tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Solway Firthin avaruusmies

Solway Firthin avaruusmies tai Cumberlandin avaruusmies on brittiläisen palomiehen Jim Templetonin vuonna 1964 ottaman valokuvan taustalla esiintyvä, avaruusmiestä muistuttava hahmo. Kuva esittää carlislelaisen Templetonin pientä tytärtä Elizabeth Templetonia istumassa ruohikolla kukkakimppu kädessään. Jim Templetonin mukaan kuvan ottohetkellä paikalla ei ollut keitään muita, mutta kun kuva kehitettiin, oli taustalle ilmestynyt valkoinen hahmo. Kuva alkoi saada huomiota, kun Cumberlandin paikallislehti "Cumberland News" kirjoitti aiheesta. Lopulta aiheesta kirjoittivat isommatkin lehdet, kuten "Daily Mail" ja "Daily Express".
Kuva sai maailmanlaajuista huomiota ja Templeton alkoi saada kirjeitä monista eri maista. Jotkut ajattelivat, että kuvassa on astronautin sijasta esimerkiksi jonkinlainen henki. Templetonin muissa samana päivinä ottamissa kuvissa näkyy hänen vaimonsa, joten moni uskoo, että myös ”avaruusmies” on hänen vaimonsa, mutta että valokuva olisi valottunut liikaa, joka olisi aiheuttanut valkoisen olemuksen. Toinen vaihtoehto on, että hänen vaimonsa oli selkä vasten kameraa. Templeton kieltää tämän. Teorioita aiheesta on useanlaisia. Valokuvaustarvikkeita tuottava yhtiö Kodak tarjosi palkkion sille, joka voisi todistaa, että kuva ei ole väärennetty tai muokattu.
Rosa Nenonen

Rosa Nenonen (o.s. Korhonen, s. 1984, Rovaniemi) on suomalainen tietokirjailija, puhuja, positiivisen psykologian kouluttaja ja puhuja. Hän on myös entinen malli ja voimistelija.
Ura.
Ura urheilijana.
Rosa Nenonen oli teini-ikäisenä kilpatason voimistelija muun muassa Rovaniemen Taipumattomissa. Hän päätti kuitenkin lopettaa voimistelun 16-vuotiaana. 
Ura mallina.
Ensimmäiset mallikeikkansa Nenonen teki 14-vuotiaana Paparazzi-toimistolle, 16-vuotiaana hän muutti mallintöiden perässä kesäksi Pariisiin. Valmistuttuaan ylioppilaaksi hän muutti Rovaniemeltä Helsinkiin.
Nenonen toimi yhteensä 20 vuotta mallina ulkomailla, Pariisissa, Milanossa, Saksassa, Barcelonassa, ja 2010-luvulla San Franciscossa ja New Yorkissa. 26-vuotiaana hän pääsi Nextin listoille, joka on yksi New Yorkin kuuluisimpia mallitoimistoja. Hän on ollut muun muassa Italian Voguen kannessa ja Victoria’s Secretin hajuvesimainoksessa.
Ura kouluttajana.
Vuonna 2014 Nenononen opiskeli positiivista psykologiaa New Yorkissa ja kiinnostui merkityksellisestä työstä.
Nenosen yritys, Hyvän elämän akatemia Pilots Helsinki on keskittynyt positiiviseen psykologiaan. Se alkoi pitää koulutuksia loppuvuonna 2016. Yrityksen koulutuksissa käsitellään esimerkiksi ihmissuhteita, uraa ja itsetuntemusta. 
Nenosen esikoisteos, Merkityksellisen työn kaava, julkaistiin vuonna 2020.
Kirjassa puhutaan muun muassa eudaimonisesta ja hedonistisesta onnellisuudesta.
Manifesto (albumi)

Manifesto on Roxy Musicin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1979. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Bryan Ferry ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
Ihmeotukset

Ihmeotukset on fantasiaelokuvasarja, joka perustuu brittiläisen J. K. Rowlingin kirjoittamiin "Harry Potter" -romaaneihin. Siihen kuuluu kolme elokuvaa, jotka ovat ilmestyneet vuodesta 2016 alkaen elokuvasta "Ihmeotukset ja niiden olinpaikat". Ihmeotukset-elokuvasarja muodostaa yhdessä "Harry Potter" -elokuvasarjan kanssa mediajatkumon nimeltä "J. K. Rowlingin velhomaailma". Se on kaikkein neljänneksi eniten tuottanein elokuvasarja 9,6 miljardin dollarin kokonaistuotolla.
"Ihmeotukset"-elokuvissa on työskennellyt toistaiseksi vain yksi ohjaaja: David Yates, joka ohjasi myös Harry Potter -elokuvasarjan neljä viimeistä elokuvaa. J. K. Rowling itse käsikirjoitti sarjan kaikki elokuvat, joista viimeisen hän kirjoitti melkein kaikki Harry Potter -elokuvat käsikirjoittaneen Steve Klovesin kanssa. David Heyman, J. K. Rowling, Steve Kloves ja Lionel Wigram tuottivat kaikki kolme elokuvaa, joista viimeisen tuottajana toimi myös Tim Lewis. Elokuvasarjaan oli alun perin tarkoitus kuulua viisi elokuvaa, mutta neljäs ja viides peruttiin kolmannen elokuvan heikon taloudellisen menestyksen vuoksi.
Mai Mercado

Mai Mercado (aiemmin "Mai Henriksen"; s. 20. elokuuta 1980 Tønder) on tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuodesta 2011 ja hän toimi Tanskan lapsi- ja sosiaaliministerinä vuosina 2016–2019.
Juri Ševtšuk

Juri Ševtšuk (s. 1957, Magadanin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen rockmuusikko ja rockyhtyeen DDT perustaja.
Ševtšukin isä on ukrainalainen ja äiti tataari. Hän syntyi Tyynenmeren rannalla Magadanissa ja opiskeli Baškiirien SNT:ssä Ufassa, jossa myös DDT perustettiin. Hän on myöhemmin asunut Pietarissa.
Ševtšuk vieraili DDT:n kanssa Suomessa 2012. Hänen rocklyriikoitaan ja runojaan on ilmestynyt suomeksi kirjana nimellä "Joka kevät minä kuolen" (Into 2013).
Venäjän hyökättyä Ukrainaan 24. helmikuuta 2022 Ševtšuk sanoi: "Meiltä viedään tulevaisuus. Meitä vedetään kuin pässiä narussa menneisyyteen 1800-, 1700- ja 1600-luvulle. Ihmiset eivät suostu hyväksymään sitä."
Chenôve

Chenôve on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 6 kilometriä Dijonin kaupungista etelään.
Kunta kuuluu Dijonin esikaupunkialueeseen, mutta sillä on oma satojen vuosien taakse ulottuva historia. Kaupungissa on yhä jäljellä vanhakaupunki. Saint-Nazairen kirkko on peräisin 1300-luvulta, ja se on rakennettu merovingiläisten 700-luvulla rakentaman kappelin paikalle. Chenôve lasketaan viinejä tuottavien kuntien joukkoon. Sen alueella on 65 hehtaaria viinitarhoja. Ensimmäiset viiniköynnökset sinne istutettiin jo 700-luvulla. Kaupungissa järjestetään vuosittain syyskuun kolmantena viikonloppuna viinijuhla "Fête de la Pressée". Juhlien keskipisteenä ovat vanhassa kaupungissa sijaitsevat Burgundin herttuoiden viinipuristimet, joista ensimmäiset kirjalliset tiedot ovat vuodelta 1238.
Liikenne.
Dijonin raitiotien linja 2:n päätepysäkki on Chenôvessa.
Carlos Lucas

