksikolaisia, isä muutti maahan 1979 ja äiti 1990-luvun alussa. Hän opetteli soittamaan kitaraa ja laulamaan YouTuben cover-videoilta ja julkaisi kappaleitaan SoundCloud-julkaisupalvelussa.
Suositun esikoissinglen ”Ugotme” hän julkaisi vuonna 2017 Spotifyssa. Hyvän vastaanoton sai esikoisalbumi "Ivory", joka julkaistiin huhtikuussa 2022. Hän on tehnyt yhteistyötä Pharrell Williamsin, Kali Uchisin ja Daniel Caesarin kanssa.
Omar Apollo on säveltänyt, sanoittanut ja tuottanut omia kappaleitaan. Hän laulaa sekä englanniksi että espanjaksi. Kappaleet ”En el olvido” ja ”Dos uno nueve” ovat saaneet innoituksensa meksikolaisesta corrido-musiikista.
Apollo oli Latin Grammy -ehdokkaana vuonna 2021 yhteistyöstään espanjalaisen artistin C. Tanganan kappaleella ”Te olvidaste” ja parhaan uuden artistin Grammy-ehdokkaana vuonna 2023. Concord Music Publishing solmi maailmanlaajuisen julkaisusopimuksen Apollon kanssa vuonna 2022.
Tidningen Härjedalen

Tidningen Härjedalen (lyh. TH) on ruotsalainen vuonna 1944 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Härjedalen. Se ilmestyy kerran viikossa ja kuuluu Bonnier-koserniin.
Qolşärif

Qolşärif (, ) on Venäjällä Kazanin Kremlissä (Tatarstan) sijaitseva moskeija. Alun perin Qolşärif rakennettiin 1500-luvulla. Se nimettiin runoilija-imaami Qolşärifin mukaan. Hän ja lukuisat oppilaansa kuolivat puolustaessaan Kazania sen piirityksen aikaan vuonna 1552, jolloin Iivana Julman joukkojen toimesta moskeija tuhoutui. Vuoden 1995 syksyllä moskeijan uudelleenrakennus aloitettiin. Sen rakentaminen maksoi noin 400-500 miljoonaa ruplaa, joka paljolti saatiin lahjoituksista. Moskeija avattiin 24. kesäkuuta 2005, Kazanin täyttäessä tuhat vuotta. Moskeija on Euroopan suurimpia.
Phyllotopsidaceae

Phyllotopsidaceae on Agaricales-lahkoon kuuluva sieniheimo, joka sisältää neljä sukua valkoitiöisiä helttasieniä. Lisäksi hoikkanuijakkaat ("Macrotyphula") kuuluvat joidenkin tutkimusten perusteella samaan heimoon. Phyllotopsidaceae-lajit ovat lahottajasieniä. Itiöpöly vaihtelee valkoisesta vaaleanpunaiseen. Phyllotopsidaceae-heimon luokittelu perustuu molekyylifylogeneettisiin tutkimuksiin. Synapomorfioita eli kehittyneitä tuntomerkkejä, jotka selkeästi yhdistäisivät heimon suvut, ei tunneta.
Suvut.
Heimo sisältää seuraavat suvut:
Abigail Kinoiki Kekaulike Kawānanakoa

Abigail Kinoiki Kekaulike Kawānanakoa (23. huhtikuuta 1926 Honolulu – 11. joulukuuta 2022) oli havaijilainen perijätär ja prinsessa, joka toimi aktiivisesti havaijin kielen ja havaijilaisen kulttuurin puolustajana. Kawānanakoa on Havaijin kuningaskunnan kruununperillisen David Kawānanakoan jälkeläinen. Huolimatta taustastaan Kawānanakoa ei koskaan tavoitellut kruunua.
Kawānanakoa syntyi vuonna 1926 Honolulussa. Hän kävi yksityistä Punahou-koulua ja suoritti toisen asteen opintonsa Shanghaissa ja Kaliforniassa. Kawānanakoan isoisoisä, James Campbell, oli jättänyt perheelleen perinnöksi maansa ja omaisuutensa, joka toimi aluksi rahastona. Kun se realisoitiin vuonna 2007, Kawānanakoan omaisuudeksi arvioitiin 250 miljoonaa dollaria. Hän piti myös kilpahevosia ja toimi ‘Iolanin palatsia ylläpitävän Friends of Iolani -järjestön puheenjohtajana yli 25 vuoden ajan.
Vuonna 2017 Kawānanakoa meni naimisiin pitkäaikaisen kumppaninsa Veronica Gail Worthin kanssa. Heidät vihki entinen Havaijin korkeimman oikeuden presidentti Steven Levinson. Kawānanakoa oli aikaisemmin ollut kihloissa miehen kanssa.
Omaisuuttaan Kawānanakoa käytti havaijilaisen kulttuurin tukemiseen rahoittamalla stipendejä sekä vastustamalla Honolulun junarataa ja Mauna Kean teleskoopin rakentamista. Lisäksi hän on lainannut kuningas Kalākaualta ja kuningatar Kapi‘olanilta perimäänsä omaisuutta julkisiin näytöksiin. Hän rahoitti myös Merrie Monarch Festivalia sekä havaijin kielen elvytystä tukevan ‘Aha Pūnana Leo -järjestön toimintaa.
Kawānanakoa kuoli 11. joulukuuta 2022. Hänen kuolinsyytään ei ilmoitettu, mutta hänellä tiedetään kuitenkin olleen terveysongelmia. Kuvernööri Josh Green määräsi suruliputuksen kaikissa julkisissa rakennuksissa viikon ajaksi.
Eero Koivulehto

Eero Reino Koivulehto (16. kesäkuuta 1923 Viipuri – 25. kesäkuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Koivulehdon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Reino Veikko Koivulehto, aiemmin Björklund, ja Elvi Edith Eriksson ja puoliso vuodesta 1945 Sirkka Raili Riisla. Koivulehto tuli ylioppilaaksi Viipurin reaalikoulun maanviljelys- ja kauppalyseosta 1940 ja harjoitti lainopin opintoja Helsingin yliopistossa 1940–1941. Hän oli Rauta- ja Konetarvike Oy:n, vuodesta 1978 Rauta ja Konetarve Oy, konttoripäällikkö Helsingissä 1945–1953, varatoimitusjohtaja ja hallituksen jäsen vuodesta 1954 ja toimitusjohtaja vuodesta 1962. Koivulehto oli myös Viipurin Autola Oy:n toimitusjohtaja 1954–1956 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1957 ja Suomen Auto Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 1962. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Koivulehto oli sotilasarvoltaan reservin luutnantti (1956). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983. Rallia nuorempana harrastanut Koivulehto voitti voitti 1955 ja 1956 Hankirallin, kartanlukijanaan Erkki Haarla.
Diplomi-insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja Yrjö Koivulehto (1925–1992), joka sai myöskin kauppaneuvoksen arvonimen, oli Eero Koivulehdon veli.
Mauno Porvari

