tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Iloveyou

Iloveyou, toisinaan nimellä LoveLetter on sähköpostimato, jonka saastuttamia viestejä levisi ensimmäisen kerran Aasiassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa toukokuussa 2000. Mato löydettiin 4. toukokuuta 2000 ja se näyttää saaneen alkunsa Filippiineillä. Kahdeksan päivän päästä 50 miljoonaa infektiota oli raportoitu.
Mato leviää lähettämällä käyttäjän koneelta sähköpostia Microsoft Outlookin ensimmäiseen 50 sähköpostiosoitteeseen. Sähköpostin otsikkona on "ILOVEYOU" (). Viestissä on mukana tiedosto LOVE-LETTER-FOR-YOU.txt.vbs (rakkauskirje sinulle). Tiedosto on Microsoftin VBScriptillä kirjoitettu madon koodi. Oletusasetuksilla Microsoft Windows piilottaa tiedostojen päätteet, joten käyttäjä voi luulla tiedoston olevan tekstitiedosto (pääte .txt) ja yrittää avata sen klikkaamalla sitä, jolloin mato käynnistyy.
Käynnistymisensä jälkeen mato asettaa itsensä käynnistymään koneen käynnistyessä ja lähettää itsensä edelleen. Mato hakee myös verkkolevyiltä tietyntyyppisiä tiedostoja, jotka se korvaa itsensä kopiolla, tavoitteena levitä edelleen toisille koneille toisten käyttäjien yrittäessä avata tiedostoja.
Lähteet.
Ion Khioslainen

Ion Khioslainen (; n. 490/480–420 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tragediakirjailija, lyyrinen runoilija ja filosofi, joka oli kotoisin Khioksesta. Hän oli Aiskhyloksen, Euripideen ja Sofokleen aikalainen. Ionin lukuisista näytelmistä ja runoista on säilynyt vain joitakin nimiä ja katkelmia. Hän kirjoitti myös joitakin proosamuotoisia teoksia muun muassa historiasta ja filosofiasta.
Elämä.
Ion oli Orthomeneen poika. Häntä kutsuttiin myös Ksuthoksen pojaksi, mikä oli todennäköisesti komediakirjailijoiden keksimä nimitys ja viittasi myyttisen Ionin isään Ksuthokseen. Ion muutti nuorena Ateenaan ja ystävystyi Kimonin kanssa. Hän kirjoitti tästä ylistäviä huomioita, jotka ovat säilyneet Plutarkhoksen lainaamana. Plutarkhos kertoo Ionin arvostelleen Periklestä, jonka sanotaan olleen hänen kilpailijansa rakkaudessa. Ion oli läheinen myös Aiskhyloksen kanssa, mikäli uskomme Plutarkhoksen mainitsemaa anekdoottia, mutta hän sai mainetta tragediakirjailijana vasta tämän kuoleman jälkeen. Ionin itsensä mukaan hän tapasi Sofokleen Khioksella kun tämä oli Samosta vastaan suuntautuneen retkikunnan johtajana vuonna 440 eaa.
Ionin ensimmäinen tragedia esitettiin 82. olympiadin aikana eli vuonna 452 eaa. Hänet mainitaan näytelmäkilpailun kolmantena Euripideen ja Iofonin jälkeen 87. olympiadilla vuonna 429/428 eaa. Aristofaneen "Rauhan" perusteella vaikuttaa, että hän kuoli ennen sen esitysvuotta 421 eaa. Ionin mainitaan voittaneen näytelmäkilpailun vain kerran. Tuolloin hänen kerrotaan saaneen sekä dithyrambi- että tragediapalkinnot samalla kertaa, ja lahjoittaneen sen kunniaksi kaikille ateenalaisille ruukun viiniä. Näin hän vaikuttaa olleen hyvin varakas. Strabon mainitsee Ionin merkittävien khioslaisten joukossa.
Teokset.
Näytelmät ja muu runous.
Ionin tragedioiden määräksi mainitaan antiikin lähteissä vaihtoehtoisesti joko 12, 30 tai 40. Näistä tunnetaan nimeltä seuraavat 11:
Pseudo-Longinos ei antanut Ionin tragedioista kovin hyvää arviota. Ionin teoksista kirjoittivat kommentaareja muun muassa Arkesilaos, Baton Sinopelainen, Didymos Khalkenteros, Epigenes ja Aristarkhos Samothrakelainen.
Eräältä Aristofaneen skoliastilta tiedetään, että Ion kirjoitti myös lyyristä runoutta, komedioita, epigrammeja, paiaaneja, hymnejä ja elegioita. Komedioiden olemassaolo voidaan kyseenalaistaa, koska grammaatikot vaikuttavat usein sekoittaneen ne tragedioihin, mutta ne eivät myöskään ole mahdottomuus, sillä Ion vaikuttaa kirjoittaneen muutoinkin laaja-alaisesti. Hänen elegioistaan on säilynyt osia "Kreikkalaisessa antologiassa".
Proosa.
Ionin proosamuotoisia teoksia olivat Aristofaneen skoliastin mukaan:
Pesäpallon Välisarja 1940

Vuonna 1940 pelattiin Välisarjan kolmas kausi. Sarjajärjestely ei sodan jälkimainingeissa onnistunut suunnitellulla tavalla, mutta sarja saatiin kuitenkin pelatuksi loppuun saakka. Hämeenlinnan Pallokerho voitti mestaruuden.
Välisarja 1940.
Itäsarja.
Itä-Suomen repaleisen tilanteen vuoksi välisarjaan saatiin vain kaksi joukkuetta mukaan suunnitellun 8-10 joukkueen asemesta. Sarjan ainoa ottelu pelattiin 15.9. Lapinlahdella.
Länsisarja.
Pohjoislohko Ylihärmässä 24-25.8.
Etelälohko
Loimaata edusti kakkosjoukkue sen ykkösen pelatessa mestaruussarjaa.
Lopputurnaus Seinäjoella 21.-22.9.
Välisarjan mestaruusottelu.
HPK nousi Suursarjaan 1941. ESK ja HNMKY karsivat keväällä toisesta paikasta.
Liinamaa

