tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rhätische Bahn

Rhätische Bahn AG (RhB, , , , ) on Sveitsin suurin ei-valtiollinen rautatieyhtiö. Yhtiön suurimmat omistajat ovat Graubündenin kantoni (51 %) ja Sveitsin valaliitto eli valtio (43 %). RhB:n rautatieverkosto käsittää suurimman osan Graubündenin rautateistä. Yhtiö on sekä radan omistaja että liikennöitsijä. Yhtiön junat palvelevat monia matkailukeskuksia, kuten Arosaa, Davosia, Pontresinaa ja Sankt Moritzia. 
Historia.
Schmalspurbahn Landquart–Davos AG (LD) avasi vuonna 1889 kapearaiteisen radan välillä Landquart–Davos. Vuonna 1895 LD muutti nimensä RhB:ksi. Graubündenin rataverkkoa laajennettiin seuraavien 25 vuoden aikana niin, että verkon laajuus oli lähes nykyinen jo vuonna 1914. Ainoa merkittävä myöhempi laajennus tapahtui vuonna 1999, kun Vereinan tunneli välille Klosters–Sagliains avattiin. Osan alkuvaiheen rataosuuksista on rakentanut yhtiö, joka myöhemmin on yhdistetty RhB:hen. Niitä ovat St. Moritz–Tirano (Berninan rautatie eli Berninabahn), Chur–Arosa ja Bellinzona–Mesocco, jonka säännöllinen liikenne päättyi vuonna 2003.
Tekniikkaa.
RhB:n rataverkon pituus on 384 kilometriä. Rataverkko on sähköistetty ja kapearaiteinen (1 000 mm). Verkon korkein kohta on Berninasolassa (Ospizio Bernina 2 253 m) ja matalin kohta Tiranossa (429 m). Radan suurin jyrkkyys on 70 ‰. Suurista korkeuseroista huolimatta kaikki radat on toteutettu ilman hammasrataosuuksia.
Teknisesti RhB:n rata liittyy vain MGI:n (Matterhorn Gotthard Bahn) rataan Disentiksessä. Vaihtomahdollisuus valtiollisten rautatieyhtiöiden junaverkkoon on Churissa ja Landquartissa (Sveitsin SBB-CFF-FFS) ja Tiranossa (Italian FS). Sähköteknisesti RhB:n rata koostuu kahdesta osasta: Berninabahn (1 kV, tasavirta) ja muu osa (11 kV, 16,7 Hz). 
Liikenne.
RhB:n matkustaja- ja tavaraliikenteellä on suuri merkitys vaikeakulkuisessa kantonissa. RhB:n radoilla on 102 asemaa ja seisaketta. Yhtiöllä on yhteensä 1 098 vaunua, veturia ja muuta ratakulkuneuvoa. Vetureita on 58.
Tärkeimmät matkailureitit kulkevat korkeiden solien yli. Reitti Bernina Express kulkee Churista Pontresinan ja Poschiavon kautta Tiranoon. Suuri osa tästä Albulatunnelin ja Berninasolan kautta Italiaan kulkevasta reitistä on Unescon maailmanperintökohdetta. Albulan rautatie täytti sata vuotta kesällä 2003, Berninan rautatie vuonna 2010.
Glacier Express.
Glacier Express on RhB:n ja MGB:n yhteistyössä toteuttama junareitti. "Jäätikkölinja" kulkee St. Moritzista Churin, Andermattin, Brigin ja Vispin kautta Zermattiin. Ensimmäinen Glacier Express kulki vuonna 1930. 
Toiminnan tunnuslukuja.
Vuonna 2018 RhB:n liikevaihto oli 372 miljoonaa Sveitsin frangia. Liikevaihdosta 94 miljoonaa frangia oli lipputuloja ja 30 miljoonaa frangia auton- ja tavarankuljetusmaksuja. Palvelumaksut ja muut tulot olivat yhteensä puolet prosenttia liikevaihdosta. Toinen puolisko oli erilaisia korvauksia ja tukia. RhB:n henkilöstömenot vuonna 2018 olivat 156 miljoonaa frangia. Henkilöstön määrä oli 1 324.
Yhtiön junilla tehtiin vuonna 2018 noin 12 miljoonaa matkaa, ja kuljetetun tavaran määrä oli 0,76 miljoonaa tonnia. RhB kuljetti vuoden aikana 482 000 autoa.
Pallacanestro Treviso

Pallacanestro Treviso oli italialainen koripalloseura Trevisossa. Sponsorointisyistä seura tunnettiin nimillä Benetton Basket ja Benetton Treviso. 
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1952, mutta menestys ei ollut suurta vielä moneen vuoteen. Asiat muuttuivat vuonna 1982, kun Benetton ryhtyi seuran sponsoriksi. Seura voitti ensimmäisen Italian mestaruuden vuonna 1992 kun Toni Kukoč liittyi joukkueeseen. Seuraavana vuonna joukkue venyi Euroliigan finaaliin, mutta CSP Limoges oli joukkueelle liian kova vastus. Vuonna 1995 joukkue voitti ensimmäisen kansainvälisen mestaruutensa kun se voitti Saporta Cupin. 
Seuraava esiintyminen Euroliigan finaalissa oli kaudella 2002-2003, jolloin voiton vei FC Barcelona. Viimeisimmän Italian mestaruuden seura voitti vuonna 2006, jolloin se voitti finaaleissa Climamio Bolognan.
Kauden 2011–2012 päätteeksi seura suljettiin pois pääsarjasta.
Sini Ihamäki