Mauno Toimi Ensio Porvari (13. marraskuuta 1923 Hamina – 23. tammikuuta 2009 Gran Canaria Espanja) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Porvarin vanhemmat olivat konstaapeli Toimi Edvart Porvari ja Alma Elina Villikka ja puoliso vuodesta 1947 terveydenhoitaja Hilkka Inkeri Silvo. Porvari tuli ylioppilaaksi Haminan yhteislyseosta 1945 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1950. Hän oli Ristiniemen Oy:n, myöhemmin Ristiniemi Oy, hankintametsänhoitaja 1950–1956, isännöitsijä 1957–1960, toimitusjohtaja 1960–1987 ja johtokunnan, sittemmin hallitus, puhenejohtaja 1960–1987. Haminan kaupunginhallituksen jäsen Porvari oli 1958–1972 ja Haminan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1961 ja toimi kaupunginjohtajan varamiehenä 1961–1972. Hänellä oli myös liike-elämän luottamustehtäviä. Molempiin sotiin osallistunut Porvari oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1968). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983.
Pertti Saarinen

Pertti Vilho Saarinen (19. huhtikuuta 1927 Suistamo – 7. maaliskuuta 2011 Lahti) oli suomalainen urheiluvälinealan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Suistamolla syntyneen ja kauppateknikoksi valmistuneen Saarisen puoliso vuodesta 1953 oli Leena Marjatta Saarinen. Pertti Saarinen oli Urheiluliike Jalonen Oy:n harjoittelija ja myyjä Lahdessa 1940–1949, Savon Urheilukeskus Oy:n liikkeenjohtaja Varkaudessa 1949–1954, Urheilu-Saarisen perustaja ja johtaja Lahdessa vuodesta 1954, Ky Urheilu-Saarinen, P. Saarinen &amp; Co:n omistaja ja johtaja vuodesta 1975 ja Urheiluvalinnan omistaja ja johtaja vuodesta 1968. Saarinen oli myös Suomen Intersport ry:n perustajajäsen ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1968, Suomen Intersport Oy:n perustajaosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1968 ja Intercontact Oy:n perustajia ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1972. Hänellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Saarinen sai 1983. Päijät-Hämeen Yrittäjien kulttuuri- ja koulutusrahastoon perustettiin hänen lahjoituksensa turvin Pertti Saarisen nimikkorahasto. Urheilua monipuolisesti harrastanut ja urheilujärjestöissä vaikuttanut Saarinen osallistui Finlandia-hiihtoon yhteensä kaksitoista kertaa.
Jussi Lassila

Jussi Lassila (s. 1974) on Ulkopoliittisen instituutin vanhempi tutkija ja Venäjän kulttuurin ja kielen dosentti Jyväskylän yliopistossa, jonka tutkimuskohteina ovat Venäjän politiikka ja yhteiskunta, erityisesti Venäjän sisäpolitiikka, identiteettipolitiikka (nationalismi ja populismi) ja poliittinen viestintä.
Ura.
Varhainen ura.
Lassila kirjoitti ylioppilaaksi Laurin lukiosta Salossa 1993, suoritti varusmiespalveluksen Turun rannikkorykmentissä 1994 ja opiskeli vuosina 1995–1997 Tarton yliopistossa viron kieltä ja kulttuuria. Lukuvuonna 1997-98 hän jatkoi venäjän kielen opiskelulla Forssan aikuiskoulutuskeskuksessa ja Herzenin yliopistossa Pietarissa. Vuonna 1998 hän aloitti opinnot Jyväskylän yliopistossa pääaineena venäjän kieli ja kirjallisuus ja sivuaineena valtio-oppi. Hän oli kesän 2000 harjoittelijana Suomen Pietarin instituutissa ja seuraavana vuonna hän oli Aleksanteri-instituutin työharjoitteluhankkeessa Etelä-Karjalan maaseutukeskuksen Venäjä- ja Viro-suhteiden projektisihteerinä.
Lassila valmistui filosofian maisteriksi syyskuussa 2002 Jyväskylän yliopistosta. Ennen valmistumistaan hän oli kesän 2002 töissä Pietarissa Matkailun edistämiskeskuksessa harjoittelijana, ja syksyllä hän pääsi Suomen Pietarin konsulaattiin viisumivirkailijaksi kahden vuoden sopimuksella. Hän suoritti opettajan pedagogiset opinnot lukuvuonna 2004-2005 Helsingin yliopistossa.
Tutkijana.
Vuonna 2005 hän sai Joensuun yliopistosta humanistisen tiedekunnan apurahan ja aloitti päätoimisesti tekemään väitöskirjaansa. Hän haki samana vuonna myös nelivuotista tutkijakoulupaikkaa valtakunnallisesta Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuksen tutkijakoulusta Aleksanteri-instituutissa, jonne hänet valittiin. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 2011 väitöskirjalla "Anticipating Ideal Youth in Putin’s Russia: The Web-Texts, Communicative Demands, and Symbolic Capital of the Youth Movements “Nashi” and “Idushchie Vmeste“", joka käsitteli Kremliä tukevien nuorisojärjestöjen poliittista viestintää. Ennen siirtymistään Ulkopoliittiseen instituuttiin huhtikuussa 2017 Lassila työskenteli tutkijatohtorina Aleksanteri-instituutissa.
Lassila on Venäjän kulttuurin ja kielen dosentti Jyväskylän yliopistossa.
Raskas kalusto

Raskas kalusto tai raskas koneisto tarkoittaa itseliikkuvia tai siirrettäviä koneita. Raskasta kalustoa käytetään muun muassa rakennusteollisuudessa, kaivostoiminnassa ja metsäteollisuudessa.
Esimerkkejä raskaasta kalustosta ovat puskutraktorit, pyöräkuormaajat metsätyökoneet ja ajoneuvoyhdistelmät.
Koneteollisuus

Koneteollisuus on metalliteollisuuden toimiala, johon liittyy koneiden valmistaminen ja huoltaminen.
Koneteollisuus kuuluu perinteisesti raskaaseen teollisuuteen.
Koneteollisuuden tuotteita käytetään muun muassa maataloudessa, kaivostoiminnassa ja rakennusteollisuudessa.
Historia.
Koneteollisuus syntyi teollisen vallankumouksen myötä. Vesivoimalla toimivaa kehruukonetta seurasi kutomakone ja höyryn käyttö voimanlähteenä. James Watt kehitti parannuksia höyrykoneeseen, joka yleistyi tehtaissa ja päätyi käyttöön rautateillä ja laivoissa.
Taljalan työväentalo Huvimäki