Carlos Lucas Manríquez (4. kesäkuuta 1930 Villarrica – 19. huhtikuuta 2022 Villarrica) oli chileläinen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Lucas voitti 81 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Melbournessa 1956: hän hävisi välierässään lopulta hopealle sijoittuneelle Romanian Gheorghe Negrealle. Lucas voitti pronssia myös vuoden 1959 Pan-Amerikan kisoissa ja kilpaili 75-kiloisten painoluokassa Rooman kesäolympialaisissa 1960. Lucas kuoli 91-vuotiaana 19. huhtikuuta 2022.
Khamsin

Khamsin ( = viisikymmentä) on Egyptissä puhaltava eteläinen, kuuma, kuiva ja pölyinen aavikkotuuli. Tuulta esiintyy kevätpäiväntasauksesta noin kesäkuun puoliväliin.
Mape Morottaja

Mape Morottaja (s. 1971 Kemi) on suomalainen toimittaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa Yleisradion Lapin radiosta Kemistä 1980-luvun lopulla. Vuonna 1992 hän opiskeli Laajasalon opiston radiolinjalla Helsingissä. Hän aloitti Radiomafiassa toimittajana 1993. Television puolelle hän siirtyi 1996 ja on työskennellyt ohjaajana, käsikirjoittajana ja juontajana muun muassa dokumenttisarjoissa, ajankohtais-, keskustelu- ja lifestyle-ohjelmissa.
Ura.
Morottaja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2008 pääaineenaan tiedotusoppi.
Morottaja on toiminut Karmarockin mediavastaavana vuodesta 2011.
Morottajalta ilmestyi toukokuussa 2022 Like-kustantamon julkaisema esikoisteos "Vaikket suojellut minua kaikelta - kertomuksia rikotusta lapsuudesta".
Mape Morottaja perusti 12-vuotiaana lapsuudenystäviensä kanssa Santa Lucia -bändin Kemissä vuonna 1984 ja toimi bändin laulusolistina. Bändi palasi keikoille muutaman esiintymisen verran 2010-luvun alussa aikalaistensa Stonen ja A.R.G:n kanssa. Bändin koko tuotanto uudelleenjulkaistiin Svart-levy-yhtiön toimesta vuonna 2019. Yhdysvaltalainen aikakauslehti "Rolling Stone" kutsui levyä vuoden cooleimmaksi uudelleenjulkaisuksi. Vuonna 2019 Tornion Panimo pani Santa Lucialle tribuuttina yhtyeen levyn mukaan nimetyn chilioluen Perse palaa.
Flesh and Blood (Roxy Musicin albumi)

Flesh and Blood (tyyliteltynä Flesh + Blood) on Roxy Music -yhtyeen seitsemäs studioalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Bryan Ferry ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
Thenissey

Thenissey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 29 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Kunnan alueella on vierekkäin kaksi linnaa. Linnoista vanhempi on 1400-luvulla keskiaikaisesta linnasta rakennettu asuinlinna, jossa on jäljellä vanha puolustustorni. Uudempi linna "Château de Thenissey" on rakennettu 1700-luvulla. Keskustassa oleva Saint-Légerin kirkko rakennettiin 1000-1100-luvuilla, ja sitä muutettiin radikaalisti 1300-luvulla.
Trojitske

Trojitske (; ) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa Svatoven piirissä, lähellä Venäjän rajaa. Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 7 241 asukasta vuoden 2021 alussa.
Trojitske sijaitsee 60 kilometriä piirikeskus Svatoven keskustasta pohjoiseen. Aluekeskus Luhansk sijaitsee linnuntietä 166 kilometriä kaakkoon, maanteitse sinne on noin 220 kilometriä. Trojitsken kautta kulkee Valuikin ja Luhanskin (Stanytsja Luhanskan) välinen rautatielinja; rautatieasema sijaitsee kaksi kilometriä taajaman keskustasta pohjoiseen. Venäjän Belgorodin alueen rajalle on linnuntietä 8 kilometriä, maanteitse Ukrainan ja Venäjän väliselle rajalle on 22 kilometriä.
Trojitske tulkitsee perustamisajankohdakseen vuoden 1750, joka mainitaan myös paikkakunnan vaakunassa ja lipussa. Toinen lähde kertoo kylän perustamisajankohdaksi 1740-1750-luvun. Trojitske ja sitä ympäröinyt, vuonna 1926 perustettu Trojitsken piiri liitettiin Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksessa Svatoven piiriin. Tätä ennen taajama oli Trojitsken piirin hallintokeskus.
Ratsuväkiprikaati

Ratsuväkiprikaati oli Suomen ratsuväen joukko-osasto, joka perustettiin Lappeenrannassa vuonna 1921. Sen alaisuuteen kuuluivat Uudenmaan rakuunarykmentti ja Hämeen ratsurykmentti.
Talvisodan Ratsuväkiprikaati jalkautettiin hiihtojoukoksi 5. helmikuuta 1940. Jatkosodassa Ratsuväkiprikaati toimi Äänislinnasta käsin kevyen jalkaväen tavoin. Se muistetaan erityisesti Ilomantsin torjuntataisteluista heinä–elokuun vaihteesta 1944.
Ratsuväkiprikaatin komentaja oli kenraalimajuri Georg Palmroth.
Erillinen pataljoona 7 alistettiin talvisodassa Ratsuväkiprikaatille.
Pataljoonan komentaja jääkärimajuri Heikki Saure
Palmdale

Palmdale on kaupunki Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltiossa Los Angelesin piirikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 169 450. Antelope Valley -laaksossa sijaitseva kaupunki perustettiin 24. elokuuta 1962.
Palmdalen pormestarina toimii Steven D. Hofbauer.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 46,08 prosenttia on valkoisia, 13,16 prosenttia afroamerikkalaisia, 4,68 prosenttia aasialaisia ja 1,57 prosenttia intiaaneja. 10,76 prosenttia asukkaista ei ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 32 vuotta.
Aurélien Tchouaméni

Aurélien Djani Tchouaméni (s. 27. tammikuuta 2000 Rouen, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Tchouaméni teki ensiesiintymisensä Bordeaux'n edustusjoukkueessa 26. heinäkuuta 2018 Eurooppa-liigan karsintaottelussa latvialaista Ventspilsia vastaan. Hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan 9. elokuuta 2018 Eurooppa-liigan ottelussa Mariupolia vastaan. Hän pelasi Bordeaux'ssa kaikkiaan 25 Ligue 1:n ottelua ja neljä peliä Eurooppa-liigassa.
29. tammikuuta 2020 Tchouaméni allekirjoitti 4,5-vuotisen sopimuksen Monacon kanssa. Hän pelasi seurassa kahden ja puolen vuoden aikana 74 Ranskan pääsarjaottelua, joissa teki viisi maalia. Mestarien liigan karsinnoissa hän pelasi neljä ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua.
11. kesäkuuta 2022 Tchouaméni teki kuusivuotisen sopimuksen espanjalaisseura Real Madridin kanssa. Siirtosumman arvioitiin olevan 80 miljoonaa euroa, joka voi nousta 100 miljoonaan euroon erilaisten menestysehtojen täyttyessä. Tchouaméni pelasi ensimmäisellä kaudellaan Real Madridissa 33 Espanjan liigan ottelua ja toisella 27 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Espanjan cupin ja toisella liigamestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi ensimmäisellä kaudella kymmenen ja toisella kahdeksan ottelua mutta ei päässyt kentälle kesäkuun 2024 voitokkaassa loppuottelussa.
Maajoukkueura.
Tchouaméni pelasi kaikissa Ranskan nuorisomaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Vuonna 2017 hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolme ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa kaksi ottelua. Hän oelasi Ranskan kaikki neljä ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.
Tchouaméni pelasi ensimmäisen kerran Ranskan A-maajoukkueessa syyskuussa 2021 kolmessa MM-karsintaottelussa. Hän pelasi lokakuussa 2021 Ranskan voittaman Kansojen liigan loppuottelussa Espanjaa vastaan täydet minuutit. MM-kilpailuissa 2022 hän on pelasi avauskokoonpanossa hopeaa saaneen Ranskan kaikki seitsemän ottelua. Hän teki Ranskan ensimmäisen maalin puolivälieräottelussa Englantia vastaan. Hän oli toinen ranskalaispelaaja, joka epäonnistui loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi Ranskan avauskokoonpanossa viidessä ottelussa eli kaikissa lukuun ottamatta ensimmäistä alkulohko-ottelua.
Tchouaméni on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 38 A-maaottelua, joissa 32 kertaa avauskokoonpanossa. Niissä hän on tehnyt kolme maalia, joista ensimmäisen maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Norsunluurannikkoa vastaan, toisen joulukuussa 2022 MM-kilpailuissa Englantia vastaan ja kolmannen syyskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Irlantia vastaan.
EMHF