Sini Ihamäki (s. 9. helmikuuta 1991 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Ihamäki edustaa HJK:ta Naisten Liigassa. Ihamäen vahvuus on kovat kaukolaukaukset. Hän on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa.
Sini ”Rooney” Ihamäki on fyysinen keskushyökkääjä, joka on kotoisin Itä-Helsingistä.
Oinopion

Oinopion (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Dionysoksen – joidenkin lähteiden mukaan Theseuksen ja Ariadnen poika. Hän oli Khioksen myyttinen hallitsija, jonka kerrottiin tuoden viinintekotaidon saarelle. Puolisonsa nymfi Heliken kanssa heillä oli tytär Merope, johon Orion rakastui. Humaltuneena hänelle tarjoillusta viinistä hän yritti maata Meropen väkisin, jolloin Oinopion puhkaisi kostoksi Orionin silmät tämän nukahdettua ja karkotti pois saarelta.
Auringon parannettua myöhemmin Orionin sokeuden tämä ryhtäsi kiireesti takaisin Khiokseen tarkoituksenaan kostaa Oinopionille, mutta saaren asukkaat kätkivät tämän maan alle. Oinopionin hauta oli nähtävissä Khioksella vielä Pausaniaan aikana.
Porkkalan rannikkopataljoona

Porkkalan rannikkopataljoona (PORKRP) on Rannikkoprikaatin joukkoyksikkö, joka toimii Kirkkonummella Upinniemen tukikohdassa. Pataljoona vastaa Rannikkoprikaatin huollon järjestelyistä. Sen tehtäviin kuuluvat maa- ja merikuljetukset, materiaalin varastointi ja kunnossapito sekä sotilaskohteiden vartiointi. Joukkoyksikkö antaa myös varusmieskoulutusta.
Porkkalan rannikkopataljoona koostuu huoltokomppaniasta, kuljetuskomppaniasta, sotilaspoliisikomppaniasta ja materiaalikeskuksesta.
Rannikkopataljoona kuului aikaisemmin Suomenlahden meripuolustusalueeseen, joka lakkautettiin vuoden 2014 lopussa.
Gangesinjokihai

Gangesinjokihai ("Glyphis gangeticus") tai gangesinhai on "Glyphis"-sukuun kuuluva harvinainen jokihailaji, joka tunnetaan vain Gangesjoen alajuoksulta. Se on äärimmäisen uhanalainen laji. Samassa joessa esiintyy myös härkähai, johon laji toisinaan sekoitetaan. Haista ei tiedetä paljoakaan, mutta todennäköisesti se voi kasvaa kaksimetriseksi.
Kivikausikeskus Rira

Kivikausikeskus Rira oli Suomusjärvellä Salossa valtatien 1 varrella vuosina 2008–2009 toiminut arkeologiakeskus. 
Riran perusti Suomusjärven kunta vuonna 2008 juuri ennen liitymistään Saloon vuoden 2009 alusta. Keskus perustettiin kahdella maaseudun kehityshankkeella ja se aloitti toimintansa marraskuussa 2008. Keskuksen toimitusjohtajaksi valittiin aiemmin Yli-Iin Kierikkikeskuksen johtajana kahdeksan vuotta toiminut arkeologi Leena Lehtinen, joka aloitti työnsä Suomusjärvellä helmikuussa 2009. 
12. toukokuuta 2009 Salon kaupunginhallitus päätti lakkauttaa keskuksen. Keskus suljettiin 13. toukokuuta 2009 mutta näyttelyn ilmoitettiin olevan pystyssä vielä 5. kesäkuuta 2009 asti tilattuja opastuksia ja muita varauksia varten, jonka jälkeen näyttely oli tarkoitus purkaa.
"Salo sai kymmenen kunnan liitoksessan Suomen suurimman kuntaliitosrahan 17,5 miljoonaa. Vajaat kaksi miljoonaa siitä oli määrää käyttää matkailun kehittämiseen alueella. Kas kummaa, kun sitäkään rahaa ei voitu käyttää", kommentoi Leena Lehtinen keskuksen lopettamista.
Chiharu Ichō

Chiharu Ichō (, s. 6. lokakuuta 1981 Hachinohe, Aomorin prefektuuri) on japanilainen naispainija, maailmanmestari ja kaksinkertainen olympiamitalisti. 
Ichō voitti olympiahopeaa 48 kilogramman sarjassa sekä Ateenan kesäolympialaisissa 2004 että Pekingissä neljä vuotta myöhemmin. Lisäksi hän on voittanut sarjassaan kolme maailmanmestaruutta ja yhden Aasian kisojen kultamitalin.
Ichōn pikkusisko Kaori Ichō on moninkertainen naispainin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Alain de Benoist