Taljalan työväentalo Huvimäki on entisen Kalvolan kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Hämeenlinnaa) Taljalan kylässä sijaitseva entinen työväentalo. 
Historiaa.
Taljalan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Perustavassa kokouksessa läsnä oli yli sata henkeä, joista 58 liittyi yhdistykseen. Alkuun yhdistys vuokrasi kolmen huoneen taloa. Taloon kuului myös pakarihuone, jota yhdistyksen jäsenet saivat käyttää leipomiseen. Oman talon yhdistys rakensi vuosien 1909–1910 aikana, ja se oli Kalvolan ensimmäinen työväentalo. Rakennushanketta rahoitettiin lainaamalla muilta työväenyhdistyksiltä sekä yhdeltä yksityishenkilöltä.
Talo oli valmis keväällä 1910; ensimmäinen kokous pidettiin 10.4., ja muutamaa viikkoa myöhemmin kunnallisjärjestön vappujuhla pidettiin Taljalan työväentalolla.
Sisällissodan aikaan talo takavarikoitiin ja siellä ollut yhdistyksen omaisuus vietiin. Sitä yritettiin saada takaisin lehti-ilmoituksen avulla sekä vierailemalla henkilökohtaisesti suojeluskunnan esikunnassa. Ensimmäinen kokous takavarikosta vapautuneella talolla päästiin pitämään kesällä 1919. Samana vuonna pidettiin myös kuusi muuta kokousta sekä seitsemät iltamat. Yhdistyksen toiminnasta olivat tuossa vaiheessa vastuussa sen naisjäsenet, jotka täyttivät kaikki yhdistyksen toimihenkilöpaikat miesten kaaduttua sodassa tai jouduttua vankilaan.
1970-luvulle tultaessa yhdistyksen jäsenmäärä oli pienentynyt ja varainhankinta oli vaikeaa. Iittalan työväenyhdistys maksoi pitkään Taljalan työväentalon sähkölaskut. Lopulta vuoden 1984 alusta kaikki Kalvolan työväenyhdistykset Rimmin työväenyhdistystä lukuun ottamatta yhdistyivät yhdeksi, Kalvolan Sosialidemokraatit ry -nimiseksi yhdistykseksi. Uusi yhdistys antoi Taljalan työväentalon Taljalan kylätoimikunnan käyttöön. Talon myöhemmästä käytöstä ei ole tietoa, mutta se oli ilmeisesti vuonna 2019 vielä pystyssä. 
Toimintaa työväentalolla.
Talolla pidettiin muun muassa kokouksia ja iltamia. Sotien jälkeen perustettiin työväenyhdistyksen alaosastoksi urheiluseura Taljalan Veikot, mutta pian muodostui työväen kyläseuraksi itsenäinen Taljalan Tahto. Yhdistys alkoi tukea Tahtoa antamalla talonsa ilmaiseksi käyttöön harjoituksia varten.
Fanni-tunnetaitosarja

Fanni-tunnetaitosarja on psykologikaksikko Julia Pöyhösen ja Heidi Livingstonin kirjoittama tunnetaitoja tukeva kirjasarja. 
Kirjojen tapahtumapaikkana on Vinhavaara, jossa Fanni-norsu, Ralf-liikeri ja mustajoutsenkaksoset Lenni ja Lilli seikkailevat. 
Fanni-sarjan 4-8 -vuotiaille suunnatut nimikkokirjat on kuvittanut Linnea Bellamine. 
Fanni ja pikkuinen Miu-kirjassa (2023) syntynyt pikkuliikeri aloitti spinoff-sarjan 0-3 -vuotiaille. Miu-sarjan on kuvittanut Larissa Saloranta. 
Hyvän vanhemman salaisuus (2023) on vanhemmille suunnattu tietokirja, jonka sarjakuvat on kuvittanut Jenni Kuhalainen. 
Kirjojen käännösoikeudet on myyty 7 maahan (Norja, Viro, Puola, Romania, Kiina, Etelä-Korea, Brasilia). Ruotsinkieliset käännökset julkaistiin Suomessa syksyllä 2024. 
Musiikki.
Mitä Miu tuntee? -albumi (2024)
Sateenkaarta pitkin - single (2024)
Uniseikkailu odottaa - single (2024)
Muuta.
Kiteelle rakennettiin Fanni-tunnetaitopuisto 2023.
Metsola x Fanni Emotions lastenvaatemallisto julkaistiin 2023.
Nukketeatteri Sampossa esitetään Fanni-kirjoihin pohjautuvaa Fanni -näytelmää. Esityksen ensi-ilta oli keväällä 2023.
Lähteet.
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnot vuodelle 2022 jaettiin
Punni-palkinto 2020
Palkittuun kirja­sarjaan perustuva nukketeatteri­esitys opettaa tunteiden säätelyä
Pedro Nunes (matemaatikko)

Pedro Nunes (tai Nunez, Nuñez, latinaksi "Petrus Nonius") (1492 Alcácer do Sal, Portugali – 1577 Coimbra, Portugali) oli portugalilainen matemaatikko, maantieteilijä ja tähtitieteilijä.
Elämä ja ura.
Nunes opiskeli muinaisia kieliä, filosofiaa ja lääketiedettä Lissabonissa ja matematiikkaa Salamancassa. Vuonna 1519 hän lähti tullitarkastajaksi Goalle Intiaan, josta palasi vuonna 1529 kuninkaalliseksi kosmografiksi. Luennoituaan kolme vuotta Lissabonissa hänelle perustettiin Coimbran yliopistoon korkeamman matematiikan professuuri, jota hän hoiti vuosina 1544–1562. Hän kävi keskusteluja ulkomaisten oppineiden kanssa, erityisesti ranskalaisen matemaatikon Oronce Finen kanssa. Hän toimi myös Portugalin hallitsijasuvun kotiopettaja.
Nunes tutki ensimmäisenä loksodromista käyrää, joka on tärkeä navigoinnin kannalta. Hän oli myös ensimmäinen, joka ehdotti menetelmää hämärän pituuden laskemiseksi. Tähtitieteellisten mittausten tarkempaa suorittamista varten hän rakensi astrolabin tuloksia tarkentaneen mittalaitteen. Hänen kirjoituksistaan voidaan mainita "Tratado da Esphera" (1537), runsaasti kommentoitu käännös osista Klaudios Ptolemaioksen teosta, "De crepusculis" (1542) ja "De arte atque ratione navigandi" (1546). Hänen selkeä selontekonsa portugalilaisten tutkimusmatkailijoiden varhaisista tieteellisistä välineistä oli kuuluisa. Hänen kirjoitustensa täydellinen painos ilmestyi Baselissa vuonna 1592. Noonio-asteikko on nimetty Nunesin mukaan.
Olavi Tammimies