EMHF () on Brysselissä päämajaansa pitävä Euroopan ja Välimeren laukkaurheilun keskusjärjestö. Järjestö perustettiin vuonna 2000 nimellä European Racing Development Conference (ERDC).
Haar (Atlases)

Haar on Atlasesin esikoisalbumi, ja se julkaistiin Rain Without Ends Recordsin kautta 24.5.2019 sekä CD:llä että vinyylinä. Levyn nimi on englantilainen murresana, joka tarkoittaa merisumua tai usvaa.
Woe Portrait

Woe Portrait on porilaisyhtye Atlasesin toinen täyspitkä albumi, ja se julkaistiin lokakuun 23. päivä vuonna 2020 Lifeforce Recordsin kautta.
Korealainen draama

Korealaiset draamasarjat (), tai lyhyesti K-draamat, ovat eteläkorealaisia korean kielellä tehtyjä televisiosarjoja. Korealaiset draamasarjat ovat tyypillisesti saippuasarjoja, joissa nuoret henkilöhahmot kohtaavat romanttisia tilanteita.
Korealaiset draamasarjat ovat levinneet ympäri maailmaa korealaisen populaarikulttuurin suosion kasvun myötä. Yksi syy suosion kasvuun on mahdollisuus katsoa K-draamoja monenkielisillä tekstityksillä suoratoistopalveluiden kautta. Suosion taustalla on myös Etelä-Korean valtion merkittävä panostus kulttuurivientiin. 
Tuotanto.
Korean yleisradioyhtiöt tuottivat itse draamasarjoja aina 1980-luvulle asti. Etelä-Korean suurimmat yleisradioyhtiöt KBS (Korean Broadcasting System), MBC (Munhwa Broadcasting Corporation) ja SBS (Seoul Broadcasting System) tuottivat suurimman osan tuon ajan tv-draamoista. Draamasarjojen tuottaminen siirrettiin 1990-luvun puolivälin jälkeen itsenäisille tuotantoyhtiöille, mutta vielä 1990-luvulla tuotannossa käytettiin pääosin yleisradioyhtiöiden resursseja. 2000-luvun alussa tv-draamojen suosio alkoi vähitellen kasvamaan ja leviämään muihin Itä-Aasian maihin ja alueille, kuten Kiinaan, Japaniin ja Hongkongiin. Tämä korealaisen viihdekulttuurin leviäminen on osa hallyu-ilmiötä eli korealaista aaltoa. Hallyu viittaa korealaisen kulttuurin, kuten korealaisen pop-musiikin ja korealaisten draamojen suosion maailmanlaajuiseen kasvuun.
Korealaisia draamasarjoja kuvataan usein tiukalla aikataululla. Tuotantoyhtiöillä ei ole sarjan kuvaamisen alussa kaikkien tuotantokustannusten kattavaa rahoitusta, joten yksittäisiä jaksoja on kannattavampaa kuvata sitä mukaa kuin niitä julkaistaan. Samalla yhtiö voi seurata sarjan katsojamäärää ja katsojien antamaa palautetta. Draamasarjojen tuottajat hakevat yleensä rahoitusta sponsoreilta, jotka saavat sarjoihin sisällytetyllä tuotesijoittelulla näkyvyyttä tuotteilleen.
Tyylilajit.
Korealaisilla draamasarjoilla on useita eri tyylilajeja, joista ehkä yleisimpiä ovat trillerit, komediat ja historialliset draamat, sekä sairaala- ja kouluelämään perustuvat draamat. Yleisin K-draamojen tyylilaji on romantiikka, mutta romanttisia piirteitä on usein sekoitettu myös muihin tyylilajeihin. Amerikkalaisiin sarjoihin verrattuna korealaisissa sarjoissa tuodaan suoremmin esiin yhteiskunnallisia ongelmia, ja sarjoissa voidaan käsitellä raskaitakin aiheita. 
Historialliset draamasarjat voivat perustua todellisiin historiallisiin tapahtumiin tai muuten sijoittua Korean historiaan. Historiallisissa draamasarjoissa repliikit on tyypillisesti mukautettu ajan puhetyyliin sopivaksi, ja puheessa käytetään usein kohteliaita fraaseja, joita ei enää nykypäivän korean kielessä kuule.
Monissa suosituissa draamasarjoissa sekoittuu nykyajan todellisuus ja korealainen mytologia. Yhdeksänhäntäinen kettu "gumiho" (구미호), käärmettä muistuttava lohikäärme "imugi" (이무기) ja erilaisia yliluonnollisia voimia omaava peikko "dokkaebi" (도깨비) ovat muutamia esimerkkejä K-draamoissa esiintyvistä korealaisista legendoista. Mytologisia hahmoja esiintyy muun muassa näissä draamasarjoissa: "", "My Girlfriend Is a Gumiho" ja "Tale of the Nine Tailed".
Östersunds IK

Östersunds IK on ruotsalainen jääkiekkoseura Östersundin kaupungista Jämtlandin läänistä. Joukkue pelaa tällä hetkellä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Östersunds IK perustettiin vuonna 1965 ja se pelaa kotiottelunsa Östersund Arenassa.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Peršotravensk

Peršotravensk (), vuoteen 1960 asti Šah’tarske (), on kaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen itäosassa Synelnykoven piirissä. Ukrainan tilastokeskus arvioi Peršotravenskin väkiluvuksi 27 573 asukasta vuoden 2021 alussa.
Peršotravensk sijaitsee noin 51 kilometriä Pavlohradista ja noin 125 kilometriä aluekeskus Dniprosta itään (eurooppatietä ). Piirikeskus Synelnykoven keskustasta Peršotravenskiin on noin 86 kilometriä.
Paikkakunta on kehittynyt läntisen Donetsin altaan hiiliteollisuuden myötä. Kaivoskylä perustettiin vuosina 1953-1954 Ukrainan SNT:n ministerineuvostossa tehtyjen päätösten seurauksena Läntisen Donbasin 1. ja 2. kaivosten perustamisen yhteydessä. Alkujaan Šah’tarskena tunnettu kaivospaikkakunta nimettiin Peršotravenskin kaupunkityyppiseksi taajamaksi 6. toukokuuta 1960. Kaupungin aseman se sai 26. helmikuuta 1966.
Sininen koiranpentu