Alain de Benoist (s. 11. joulukuuta 1943 Saint-Symphorienissä Toursin lähellä) on ranskalainen filosofi. Hän on Ranskan niin sanotun uuden oikeiston ("Nouvelle droite") keskeisiä ajattelijoita ja etnonationalistisen GRECE-ajatushautomon johtaja. Benoist on tuotannossaan arvostellut liberalismia, vapaita markkinoita ja egalitarismia.
Elämäkerta.
Alain de Benoist syntyi Toursin lähellä Saint-Symphorienissa Indre-et-Loiren departementissa Ranskassa. Hän opiskeli Sorbonnen yliopistossa oikeustiedettä, filosofiaa, sosiologiaa ja uskontojen historiaa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Benoist oli vuonna 1968 perustamassa GRECE-ajatushautumoa. GRECE ("Groupement de recherche et d'études pour la civilisation européenne", suomeksi "Eurooppalaisen sivilisaation tutkimus- ja opintoryhmä") keräsi yhteen oikeistolaisia aktivisteja, jotka pyrkivät vaikuttamaan ranskalaiseen konservatiiviseen politiikkaan.
Benoist on toimittanut "Nouvelle Ecole"- ja "Krisis"-nimisiä lehtiä. Hänen kirjoituksiaan on julkaistu muun muassa "Le Figarossa", "Telos"-lehdessä ja "Junge Freiheit" -lehdessä. Yhteensä hän on julkaissut yli 50 kirjaa ja noin 3 000 artikkelia. Hänen kirjoituksiaan on käännetty noin 15 kielelle. 
Näkemykset.
Benoist on kirjoituksissaan arvostellut liberalismia, globalisaatiota, kapitalismia, joukkomuotoista maahanmuuttoa ja amerikkalaisen kulttuurin suurta vaikutusvaltaa. Hän kannattaa etnopluralismiksi kutsumaansa näkemystä, jonka mukaan etnisten ryhmien ja kansojen tulisi erottautua toisistaan. Benoist on myös arvostellut voimakkaasti kristinuskoa ja kannattanut esikristillisten, pakanallisten perinteiden henkiinherättämistä Euroopassa. Hän on ehdottanut kansallisvaltioiden heikentämistä ja paikallisyhteisöjen vahvistamista. 
Benoist katsoo näkemyksiinsä vaikuttaneen muun muassa sellaisten ajattelijoiden kuin Friedrich Nietzsche, Martin Heidegger, Antonio Gramsci, Ernst Jünger, Jean Baudrillard, Helmut Schelsky ja Konrad Lorenz.
Kriitikot ovat nähneet Benoistin ajatuksissa rasistisia ja fasistisia elementtejä.
Lauritsalan kirkko

Lauritsalan kirkko on Lappeenrannassa, Lauritsalan kaupunginosassa sijaitseva kirkko. Se on valmistunut vuonna 1969, kaksi vuotta sen jälkeen kun Lauritsalan kauppala liitettiin Lappeenrantaan.
Kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Toivo Korhonen ja Jaakko Laapotti. He voittivat arkkitehtikilpailun ehdotuksellaan ”Taivaan valo”. Arkkitehtuuriltaan modernin kirkon pohjamuoto on suorakulmainen kolmio. Maalaamaton betonikatto on tehty liukuvalumenetelmällä. Katossa on suuri lasikate. Alttariseinän ikkunat ulottuvat kirkon ”torniin” saakka. Valo tulvii kirkkoon päätyseinän ja katon ikkunoiden kautta.
Kirkkosalin katossa riippuu lappeenrantalaisen venepuusepän Juha Niemisen rakentama keluvene. Veneen nimi on ”Totuus” ja se ripustettiin kirkkoon lappeenrantalaisen puunjalostusteollisuuden kunniaksi.
Lauritsalan kirkon kastetaulu on paikallisen taiteilijan Kira Pesosen tekemä. Taulun suunnitteli ja ideoi seurakunta.
Kirkko on 47 metriä korkea ja sen salissa on istumapaikat 670 henkilölle.
Museovirasto on määritellyt Lauritsalan kirkon ja seurakuntakeskuksen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kirkon edustan lähellä olevassa puistikossa on Kauko Räsäsen veistos "Enkeli" vuodelta 1960.
Xu Li

Xu Li (kiin. 许莉, s. 17. joulukuuta 1989 Suzhou, Anhui) on kiinalainen naispainija ja olympiamitalisti. 
Xu saavutti hopeamitalin 55 kilogramman sarjassa kotikisoissaan Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Finaalissa hän hävisi sarjansa lähes suvereenille hallitsijalle, Japanin Saori Yoshidalle erin 2-0.
Xu voitti sarjassaan painin maailmancupin vuonna 2007. Aasian mestaruuskisoissa 2008 hän voitti pronssia.
Noriko Anno