Liinamaa on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Sointiväri

Sointiväri (sointi, äänenväri, äänensävy) on se ominaisuus, jonka perusteella kaksi korkeudeltaan, voimakkuudeltaan sekä kestoltaan samankaltaista ääntä kuulostaa erilaiselta. Esimerkiksi d1-sävel soitettuna kitaralla ja pianolla kuulostavat erilaiselta. Sointivärien perusteella erotamme äänilähteet toisistaan ja voimme tunnistaa äänilähteen. Sointiväreistä puhutaan metaforisesti; sointivärit eivät ole nähtävien värien tavoin ”objektiivisia” kvaliteetteja. Sointiväriä ei yleensä kuvailla väritermeillä esimerkiksi sininen, vaan muun muassa kirkas, kuulas, tumma, pehmeä, lämmin. Sointivärin fysikaaliset osatekijät voidaan jakaa harmonisen spektrin avulla tarkasteltaviin yläsävelsarjan ominaisuuksiin sekä verhokäyrän avulla tarkasteltaviin ajan suhteen muuttuviin ominaisuuksiin.
Sointivärin osatekijät.
Osaäänesrakenne.
Sävelen sointiväri syntyy pääosin niin sanottujen osavärähtelyjen aiheuttamien osaäänesten lukumäärän ja voimakkuuden perusteella. Luonnolliset äänet sisältävät aina useamman kuin yhden värähtelytaajuuden. Kaikissa sävelissä on mukana välittömästi kuultavan perussävelen lisäksi vaihteleva määrä sitä korkeampia osaääneksiä: yläsäveliä, jotka noudattavat tiettyä intervallirakennetta (yläsävelsarja). Äänessä soivat ja korostuvat erilaiset ylä-äänet vaikuttavat sointiväriin. Ylä-äänten voimakkuussuhteita kuvataan harmonisen spektrin avulla.
Sointivärin havaitsemiseen liittyvät myös kriittiset kaistat. Jos vähintään kaksi voimakasta ylä-ääntä osuu samalle kriittiselle kaistalle, auditorinen systeemi käsittelee näitä yhtenä äänenä. Mitä useampia tällaisia saman kaistan jakavia ylä-ääniä on ja mitä voimakkaampia ne ovat, sitä ”karkeampana” äänenväri koetaan.
Formantti on spektrissä todettavissa oleva vahvistunut osavärähtelyalue tai tämän taustalla vaikuttava siirtofunktio-ominaisuus.
Verhokäyrä.
Verhokäyrä eli vaippakäyrä kuvaa äänen amplitudin muutoksia aikatasossa. Transientti eli äänen aluke määrittelee pitkälti sen, millaisena ihminen äänen kokee.
Sointivärin tutkimus.
Sointiväritutkimuksessa pyritään muun muassa löytämään akustisia ominaisuuksia, jotka korreloivat havaitun sointivärin kanssa. Sointivärien luokittelussa käytetään hyväksi annotointia, jossa koehenkilöt kuvailevat ääninäytteiden sointiväriominaisuuksia. Annotointiin kuuluvat esimerkiksi tunnistustehtävät (nimeä sointiväri), luokittelutehtävät (yhdistä samalta kuulostavat sointivärit), erittelytehtävät (ovatko kaksi sointiväriä samanlaisia vai erilaisia), sekä samanlaisuuden arviointi (arvioi, kuinka samanlaiselta kaksi eri sointiväriä kuulostavat).
Sointiväri musiikissa.
1900-luvun musiikissa sointiväri alkoi saavuttaa asemaa itsenäisenä ilmaisullisena elementtinä melodian ja harmonian rinnalla. Edgar Varèsen näkemys musiikista organisoituna äänenä, hänen hälyääniä ja säveliä tasaveroisena yhdistelevä musiikkinsa sekä Arnold Schönbergin esittelemä sointivärimelodian käsite olivat tärkeitä askeleita uuden tyylin löytymiseen.
Sosiaalioikeus

Sosiaalioikeus on oikeudenala, joka sääntelee ja tutkii kansalaisten oikeutta toimeentuloturvaan, hoito- ja huolenpitopalveluihin sekä perhe-etuuksiin. Se liittyy melko läheisesti sosiaalipolitiikkaan ja molemmilla on keskeinen asema eurooppalaisissa yhteiskunnissa. Sosiaalioikeuden piiriin kuuluu asuminen, koulutuksen tukeminen, terveyden suojelu, työllisyys ja sosiaaliturva, jonka osa-alueita ovat huolenpito, perheen tukeminen, terveydenhoito ja toimeentulon turvaaminen.
Sosiaaliset oikeudet koostuvat kansallisesta lainsäädännöstä, EU-oikeudesta ja kansainvälisistä sopimuksista. Suomen sosiaalioikeudellinen lainsäädäntö on varsin laaja. "Suomen laki" -teoksen eripainos "Sosiaali- ja terveydenhuoltolainsäädäntö 2009" sisältää 921 sivua. Näin laajaa kokonaisuutta kansalaisten on vaikea hallita.
Pohjoismaiselle sosiaaliturvalle on leimallista, että palvelut rahoitetaan verovaroin eikä vakuutuspohjaisesti. Järjestelmän menonlisäykset ilmenevät kansalaisten verojen korotuksina, joita seuraamalla he voivat valvoa kustannuksia. Vakuutuspohjaisissa järjestelmissä valvonta on välillistä ja etäämpää eli sen suorittaa vakuutustarkastus. Sosiaalioikeus on syntynyt teollistuneen yhteiskunnan myötä. Se syntyi vuonna 1881 Saksassa, jossa Otto von Bismarck loi sosiaalivakuutusjärjestelmän. Suomen ensimmäiset sosiaalilait olivat asetus teollisuusammateissa olevain työntekijäin suojelemisesta (18/1889) ja laki koskeva työnantajan vastuunalaisuutta työntekijää kohtaavasta ruumiinvammasta (44/1895).
Taurian palatsi

Taurian palatsi () on Pietarin keskustan ja Smolnan välillä sijaitseva uusklassista arkkitehtuuria edustava palatsi. Katariina II rakennutti palatsin vuosina 1783–1789 suosikilleen, Taurian ruhtinaalle Grigori Potjomkinille. Sen on suunnitellut arkkitehti Ivan Starov.
Yksikerroksiset käytävät liittävät doorilaisen pylväikön ja matalan kupolin koristaman päärakennuksen kaksikerroksisiin sivurakennuksiin, jotka muodostavat leveän etupihan. Alun perin piha oli yhdistetty kanavalla suoraan Nevaan, mutta vuosina 1858–1863 palatsin eteen pystytettiin Pietarin vesilaitoksen rakennusryhmä.
Palatsi toimi aikanaan lukuisten maalaiskartanoiden mallina. Sen vaatimattoman arvokkaan ulkoasun vastapainona olivat loistokkaat sisätilat, joissa järjestettiin upeita juhlia. Kahdeksankulmaisen kupolisalin yhdisti valtavaan talvipuutarhaan suurenmoinen joonialaisten pylväiden reunustama valkoinen pylvässali. Palatsin takana sijaitsee samaan aikaan rakennettu maisematyyppinen Taurian puisto.
Potjomkinin kuoltua Taurian palatsi toimi yhtenä Katariina II:n suosikkiresidensseistä. Paavali I:n aikana siitä tehtiin ratsukaartin kasarmi. Vuonna 1801 palatsi palautui tsaariperheen käyttöön, ja arkkitehti Luigi Rusca uudisti osan sen sisätiloista. Samaan aikaan taiteilija I. Scotti teki palatsin yhä jäljellä olevat kattomaalaukset.
Talvipuutarhasta tehtiin vuosina 1906–1907 Venäjän valtakunnanduuman istuntosali. Helmikuun vallankumouksen jälkeen palatsi toimi väliaikaisen hallituksen, Pietarin työläisneuvoston ja Venäjän neuvostojen toimeenpanevan keskuskomitean kokouspaikkana. Tammikuun 18. päivänä 1918 siellä ehti kokoontua Venäjän perustuslakia säätävä kokous. Myöhemmin palatsissa pidettiin neuvostojen, VKP(b):n ja Kominternin edustajakokouksia ja kongresseja. Vuonna 1918 se nimettiin Moisei Uritskin mukaan, mutta nimitys ei vakiintunut käyttöön. 1930-luvulla palatsiin oli sijoitettu Neuvostoliiton kommunistinen maatalousyliopisto ja toisen maailmansodan jälkeen vuoteen 1990 saakka Leningradin puoluekorkeakoulu. Nykyään siellä toimii IVY-maiden parlamenttien yhteistyöelin.
Taurian palatsin osoite on ulitsa Špalernaja 47. Lähin metroasema on Tšernyševskaja.
Pesäpallon Välisarja 1941

Pesäpallon välisarjasta 1941 ei loppujen lopuksi tullut mitään. Seuraavat joukkueet olivat kelpuutettuja sarjaan:
Sarjan piti käynnistyä 15.6. Namikan ja Lahden välisellä kamppailulla. Vaikkei ensimmäistäkään ottelua tiettävästi pelattu, Lentokonetehtaan ja Seinäjoen joukkueet nostettiin Suursarjaan kesäksi 1942.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha)