Sininen koiranpentu () on neuvostoliitto-ajan animaatio vuodelta 1976. Tuottajana toimi Sojuzmultfilm. Animaatiopiirretyn ohjaaja on Jefim Gamburg. Käsikirjoituksen tekijä on Juri Entin ja pääosissa ääninäyttelevät Mihail Bojarski, Alissa Freindlih, Aleksandr Gradski ja Andrei Mironov. vauksesta vastasi Mihail Druyan. Animaation muusikista vastasi Gennadi Gladkov.
Piirroselokuvan juoni.
Elokuvan alussa kukaan ei halua leikkiä vaaleansinisen snautseri koiranpennun kanssa, ja kaikki muut koirat kiusaavat koirapentua hänen ulkonäkönsä takia. Kukaan ei halua olla koiranpennun ystävä. Kaupunkiin hyökkää merirosvo, ja hän alkaa pommittamaan kaupunkia. Kukaan ei anna turvapaikkaa kotoaan koiranpennulle. Musta kissa osoittaa kiinnostusta koiranpentua kohtaan esittää, mutta hän antaa merirosvon siepata koiranpennun. 
Sieppauksen jälkeen kaupunkiin tulee hyvä merimies, joka auttaa kaikkia hädässä olevia ja tekee hyvää. Musta kissa kertoo merimiehelle koiranpennun sieppauksesta, Merimies päättää pelastaa pennun, ottaa mustan kissan mukaansa, ja alkaa jahtaamaan merirosvoa. Merirosvo hajottaa jahtauksen seurauksena merimiehen laivan sahalla, ja kahlitsee merimiehen ja koiranpennun. Kissa ja merirosvo juhlistavat yhteistä voittoa, ja laulavat ystävyydestään. Merirosvo humaltuu juhlimisen seurauksena, ja päätyy tajuttomaan tilaan, jolloin koiranpentu vapauttaa itsensä ja merimiehen kahleista sahan avulla. Tämän kaiken jälkeen merimies kohtaa merirosvon ja voittaa hänet. Merimies, koiranpentu sekä kissa palaavat kotikaupunkiinsa, jossa merimiestä ja koiranpentua pidetään sankareina. Vielä tärkeämpää oli kuitenkin se, että koiranpennulla oli ihan aito ja oikea ystävä. 
Tarinan moraali onkin siinä, ettei ulkonäöllä pitäisi olla merkitystä, onko joku toisen ystävä vai ei. 1990-luvun lopulla elokuva oli saanut uuden merkityksen, joka johti oikeuskuulusteluihin. Venäjällä väri vaaleansininen eli "goluboi" on slangisana homoille. Sanan merkitys on tuore, ja itse Juri Entin on huomauttanut, että vuonna 1976 hän ei ollut miettinytkään kyseisestä assosiaatiota, kun elokuvaa tehtiin.
Miten elokuva luotiin.
Aikoinaan Juri Entin oli käymässä Latviassa ja päätyi katsomaan näytelmän, joka perustui Gyula Urbanin tarinaan vaaleansinisestä koirasta, jonka kanssa kukaan ei halunnut olla kaveri. Entin oli niin inspiroitunut näytelmästä, että teki aluksi käsikirjoituksen nukketeatteria varten vuonna 1971. Näytelmän nimi oli ”Minun vaaleansininen koiranpentuni”. Näytelmän innostuksen laannuttua Entin päätti luoda käsikirjoituksen piirrettyä varten. Nyt animaatioelokuvan nimeksi tulisi yksinkertainen nimi ”Vaaleansininen koiranpentu”. Entin ehdotti Gladkovia luomaan piirкettylle musiikit, koska piirretystä tulisi musikaalityyppinen kokonaisuus. Gladkov suostui, ja otti tarjouksen vastaan. Entin ja Gladkov, miettivät, ketkä ääninäyttelisivät animaatiopiiretyssä, ja päätyivät elokuvan pääosiin ääninäyttelijöiksi. Jefim Gamburg loi ei-perinteisen animaatiotekniikan avulla piirrokset, ja pikku hiljaa elokuva alkoi valmistua. Elokuva julkaistiin vuonna 1976.
Natriumkloriitti

Natriumkloriitti (NaClO2) on natrium- ja kloriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa kuitujen valkaisuun ja vedenkäsittelykemikaalina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa natriumkloriitti on valkoista tai kellertävää tai vihertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on hygroskooppista ja siitä tunnetaan kidevedellinen trihydraatti (NaClO2·3H2O). Aine liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee hieman myös metanoliin. Natriumkloriitti on hyvin voimakas hapetin. Kuumennettaessa se hajoaa ja reaktio voi olla räjähdysmäinen. Happojen vaikutuksesta natriumkloriitti muodostaa klooridioksidia. Natriumkloriitti ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä. 
Valmistus ja käyttö.
Natriumkloriittia valmistetaan johtamalla klooridioksidia natriumhydroksidiliuokseen. Reaktiossa on mukana pelkistin, tyypillisesti vetyperoksidi, koska muulloin reaktiossa muodostuu myös natriumkloraattia.
2 ClO2+ 2 NaOH + H2O2 → 2 NaClO2 + 2 H2O + O2
Tärkeimmät natriumkloriitin käyttökohteet perustuvat sen hapetuskykyyn ja klooridioksidin muodostumiseen. Sitä käytetään sellun valkaisuun paperiteollisuudessa ja myös muiden kuitutuotteiden kuten puuvillatekstiilien valkaisussa. Ainetta voidaan käyttää vedenpuhdistuskemikaalina ja teollisuudessa desinfiointiin. Orgaanisen kemian synteeseissä natriumkloriittia käytetään aldehydien hapettamiseen karboksyylihapoiksi.
Yovanna

Yovanna (, oik. Ioánna Fássou-Kalpaxí, Ιωάννα Φάσσου-Καλπαξή; s. 14. marraskuuta 1938) on kreikkalainen laulaja, kirjailija ja runoilija. Kalpaxí aloitti 14-vuotiaana opinnot Ateenan konservatoriossa ja kouluttautui oopperalaulajaksi. Samanaikaisesti hän esiintyi Kreikan radion viihdeorkesterin kanssa taiteilijanimellään.
Yovanna aloitti esiintymisen kansainvälisillä laulufestivaaleilla 1960-luvun alussa ja voitti Sopotin laulufestivaalit 1962, mikä teki hänestä suositun erityisesti Neuvostoliitossa. Yovanna voitti 1965 sveitsiläisen "Concours Eurovision" -laulukilpailun kappaleella "Non, à jamais sans toi" ja valikoitui näin Sveitsin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Yovanna sijoittui 18 kilpailijan joukosta kahdeksanneksi.
Yovanna jatkoi esiintymistä ja levyttämistä erityisesti Kreikassa ja Saksassa 1980-luvun alkuun, jolloin hän päättyi siirtyä kirjailijaksi. Hänen esikoisteoksensa "Ánte geia" () julkaistiin 1986. Yovanna on julkaissut 12 kirjaa ja viisi runokokoelmaa.
Fatiman ihme (elokuva)

Fatiman ihme (engl. "The Miracle of Our Lady of Fatima") on John Brahmin ohjaama elokuva vuodelta 1952. Se perustuu väitettyihin Neitsyt Marian ilmestyksiin Fatimassa Portugalissa vuonna 1917.
"Fatiman ihme" oli parhaan musiikin Oscar-palkinnon ehdokkaana. Elokuvan musiikin oli säveltänyt Max Steiner.
Japaninnukula