Noriko Anno (, s. 23. toukokuuta 1976 Fukue, Yamaguchin prefektuuri, Japani) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja nelinkertainen maailmanmestari.
Anno sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa toiseksi yli 72-kiloisten sarjassa Buenos Airesissa 1992. Ensimmäisen aikuisten MM-mitalinsa, hopean, hän sai Hamiltonissa 1993 hävittyään yli 72 kg:n loppuottelussa Saksan Johanna Hagnille. Hiroshiman Aasian kisoissa 1994 ja Fukuokan universiadeissa 1995 hän voitti kultaa avoimessa luokassa. Tokion MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui viidenneksi sekä yli 72-kiloisissa että avoimessa luokassa. Vuonna 1997 hän sai pronssia maajoukkueiden MM-kilpailuissa Osakassa.
Anno voitti alle 72 kg:n maailmanmestaruuden Pariisissa 1997 kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Diadenis Lunan. Birminghamin MM-kilpailuissa 1999 hän saavutti kultaa alle 78 kilon painoluokassa voitettuaan loppuottelussa Kiinan Yin Yufengin. Münchenin MM-tatamilla 2001 hän voitti alle 78 kg:n finaalissa Kuuban Yurisel Laborden. Seuraavana vuonna hän kuului joukkuemaailmanmestaruuden Baselissa voittaneeseen Japanin joukkueeseen.
Anno voitti alle 78-kiloisten maailmanmestaruuden Osakassa 2003 – loppuotteluvastustajana oli jälleen Laborde. Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti kultaa samassa painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa Kiinan Liu Xian.
Anno on voittanut maailmancupissa neljä kilpailua, ollut kerran toinen ja kaksi kertaa kolmas. Japanin mestaruuden hän on voittanut aikuisten sarjassa 17 kertaa.
Wang Jiao

Wang Jiao (kiin. 王娇, s. 20. tammikuuta 1988 Shenyang, Liaoning) on kiinalainen naispainija ja olympiavoittaja. 
Wang saavutti olympiavoiton 72 kilogramman sarjassa kotikisoissaan Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Finaalissa kaatui Bulgarian Stanka Zlateva-Hristova.
Wang voitti sarjassaan painin maailmancupin vuonna 2008. Aasian mestaruuskisoissa 2005 hän voitti kultaa.
Filisur

Filisur () on kylä ja entinen kunta Sveitsissä, Graubündenin kantonissa. Filisur yhdistyi eteläisen naapurinsa Bergün/Bravuognin kanssa Bergün Filisurin kunnaksi 1.1.2018 alkaen. Kunnassa oli vuoden 2016 lopussa 458 asukasta. 
Filisur on Rhätische Bahnin risteysasema Albulan rautatien varrella. Filisurin seudun nähtävyyksiä ovat kirkot, Landwasserviadukt sekä Jenisbergin kylä.
Sijainti.
Kylä sijaitsee noin 1 000 metrin korkeudessa Albula- ja Landwasserjokien laaksossa. Filisurin kunnan korkein kohta oli Piz Ela (3 339 m mpy.).
Historiaa.
Ensimmäinen maininta Filisurista on vuodelta 1262. Sen pääkieli on vuodesta 1914 alkaen ollut saksa, joka tuolloin syrjäytti retoromaanin kielen.
Fylkesvei 868

Fylkesvei 868 tai Fylkesveg 868 (lyhennettynä Fv868; aiemmin "Riksvei 868" tai "Riksveg 868", lyhennettynä "Rv868") on tie Pohjois-Norjassa Tromssan läänissä. Tie kulkee Omasvuonossa sijaitsevan Oterenin ja Yykeän Yykeänmuotkan välillä. Tien pituus on 42 kilometriä.
Juanmi Callejón

Juan Miguel "Juanmi" Callejón Bueno (s. 11. helmikuuta 1987 Motril, Granada, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kotimaassaan Marbellaa ja on pelannut myös monissa muissa joukkueissa, joista pisimpään bolivialaisessa Club Bolívarissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hänellä on kaksoisveli José María, joka pelaa myös jalkapalloa. He ovat kumpainenkin Real Madridin kasvatteja.
Ura.
Kaudella 2005–2006 Callejón pelasi Real Madridin junioreissa 33 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Maaliskuussa 2007 Callejón nousi Real Madridin reservijoukkueeseen, jossa hän pelasi kauden 2006–2007 loppuun, jonka jälkeen joukkue tippui sarjaporrasta alemmaksi. Kauden 2007–2008 hän pelasi yhdessä veljensä kanssa niin ikään Castillassa.
11. elokuuta 2008 Callejón teki neljävuotisen sopimuksen pääsarjajoukkue Mallorcan kanssa. Hänen veljensä jätti myös Castillan ja siirtyi Espanyoliin. Mallorca omistaa kolme neljäsosaa hänen pelaajaoikeuksistaan. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 25. syyskuuta 2008 kotiottelussa Numanciaa vastaan.
Red Adair