Pyhän Kolminaisuuden kirkko () on klassismia edustava kirkkorakennus Pietarin kaakkoisosassa lähellä Nevan rantaa. Omaperäisen ulkomuotonsa takia kirkko ja siihen liittyvä kellotorni ovat saaneet nimityksen Kulitsa ja pasha (Кули́ч и Па́сха, "Kulitš i Pasha").
Ruhtinas Aleksandr Vjazemski rakennutti kirkon Pietarin lähellä omistamaansa Aleksandrovskojen kylään Katariina II:n lahjoittamilla varoilla vuosina 1785–1787. Arkkitehti Nikolai Lvov loi erikoisen rakennuskokonaisuuden, joka on samalla hienostunut ja runollinen. Kirkon muodostaa joonialaisten pylväiden reunustama kupolikattoinen rotunda (”kulitsa”). Sen vieressä on korkea pyramidimainen kellotapuli (”pasha”). Tarinan mukaan arkkitehti oli saanut innoituksensa Roomassa sijaitsevasta Vestan pyörötemppelistä ja preettori Gaius Cestius Epulon haudalle pystytetystä Cestiuksen pyramidista. Samat yksinkertaiset geometriset muodot toistuvat usein hänen tuotannossaan. Alkuperäistä sommitelmaa häiritsee jonkin verran vuosina 1857–1859 pystytetty lisärakennus.
Kirkon sisätilaa koristavat korinttilaiset pylväät ja alttarisyvennyksen yllä leijuvat enkelit. 1700-luvun puolivälistä oleva ikonostaasi on siirretty Vasilinsaarella sijainneesta Marian ilmestyksen kirkosta.
Nykyään rakennus on toimiva ortodoksinen kirkko. Sen osoite on Obuhovskoi oborony -prospekti 235. Lähin metroasema on Proletarskaja.
Martin O’Malley

Martin Joseph O’Malley (s. 18. tammikuuta 1963) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi Marylandin osavaltion kuvernöörinä vuosina 2007–2015. Ennen kuvernööriksi tuloa hän työskenteli Baltimoren pormestarina 1999–2007. O’Malley oli Baltimoren kaupunginvaltuuston jäsen 1991–1999.
O’Malley valmistui kandidaatiksi Amerikan katolisesta yliopistosta vuonna 1985 ja juristiksi (J.D.) Marylandin yliopiston 1988. Hän sai oikeuden toimia asianajajana samana vuonna.
Toukokuussa 2015 O’Malley ilmoitti asettuvansa demokraattien esivaaliehdokkaaksi vuoden 2016 presidentinvaaleihin. Hän vetäytyi ehdokkuudesta helmikuussa 2016 saatuaan Iowan esivaalissa vain noin viiden prosentin kannatuksen.
Linja 3 (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 3 on yksi Pariisin metron 16 linjasta Pariisissa, Ranskassa. Se yhdistää Levallois-Perretin ja Bagnoletin Saint Lazaren rautatieaseman, Républiquen ja suurten bulevardien ("Grands Boulevards") kautta. Linjan pituus on noin 11,7 km ja asemia on 25. Keskimääräinen aseman väli on 488 m. 91,6 miljoonalla käyttäjällään linja on Pariisin metron kymmenenneksi käytetyin. Linja 3bis oli vuoteen 1967 asti osana linjaa 3. Linjan kalustona on 5 yksikköä MF 67-vaunuja. Linja 3 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
Kartta ja asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Se ainoa oikea

Se ainoa oikea ("She’s the One") on vuonna 1996 valmistunut komediallinen elokuva. Pääosissa ovat Edward Burns, Mike McGlone, Jennifer Aniston, Cameron Diaz ja Maxine Bahns.
Juoni.
Elokuva kertoo veljeksistä Mickeystä ja Francisista. Veljekset Mickey ja Francis ovat todella erilaisia. Isoveli Mickey on taksikuski New Yorkissa, ja on mennyt naimisiin naisen kanssa, johon tutustui vain päivän ennen liittoa. Francis on taas pörssimeklari Wall Streetilla. Hän pyrkii suunnittelemaan kaikki tekonsa etukäteen. Mutta hän ei pystykään suunnittelemaan sitä, että rakastuu veljensä ex-morsiameen. Mickey ottaa taksiinsa Hopen, joka on matkalla ystävänsä häihin. Mickey lähtee seuralaiseksi, ja he menevät naimisiin tanssilattialla. Mickey muuttaa Hopen ahtaaseen asuntoon, jossa on kylppärin katossa reikä ja kuuma vesi sekä sähköt vaihtelevat. Franciksen vaimo Renée on kyllästynyt siihen, ettei Francis enää harrasta seksiä hänen kanssaan, joten hän rupeaa tiedustelemaan hänen sukulaisiltansa, onko Francis mahdollisesti homo. Francis tapaa Wall Streetilla Heatherin, Mickeyn exän, ja pettää Renéetä Heatherin kanssa. Francista myös huolettaa se, että Heather maksoi opiskelunsa olemalla prostituoitu, ja se, että Heatherin ystävä Papa antaa hänelle parempaa seksiä, vaikka Papa on Heatherin isää vanhempi. Hope kertoo lähtevänsä Ranskaan opiskelemaan, eikä Mickey oikein tiedä lähtisikö mukaan. Hän kuitenkin päättää lähteä. Francis jättää vaimonsa, ja kosii Heatheria, joka onkin mennyt juuri naimisiin Papan kanssa. Francis soittaa imelän anteeksipyyntöpuhelun Renéelle, joka onkin palannut yhteen vähän ylipainoisen koulupoikaystävänsä kanssa. Kun Francis kertoo erostansa äidillensä, hän lähtee rukoilemaan, mitä hän on tehnyt todella paljon. Käykin ilmi, että hänellä on ollut suhde rautakaupan pitäjän kanssa.
Punk Goes Pop

Punk Goes Pop on kokoelmalevy ja osa "Punk Goes..."-sarjaa jota tekee Fearless Records. Se koostuu pop-kappaleista tehdyistä covereista, joita ovat tehneet eri punk-esittäjät. Levy on julkaistu 3. huhtikuuta vuonna 2002
Arianne Zucker

Arianne Bethene Zucker (s. 3. kesäkuuta 1974 Northridge, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa Nicole Walkerin roolia saippuasarjassa "Päivien viemää".
Nuoruus.
Zucker syntyi Northridgessä, Kaliforniassa, mutta kasvoi Chatsworthissa, Kaliforniassa. Hänen äitinsä Barbara on kemisti ja isänsä Barry putkimies. Hänellä on myös isoveli Todd.
Ura.
Zucker alkoi tehdä mallintöitä 16-vuotiaana. Hän valmistui Chatsworth High Schoolista vuonna 1992 ja alkoi opiskella näyttelemistä Pierce Collegessa. Ensimmäisen televisioroolinsa hän sai vuonna 1998, sarjasta "Päivien viemää" Nicole Walkerina.
Yksityiselämä.
Arianne Zucker on ollut vuodesta 2002 naimisissa näyttelijäkollegansa Kyle Lowderin kanssa. Pariskunnan esikoistytär syntyi 7. joulukuuta 2009.
Stephen Nichols

Stephen Earl Nicols (s. 19. helmikuuta 1951 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Steve Johnsonia televisiosarjassa "Päivien viemää". Stephen on saanut kolme Drama-Logue palkintoa.
Darin Brooks

Darin Lee Brooks (s. 27. toukokuuta 1984 Maui, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Max Bradyn rooliaa televisiosarjasta "Päivien viemää". Brooks on esittänyt myös sarjan "Blue Mountain State" päähenkilöä Alex Morania.
Brooks on näytellyt Wyatt Fullerin roolin televisiosarjassa "Kauniit ja rohkeat" 21. kesäkuuta 2013 esitetystä jaksosta alkaen.
Drake Hogestyn