Olavi Tammimies (s. 17. syyskuuta 1950 Rovaniemi) on pitkän uran rovaniemeläisessä jalkapallossa tehnyt valmentaja. Hän on toiminut kahteen otteeseen Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana.
Jalkapallossa Olavi Tammimiehen pelipaikka oli omalla jalkapallouralla maalivahti. Lukiolaisena hän oli mukana Rovaniemen lyseon joukkueessa, joka voitti kaksi kertaa oppikoulujen Suomen mestaruuden 1960-luvun lopulla. Oma peliura kulki alasarjoissa, silloisessa Maakuntasarjassa, Rovaniemen Pallon ja Rovaniemen Reippaan riveissä.
Vuonna 1978 alkoi Olavi Tammimiehen valmentajaura. Ensimmäisenä valmentajatehtävänä oli Rovaniemen Reippaan kakkosvalmentajuus. Ensimmäinen päävalmentajuus oli 1980-luvun alussa kemijärveläisessä Isokylän Pallo-Pojissa (IPP). Sen jälkeen hän jatkoi Kolmosen Rovaniemen Lapissa. Lappi-kauteen liittyi erikoinen tapahtuma, kun Tammimies kävi Britanniassa pelaajahankintamatkalla ja sai sopimuksen nuoren englantilaisen Tony Finniganin pelaajaksi Kolmosen seuraansa.
Syksyllä 1991 Olavi Tammimies joutui yllättäen pääsarjaseura-RoPS:n päävalmentajaksi, kun valmentajana toiminut Graham Williams ei tullutkaan seuraan. Valmentaminen jäi kauden mittaiseksi. Sen jälkeen hän toimi 1990-luvulla RoPS:n valmennuspäällikkönä ja Kakkosessa pelanneen kemiläisen Visan Pallon päävalmentajana. Sen jälkeen vuonna 1999 hän toimi toisen kemiläisseuran eli Ykkösessä pelanneen KPT-85:n päävalmentajana. Sen jälkeen hän toimi vielä kauden 2000 RoPS:n päävalmentajana ja kesken kauden 2002 Tomi Molinin saatua potkut.
Peruskoulunopettajakoulutuksen saanut Tammimies siirtyi opetustehtäviin, ja valmentaminen jäi sivutoimiseksi. Toki senkin jälkeen hän on toiminut RoPS:ssa muissa valmentamiseen liittyvissä tehtävissä.
Veikkausliiga palkitsi syksyllä 2018 Olavi Tammimiehen Respect-palkinnolla ansiokkaasta 40-vuotisesta valmentajaurasta.
Essi Lamppu

Essi Lamppu on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hän on opiskellut Laajasalon opiston monimedialinjalla. Lamppu luotsaa mm. "Suhteeton"-komediasarjaa (Yle Kioski) ja "Suhde2"-dokumenttisarjaa (Yle Areena). Lampun esikoiskirja "Kaikki on suhteellista" julkaistiin helmikuussa 2023.
Rimmin työväentalo

Rimmin työväentalo on entisen Kalvolan kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Hämeenlinnaa) Rimmin kylässä sijaitseva entinen työväentalo.
Historiaa.
Rimmin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Perustavassa kokouksessa yhdistykseen liittyi runsaat 20 henkeä. Alkuvaiheessa toiminta oli hankalaa, ja kokouksiakin jouduttiin perumaan osallistujien vähyyden vuoksi.
Yhdistys rakensi talon vuosien 1928–1929 aikana Renkajärven rannalle. Tontti saatiin lahjoituksena, ja suuri osa rakennustöistä tehtiin talkoilla. Rakennushanketta varten oli otettava velkaa, mutta se oli vuoteen 1942 mennessä lähes kokonaan maksettu. 
Kalvolan työväenyhdistysten jäsenmäärät laskivat 1960–1970-luvuilla, ja ne alkoivat suunnitella yhdistymistä. Vuonna 1984 Iittalan, Taljalan ja Kutilan työväenyhdistykset yhdistyivät Kalvolan Sosialidemokraatit ry:ksi. Rimmin työväenyhdistys jäi yhdistymisen ulkopuolelle. Pian talon ylläpito kävi yhdistykselle ylivoimaiseksi, ja vuonna 1997 yhdistys lakkautettiin ja sen talo sekä maksamattomat sähkölaskut siirrettiin Etelä-Hämeen Sosialidemokraattiselle piirille. Yhdistyksen harvat jäljellä olleet jäsenet siirtyivät Kalvolan Sosialidemokraatteihin.
Vuonna 1999 talo myytiin yksityisomistukseen, ja siitä kunnostettiin arkkitehti Tuula Hellsténin suunnitelmien mukaan kesäasunto. Talon ulkomuoto ja osin sisätilatkin säilytettiin. Vuonna 2014 talo oli edelleen tässä käytössä. 
Toimintaa työväentalolla.
Talon valmistuttua vuonna 1929 siellä järjestettiin arpajaiset ja juhlat. Ohjelmassa oli arpojen myynnin lisäksi muun muassa keilausta ja tikanheittoa, puhe, kilpailuja ja tanssit. Talolla toimi sotien jälkeen jonkin aikaa urheiluseura Rimmin Ote, mutta sen toiminta ei ollut pitkäaikaista. Vuonna 1997 talolla pidettiin yhdistyksen viimeinen kokous.
Anttolan työväentalo