Paul Neal ”Red” Adair (18. kesäkuuta 1915 Houston, Texas, Yhdysvallat – 7. elokuuta 2004 Houston) oli tunnetuimpia yhdysvaltalaisia öljylähdepalojen sammuttajia. Hän kehitti tekniikoita niin maalla kuin merelläkin tapahtuneiden öljyvuotojen tyrehdyttämiseen ja palojen taltuttamiseen. Urallaan hän sammutti yli 2000 öljylähteiden paloa, muiden muassa Pohjanmerellä haastavissa olosuhteissa raivonneen Piper Alpha -porauslautan palon.
Adair oli aikanaan ensimmäinen ammattinsa harjoittaja joka kuoli omassa vuoteessaan - niin riskialtis työ öljypalojen sammuttaminen on; hänen oppi-isänsä Myron Kinley menehtyi tyypillisesti työnsä keskellä. Vielä 75 -vuotiaana hän oli sammuttamassa Persianlahden sodan Kuwaitissa aiheuttamia öljylähteiden paloja. 
Adairin elämäntyöstä tehtiin vapaasti mukaillen vuonna 1968 elokuva "Hellfighters", jonka pääosassa nähtiin John Wayne.
Cléber Santana

Cléber Santana Loureiro (27. kesäkuuta 1981 Olinda, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hän edusti viimeisenä seuranaan brasilialaista Associação Chapecoense de Futebolia. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Santana menehtyi lentoturmassa Kolumbiassa.
Ura.
Santana aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Sport Recifestä. Sen jälkeen hän edusti kahta muuta brasilialaisjoukkuetta Vitóriaa ja Santosia. Vuonna 2005 Santana kävi pelaamassa Japanin J. Leaguessa yhden kauden verran.
Heinäkuussa 2007 Santana siirtyi Atlético Madridiin kuuden miljoonan euron siirtosummalla ja kolmevuotisella sopimuksella. Hän ei onnistunut ensimmäisellä kaudellaan vakiinnuttamaan pelipaikkaansa avauskokoonpanossa, mutta pelasi kuitenkin 23 ottelua. Kauden jälkeen Atlético selviytyi 12 vuoden tauon jälkeen Mestarien liigan karsintoihin ja sitä kautta lohkovaiheeseen.
Kaudeksi 2008–2009 Santana siirtyi vuoden lainasopimuksella Mallorcaan. Mallorcassa Santana vakiinnutti asemansa joukkueen aloituskokoonpanosa ja teki kauden aikana kaikkiaan viisi maalia. Hänen soolomaaliaan Santiago Bernabéullalla toukokuussa 2009 Mallorcan kukistaessa Real Madridin 1–3 on pidetty yhtenä koko liigakauden hienoimmista osumista Espanjassa. Lainasopimuksen päätyttyä Santana palasi takaisin Atléticoon, mutta espanjalaislehtien mukaan hän oli Mallorcan päävalmentajan Gregorio Manzanon hankintalistan kärjessä. Marraskuussa 2009 hän solmi kesään 2012 ulottuvan jatkosopimuksen Atléticon kanssa.
Vuoden 2010 tammikuun lopulla hän palasi kotimaahansa ja siirtyi São Pauloon.
Nuutajärvi (järvi)

Nuutajärvi () on järvi Urjalan kunnan eteläosassa, Pirkanmaan maakunnassa. Järven pinta-ala on 1,91 km2, keskisyvyys 1,8 metriä ja suurin syvyys 2,3 metriä. Järven rantaviivan pituus on yhteensä noin 11 km.
Nuutajärvi laskee Nuutajokeen ja sitä kautta edelleen Urjalan keskiosassa sijaitsevaan Rutajärveen, joka edelleen laskee Tarpianjokeen laskevaan Kortejärveen. Järven rannat ovat pääosin pehmeät mutta osin kiviset, ja sen pohja on mutainen. 
Kuormitus.
Järvi on ruskeavetinen, ja veden laatu on ollut suurimmaksi osaksi maatalouden aiheuttaman hajakuormituksen takia varsin huono. Järvi on melko voimakkaasti rehevöitynyt ja sen vesissä on esiintynyt hapen vajausta ja myrkyllisiä sinileväkukintoja. Järven samean veden laatu on yleisluokaltaan "välttävä", mutta ravinteiden suuren määrän vuoksi sen voisi luokitella huonoksikin.
Nuutajärven taajaman jätevedet johdetaan Urjalan vedenpuhdistamoon siirtoviemärillä. Taajaman jätevedet eivät siten vaikuta Nuutajärven veden laatuun, mutta myös Rutajärvi, johon Nuutajoki laskee, on rehevöitynyt ja samentunut osittain Nuutajärvestä Nuutajoen kautta tulevan huonolaatuisen veden takia.
Nuutajärvi kuuluu Ala-Satakunnan viljelyseutuun, ja peltopinta-alaa on järven valuma-alueella yhteensä noin 1850 ha. Kevätvalunnan aikana pelloilta laskee järveen jopa noin puolet sen vesimäärästä, eli vajaat 2 miljoonaa kuutiometriä.
Vesistösuhteet.
Nuutajärven valuma-alue.
Järven länsiosaan laskee Mustanoja, joka saa alkunsa Vähästä ja Isosta Mustajärvestä sekä Valajärvestä.
Järven itäosaan laskee valumavedet laajalta alueelta kokoava Ihanajoki. Sen päähaaran latvajärviä ovat Kivijärvi Urjalassa sekä Vähäjärvi ja Matkunjärvi Urjalan ja Forssan, aiemmin Koijärven rajalla. Ihanajokeen lähellä sen suuta Urjalan Menosissa yhtyvät lännestä Kaakkosuolta alunsa saava Kallensillanoja ja idästä Särkijärvestä alkunsa saava Särkänoja eli Kokonoja.
Nuutajärven valuma-alueella sijaitsevat Kaakkossuon, Kivijärvien, Pirttilahden, Palkkisuon 1 ja 2 sekä Pesämäen luonnonsuojelualueet.
Nuutajärven oma valuma-alue on lähes kokonaan Urjalan kunnan alueella.
Alapuolinen vesistö.
Nuutajärvi, Rutajärvi ja Kortejärvi muodostavat valuma-alueineen yhteensä noin 232 km2 suuruisen alueen. Vesistön vedet kulkeutuvat valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja Natura 2000-verkostoon kuuluvasta Kortejärvestä Honkolanjokea myöten Tarpianjokeen, josta edelleen Vanajaveden-Pyhäjärven reitin kautta Kokemäenjoen vesistöön.
Rutajärveen laskee vielä idästä Kokonjärven, Lahmajärven ja Hirsjärven muodostama järviketju.
Muuta.
Nuutajärven rannoilla on vielä merkittäviä rakentamattomia rantakaava-alueita, ja vapaa-ajan asutusta on toistaiseksi melko vähän.. Järven etelärannalla on muinaislinnaksi nimetty Nuutajärven linnavuori.
Humppilan lasitehdas