Donald ”Drake” Hogestyn (29. syyskuuta 1953 Fort Wayne, Indiana, Yhdysvallat – 28. syyskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa John Blackin roolissa televisiosarjassa "Päivien viemää".
Drake oli naimisissa Victoria Postin kanssa. Parilla on kaksi lasta.
Nadia Bjorlin

Nadia Alexandra Bjorlin (s. 2. elokuuta 1980) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli, joka on synnyinjuuriltaan ruotsalainen ja iranilainen. Hänet tunnetaan Chloe Lanena televisiosarjassa "Päivien viemää". Bjorlin tuli toiseksi perintöprinsessaksi "Miss Florida Teen" -missikisoissa. Hän on esiintynyt useiden muotilehtien kansissa. Hän seurustelee Brandon Beemerin kanssa.
Biografia.
Bjorlin syntyi Yhdysvaltain Connecticutissa, Bethelissä, mutta asui Ruotsissa seitsemänteen ikävuoteen saakka. Hänen isänsä oli ruotsalainen säveltäjä ja ohjaaja Ulf Björlin (1933–1993). Hänen äitinsä, Fary, on sisustaja Iranista.
Nadia Bjorlin puhuu ruotsia, persiaa, englantia ja laulaa myös muilla kielillä. Hän on myös tunnettu sopraanoäänestään. Kun hänen perheensä muutti West Palm Beachille Floridaan, hän ilmoittautui Palm Beach County School of the Arts (nykyään Dreyfoos School of the Arts) -kouluun kahden veljensä kanssa. Siellä hän erikoistui musiikkiin ja teatteriin. Kaikki kolme sisarusta ovat menestyneet viihdealalla valmistumisensa jälkeen. 
Bjorlin osallistui kauneuskilpailuun vuonna 1998, ja sijoittui toiseksi perintöprinsessaksi Miss Florida Teen USA -missikisoissa.
Ura.
Nadia Bjorlinin suurin saavutus on ollut saippuasarja "Päivien viemää", missä hän on esittänyt hahmoa nimeltä Chloe Lane joulukuusta 1999 saakka. Ensin Chloe oli nörttimäinen tyttö isojen lasien kanssa. Yht'äkkiä hänen hahmonsa kuitenkin muuttui hiljaiseksi kaunottareksi, joka myös lauloi. Chloe rakastui rikkaaseen ja suosittuun poikaan nimeltä Philip Kiriakis, jota esitti näyttelijä Jay Kenneth Johnson. Pian heidän romanssi kuitenkin muuttui kivikkoiseksi, ja Chloe yllättäen ihastuukin Brady Blackiin, jota esittää Kyle Lowder. 
Alun perin Nadia Bjorlin jätti "Päivien viemää" -sarjan kesäkuussa 2003 keskittyäkseen laulu-uraansa. Sarjassa hänen hahmonsa muutti ollakseen oopperatähti. Hän kuitenkin palasi sarjaan marraskuussa 2004 sen jälkeen, kun hänen hahmonsa oli yllättäen joutunut auto-onnettomuuteen ja mennyt naimisiin Brady Blackin kanssa. Syyskuussa 2005 hän jätti sarjan uudelleen ja liittyi sarjaan "Sex, Love &amp; Secrets". Sarja peruutettiin, mutta Bjorlin jatkoi vierailevia näyttäytymisiä sarjoissa kuten "Jake in Progress" ja "Out of Practice". Kesän 2005 aikaan Bjorlin teki vierailevia esiintymisiä Fishbowlin radio-ohjelmassa "Coming Out with Reichen", jota juonsi Reichen Lehmkuhl. 
Nadia Bjorlin palasi "Päivien viemään" Chloena 29. marraskuuta 2007.
Yksityiselämä.
Bjorlin oli kihloissa Daniel Sadekin kanssa. Hän oli myös romanttisessa mielessä liitetty näyttelijä James Stevnsoniin. Tällä hetkellä hän seurustelee näyttelijä Brandon Beemerin kanssa.
Paavo Pystynen

Paavo Kalervo Pystynen (3. helmikuuta 1932 Hirvensalmi – 12. helmikuuta 2021 Lappeenranta) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Pystynen sijoittui Tokion 1964 olympialaisissa maratonilla 20:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1963 sekä pronssia vuosina 1965 ja 1968. Hän edusti Suomea kymmenessä maaottelussa. Hän sijoittui Bostonin maratonilla toiseksi vuonna 1962 ja neljänneksi vuonna 1964. Hän saavutti voittoja 25 kilometrin pituisilla Kaivopuiston maratonilla (vuosina 1958 ja 1959) ja Suomen Urheilulehden maratonilla (vuonna 1961).
Pystynen voitti Suomen mestaruuden maastojuoksussa vuosina 1960 ja 1961, 10 000 metrin juoksussa vuonna 1961 sekä maratonilla vuonna 1963. Hän saavutti SM-hopeaa maastojuoksussa vuonna 1963 ja maratonilla vuonna 1964 sekä SM-pronssia 10 000 metrillä vuonna 1958 ja maratonilla vuosina 1962, 1965 ja 1966. Hän edusti yleisurheilijana seuratasolla Parikkalan Urheilijoita ja Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
"Pate" Pystynen julkaisi vuonna 1999 omaelämäkerran "Valoa ja varjoa".
Arno Ahosniemi

Arno Mikael Ahosniemi (s. 4. joulukuuta 1977 Mäntsälä) on Finanssiala ry:n toimitusjohtaja. Hän on toiminut tehtävässä helmikuusta 2023 alkaen. Vuosina 2012-2023 hän toimi "Kauppalehden" vastaavana päätoimittajana. Ahosniemi oli vuosina 2014-2019 Päätoimittajien yhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja.
Elämäkerta.
Ahoniemi oli kokoomuksen ehdokas kunnallisvaaleissa 1996. Hän toimi Mäntsälän kunnanvaltuutettuna 1996–2000.
Ahosniemi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1996 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2002. Hän opiskeli vuonna 2000 Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissä ja oli vuoden ulkoministeriön harjoittelijana Kapkaupungissa vuonna 2001. Hän työskenteli lukuvuoden 2002–2003 tutkijana Helsingin yliopistossa.
Uransa alkuvaiheessa Ahosniemi työskenteli toimittajana ilmaisjakelulehti "Mäntsälän Uutisten" (1994–1998) ja "Yliopisto"-lehdessä (1999–2001) sekä avustajana "Ylioppilaslehdessä" (1998–2002). Vuonna 1999 hän työskenteli "Etelä-Suomen Sanomien" toimittajana, vuonna 2001 "Helsingin Sanomien" taloustoimittajana ja vuonna 2002 "Ulkopolitiikka"-lehden toimituspäällikkönä.
"Kauppalehden" toimittajana Ahosniemi aloitti vuonna 2002. Vuodet 2007–2009 hän oli lehden Brysselin kirjeenvaihtaja. Hän toimi lehden uutispäätoimittajana ja vastaavan päätoimittajan varamiehenä syyskuusta 2009. Vuonna 2009 Ahosniemi toimi lyhyen aikaa myös sanomalehti "Pohjalaisen" päätoimittajana. Ahosniemi nimitettiin "Kauppalehden" vastaavaksi päätoimittajaksi vuonna 2012. Hän on Alma Talentin yhteistoimituksen esimies. Kesällä 2019 hän nimitti twitterkirjoituksessaan opiskelijoita "syöttöporsaiksi" saaden aikaan somemyrskyn.
Yksityiselämä.
Ahosniemen puoliso on EVA:n johtaja ja "Talouselämän" entinen päätoimittaja Emilia Kullas. Heillä on kaksi lasta.
Alexander Cajan