Anttolan työväentalo Rientola sijaitsee Mikkelintien varressa Anttolan kirkonkylässä. Se on kulttuurihistoriallisesti merkittävä ja siihen liittyy sekä historiallisia, maisemallisia että rakennushistoriallisia arvoja.
Historia.
Anttolan työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905. Oman talon tontti ja piirustukset hankittiin vuonna 1906. Työväentalo on rakennettu pääosin talkoilla. Rakennustarvikkeita on hankittu avustuksilla.
Sisällissodan aikana vuonna 1918 suojeluskunta otti talon haltuunsa ja sijoitti sinne vankeja. Paikalliset poliisiviranomaiset pyrkivät vuonna 1935 lakkauttamaan sekä työväenyhdistyksen että TUL:oon kuuluvan voimistelu- ja urheiluseuran toiminnan.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen. Jugendtyylinen julkisivu on pelkistetty 1950-luvulla. Taloa on remontoitu vuonna 1962. Se vuorattiin laudoilla, sisäkatto ja sisäseinät peitettiin rakennuslevyillä. Alkuperäinen uunilämmitys korvattiin öljy- ja puulämmityksellä. Alkuperäinen pärekatto oli muutettu jo 1930-luvulla, nyt laitettiin peltikatto. Talo maalattiin vaaleanvihreäksi. Alun perin ulkoväri on ollut punainen. Myös kuisti purettiin. Vesijohto, viemäri ja wc asennettiin vuonna 1978.
Talossa on juhlasali, jonka näyttämö on purettu vuonna 1962. Lisäksi talossa on ravintola, keittiö, eteinen ja neljä asuinhuonetta. Lisärakennuksessa on aitta ja puuvarasto.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, elokuvia, tansseja ja juhlia. Siellä on ollut myös lukutupa. Rakennuksen yläkerrassa sijainneissa kolmessa asuinhuoneessa on ollut vuokralaisia vuosina 1917–1994.
Talo on ollut yksityiskäytössä vuodesta 1994 lähtien.
Palosaaren Järjestötalo

Palosaaren Järjestötalo on vuonna 1955 valmistunut Vaasassa Palosaaren kaupunginosassa sijaitseva työväentalo.
Rakennus.
Rakennus rakennettiin talkootyönä 1955. Talo on kaksikerroksinen rakennettu betonista ja puusta. Rapattu julkisivu on maalattu keltaiseksi. Talon katto on peltiä. Rakennuksessa tehtiin laajennustyö 1960–1961. Talossa on juhlasali näyttämöineen sekä ravintola ja keittiötilat. Toisessa kerroksessa on talonmiehen asunto ja kokoushuoneita. Vuoden 2018 remontissa uusittiin keittiötilat sekä ehostettiin aulaa, kahvilaa ja wc-tiloja.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla ovat toimineet monet Palosaaren alueen työväenyhdistykset ja muut yhdistykset. Siellä on järjestetty opiskelijatapahtumia, nuorisotoimintaa, kokouksia, tansseja ja bingoja. Nykyisin talolla toimii myös Vaasan Työväenmuseo. ja Palosaaren Urheiluseuran (PUS) punttisali.
Nuottikotilot

Nuottikotilot (Volutidae) on kapeakielikotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Nuottikotilot jaetaan kahdeksaan alaheimoon ja 44 sukuun. Suvuista yksi on tarkemmin alaheimoihin luokittelematon. Lajimääräksi on arvioitu noin 200. Nuottikotilot voivat kasvaa noin 1–50 cm pitkiksi. Heimon lajien kuoret ovat monimuotoisia, ja ne voivat olla esimerkiksi pitkänomaisia ja suippenevia tai pyöreähköjä. Kuoressa voi olla nystyjä tai piikkejä, sifonikanava on pitkä. Usein kuoret ovat myös värikkäitä ja kiitäviä. Muutamien nuottikotilosukujen kuoressa on sarveisaineesta muodostunut sulkulevy. Lajien jalka on kookas ja usein värikäs. Pää on pieni ja silmät sijaitsevat tuntosarvien juuressa. Sifoni on pitkä.
Levinneisyys ja elintavat.
Nuottikotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimiltä alueilta, mutta myös lauhkeista vesistä. Ne ovat pehmeäpohjaisten vesien lajeja ja niitä tavataan niin matalista kuin syvistä vesistä. Heimon lajit voivat kaivautua pohjaan. Nuottikotiloiden ravintoa ovat muut nilviäiset ja raadot.
Nico Göhler

Nico Göhler (s. 22. toukokuuta 2003 Helmstedt, Saksa) on saksalainen autourheilija.
Ura.
Göhler aloitti uransa vuonna 2019 Formula 4 UAE -sarjassa saavuttaen kolme palkintosijoitusta sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna Göhler kilpaili ADAC Formula 4 ja Italian Formula 4 -sarjoissa.
Vuonna 2020 Göhler jatkoi Formula 4 UAE -sarjassa ja saavutti neljä voittoa ja kymmenen palkintosijaa sijoittuen sarjan loppupisteissä kolmanneksi. Samaisella vuodella Göhler ajoi Formula Regional European Championship -sarjaa suomalaisessa KIC Motorsport -tallissa ajaen viisi kilpailua keräten 12 pistettä. Vuonna 2021 Göhler jatkoi samassa sarjassa jatkaen samassa tiimissä. Hän ei saavuttanut kauden aikana yhtään pistettä.
Nuijakkaat

Nuijakkaat on kantasienten muotoryhmä, jonka lajeilla on nuijamainen itiöemä. Ne ovat kehitystasoltaan kääväkkäitä, ja sileä itiölava sijaitsee itiöemän sivuilla. Luokitus ei perustu sukulaissuhteisiin vaan itiöemän muotoon. Monien nuijakkaiden sukulaisissa on haaraisia tai pensasmaisia sieniä, joita kutsutaan haarakkaiksi. Raja nuijakkaiden ja haarakkaiden välillä on keinotekoinen ja liukuva. Nuijakkaat ovat haarattomia tai vähähaaraisia, kun taas haarakkaat ovat monihaaraisia. On myös nuijamaisia kotelosieniä, kuten maakielet ("Geoglossum"), mutta nuijakkaat-nimitystä käytetään vain kantasienistä.
Nuijakkaat ovat yleensä kellanruskeita, mutta väri voi vaihdella valkeasta violettiin. Suurin osa on lahottajasieniä, joita tavataan ruohoisilla alueilla, karikkeella tai lahopuulla. Jotkin pienet lajit ovat symbiontteja: esimerkiksi parvikkaat ("Multiclavula") ovat jäkälien sieniosakkaita.
Nuijakkaita sisältäviä sukuja.
Nuijakkaita on ainakin seuraavissa suvuissa:
Æthelstan (täsmennyssivu)

Æthelstan, Athelstan tai Ethelstan voi tarkoittaa seuraavia historiallisia hallitsijoita:
Apafi

Apafi on unkarilainen aatelissuku, josta tuli kaksi Transilvanian ruhtinasta. Sen jäseniä olivat:
Jonny Edgar