Humppilan lasitehdas on 1952 perustettu suomalainen lasitehdas Humppilassa. Sen perustivat Nuutajärven lasitehtaan palveluksessa olleet Helanderin veljekset, Olavi, Martti ja Jonni. Tuolloin se toimi vanhassa navetassa. Laivanvarustaja Rolf Alander osti yhtiön 1970 pakkohuutokaupasta. Hän rakennutti uuden tehdasrakennuksen, jossa toiminta alkoi 1971. Wärtsilä osti tehtaan 1986, ja sen omistuksen aikana osasta tuotanto- ja varastotiloista tehtiin ostoskeskusmainen erikoisliikkeitä sisältävä kauppakäytävä. Tehtaan omistaa nykyisin Fiskars Oyj:n tytäryhtiö Iittala Group Oyj.
Vuodesta 2008 varsinaisen lasinpuhallusliiketoiminnan omisti yritys nimeltä Bianco Blu. He valmistivat tuotteitaan lasitehtaalla ja myivät niitä siellä olevassa liikkeessään. Pääosin he myös suunnittelevat tuotteensa itse. Lasinpuhallusta voi seurata tai kokeilla lasin puhaltamista itse. Bianco Blu lopetti toimintansa Humppilan lasitehtaassa vuoden 2016 lopussa.
Utran lasitehdas

Utran lasitehdas toimi vuosina 1874–1906 tuolloin Kontiolahden kuntaan kuuluneessa Utrassa, joka on nykyään Joensuun kaupunginosa Pielisjoen varrella. Lasitehtaan perusti liikemies Antti Juhana Mustonen, ja hän poltti tehtallaan omistamiensa sahojen jätepuuta. 
Tehdas oli aluksi pullolasin valmistaja ja sen vientituotteet oli tarkoitettu Venäjälle. Se sai raaka-ainekseen tarvitsemansa hiekan Mustosen kauppa-alusten pohjalastina Hollannista ja Belgiasta, josta tulivat myös lasinpuhaltajat. 
Vuodesta 1882 lasitehtaan ja sahojen omistaja tuli englantilainen Egerton Hubbard &amp; Co -niminen yhtiö. 1880-luvun lopussa vuosituotanto oli noin 1,9 miljoonaa pulloa ja työntekijöitä noin 80. Utran lasitehdas ei pysynyt kovassa kilpailussa mukana ja pullojen valmistus lopetettiin kokonaan vuonna 1889. 
Vuonna 1893 tehtaan vuokrasi saksalaissyntyinen Henrik Veltheim, joka ryhtyi valmistamaan ikkunalasia. Tässä vaiheessa lasimestarit ja lasinpuhaltajat olivat ruotsalaisia. Lasi valmistettiin aluksi Pataluodon hiekasta ja lasin värisävy oli hieman sinertävä. Belgiasta tuodun hiekan myötä lasin laatu oli moitteetonta. Ikkunalasin tuotanto käsitti noin 3 000 laatikkoa vuodessa. Vuoden 1894 paloi ikkunalasimakasiini Rantakylän Savikylässä perustuksiaan myöten ja Veltheim luopui sen jälkeen yritystoiminnastaan.
Vuonna 1896 tehtaan vuokrasi "Rokkala Glasindustri Aktiebolaget", ja se uudistettiin ja laajennettiin huomattavasti. Yhtiö saikin tuotannon kannattavaksi. 
Utran lasitehdas tuhoutui täydellisesti tulipalossa 16. kesäkuuta 1906. Tehdasta ei kannattanut enää rakentaa uudelleen, vaikka voimassa ollut vuokrasopimus sitä edellyttikin.
Lasitehtaan lasijäämiä paljastuu edelleen Utran rannoilta ja talojen pihoilta. Utran katuja on nimetty lasitehtaan mukaan (Lasinpuhaltajantie, Lasimestarinkatu, Upokaskuja, Kristallikuja).
K. Albin Johansson