Japaninnukula ("Leonurus japonicus") on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon, nukuloiden ("Leonurus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksi- tai kaksivuotinen ruoho, jonka varret ovat pystyjä ja voivat kasvaa 30–120 cm korkeiksi. Varsilehdet ovat ruodillisia ja niiden lehtiruodit ovat 0,5–3 cm pitkiä. Alimmat varsilehdet ovat muodoltaan soikeita ja kolmiosaisia. Varren keskiosien lehdet ovat myös sormiosaisia, mutta kukinnon lehdet ovat tasasoukkia tai suikeita, 0,3–1,2 cm pitkiä ja 0,2–0,8 cm leveitä sekä ehyt- tai hammaslaitaisia. Kukkien teriöt ovat karvaisia ja niiden väri vaihtelee valkoisesta punertavaan tai purppuraiseen. Kukan ylähuuli on suora, noin 7 mm pitkä ja 4 mm leveä. Alahuuli on hieman lyhyempi. Japaninnukula kukkii kesä–syyskuussa ja tuottaa hedelmiä syys–lokakuussa. Hedelminä olevat pähkylät ovat ruskehtavia ja noin 2,5 mm pitkiä.
Japaninnukula kasvaa aurinkoisilla paikoilla merenpinnan tasosta aina 3400 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan Itä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, joskin Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sitä esiintyy vain tulokkaana.
Japaninnukulaa käytetään lääkinnällisiin tarkoituksiin ja lajia on käytetty laajasti perinteisessä lääkinnässä Kiinassa, Etelä-Koreassa sekä Japanissa. Laji on kuvattu jo kiinalaisen lääkeopin ensimmäisessä perusteoksessa Shennongin yrttitiedon klassikossa ("Shennong bencaojing"). Nykyisin japaninnukulaa käytetään kiinalaisessa yrttilääketieteessä erilaisiin kuukautiskierron häiriöihin ja kipuihin sekä verenkierron parantamiseen, diureettina ja turvotuksen hoitoon. Tähän mennessä japaninnukulasta on eristetty yli 280 erilaista kasvin sekundaarisen metabolian tuottamaa ainetta, joilla on erilaisia vaikutuksia.
Kuohu (täsmennyssivu)

Kuohu voi viitata johonkin seuraavista:
Margot Eskens

Margot Eskens (12. elokuuta 1936 – 29. heinäkuuta 2022) oli saksalainen laulaja, joka oli suosituimmillaan 1950- ja 1960-luvuilla. Eskens voitti 1954 Polydorin järjestämän kykykilpailun kappaleella ”Moulin Rouge” ja sai täten levytyssopimuksen. Eskens levytti ensimmäisen hittinsä ”Ich möchte heut ausgehn” 1955. Vuosina 1956 ja 1957 Eskens levytti kaksi Saksan singlelistan ensimmäiseksi yltänyttä kappaletta, ”Tiritomba” ja ”Cindy, Oh Cindy”. Eskens levytti myös useita menestyskappaleita duettona Silvio Francescon kanssa.
Eskens teki yhteistyötä tuottaja Kurt Feltzin kanssa vuoteen 1961. Eskens sijoittui kolmanneksi Saksan karsintana Eurovision laulukilpailuun 1962 toimineessa "Deutsche Schlager-Festspiele 1962" -laulukilpailussa kappaleella ”Ein Herz, das kann man nicht kaufen”. Eskens edusti Saksaa Eurovision laulukilpailussa 1966 kappaleella ”Die Zeiger der Uhr” ja sijoittui jaetulle kymmenennelle sijalle 18 kilpailijan joukosta.
Eskens myi vuoden 1956 jälkeen 40 miljoonaa levyä. Hän oli naimisissa managerinsa Karl-Heinz Münchowin kanssa miehen kuolemaan 23. joulukuuta 2011.
Aarne Mynttinen

Aarne Mynttinen (10. lokakuuta 1896 Mäntyharju – 11. maaliskuuta 1938 Azuara, Espanja) oli amerikansuomalainen kommunisti ja Espanjan sisällissodan vapaaehtoinen.
Kirvesmiehenä työskennellyt Mynttinen osallistui Suomen sisällissotaan punakaartissa ja oli sodan jälkeen valkoisten vankina. Vapauduttuaan Mynttinen muutti vuonna 1920 Ouluun, jossa hän työskenteli Oulun työväentalon vahtimestarina. Oulun Tarmoa edustanut Mynttinen tunnettiin myös TUL:n kilpailuissa menestyneenä lahjakkaana painijana. Kesällä 1924 Mynttinen lähti siirtolaiseksi Kanadaan ja muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli New Yorkissa ilmestyneen "Eteenpäin"-lehden taloudenhoitajana. Vuonna 1925 Mynttinen liittyi Yhdysvaltain kommunistisen puolueen jäseneksi. 1930-luvulla hän oli yksi Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön johtohahmoista ja ehti toimia lyhyen aikaa myös New Yorkin Yonkersissa ilmestyneen "Naisten Viirin" kustannuspäällikkönä.
Keväällä 1937 Mynttinen matkusti Eurooppaan ja saapui Espanjaan kesäkuun alussa. Mynttinen liittyi kansainvälisiin prikaateihin kanadalaisten vapaaehtoisten muodostamaan Mackenzie-Papineau-pataljoonaan, josta hänet pian lähetettiin täydennysmieheksi Toivo Antikaisen mukaan nimettyyn Abraham Lincolnin prikaatin konekiväärikomppaniaan. Heinäkuusta 1937 lähtien Mynttinen toimi poliittisena komissaarina ja palasi myöhemmin komissaariksi Mackenzie-Papineau-pataljoonaan. Aragonian rintaman perääntymisvaiheessa 10. maaliskuuta 1938 pataljoonan esikunta jäi saarroksiin Azuaran eteläpuolella kulkevan maantien varrelle ja antautui seuraavana päivänä ammusten loputtua. Sen jälkeen heidät teloitettiin. Samassa yhteydessä kaatui myös amerikansuomalaisnen toimittaja Hjalmar Sankari. Suomalaisten lehtitietojen mukaan Mynttinen olisi kaatunut vasta 20. elokuuta Gandesan taistelussa Kataloniasa.
Ternivka

Ternivka () on kaivoskaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Pavlohradin piirissä. Ukrainan tilastokeskus arvioi Ternivkan väkiluvuksi 27 305 asukasta vuoden 2021 alussa.
Ternivka sijaitsee 22 kilometriä piirikeskus Pavlohradin keskustasta ja noin 90 kilometriä aluekeskus Dniprosta itään (molemmat etäisyydet eurooppatietä eli valtatietä M04 kulkien).
Ternivkan perustamisvuotena pidetään vuotta 1775. Vuonna 1964 asutus nimettiin kaupunkityyppiseksi taajamaksi, ja 1976 edelleen kaupungiksi.
Cedar City

Cedar City on kaupunki Ironin piirikunnassa, Utahin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 35 235. Cedar City sai kaupunkioikeudet 18. helmikuuta 1868.
Kaupungin pormestarina toimii Garth O. Green.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 90,52 prosenttia on valkoisia, 2,25 prosenttia intiaaneja, 0,92 prosenttia aasialaisia ja 0,81 prosenttia afroamerikkalaisia. 2,48 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 26,2 vuotta.
Mikronova