Jonny Edgar (s. 13. helmikuuta 2004 Whitehaven, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija, joka kuului Red Bull Junior Teamiin vuosina 2018-2022.
Hän on F1 Academy -kuljettajan Jessica Edgarin serkku.
Ura.
Edgar aloitti uransa vuonna 2012 Karting-luokista. Parhaana saavutuksena häneltä on Swedish Championship — OKJ ja CIK-FIA Karting European Championship -luokkien mestaruudet vuodelta 2017.
Vuonna 2018 Edgar aloitti kilpauransa Italian Formula 4 -sarjassa saavuttaen kaksi paalupaikkaa ja kaksi palkintokorokesijoitusta sijoittuen sarjassa kymmenenneksi. Samana vuonna Edgar ajoi yksittäisiä kilpailuja ADAC Formula 4 ja Espanjan Formula 4 -sarjoissa. Vuonna 2020 Edgar ajoi täyden kauden ADAC F4 -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden saavuttaen kuusi voittoa, viisi paalupaikkaa ja 11 palkintosijoitusta. Samana vuonna hän jatkoi Italian F4 -sarjassa ja saavutti kaksi voittoa, yhden paalun ja kuusi palkintosijoitusta ollen sarjan neljäs.
Vuonna 2021 Edgar siirtyi FIA Formula 3 Championship -sarjaan. Hän saavutti ensimmäisellä kaudellaan 23 pistettä. Vuonna 2022 Edgar jatkoi F3-sarjassa. Hän jätti kaksi viikonloppua Imolan ja Barcelonan kilpailut väliin Crohnin taudin takia. Tauti oli hänelle aiheuttanut suuren määrän laihtumista, joka vaikutti merkittävästi hänen ajamiseensa. Hänen omien sanojensa mukaan: ”täytyy ottaa aikalisä asettaakseen terveytensä etusijalle”. Palauduttuaan sairauslomalta Edgar palasi kilpailemaan jälleen Silverstonessa, josta hän keräsi myös kauden avauspisteensä. Lopulta hän keräsi 46 pistettä ollen parhaillaan Belgian Spassa neljäs sijoittuen sarjataulukoissa 12:nneksi. Edgar jatkoi kolmannen kauden F3-sarjassa vuonna 2023 saavuttaen yhden voiton ja 55 pistettä sijoittuen sarjassa 13:nneksi.
Vuonna 2024 Edgar siirtyi kilpailemaan European Le Mans Series -sarjaan.
Pikkulimakotilo

Pikkulimakotilo ("Galba truncatula") on koko Euroopassa tavattava elinvoimainen makean veden keuhkokotilolaji. Kotilo on 5–10 mm:n korkuinen ja leveydeltään 2,5–6 mm.
Pikkulimakotilo tunnetaan lampaanmaksamadon väli-isäntänä.
Henrik Goesch

Henrik Goesch (s. 3. joulukuuta 1994) on suomalainen triathlonisti. 
Turun Urheiluliittoa edustanut Goesch sijoittui vuoden 2021 Kööpenhaminan Ironman-kilpailussa kolmanneksi ajalla 7.52.10 ja rikkoi Pauli Kiurun vanhan Suomen ennätyksen noin 12 minuutilla ja alitti samalla ensimmäisenä suomalaisena kahdeksan tunnin haamurajan täysimittaisella triathlonilla. Vuonna 2022 Goesch oli 19:s Havaijin Ironman MM-kilpailuissa kokonaisajalla 8.10.25. Goesch on voittanut kaikkiaan 10 eri Suomen-mestaruutta triathlonissa sprintti-, puoli- ja perusmatkalla.
Saavutuksia.
Lähde: World Triathlon
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, perusmatka, 2. sija
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, perusmatka, voitto
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, sprinttimatka, voitto
Tartu ETU Sprint Triathlon European Cup, 2. sija
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, sprinttimatka, voitto
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, puolimatka, voitto
Rabat ATU Triathlon African Cup, 2. sija
Tartu ETU Triathlon European Cup and Baltic Championships, 3. sija
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, perusmatka, voitto
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, puolimatka, voitto
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, perusmatka, voitto
Hawaijin Ironman-triathlonin MM-kilpailut, 19. sija
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, perusmatka, voitto
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, puolimatka, voitto
Triathlonin Suomen-mestaruuskilpailut, perusmatka, voitto
Filippiinien yhteisö

Filippiinien yhteisö (englanniksi "Commonwealth of the Philippines", espanjaksi "Commonwealth de Filipinas" tai "Mancomunidad de Filipinas", tagalogiksi "Komonwelt ng Pilipinas") oli Filippiinejä johtaneen Yhdysvaltojen hallinnon nimi vuosina 1935-1946. Se luotiin hallinnoksi Filippiinien siirtyessä kohti itsenäisyyttä, ja siten helpottaisi sitä. Tosin vuosina 1942-1945 se oli maanpaossa japanilaismiehityksen seurauksena.
Jurvan Työväentalo

Jurvan Työväentalo oli vuosina 1947–1948 rakennettu entisessä Jurvan kunnan Jurvan kirkonkylässä sijainnut työväentalo. Nykyisin Jurva kuuluu Kurikan kaupunkiin.
Historiaa.
Talo rakennettiin lainapääomalla, ja rakennustöihin osallistui sekä talkoolaisia että palkattuja työntekijöitä. Omistajayhdistys oli vuokrannut talon paikallisen teatterin käyttöön. Talo tuhoutui tulipalossa joulun aikaan 1997.
Rakennus.
Rakennus valmistui talkootyönä 1948. Talo oli kaksikerroksinen, rankarakenteinen, ja sen julkisivu oli vuorattu laudoilla. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin peltiseksi vuonna 1961. Vuoden 1969 uudistuksissa uunilämmityksen tilalle asennettiin lämminilmapuhallin ja rakennukseen saatiin vesijohto ja viemäri.
Toimintaa työväentalolla.
Ennen teatteritoimintaa talolla toimi useita alueen työväenyhdistyksiä ja muita yhdistyksiä.
Obojan

Obojan () on kaupunki ja piirikeskus Kurskin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee 60 kilometriä aluekeskus Kursk etelään, Keski-Venäjän ylängön eteläosassa, Dneprin vesistön Pseljoen oikealla rannalla. Kaupunki on Obojanin piirin hallintokeskus. Kaupungissa asui 13 565 ja koko maaseutuvaltaisessa piirissä 31 042 ihmistä (vuonna 2010).
Venäläisen historiankirjoituksen mukaan Obojan perustettiin 1639 linnoitukseksi silloisen Moskovan Venäjän etelärajoille. Kiovan kuvernementin osaksi paikkakunta tuli 1708. Kihlakuntakaupungiksi Obojan tuli vuonna 1779 Kurskin käskynhaltijakunnan, myöhemmän Kurskin kuvernementin paikallishallinnollisena osana. 
Kaupunkiin johtaa pistorata (31 km) Kurskin ja Belgorodin väliseltä rataosuudelta. Moskovasta Ukrainan Krimin Simferopoliin johtava Obojanin kautta.
Kulttuuriperinnönsä puolesta suojeltuihin kirkkoihin lukeutuvat Smolenskin Jumaläidin ikonin kirkko (1790), Aleksanteri Nevskin kirkko ja Pyhän kolminaisuuden kirkko.
Sergio Roberto de Oliveira