Karl Albin Johansson (26. maaliskuuta 1883 Kirkkonummi – 8. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen professori ja laivanrakennusinsinööri, joka tunnetaan erityisesti suunnittelemistaan jäänmurtajista. Hän kirjoitti ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1902, erosi Teknillisestä korkeakoulusta 1904 asevelvollisuuden vuoksi ja valmistui 1907 laivanrakennusinsinööriksi Chalmersin teknisestä oppilaitoksesta Göteborgissa.
Työura.
Työuransa Johansson aloitti Yhdysvalloissa Fore River Shipbuilding Companyssä Quincyssä Massachusettsissa 1907. Vuosina 1909–1910 hän oli taistelulaivojen suunnittelijana W:m Cramp's Ship &amp; Engine Building Companyssä Philadelphiassa ja 1911 Hietalahden sulkutelakalla suunnittelijana. W. Crichton &amp; Co:n suunnittelijana ja laivaveistämön johtajana Pietarissa hän palveli 1911–1913 ja Boeckerin laivaveistämön ja konepajan piirustuskonttorin johtajana Tallinnassa 1913–1916. Vuosina 1914–1915 hän oli Englannissa ja Yhdysvalloissa hankkimassa höyryturbiineja torpedoristeilijöihin.
Johansson palasi Suomeen ja toimi 1916–1919 Hietalahden sulkutelakka ja konepaja oy:n veistämönjohtajana ja 1919–1925 Helsingissä neuvottelevana laivanrakennusinsinöörinä. Vuodet 1925–1926 hän oli puolustusministeriön meriosaston teknisenä johtajana ja toimiston päällikkönä ottaen osaa merivoimien laivanrakennusohjelman toteuttamiseen. Hietalahden sulkutelakan ja konepajan, josta myöhemmin tuli Wärtsilä-yhtymä oy:n Hietalahden telakka, toimitusjohtajana Johansson toimi 1926–1940 ja oy Troili ab:n teknisenä johtajana 1940–1944. Vuoden 1945 jälkeen hän toimi laivanrakennuksen konsulttina.
Sivutöinään Johansson oli 1924–1930 laivanluokitusseura Bureau Veritasin yliasiantuntijana Suomessa. Hän laati myös kauppa- ja teollisuusministeriön toimeksiannosta ehdotuksen suomalaisten kauppa-alusten luokittelemiseksi ja rakentamiseksi. Lisäksi hän oli jäsenenä useassa jäänmurtajakomiteassa. Vuonna 1954 Johansson sai professorin arvonimen ansioistaan jäänmurtajien suunnittelijana. Metsästyksen, koiraurheilun ja haulikkoammunnan ohella hän harrasti purjehdusta. Vuonna 1995 perustettu K. Albin Johansson -säätiö rahoittaa lääketieteellistä tutkimusta, etenkin syöpätutkimusta, ja laivanrakennukseen liittyvää tutkimusta.
Albert Oskar Snellman

Albert Oskar Snellman (24. kesäkuuta 1844 Oulu – 1. toukokuuta 1894 Kristiinankaupunki) oli suomalainen kauppaneuvos (1884) ja valtiopäivämies.
Snellmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos ja Jeanette (Johanna) Enbom. Isänsä kuoltua Albert Oskar Snellman oli J. W. Snellman G:sonin kauppahuoneen toimitusjohtajana 1881–1894. Snellman oli perustamassa 1893 Kemin Puutavara Osakeyhtiötä yhdessä oululaisen Bergbomin kauppahuoneen kanssa.
Snellman oli porvarissäädyssä Oulun edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888 ja 1891. Hän kuului Oulun kaupunginvaltuustoon 1874–1894 ja oli myös valtuuston puheenjohtajana. Snellman myötävaikutti siihen että rautatie saatiin rakennettua Ouluun 1886. Hän oli perustamassa vuonna 1893 yhdessä Bergbomin kauppahuoneen kanssa Kemi Oy:tä – nimellä Trävaruaktiebolaget Kemi, jota Snellman johti vuoden kuolemaansa asti. Vuonna 1907 Oulun kaupunki nimesi Tehdaskadun Albertinkaduksi A. O. Snellmanin kunniaksi. 
Snellman oli naimisissa vuodesta 1868 sveitsiläissyntyisen Rosina Susanna Bernhardin (1843–1898) kanssa. Tämä oli tullut Ouluun kotiopettajattareksi opettamaan ranskaa ja saksaa. Heillä oli yksi tytär Elin Johanna (1869–1956), joka meni naimisiin vuonna 1891 Oulun 4. tarkk'ampujapataljoonassa luutnanttina aiemmin palvelleen konttoristi Johan Reinhold Weckmanin kanssa.
Huonosta terveydestä kärsinyt Snellman kuoli jo 49-vuotiaana. Hänen jälkeensä Snellmanin kauppahuoneen johtoon siirtyi veli Karl August Snellman joka johti sitten kauppahuonetta aina vuoteen 1918 saakka.
David Stove