Mikronova on tähden pinnalla tapahtuva räjähdys, jonka teho on noin miljoonasosa klassisen novan tehosta. Tämä ilmiö johtuu aineen kertymisestä tähden läheisyydestä, esimerkiksi kaksoistähdestä.
Euroopan eteläisen observatorion ryhmä ilmoitti 20. huhtikuuta 2022, että se oli tunnistanut kolme valkoisen kääpiön mikronovaa TESS-avaruusteleskoopin ja Very Large Telescope -kaukoputken avulla.
Paavo Olkinuora

Paavo Veikko Olkinuora (5. helmikuuta 1919 Viipuri – 27. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen maatalouskaupan alan yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Olkinuoran vanhemmat olivat johtaja Antti Olkinuora ja Olga Tapanainen ja puoliso vuodesta 1943 kassanhoitaja Eila Saarnikko. Olkinuora tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoislyseosta vuonna 1938. Talvisotaan ja jatkosotaan osallistunut Olkinuora valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1947 ja meni Keskolle, jossa hän toimi sitten yli 30 vuoden ajan. Hän oli Keskolla ensin maatalousosaston väkirehu- ja lannoitekaupan johtaja, vuodesta 1948 maatalouskonekaupan johtaja, vuodesta 1960 koneosaston johtaja ja vuodesta 1968 Keskon koko maatalous- ja koneryhmän johtaja. Samalla hänestä tuli tuolloin johtokunnan jäsen aina vuoteen 1979 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Olkinuora oli paitsi Keskon maatalous- ja konekaupan merkittävä kehittäjä, myös useiden alansa eri järjestöjen ja yhdistysten vaikuttaja. Hän oli myös Antrea-Seuran puheenjohtaja ja Vuoksen Säätiön hallintoneuvoston varapuheenjohtaja. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Olkinuora sai vuonna 1975. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Valeri Martšenko

Valeri Martšenko, , (16. syyskuuta 1947 Kiova, Ukrainan SNT – 7. lokakuuta 1984 Leningrad, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjallisuudentutkija, kirjailija ja toisinajattelija. Hänen isoisänsä oli ukrainalainen historioitsija Myh’ailo Martšenko.
Martšenko opiskeli kielitiedettä Kiovan yliopistossa ja valmistuttuaan jatkoi Bakun yliopistossa azerin kielen ja azerinkielisen kirjallisuuden opintoja. Väitöskirjassaan hän käsitteli Ahatanhel Krymskyin tutkimusta ja azerinkielisen kirjallisuuden käännöksiä. Hän käänsi ukrainankielistä kirjallisuutta azeriksi ja päin vastoin. Hän työskenteli 1970–1973 päätoimittajana "Literaturna Ukrajinassa". Hänet pidätettiin 1973, ja hän sai kuuden vuoden vankeustuomion ja kahden vuoden karkotustuomion "ukrainalaisen ja azerbaidžanilaisen nationalismin" vuoksi. Syytteeseen kuului kolme hänen kirjoittamaansa samizdat-artikkelia. Hän kärsi tuomion Perm-36-pakkotyöleirillä ja karkotuksen Aktiubinskissa ja palasi 1981 Ukrainaan. Toistamiseen hänet pidätettiin 1984, ja hän sai kymmenen vuoden vankeustuomion ja viiden vuoden karkotuksen "neuvostovastaisesta agitaatiosta ja propagandasta". Hänen munuaissairauttaan hoidettiin vankileirillä huonosti, ja hän kuoli siihen sairaalassa Leningradissa.
Kiskonjoki

Kiskonjoki on joen nimi, joita ovat:
Pusher II

Pusher II (tunnetaan myös nimellä "Pusher II: With Blood on My Hands") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut tanskalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Nicolas Winding Refn. Se on "Pusher"-trilogian toinen osa.
Hanna Ollikainen

Hanna Maria Ollikainen (taiteilijanimeltään Baby O, s. 1991) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Ollikainen on valmistunut Tukholman Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2017 teatteritaiteen kandidaatiksi. 
Ollikainen on näytellyt mm. sarjoissa "Elämää suurempaa" ja "Syke". Ensimmäisen elokuvaroolinsa Ollikainen teki 19-vuotiaana elokuvassa "Miss Farkku-Suomi". Näyttelijäuransa lisäksi Ollikainen on nähty mm. "Uuden Musiikin Kilpailussa" vuonna 2020, jolloin hän esiintyi F3M-yhtyeen riveissä "Bananas"-kappaleella. Hän on vieraillut myös DJ-tuottaja Olli Äkrään vuonna 2021 julkaistulla versiolla kappaleesta "The Final Countdown", jota on kuunneltu Spotifyssa yli miljoona kertaa. Ollikainen oli suomalaisen folk/rock-yhtye Kielo Ilonan toinen laulaja ja kosketinsoittaja vuosina 2018-2022.
Taiwanin poliisiyliopisto

Taiwanin poliisiyliopisto () on Taiwanin, eli Kiinan tasavallan, poliiseille tarkoitettu yliopistotason korkeakoulu.
Yliopiston nykyisenä kanslerina toimii Chen Che-wen.
Yliopisto perustettiin vuonna 1936 ja se toimi aluksi Nanjingissa ja opinnot kestivät kaksi vuotta. Kiinan tasavallan vetäydyttyä Taiwaniin vuonna 1950 yliopisto suljettiin väliaikaisesti ja avattiin uudelleen vasta vuonna 1954. Kolme vuotta myöhemmin otettiin käyttöön nelivuotiset tutkinto-ohjelmat. Ensimmäisenä kanslerina toimi Tšiang Kai-šek. Nykyisin yliopiston pääkampus sijaitsee Taoyuanin kaupungissa.
Yliopisto koostuu kolmesta tiedekuntaa vastaavasta yksiköstä ():
Apostolove

Apostolove (); vuoteen 1818 asti Vošyve (); vuosina 1818–1853 Novopokrovske (); vuosina 1853–1923 Pokrovske (); on kaupunki Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Kryvyi Rihin piirissä. Apostolove sijaitsee 45 kilometriä piirikeskus Kryvyi Rihin keskustasta kaakkoon ja 164 (190) kilometriä aluekeskus Dniprosta koilliseen. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi Apostoloven väkiluvuksi 13 246 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2000 asukkaita oli noin 18 000, joista pääosa ukrainalaisia. Apostolove on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kryvyi Rihin piiriin; tätä ennen se oli Apostoloven piirin hallintokeskus.
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi Apostolove tuli 1923, ja kaupungiksi 1956.
Tuholaisuus

Tuholaisuus (, ’haittaaminen’) oli 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa Neuvostoliitossa Josif Stalinin kehittämä teoria, jonka mukaan luokkataistelu ei laannu proletariaatin saatua vallan käsiinsä. Porvariston antagonismi ilmenee vastarintana, jossa se käyttää taistelukeinonaan niin sanottua tuholaisuutta.
Tuholaisuus määriteltiin neuvostosanakirjoissa erityisen vaaralliseksi rikokseksi neuvostovaltion taloutta vastaan tavoitteenaan heikentää teollisuutta, maataloutta, kuljetuksia, rahajärjestelmää, kauppaa tai valtion toimintoja.
Vuosina 1937–1938 järjestettiin laaja kampanja tuholaisuutta vastaan osana Stalinin puhdistuksia. Syynä oli maatalouden kehno tila sen kollektivisoinnin jälkeen. Heikko tuottavuus ja maatalouden rappioituminen ja kommunistijohdon pyrkimys lisätä maataloustuotteiden ottoja johtivat laajaan nälänhätään maaseudulla ja lisäsivät tyytymättömyyttä. Syyllisten etsimiseksi bolševikit aloittivat tuholaisten etsimisen ja rankaisun. Heitä syytettiin maatalouden tuotantovälineiden vahingoittamisesta ja viljan ja karjan tuhoamisesta.
Jouko N. Martikainen