Alexander Cajan (20. lokakuuta 1767 Sotkamo – 23. helmikuuta 1810 Ilomantsi) oli suomalainen sotilas, rykmentinpastori ja sotarovasti.
Elämäkerta.
Alexander Cajanin vanhemmat olivat Brita Elisabeth Snicker ja Sotkamon nimismies ja suorituskomissaari Johan Cajanus. Alexander kävi Oulun triviaalikoulun, jonka jälkeen hän lähti opiskelemaan Turun Akatemiaan 1785. Vuonna 1789 hän keskeytti opintonsa ja meni lippumieheksi Kajaanin pataljoonaan, missä hän otti sotilasnimekseen Cajan'in, jota hän sen jälkeen käytti. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1791. Hän otti virkavapaata ja palasi Turkuun 1796 suorittamaan opintonsa päätökseen, ja erosi armeijan palveluksesta 1797.
Cajan väitteli joulukuussa 1797 Henrik Gabriel Porthanin johdolla, sai maisterin paperit helmikuussa 1798, puolusti väitöskirjaansa lintujen värien vaihtelusta Carl Niclas Helleniuksen johdolla kesäkuussa 1798, ja vihittiin papiksi heinäkuussa 1798. Pian tämän jälkeen hän palasi armeijan leipiin ja siirtyi ylimääräiseksi saarnaajaksi Kajaanin pataljoonaan. Helmikuussa 1799 hän sai opettajan paikan Haapaniemen sotakoulusta ja huhtikuussa 1800 hänestä tuli Savon jääkärirykmentin pastori. Samana vuonna Cajan määrättiin Karjalan kevyen rakuunarykmentin rykmentinpastoriksi. Hän osallistui sotaan Venäjää vastaan vuonna 1790 ja Suomen sotaan 1808–1809, ja tunnustukseksi ansioista hänelle myönnettiin sotarovastin arvonimi.
Cajan ja Brita Christina Hjerppe (s. 27. syyskuuta 1773 Ilomantsi) vihittiin avioliittoon Ilomantsissa 4. maaliskuuta 1804. Vaimo oli Ilomantsin kappalaisen Christian Hjerppen ja Anna Brigitta Lindenian tytär. Heille syntyi Ilomantsissa ainakin kaksi lasta, tytär Anna Charlotta ja poika Christian.
Alavuden Peli-Veikot

Alavuden Peli-Veikot eli APV on vuonna 1953 perustettu alavutelainen urheiluseura. Seuralla on useita juniorijoukkueita jääkiekossa ja jalkapallossa. Muita lajeja ovat futsal ja pesäpallo. Jääkiekossa miesten edustusjoukkue pelaa II-divisioonassa ja pesäpallossa Ykköspesiksessä.
Historia.
Jalkapalloa pelattiin Alavudella jo 1940-luvulla, kun laji saapui maaseudulle Vaasasta ja Tampereelta. Lajia harrastettiin Alavuden Urheilijat ry:ssä ja sen perustetussa lajijaostossa. Ensimmäiset jalkapallo-ottelut Alavudella pelattiin vuonna 1947. Lajia harjoiteltiin laitumilla ja heinäpelloilla. Asemanseudulla oli kuitenkin myös kaksi hyvää kenttää; Rajalan ja Heinosen kentät. Jo varhain jalkapalloilijoiden keskuudessa heräsi ajatus oman erikoisseuran perustamisesta, mutta suunnitelma venyi taloudellisten asioiden vuoksi. Taloudelliset asiat estivät myös AU:n jalkapallotoiminnan kehittymisen. Suunnitelma seuran perustamisesta alkoi kuitenkin toteutua, kun aseman urheilukenttä siirtyi Alavuden kunnan omistukseen.
19. huhtikuuta vuonna 1953 kello 13 pidettiin perustamiskokous Osuuskauppa Kyntäjän aseman ravintolan kabinetissa. Virallisesti paikalla oli 22 henkilöä, mutta oikeasti pitkä jono ihmisiä pyrki kokoukseen. Suomen Palloliittoa kokouksessa edusti Anselm Anttila, josta APV sai tukijan vuosiksi eteenpäin. Alavuden Peli-Veikot ry:stä tuli ensimmäinen jalkapallon erikoisseura maaseudulla. Alavuden Urheilijat luovutti perustetulle seuralle kaikki pelivälineet ja -puvut sekä pallot.
Suomen Palloliittoon APV hyväksyttiin 18. toukokuuta 1953 ja virallisesti seura rekisteröitiin yhdistysrekisteriin 14. syyskuuta samana vuonna.
Jaostot.
Jääkiekko.
Kaudella 2013–2014 miesten edustusjoukkue pelaa II-divisioonassa Keskimaan lohkossa. Kaudella 2012–2013 APV voitti aluemestaruuden ja eteni kevään Suomi-Sarja -karsintoihin asti. APV:n naisten jääkiekkojoukkue pelasi kaudella 2009–2010 SM-sarjassa ja seuran junioreista kolmasosa on tyttöjä. Seuran kotihalli Alavus Areena valmistui vuonna 2008. Hallissa on 421 istumapaikkaa. Tunnetuimpia APV:n kasvatteja ovat maalivahti Pekka Tuokkola, paremmin valmentajana tunnettu Tuomas Tuokkola ja Lauri Taipalus. Myös ralliautoilija Jari-Matti Latvala pelasi juniori-ikäisenä APV:ssä.
Pesäpallo.
Alavuden Peli-Veikkojen pesäpallojaosto perustettiin 2015 Jokivarren Jytinän joukkueen ympärille. Joukkue on pelannut neljä kautta Ykköspesistä vuosien 2020–2023 välillä.
Linja 3bis (Pariisin metro)

Paris Métro ligne 3bis (linja 3bis) on Pariisin metron lyhyin linja. Se on ainoastaan 1,3 km pitkä ja siinä on vain neljä asemaa. Keskimääräinen asemanväli on 433 m. Linja kuului aluksi linjaan 3, mutta se erotettiin vuonna 1971 omaksi linjakseen. Linjan kalustona on sen pienuudesta ja vähäisestä käytöstä johtuen lyhennettyjä 3-vaunuisia MF 67-junia.
Tulevaisuus.
Linjalla liikennöivät MF 67 junat on tarkoitus korvata uusilla MF 19 junilla vuodesta 2025 alkaen
Linjan 3bis ja Linjan 7bis yhdistämistä uudeksi linjaksi harkitaan. Se olisi mahdollista sillä linjoja yhdistää tunneli jota ei ole otettu käyttöön. Tunnelissa on myös hylätty asema (Haxo) jonka avaaminen käyttöön olisi myös mahdollista. Samalla linjaa voitaisiin jatkaa asemalla länteen Château Landoniin. Uusi linja olisi mahdollista ottaa käyttöön 2030-luvulla.
Alun perin arveltiin, että yhdistettyä linjaa kutsuttaisiin linjaksi 15. Grand Paris Expressin neljälle suunnitellulle uudelle linjalle (joiden on määrä avautua vuodesta 2026 alkaen) annettiin kuitenkin numerot 15–18, jolloin 19 oli määrä olla seuraava käytettävissä oleva numero. Marraskuussa 2023 julkistettiin kuitenkin suunniteltu linja 19, joka yhdistää La Défensen liikealueen länsipuolella sijaitsevaan Nanterre–La Folieen vuoteen 2040 mennessä, jolloin 20 olisi seuraava käytettävissä oleva numero.
Kakkosen kausi 2001

Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2001 sarja pelattiin neljässä lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkojen voittajat nousivat suoraan Ykköseen. Toiseksi sijoittuneet karsivat noususta keskenään ja näiden otteluparien voittajat Ykkösen lohkojen kolmanneksi viimeisten kanssa. Lohkojen kolme viimeistä putosivat suoraan Kolmoseen, lukuun ottamatta 11 joukkueen pohjoislohkoa, josta putosi kaksi viimeistä.
Nousukarsinta.
IF Gnistan säilytti Ykkösen paikkansa
PP-70 nousi Ykköseen
Maalintekijätilasto.
Etelälohko
Itälohko
Länsilohko
Pohjoislohko
Mic Michaeli

 
Mic Michaeli (oik. "Gunnar Mathias Michaeli", s. 11. marraskuuta 1962 Upplands Väsby, Ruotsi) on hard rock -yhtye Europen kosketinsoittaja.
Teräskukastaja

Teräskukastaja ("Dicaeum ignipectus") on pienikokoinen aasialainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin seitsemän senttimetriä ja paino 7–9 g, ja se on kaikkein pienimpiä kukastajia. Sukupuolet ovat erivärisiä: koiraan selkä on kiiltävän sinimusta, vatsapuoli kellahtava, rinnassa punainen täplä ja keskellä vatsaa erottuu kapea musta raita. Naaras on päältä tumman oliivinvärinen ja alapuolelta kellahtava.
Esiintyminen.
Teräskukastajan laaja esiintymisalue ulottuu Himalajan eteläpuolella Intiasta Kiinaan, Kaakkois-Aasiaan ja Filippiineille. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Nepalista ja Bhutanista saaduista näytteistä. Lajista tunnetaan 8 alalajia.
Elinympäristö.
Vuoristometsät.
Ravinto.
Kuten muutkin kukastajat, myös teräskukastajat syövät mistelinmarjoja.
Bárrás

Bárrás, suomeksi Paras, on Skandeihin kuuluva vuori Omasvuonon kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Lyngenvuonon eteläpäästä alkavan laakson, Signaldalenin (pohjoissaameksi Čieknalvuovdi ja suomeksi Singalanouta) eteläpäässä. Signaldalen haarautuu Stordaleniksi ja Barasdaleniksi ja Paras on näiden jyrkkäseinäisten laaksojen välissä. Vuoren korkeus merenpinnan tasosta on 1 419 metriä. Vuoren jyrkkyyttä kuvaa parhaiten korkeusero noin 100 metrin korkeudella merenpinnasta olevan Signaldalenin eteläpään ja Paraksen huipun välillä. Tällä alle kolmen kilometrin matkalla on korkeuseroa noin 1 300 metriä. 
Paraksen jyrkkäpiirteinen yläosa näkyy Kilpisjärvelle Suomen puolelle saakka. Vuoren huipulla on vieraskirja, jossa pääosa merkinnöistä on suomalaisten vaeltajien tekemiä. Huipulle pääsee ilman kiipeilyvarusteita, vaikka seinämä näyttää suomalaisiin loivapiirteisiin tuntureihin tottuneelle hyvin jyrkältä.
Vaeltaminen Parakselle.
Helpoimmin Parakselle pääsee ajamalla autolla Signaldalenin eteläpäähän, josta on vain muutaman kilometrin matka vuoren huipulle. Nousu on kuitenkin hyvin jyrkkä ja yläosasta vuoren pohjoisrinne on lähes pystysuora. Matka Suomesta on varsin pitkä, sillä autolla Kilpisjärveltä lähtiessä joutuu kiertämään Skibotnin ja Storfjordin (Hatteng) kautta ja matkaa kertyy Paraksen juurelle lähes 100 km.
Useimmat suomalaiset vaeltajat aloittavat matkansa Kilpisjärveltä kulkien kalottireittiä kolmen valtakunnan rajapyykin kautta Gappojoen ja Gappohytan suuntaan ja edelleen Parakselle. Matkaa kertyy yhteen suuntaan reittivalinnoista riippuen noin 32- 35 km. Pääosa reitistä on varsin helppokulkuista ja loivapiirteistä tunturinummea, paljakkaa. Paikoin maasto on kuitenkin raskasta mm. Indre Skaerdalenin kohdalla. Koska reitti on "kaukana kaikesta", on kulkijan selviydyttävä omin voimin. Matkalla voi tukeutua Kuohkimajärven autio- ja varaustupiin Suomen puolella kolmen valtakunnan rajapyykin välittömässä läheisyydessä, sekä Norjan puolella Goldahytan ja Gappohytan maksullisiin autiotupiin. 
Tarujen tunturit.
Kilpisjärven synnystä kertovassa tarinassa "Tarujen tunturit" Paras on vanha tietäjä, jonka tehtävänä on vihkiä Malla-neito ja Saana.
Multimedia Super Corridor

Multimedia Super Corridor on Kuala Lumpurissa sijaitseva malesialainen teknologiakeskus. Sen tarkoituksella on nopeuttaa Malesian kehittymista tietotekniikkavaltioksi. 
Se luonnosteltiin vuonna 1996. Nykyään alueella toimii yli 900 yritystä.
Annett Renneberg

Annett Renneberg (s. 16. maaliskuuta 1978 Rudolstadt, Thüringen, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Stolberg", "Kettu", "Donna Leon", "Tatort", "Kahden keikka", "Poliisikoira Rex" ja "Siska". Hänet tunnetaan myös elokuvasta "Der Mann aus der Pfalz" (2009), joka on elämäkertaelokuva Helmut Kohlista.
Renneberg aloitti näyttelemisen 13-vuotiaana, hän ei ole ottanut lainkaan oppitunteja.
All We Know

All We Know on Paramoren kolmas ja viimeinen single heidän ensimmäiseltä studioalbumiltaan "All We Know Is Falling".
Singlen sanat kertovat tunteesta, joka Paramoren jäsenille jäi heidän basistinsa Jeremy Davisin lähdettyä. Hän kuitenkin palasi myöhemmin bändiin. Useimmat albumin kappaleet kuitenkin kertovat laulajan Hayley Williams vanhempien avioerosta.
Musiikkivideo.
Musiikkivideo on kuvattu bändin ollessa heidän kiertueellaan. Videolla esiintyy pätkiä heidän live-esiintymisestään ja pätkiä kulissien takana tapahtuvasta. Video on melko lailla samantyylinen kuin heidän singlensä "Hallelujah" musiikkivideo, mikä löytyy bändin toiselta studioalbumilta nimeltään "RIOT!".
Tuplat Vaakahuoneella

Tuplat Vaakahuoneella – 42-vuotisjuhlajulkaisu on Seitsemän seinähullua veljestä -yhtyeen kahden CD:n live-albumi, joka julkaistiin heinäkuussa 2009. Kappaleet on äänitetty bonusraitoja lukuun ottamatta Turun Vaakahuoneella elokuussa 2008. Bonusraidat on äänitetty Tampereella samana vuonna.
Kokoonpanot.
Konsertti:
Bonusraidat:
Jacopo Bassano

Jacopo Bassano (tunnettu myös nimellä Jacopo da Ponte, n. 1510 – 13. helmikuuta 1592) oli italialainen taidemaalari, joka vaikutti Venetsian tasavallassa. Hän syntyi ja kuoli Venetsian lähellä sijaitsevassa Bassano del Grappassa, jonka mukaan hän sai nimensäkin.
Aiheesta muualla.
Pihkovan kellot