Sergio Roberto de Oliveira (24. lokakuuta 1970 Rio de Janeiro – 19. heinäkuuta 2017) oli brasilialainen säveltäjä ja äänilevytuottaja.
Roberto de Oliveira syntyi perheensä ainoana lapsena. Vuonna 1993 hän meni naimisiin ja sai tyttären. Roberto de Oliveira oli vuonna 2011 ehdolla Latin Grammy -palkinnon saajaksi parhaan nykyklassisen sävellyksen kategoriassa ja vuonna 2012 jälleen Latin Grammy -ehdokkaana CD-levystä "Prelúdio 21 – Quartetos de cordas", jossa hän oli tuottajana ja säveltäjänä. Roberto de Oliveira oli aktiivinen sekä brasilialaisissa että kansainvälisissä nykymusiikkipiireissä. Hänestä tuli yksi aktiivisimmista ja laajimmin esitetyistä brasilialaisen nykyklassisen musiikin säveltäjistä. Hänet kutsuttiin usein luennoimaan yhdysvaltalaisiin yliopistoihin, kuten Princetonin ja Duken yliopistoihin. Vuonna 2009 hänellä oli Duken yliopiston taiteilijaresidenssi. Ulkomailla Roberto de Oliveira saavutti suosiota varsinkin Yhdysvalloissa ja Englannissa, mutta hänen teoksiaan esitettiin myös Italiassa, Alankomaissa, Saksassa, Chilessä ja Meksikossa. Hänen diskografiansa kattoi neljätoista CD-levyä säveltäjänä ja tuottajana. 16. tammikuuta 2017 Roberto de Oliveira kertoi säveltäneensä kaikkiaan 133 teosta. Sävellykset olivat vaihteleville kokoonpanoille laadittuja, ja joukossa oli sinfoniaorkesterille suunnattuja teoksia.
Juhlistaakseen viisitoista vuotta kestänyttä aktiivisuuttaan säveltäjänä Roberto de Oliveira julkaisi neljän CD-levyn setin; hän julkaisi myös CD-levyn säveltäjä Mark Hagertyn kanssa. Hän tuotti QUINZE-projektin, jonka yhteydessä pidettiin heinäkuusta lokakuuhun 2012 kolmetoista konserttia. 28 säveltäjää osallistui QUINZE-hankkeen toteuttamiseen. Hanke johti myös levyttämiseen. Roberto de Oliveira oli säveltäjäryhmä Prelúdio 21:n perustaja. Ryhmä aloitti pysyvän kuukausittaisten konserttien sarjan vuonna 2008. Se julkaisi vuonna 2011 "Quartetos de cordas" -levyn, jolla soittaa Quarteto Radamés Gnattali. Lisäksi Roberto de Oliveira kuului New Yorkin Vox Novus -säveltäjäryhmään. Hän oli Äänittämisen taiteiden ja tieteiden latinalaisen akatemian jäsen.
Roberto de Oliveira sairastui vaikein oirein helmikuussa 2016, ja oireiden taustalta löydettiin haimasyöpä. Sairautensa aikana hän jatkoi säveltämistä vointinsa salliessa, mutta hänen uusi kihlattunsa huilisti Maria Carolina Cavalcanti päätti suhteen. Roberto de Oliveira sai valmiiksi viimeisenä teoksenaan oopperaksikin kuvatun sopraanolle ja pienelle soitinkokoonpanolle laaditun monodraaman "Na Boca do Cão". Hän ehti nähdä sen esitettynä. Hän kuoli 46-vuotiaana 19. heinäkuuta 2017 oltuaan joitain päiviä tehohoidossa; teoksen "Na Boca do Cão" esityksiä jatkettiin Centro Cultural Banco do Brasilissa heinäkuun 30. päivään saakka.
Zlatko Dalić

Zlatko Dalić (s. 26. lokakuuta 1966 Livno, Bosnia-Hertzegovina, Jugoslavia) on kroatialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen Kroatian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän on ollut vastuussa joukkueesta vuodesta 2017 alkaen.
Pelaajaurallaan hän pelasi puolustavana keskikenttämiehenä ja edusti useita jugoslavialaisia joukkueita. Valmennusurallaan hän on valmentanut Kroatian lisäksi Albaniassa ja Arabian niemimaalla.
Kroatian peräsimessä hänen paras saavutuksensa on MM-hopea vuoden 2018 kisoista. Hänen valmennuksessaan Kroatian pelityyli on tunnettu erityisen tarkasta puolustuksesta ja luottamisesta siihen, että rangaistuspotkukilpailut sujuvat.
Kokylion

Kokylion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Bahçelin kylää.
Kokylion sijaitsi Troaksessa tai toisten näkemysten mukaan Myysiassa. Kaupungista länteen sijaitsi Aleksandreia Troas, itään Kebren ja etelään Assos. Kokylionin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Ksenofon mainitsee sen yhtenä kolmesta kaupungista Neandreian ja Ilionin ohella, jotka taivuteltiin Derkylidaan puolelle vuonna 399 eaa. Ksenofonin kuvauksen perusteella Kokylion on ollut ympäröity muurein 300-luvun eaa. alussa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Kokylitēs" ().
Plinius vanhemman aikaan tultaessa kaupunki oli lakannut olemasta. Hän mainitsee sen sijainneen Killan ja Theben välissä, mikä ei täysin vastaa sitä, mihin kaupunki nykyisin sijoitetaan.
Polikhna (Troas)

Polikhna (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Polikha sijaitsi jossakin Aisepos-joen (nyk. Gönen Çay) ylemmässä laaksossa. Strabon mainitsee Polikhna- tai Polikhne-nimisen kaupungin, joka sijaitsi Skepsiksen alueella.
Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se on saattanut olla poliksena Skepsiksen alaisuudessa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Polikhna kuului oletettavasti Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja sen on tulkittu esiintyvän liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Polikhnitēs" () tai "Polikhnaios" ().
Posideion (Syyria)