Jouko Nestori Martikainen (s. 21. huhtikuuta 1936 Valtimo) on suomalainen teologi, kirkkohistorioitsija ja professori emeritus. Hän toimi itämaisen kirkkohistorian professorina Göttingenin Georg-August-yliopistossa Saksassa.
Ura.
Martikainen opiskeli teologiaa Åbo Akademissa 1958–1963 ja valmistui teologian lisensiaatiksi 1972. Vuosina 1970–1971 hän opiskeli Cambridgessa Sebastian Brockin johdolla ja 1973–1978 toimi arkkipiispan sihteerinä Turussa. Vuonna 1978 Martikainen väitteli teologian tohtoriksi Åbo Akademissa. Vuosina 1978–1981 hän oli tutkijana Göttingenin yliopistossa ja vuodesta 1984 itämaisen, etenkin Syyrian kirkon kirkkohistorian professorina Göttingenin Georg-August-yliopistossa. Vuodesta 1983 hän hoiti patristiikan dosentuuria Helsingin yliopistossa. Martikainen jäi eläkkeelle vuonna 2001.
Jouko N. Martikaisen poika Tuomas Martikainen on uskontotieteilijä.
Tutkimus.
Martikainen on tutkinut Syyrian kirkon historiaa, arabikristillisyyttä sekä kristinuskon ja islamin välistä dialogia. Hänen teoksiaan ovat
Township

Township on englanninkielinen aluehallintoyksikön nimitys, jonka tarkoitus vaihtelee eri maissa. Termi on käytössä mm. Australiassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. 
Australiassa townshipillä tarkoitetaan pieniä paikkakuntia tai kyliä. Kanadassa township tarkoittaa väestönlaskennallista aluetta, mutta esimerkiksi Quebecin ja Ontarion provinsseissa township on myös kuntamuoto. Yhdysvalloissa townshipeillä on eri rooleja eri osavaltioissa: joissain osavaltioissa townshipeillä ei ole kunnallishallinnollista virkaa, kun taas toisissa osavaltioissa ne vastaavat kuntia. Township tarkoittaa myös väestönlaskennallista aluetta.
Mauvilly

Mauvilly on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Montbardin kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Neitsyt Marian syntymän kirkko on rakennettu 1400-luvulla, ja sitä on muutettu sen jälkeen 1600- ja 1800-luvuilla. Linna "Château de Mauvilly" on alkujaan myös 1400-luvulta. Sen tilalle rakennettiin uusi linna 1700- ja 1800-luvuilla. Alkuperäisestä linnasta on jäljellä kaksi tornia ja vallihauta. Nykyään linna on majoituskäytössä.
Mobile Horror (televisioelokuva)

Mobile Horror on Mikko Kuparisen ohjaama televisioelokuva, joka perustuu Juha Jokelan samannimiseen näytelmään. Elokuva ensiesitettiin 19. syyskuuta 2010 Yle Teema -kanavalla.
Elokuva on satiirinen komedia, joka käsittelee vuosituhannen vaihteen IT-kuplaa. Se kertoo mobiilifirma "Dacutecista", jonka sen toimitusjohtaja Terhi yrittää pelastaa yritysfuusiolta.
Villotte-Saint-Seine

Villotte-Saint-Seine on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 33 kilometriä Dijonin kaupungista luoteeseen.
Kunnan keskusaukion reunalla olevan kirkon vanhimmat osat ovat noin 1200-luvulta, mutta kirkkoa on uusittu vuosisatojen saatossa. Kirkon vieressä oleva risti on 1500-luvulta. Kirkon julkisivua kehystää kaksi pilaria, joihin on upotettu pienet patsaat: Neitsyt ja lapsi sekä Pyhä Johannes Kastaja. Kunnantalon edessä oleva kalvaarioryhmä on 1500-luvulta. Keskustan liepeillä oleva 1600-luvun linna "Château de Villotte-Saint-Seine" sai nykyisen ulkoasunsa 1800-luvulla.
Thomas Zilliacus

Thomas Zilliacus (s. 1954 Helsinki) on suomalais-singaporelainen yritysjohtaja ja yrittäjä. Hän on työskennellyt muun muassa Nokia-yhtiössä sekä Suomessa että Singaporessa, jossa hän on asunut 1980-luvun lopulta ja toiminut 1990-luvun puolestavälistä lähtien liikemiehenä. Ennen Aasian-vuosiaan Thomas Zilliacus oli yksi 1980-luvun juppivuosien näkyvimpiä hahmoja Helsingissä.
Ura.
Zilliacus tuli ylioppilaaksi vuonna 1972 helsinkiläisestä yksityislukiosta nimeltä Tölö svenska samskola, joka tunnettiin myös nimellä Zilliacuska skolan eli ”Zillen” perustajansa Laurin Zilliacuksen mukaan. Thomas Zilliacus ryhtyi opiskelemaan kauppatieteitä Hankenissa ja valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Opiskeluvuosina hän oli mukana opiskelijapolitiikassa ensin SDP:n ja sitten RKP:n edustajana, toimi "Studentbladetin" päätoimittajana, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana 1977–1979, Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä HJK:n jalkapallojaoksen puheenjohtajana ja johtokunnan jäsenenä. 
1970-luvun keskivaiheilla Zilliacus oli puoli vuotta stipendiaattina Brasiliassa, jossa pääsi harjoittelemaan huippuseura Fluminense Football Clubin nuorisojaoksessa. Suomessa hän pelasi jalkapalloa divaritasolla Grankulla IFK:ssa.
Vuonna 1983 Zilliacus perusti yhdessä silloisen naisystävänsä Laila Snellmanin kanssa mallitoimisto Paparazzin. Muutamaa vuotta myöhemmin hän veti vaateliike Kuusisen hyvinpukeutuneiden Q-Klubia yhdessä Tertta Saarikon kanssa.
Thomas Zilliacus nimitettiin 24-vuotiaana Elinkeinoelämän valtuuskunnan vanhemmaksi tutkijaksi ja vuotta myöhemmin, vuonna 1980, Nokian kansainväliseksi viestintäjohtajaksi. Vuosikymmenen lopulla hän siirtyi Nokian Aasian- ja Tyynenmeren toimintojen aluejohtajaksi Singaporeen. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta, mutta jäi pois Nokiasta Jorma Ollilan organisaatiouudistusten myötä. Siitä lähtien hän on toiminut Singaporessa kiinteistösijoittajana ja monien yritysten perustajana ja johtohenkilönä. Entisiä ja nykyisiä Zilliacukseen liitettyjä yhtiöitä ovat Alpinerock Law Group, Asia Financial Group, Asia-Pacific Strategic Alliances Group, Ignisdraco Group, Mobile FutureWorks Group, Newkia, OpenMobile, Sandbox, Wireless Entertainment System, XXI Century Capital ja YuuZoo. 
Zilliacus oli osakkaana Hartwall-areenassa ja kertomansa mukaan ehdotti ensimmäisenä sen myymistä venäläisille. Vuonna 2012 Zilliacus kokosi rahoittajaryhmän ostamaan vaikeuksiin ajautunutta Nokiaa, mutta rahoittajat halusivat odottaa osakekurssin laskevan ennen tarjouksen tekemistä. Kurssi kääntyikin nousuun ja hanke tyrehtyi.
Vuonna 2023 Thomas Zilliacus tuli tunnetuksi kansainvälisissä jalkapallopiireissä kertomalla aikeistaan ostaa Manchester United FC.
Pidätysmääräys.
Vuonna 2024 mies nousi taas otsikoihin Singaporen poliisin antaman kansainvälisen pidätysmääräyksen johdosta. Tämän taustalla oli epäily, että Zilliacus olisi osallistunut perustamansa someyhtiö YuuZoon harhaanjohtavien tulostietojen julkaisemiseen vuosina 2015–2016. Zilliacus kiistää syytökset. Hänet saatiin kiinni Saksassa toukokuussa.
Helsinginkatua pitkin