Pihkovan kellot on suomalaisen Laila Hirvisaaren kirjoittama romaani vuodelta 2009. Se on Imatra-sarjan päätösosa mutta samalla itsenäinen teos.
Vaikka teos on Imatra-sarjan päätösosa, sen tapahtumapaikkana ei ole Imatra, joka väikkyy enää vain kaukana taustalla. Tapahtumaympäristönä on paikka ensimmäisen maailmansodan itärintaman takana turvallisessa Pihkovassa, jonne sota yltää kuitenkin kaikkine kauheuksineen, sillä sairasjunat kuljettavat haavoittuneita sinne sotasairaalaan halki Euroopan. Teoksen ajallinen alkupiste on ensimmäisen maailmansodan syttyminen 1914. Nuoret lääkäriopiskelijattaret ja kokenut sairaanhoitajatar lähtevät komennukselle perustamaan Punaisen Ristin sotasairaalaa. He lähtevät matkaan junalla, joka kiertää kohti tuntematonta määränpäätä, kunnes saapuu Pihkovaan. Paikkana on vanha, hylätty ja jo rappiolle joutumassa oleva kartano, Lubetskin maahovi. Nuoret naiset ryhtyvät ensi töikseen siivoamaan kartanon tuhottua sisustusta haisevaa eläimenraatoa myöten, jotta paikasta saataisiin säällinen sairaala.
Laila Hirvisaari kertoo antaneensa kirjalle nimen "Pihkovan kellot" jo ennen kuin kävi taustatutkimusten aikaan kaupungissa ja näki kaupungin kaikki kupolit ja kirkontornit. Kirjassa kerrotaan, että kartanorakennuksen pääovelta avautui näkymä alas kaupunkiin ja sen kymmeniin kirkkoihin.
Perusteellisia taustatöitä tehdessään Hirvisaari kävi myös Pietarin kansalliskirjastossa ja Tarton yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan arkistoissa, jotta saisi tuntuman ensimmäisen maailmansodan arkeen.
Sarjan aiemmista osista on tuttu teoksen keskeinen hahmo, suomalainen Anna Kristiina Kuzmina, joka toimii sairaalan lääkärinä. Hänen rinnalleen merkittäväksi henkilöksi nousee ennestään tuttu suomalainen toimittaja Julia Morton, jonka on tarkoitus lähteä sotakirjeenvaihtajaksi raportoimaan tapahtumista kotimaahan mutta joka joutuukin keskelle sotasairaalan arkea. Anna Kristiinan ja Julian tiet kohtaavat, kun kirja on päässyt yli puolenvälin. Realistinen tautien ja raakuuksien hätkähdyttävä kuvaus saa vastakohdakseen romanttisen kartanomiljöön, ja taustalla kulkevat historian suuret tapahtumat, Suomen venäläistämispyrkimykset ja keisarin horjuva asema.
Aqualand Maspalomas

Aqualand Maspalomas (aiemmin nimellä Aquasur) on vesipuisto Kanariansaarten Gran Canarian saarella lähellä Maspalomasia. Se on Kanariansaarten toiseksi suurin vesipuisto Teneriffalla sijaitsevan Siam Parkin jälkeen. Aqualandissa on 33 vesiliukumäkeä, ja siellä voi myös uida merileijonien kanssa. Puisto on avoinna vuoden jokaisena päivänä, ja sinne pääsee bussilla Playa del Inglésistä ja Puerto Ricosta. Sisäänpääsymaksu kaudella 2011–2012 oli aikuisilta 25 ja alle 12-vuotiailta 18 euroa.
Aqualand Maspalomas kuuluu eurooppalaiseen 14 vesipuiston Aqualand-ketjuun, jonka omistaa Suomenkin huvipuistomarkkinoilla toimiva espanjalainen Aspro Parks -konserni. Aspro omistaa myös Aqualandista 8 kilometriä pohjoiseen sijaitsevan Palmitos Parkin, jossa on eläintarha, delfinaario ja kasvitieteellinen puutarha. Vuonna 2014 Aspro Parks ilmoitti investoivansa näihin kahteen kohteeseen 30 miljoonaa euroa vuoteen 2017 mennessä.
Emergency (kappale)

Emergency on Paramoren toinen single heidän ensimmäiseltä studioalbumiltaan "All We Know Is Falling". Se julkaistiin 21. elokuuta 2006 Isossa-Britanniassa ja 16. lokakuuta 2005 Yhdysvalloissa. Singlen kirjoitti Hayley Williams. Single kertoo rakkaudesta ja sen vaikeuksista ja sen merkityksestä. Williams kirjoitti kappaleen, kun hänen vanhempansa olivat jo lähellä avioeroa. Lopulta hänen vanhempansa erosivat. Helmikuussa 2008 Williams kertoi haastattelussa vahempiensa riitelystä seuraavanlaisesti: ”Muistan, miten kävelin sinä yönä ulos ovesta äitini kanssa ja seisoin heidän välissään huutaen ’Olkaa hiljaa! Olkaa hiljaa! Olkaa hiljaa!’”.
Musiikkivideo.
Musiikkivideon on ohjannut Shane Drake, joka ohjasi myös Paramoren aikaisemman musiikkivideon ”Pressure”. Myöhemmin Drake on ohjannut musiikkivideot myös yhtyeen singleille ”Misery Business”, ”Crushcrushcrush” ja ”Decode”.
Musiikkivideo alkaa kohtauksella, jossa Hayley Williams ja Jeremy Davis istuvat tyhjässä ja hylätyssä huoneessa. Muut bändin jäsenet kävelevät sisään viiltoja ja haavoja käsissään ja sitovat heidän haavansa. Ohjaaja kävelee sisään heittäen Williamsille jonkinlaisia neilikoita ja ohjaa koko bändin ulos huoneesta. Ulkona heitä odottaa kamerat ja valaistus ja yhtyeen jäsenet meikataan verellä. Ohjaaja huutaa ”Action!” ja yhtye alkaa soittaa.
Athabascan öljyhiekka

Athabascan öljyhiekka on Kanadassa Albertassa, Wood Buffalon kunnan alueella sijaitseva laaja öljyhiekkaesiintymä. Varanto on arvioitu kokonaisuudessaan toiseksi suurimmaksi ”öljyesiintymäksi” Saudi-Arabian öljyn jälkeen. Öljyn uuttaminen hiekasta vie 30–50 prosenttia öljyn energiasisällöstä. Vedentarve on 2,5–4-kertainen saatuun öljyyn verrattuna. 
Laajuus.
Hiekasta erotetun öljyn määrä alueella on arvioitu vastaavan 173 miljardia tynnyriä öljyä nykytekniikalla tai 315 mrd. tynnyriä öljyä uusilla tekniikoilla. Varanto on arvioitu toiseksi suurimmaksi ”öljyesiintymäksi” Saudi-Arabian öljyn jälkeen.
Kaivos.
Kaivos on vaatinut 6 500 hehtaarin rämeen ja metsän raivausta. Öljyhiekka kerätään 75 metriä syvästä avolouhoksesta.
Vesi.
Syvemmältä uuttaminen vaatii vettä ja höyryä. Vedentarve on 2,5–4-kertainen saatuun öljyyn verrattuna. Jätteenä syntyy jätevettä ja myrkyllistä jätettä. Albertan viranomaiset sallivat louhoksen ottavan 359 miljoonaa kuutiota vettä läheisestä Athabascajoesta vuosittain. Määrä on kaksinkertainen miljoonan asukkaan Calgaryn kulutukseen verrattuna. Kanadan energiavirasto (National Energy Board) kyseenalaisti massiivisen vedenkäytön kestävyyden vuonna 2006.
Energiantarve.
Öljyn uuttaminen hiekasta vie 30–50 prosenttia öljyn energiasisällöstä. Kanadan vihreän puolueen johtajan Elizabeth Mayn ja Sierra Clubin johtokuntajäsenen Zoé Caron mukaan öljy viedään Yhdysvaltojen energiatehottomien autojen kulutukseen.
Uusiutuva energia Italiassa