Posideion (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Syyriassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Latakian maakunnan Ras al-Bassitin kylää.
Maantiede.
Posideion sijaitsi Kassiotiin alueella antiikin Syyrian rannikon pohjoisosassa lähellä Kilikian rajaa. Se oli rakennettu Välimeren rannikolla sijaitsevalle niemelle etelään Kasios-vuoresta (nyk. Jebel Aqra). Myös nykyisessä Syyrian valtiossa kaupungin paikka on maan rannikon pohjoisosassa. Posideionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia.
Posideionia pidettiin kreikkalaisessa perinteessä jo pronssikaudella perustettuna kreikkalaisena siirtokuntana. Herodotos, jolta on peräisin varhaisin maininta kaupungista, sanoo, että sen olisi perustanut Amfilokhos, Amfiaraoksen poika. Myös Kallinos Efesoslainen viittaa Amfilokhoksen johtamien siirtokuntalaisten asutustoimintaan Välimeren itärannikolla. Tällaisesta ei ole kuitenkaan arkeologisia todisteita. Kreikkalaiset vaikuttavat asuttaneen paikan arkaaisen kauden alussa 700-luvulla eaa., ja kaupungin arvellaan olleen perustettu varhaisemmalle levanttilaiselle asutuspaikalle. Siksi on mahdollista, että myytti kaupungin synnystä on keksitty tuolloin oikeutukseksi kreikkalaisten läsnäololle seudulla.
Posideion luetaan nykytutkimuksessa arkaaisen ja klassisen kauden polisten eli kreikkalaisten kaupunkivaltioiden joukkoon. Sen väestö oli kuitenkin tuolloin sekoitus kreikkalaisia ja paikallista väestöä. Kaupunki löi omaa attikalaisen standardin mukaista hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Posideion säilyi olemassa läpi hellenistisen ja roomalaisen kauden.
Nykyisen Bassitin (Ras al-Bassit) nimi tulee oletettavasti Poseidoniasta.
Rakennukset ja löydökset.
Posideionin paikalta on tehty kaupunkiin viittaavia arkeologisia löydöksiä, joihin lukeutuu muun muassa hellenistiselle kaudelle ajoitettuja linnoitteita mutta ei esimerkiksi julkisia rakennuksia tai kulttipaikkoja.
Roni Tuononen

Roni Elmeri Tuononen (s. 2. maaliskuuta 1994) on suomalainen salibandymaalivahti. Tuononen edustaa Salibandyseura Welhoja ja häntä on kuvailtu yhdeksi sarjan parhaista maalivahdeista.
Ura.
Tuonosen ammattilaisura alkoi Nilsiän lukion salibandylinjalta, josta Tuononen siirtyi Kuopioon SB Welhojen riveihin. Tuononen ja SB Welhot onnistuivat nostamaan seuran Suomen salibandyn korkeimmalle sarjatasolle, Salibandyliigaan, pelattuaan neljä kautta Miesten Divarissa. 
Neljän epävarman ja loukkaantumistäyteisen vuoden jälkeen, Tuononen joutui pakon edessä unohtamaan seurauskollisuuden, SB Welhojen tiputtua takaisin alemmalle sarjatasolle. Tuononen pakkasi muuttoauton, suuntasi kohti Oulua ja löysi tiensä Oulun luistinseuran (OLS) riveihin.
Kausilla 2021–2022 ja 2022–2023 Tuononen onnistui johdattamaan oululaiset F-liigan pudotuspeleihin asti, mutta kumpikin taival päättyi karvaaseen tappioon Oulun luistinseuran (OLS) pudottua jo ensimmäisellä kierroksella.
Menestyvät joukkueet houkuttelevat usein huippupelaajia riveihinsä, ja siksi kaudelle 2023–2024 Tuononen siirtyi vartioimaan Nokian KrP:n maalia. Nokialla Tuononen sai kokea F-liigan kärkiseuran arjen, jossa hän pelasi kausilla 2023–2024 ja 2024–2025 joukkueen runkomiehistössä, torjuen seuran aina pudotuspeleihin saakka ja ansaiten mainetta yhtenä sarjan tasaisimmista maalivahdeista. 
Kaudella 2025–2026 Tuononen teki paluun kasvattajaseuraansa Welhoihin. Kuopiolaisseura pelasi tuolloin Suomisarjassa, ja Tuonosen paluuta pidetään suurena kädenojennuksena seuralle, jonka riveissä hänen uransa aikoinaan alkoi. Hänen odotetaan toimivan joukkueen kokeneena johtohahmona ja auttavan Welhoja takaisin kohti ylempiä sarjatasoja.
Skepsis

Skepsis ( tai , ) voi viitata seuraaviin:
Manuel Maldonado

Manuel Maldonado Vargas (s. 5. lokakuuta 1999 Maracay, Venezuela) on venezuelalainen autourheilija, joka kilpailee tällä hetkellä Asian Le Mans Series ja GT World Challenge Europe -sarjoissa. 
Hänen serkkunsa on entinen Formula 1 -kuljettaja ja GP-voittaja Pastor Maldonado.
Ura.
Manuel Maldonado aloitti kilpauransa Italian Formula 4 -sarjassa. Hän ei saavuttanut pisteitä kauden aikana. Vuonna 2017 Maldonado siirtyi BDRC British Formula 3 -sarjaan saavuttaen 205 pistettä ja sijoittui sarjan 12:nneksi. Kausina 2016–17 ja 2017–18 Maldonado ajoi MRF Challenge Formula 2000 -sarjaa. Vuonna 2018 Maldonado jatkoi BRDC British F3 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjassa seitsemänneksi. Vuonna 2019 Maldonado jatkoi kolmannen kauden samassa sarjassa, voitti yhden kilpailun ja saavutti viisi palkintosijaa sijoittuen sarjan kuudenneksi. Samana vuonna hän ajoi EuroFormula Open -sarjassa. Vuonna 2020 Maldonado ajoi täyden kauden EuroFormula Open -sarjassa saavuttaen neljä palkintosijaa ja sijoittui sarjapisteissä neljänneksi.
Vuonna 2021 Maldonado siirtyi European Le Mans Series -sarjaan jossa hän ajoi LMP2-luokan United Autosports -tallissa. Hän saavutti kaudella yhden palkintosijan ja autokunta sijoittui sarjassa 12:nneksi. Maldonado osallistui samana vuonna autokuntansa kanssa Le Mansin 24 tunnin ajoon, mutta he joutuivat keskeyttämään kilpailun. Maldonado kilpaili myös Asian Le Mans Series -sarjassa ja voitti autokuntansa kanssa LMP3-luokan mestaruuden. Vuonna 2022 Maldonado siirtyi ajamaan GT World Challenge Europe -sarjan Sprint Cup- ja Endurance Cup -mestaruussarjoja Garage 59 -tallin McLaren 720S -autolla.