Helsinginkatua pitkin on Claes Olssonin ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2013.
Elokuvan aiheena on Helsingissä sijaitseva Helsinginkatu. Siinä kertojana toimiva M. A. Numminen ajaa katua pitkin raitiolinja 8:lla ja esittelee kadun historiaa.
Savolles

Savolles on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 23 kilometriä Dijonin kaupungista koilliseen.
Kunnan alueella ei ole kirkkoa, ja sen näkyvin rakennus onkin vesitorni. Kunnantalon vieressä on 1700-luvulta peräisin oleva kivinen risti.
Σ-kompakti avaruus

Matematiikassa topologisen avaruuden sanotaan olevan "σ"-kompakti, jos se on numeroituvan monen kompaktin aliavaruuden yhdiste.
Avaruuden sanotaan olevan "σ"-paikallisesti kompakti, jos se on sekä "σ"-kompakti että paikallisesti kompakti.
Dana Gioia

Michael Dana Gioia (s. 24. joulukuuta 1950 Hawthorne, Kalifornia) on yhdysvaltalainen runoilija. Hänet on yhdistetty yhdysvaltalaisten runoilijoiden New Formalism -suuntaukseen.
Gioia kuuli varhaisesta iästä saakka meksikolais-yhdysvaltalaisen äitinsä hänelle lukemaa runoutta. Äidillä ei ollut korkeakoulutusta, ja Gioia on myöhemmin todennut, ettei pidä runoutta sisäsyntyisesti vaikeana taiteenlajina, jonka arvostaminen vaatisi koulutusta. Gioia valmistui Stanfordin yliopistosta "Bachelor of Arts" -oppiarvolla ja sai sitten Harvardin yliopistossa vertailevassa kirjallisuudentutkimuksessa "Master of Arts" -arvon. Tämän jälkeen hän palasi Stanfordiin, jossa suoritti "Master of Business Administration" -tutkinnon. Harvardissa Gioian opettajina olivat runoilijat Robert Fitzgerald ja Elizabeth Bishop.
Vuonna 1977 Gioia muutti New Yorkiin aloittaakseen uran liikemaailmassa. Hän eteni General Foods -yhtiön varapuheenjohtajaksi. Vuonna 1986 Gioialta ilmestyi hänen ensimmäinen runoteoksensa "Daily Horoscope", jonka kustansi Graywolf Press. Vuonna 1992 hän jätti liikemaailman ryhtyäkseen kirjoittamaan päätoimisesti. Gioian myöhemmin julkaisemia runokokoelmia ovat olleet "The Gods of Winter" (1991), American Book Awardin tuonut "Interrogations at Noon" (2001), "Pity the Beautiful" (2012) ja "99 Poems: New &amp; Selected" (2016). Vuonna 1991 Gioia kirjoitti "The Atlanticiin" esseen "Can Poetry Matter?". Teksti laajeni kirjaksi, ja Gioia eteni National Book Critics Circle Award -finalistiksi vuonna 1992 julkaisemallaan kritiikkikokoelmalla "Can Poetry Matter?: Essays on Poetry and American Culture". Myöhemmin Gioia julkaisi myös kritiikkikokoelmat "Barrier of a Common Language: An American Looks at Contemporary British Poetry" (2003) ja "Disappearing Ink: Poetry at the End of Print Culture" (2004).
Gioia oli mukana perustamassa West Chester Universityn vuosittaista runouskonferenssia vuonna 1995. Vuonna 2001 hän perusti Kalifornian Santa Rosassa Teaching Poetry -konferenssin, joka omistettiin runouden high school -opetuksen kehittämiseen. Gioia pääsi Etelä-Kalifornian yliopiston professoriksi vuonna 2011. Hän on opettanut myös vierailevana kirjailijana Colorado Collegessa, Johns Hopkinsin yliopistossa, Sarah Lawrence Collegessa, Mercer Universityssa ja Wesleyan Universityssa. Vuodesta 2003 tammikuuhun 2009 Gioia toimi National Endowment for the Artsin puhemiehenä. Vuonna 2015 hän sai nimityksen Kalifornian osavaltion "Poet Laureate" -asemaan. Tässä asemassa hän oli vuoteen 2018.
Gioia kirjoitti libretot Alva Hendersonin oopperaan "Nosferatu" ja Paul Salemin oopperaan "Tony Caruso's Final Broadcast". Hän on kääntänyt latinan-, italian-, saksan- ja romaniankielistä runoutta ja ollut toimittamassa runouden antologioita sekä yliopiston kirjallisuuden oppikirjoja.
Gioialla on vaimo ja kaksi poikaa.
Merete Riisager

Merete Riisager Andersen (s. 1. maaliskuuta 1976 Aarhus) on tanskalainen Liberaalin allianssin poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2011–2019 ja toiminut Tanskan opetusministerinä vuosina 2016–2019. Aiemmin hän kuului Radikaali Venstre -puolueeseen.
Henri Lammens

Henri Lammens (1. heinäkuuta 1862 – 23. huhtikuuta 1937) oli belgialainen orientalisti ja islamin varhaishistorian tutkija, joka kirjoitti ranskaksi. Vuoden 1907 jälkeen hän toimi itämaiden tutkimuksen professorina Libanonissa ja omistautui täysin tutkimustoimintaan.
Elämä.
Henri Lammens syntyi Gentissä, Belgiassa katoliseen perheeseen. Hän liittyi viisitoistavuotiaana Beirutissa jesuiittaveljeskuntaan ja asettui pysyvästi Libanoniin. Lammens perehtyi arabian, latinan ja kreikan kieliin ja ilmeisesti myös syyrian kieleen ja opiskeli lisäksi filosofiaa jesuiittojen Saint Josephin yliopistossa Beirutissa. Vuosina 1886–1891 hän opetti arabiaa saman yliopiston itämaiden tutkimuksen laitoksella. Vuosina 1907–1919 hän opetti arabiaa myös jesuiittojen yliopistoissa Kairossa ja Aleksandriassa. Lammens matkusteli kuusi vuotta Euroopassa ja asui eräässä vaiheessa Roomassa.
Tuotannosta.
Lammens tutki umaijadikalifaatin aikaa sekä esi-islamilaisen kauden arabeja. Tällaisia töitä olivat "Études sur le règne du calife Omaiyade Mo'awia ler" ("Tutkimuksia umaijadikalifi Muawija l:n hallituskaudesta") (1908) ja "Le berceau de l'Islam; L'Arabie occidentale à la vielle de l'Hégire" ("Islamin kehto. Länsi-Arabia Hidzran kynnyksellä") (1914).
Lammens piti Ignaz Goldziherin hengessä islamilaista perimätietoa epäluotettavana, mutta luotti Koraaniin Muhammedista kertovana lähteenä. Lammensin tutkimukset profeetta Muhammedin elämäkerrasta perustuivat metodiselle periaatteelle, että kielteisiä asioita sisältävä perimätieto oli luotettavaa. Tuloksena oli niin kielteinen elämäkerta, ettei sitä ole julkaistu.