Tämä artikkeli kertoo uusiutuvaan energiaan liittyvistä seikoista Italiassa. 
Tuulivoima.
Italiassa oli vuonna 2009 tuulivoimakapasiteettia 4 850 MW. 
Aurinkoenergia.
Aurinkolämmitys.
European Solar Thermal Industry Federation:in (ESTIF) mukaan vuonna 2008 Italian aurinkolämmityksen kapasiteetti oli 1 124 MWh lämpöä eli likimain sama määrä kuin Espanjassa ja Ranskassa.
Aurinkolämmitys työllisti vuonna 2008 Italiassa 10 000 ihmistä ja liikevaihto oli 400 miljoonaa euroa. 
Aurinkosähkö.
Aurinkosähkön (aurinkokennot) kapasiteetti vuoden 2008 lopussa oli 300 MW. Määrä oli Euroopassa kolmanneksi suurin Saksan ja Espanjan jälkeen. Vuodesta 2007 aurinkokennoille katolle asennettuna syöttötariffi on (40-44 €c/kWh), joka kattaa 1200 MW asti. Tavoite on rajoitettu 3000 MW:iin vuonna 2016. 
Rooman lähellä on "Montalto di Castro" aurinkovoimala, jonka maksoi 30 miljoonaa €. Se on tuottanut kesästä 2009 alkaen sähköä 7 GWh vuodessa.
Biopolttoaineet.
Italiassa on biopolttoaineille E1 ja D1 velvoite vuonna 2008. Worldwatch instituutin mukaan Italia tuotti 130 miljoonaa litraa bioetanolia ja 300 000 miljoonaa litraa biodieseliä vuonna 2008. Vuoden 2008 lopussa biodiesel kulutus oli Eurobaron mukaan 6,5 TWh.
Geoterminen energia.
Geotermisen energian kapasiteetti vuoden 2008 lopussa oli 800 MW,
Ansaripetopunkki

Ansaripetopunkki ("Phytoseiulus persimilis") on noin 0,3 mm pitkä ja väriltään punainen petopunkki. Sillä on pitkät jalat ja eteenpäin suuntautuneet leuat. Se syö kehrääjäpunkkien kaikkia kehitysasteita. Ansaripetopunkkia käytetään kasvihuoneissa kehrääjäpunkkeihin kuuluvan vihannespunkin biologiseen torjuntaan.
Sven Wernström

Sven Wernström (3. huhtikuuta 1925 Tukholma, Ruotsi – 6. syyskuuta 2018) oli ruotsalainen nuortenkirjailija.
Osa Wernströmin teoksista sijoittuu suoraan historiallisten tapahtumien ympärille, kuten Kuuban sisällissodasta kertova "Sissit vuorilla". Ne ilmestyivät 1960- ja 1970-luvun vaihteessa, jolloin lasten- ja nuortenkirjoilta odotettiin yhteiskunnallista kantaaottavuutta. Myös Wernströmin scifi- ja seikkailuromaaneissa (kuten "Matka tuntemattomalla planeetalla" ja haaksirikkoisista nuorista kertova "Salaisten saari") on vahva yhteiskunnallisten rakenteiden tarkastelun näkökulma. Kirjassa "Mateo meksikolainen" välitetään tietoa intiaaneista vauhdikkaan seikkailun lomassa.
Vuonna 2009 Wernströmin nuortenkirjasarja "Trälarna" pääsi mukaan teokseen "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Mätäsrikko

Mätäsrikko ("Saxifraga cespitosa", myös "S. groenlandica") on pienikokoinen rikkokasveihin kuuluva pohjoisten alueiden kasvi. Suomessa laji on tyypillinen vain maan pohjoisosissa ja on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa Oulun läänin eteläpuolella.
Ulkonäkö ja koko.
Nimensä mukaisesti mätäsrikko mätästää tiheästi. Kasvin varret ovat pystyjä ja 5–15 cm korkeita. Maanpinnan lähellä olevat ruusukelehdet ovat vastapuikeita, leveäruotisia, nystykarvaisia sekä 3–5-liuskaisia tai isohampaisia. Varsilehdet ovat tasasoukkia ja usein liuskattomia. Kaksineuvoinen kukka on väriltään valkoinen ja vihertäväsuoninen. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Mätäsrikko kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Mätäsrikko saattaa risteytyä samoilla kasvupaikoilla papelorikon ("S. granulata") kanssa.
Levinneisyys.
Mätäsrikko on tyypillinen laji Grönlannissa, Islannissa, Huippuvuorilla, Norjan ja Ruotsin vuoristoseuduilla sekä Kanadassa. Satunnaisemmin lajia tavataan lähinnä arktisella alueilla ja vuoristoseuduilla Suomesta itään läpi Venäjän Tyynellemerelle saakka, Alaskassa ja Kalliovuorten alueella. Suomessa mätäsrikon suurimmat esiintymät ovat Enontekiön Kilpisjärvellä, Utsjoella ja Kuusamossa. Lajia on tavattu paikoin myös muualla Lapissa. Etelämpänä laji on hyvin harvinainen ja sitä on tavattu vain muutamalta paikalta Savosta ja Uudeltamaalta.
Elinympäristö.
Mätäsrikko on kalkinsuosija. Lajia tavataan kalliohyllyillä ja kallionraoissa.
Pahtarikko

Pahtarikko ("Micranthes nivalis") on pienikokoinen rikkokasveihin kuuluva pohjoisten alueiden kasvi. Suomessa laji on tyypillinen vain maan pohjoisosissa ja on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa Oulun läänin eteläpuolella. Vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa pahtarikko todettiin Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen pahtarikko kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Lehtiruusukkeen keskeltä kasvava varsi on karvainen. Nahkeat ruusukelehdet ovat 1,5–3,5 cm pitkiä, puikeita tai pyöreähköjä ja tylppähampaisia. Lehdet ovat väriltään usein punertavia. Kukinto on tiheä terttu varren ja haarojen latvassa. Kukat ovat lyhytperäisiä ja väriltään aluksi valkoisia, lopulta punertavia. Kaksineuvoisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiönliuskat ovat pystyjä ja teriö on verhiön pituinen. Heteitä on kymmenen kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen. Emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Pahtarikko kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen kota. Laji lisääntyy paitsi siemenistä myös suvuttomasti ruusukeversojen avulla.
Pahtarikko muistuttaa jonkin verran lumirikkoa ("Micranthes tenuis").
Levinneisyys.
Pahtarikko on tyypillinen laji Islannissa, Norjan ja Ruotsin vuoristoseuduilla. Satunnaisemmin lajia tavataan lähinnä arktisilla alueilla ja pohjoisella havumetsävyöhykkeellä Suomesta itään Tyynellemerelle saakka, Alaskassa, Kanadassa, Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Pahtarikkoa kasvaa myös Himalajan vuoristoseuduilla. Suomessa pahtarikko on tavallinen laji monin paikoin Lapissa ja Pohjois-Pohjanmaalla. Suurimmat esiintymät ovat Enontekiön Kilpisjärvellä, Utsjoella ja Kuusamossa. Etelämpänä pahtarikko on varsin harvinainen. Lajilla on yksittäisiä esiintymiä Keski- ja Itä-Suomessa. Eteläisen Suomen esiintymät lienevät jäänne jääkauden jälkeiseltä ajalta.
Elinympäristö.
Pahtarikkoa esiintyy kallioseinämien hyllyillä ja kallionraoissa. Kasvupaikat ovat yleensä kuivia. Laji kasvaa usein emäksisellä kivilajilla.
55 (luku)

55 (viisikymmentäviisi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 54 ja seuraa luku 56.