David Charles Stove (15. syyskuuta 1927 – 2. kesäkuuta 1994) oli australialainen filosofi, joka oli erikoistunut tieteenfilosofiaan. Stove edusti niin kutsuttua australialaista realismia.
Stove opiskeli filosofiaa Sydneyn yliopistossa, ja sai vaikutteita muun muassa John Andersonilta ja tämän realismista. Hän opetti sekä New South Walesin yliopistossa (vuodesta 1952) että Sydneyn yliopistossa (vuodesta 1960). Stove jäi eläkkeelle vuonna 1987. Hän teki itsemurhan 66-vuotiaana kärsittyään ruokatorven syövästä.
Stove arvosteli tieteenfilosofiassaan David Humen lähestymistapaa induktion ongelmaan sekä aikalaistensa Karl Popperin, Thomas Kuhnin, Imre Lakatoksen ja Paul Feyerabendin irrationalismina pitämäänsä ajattelua. Hän esitti positiivisen vastauksen induktion ongelmaan teoksessaan "The Rationality of Induction" (1986).
Stove kritisoi lisäksi platonismin vaikutusta, marxismia, feminismiä ja postmodernismia. Stove oli myös sosiobiologian kriitikko. Kirjassaan "Darwinian Fairytales" hän kuvasi sitä uudeksi uskonnoksi, jossa geenit esittävät jumalten osaa. Stoven kiistellyistä näkemyksistä ovat esimerkkeinä artikkelit ”The Intellectual Capacity of Women” ja ”Racial and Other Antagonisms” (julkaistu teoksissa "Cricket versus Republicanism" ja "Against the Idols of the Age").
Karl August Snellman

Karl August Snellman (31. lokakuuta 1849 Oulu – 31. joulukuuta 1920 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppaneuvos (1899) ja valtiopäivämies.
Snellmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos ja Jeanette (Johanna) Enbom. Hän tuli J. W. Snellman G:sonin kauppahuoneen johtoon veljensä Albertin kuoltua 1894 ja hän johti kauppahuonetta ja Kemi Oy:tä silloiselta nimeltään Trävaruaktiebolaget Kemi aina vuoteen 1918 saakka. Snellmanin johtajakaudella tervan osuus kauppahuoneen liikevaihdosta pieneni nopeasti mutta puutavaran osuus kasvoi. Kauppahuone harjoitti myös merkittävää viljan ja suolan maahantuontia ja myyntiä. 1900-luvun alussa Snellmanin kauppahuone hankki huomattavia metsäalueita Kainuusta estääkseen etelästä tulleiden kilpailijoiden pääsyn Kainuun puutavaramarkkinoille. Tämä strategia ei kuitenkaan täysin onnistunut sillä vuonna 1907 perustetusta Kainuun Puutavara Oy:stä tuli ajan mittaan merkittävä kilpailija Kainuun alueella. Vuonna 1912 oululaiset kauppahuoneet Snellmanin kauppahuone mukaan lukien yhdistivät omistamansa sahat Ab Uleå Oy -nimisen yhtiön alle.
K. A. Snellman oli naimisissa vuodesta 1875 oululaisen kauppiaantyttären Alma Maria Antmanin (1849–1919) kanssa. Perheessä oli neljä lasta: August Vilhelm (1876–1947), Signe Alma Sofia (1880–1963), Mary Johanna (1882–1972) ja Eiler Albert (1887–1913). Heistä August seurasi isäänsä Kemi Oy:n toimitusjohtajana, mutta vain muutaman vuoden siirtyen yrityksessä myynnin tehtäviin ja loppuvaiheessa Kemi Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi 1940-luvulla. 
K. A. Snellman lahjoitti testamentissaan nuorena kuolleen Eiler-poikansa perintöosuuden 5 miljoonaa markkaa Oulun ja Pohjois-Suomen köyhien lasten hyväksi. Lahjoituksen pohjalta perustettiin vuonna 1921 säätiö Stiftelsen Alma och K. A. Snellman, joka rakennutti Oulun Nokelaan 1932–1935 Snellmankodin (myöh. "Joulumerkkikoti") nimellä tunnetun lastenparantolan.
Snellman edusti Oulua porvarissäädyssä valtiopäivillä 1894 ja 1904–1905. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Oulun edustajana.
Pelykosaurit

Pelykosaurit on epävirallinen yhteisnimitys muille synapsidien kehityslinjoille kuin terapsideille. Nimitys tulee sanasta ”"Pelycosauria"”, jota käytettiin aikaisemmin tieteellisenä nimenä. Se viittasi muutaman lajin pitkiin selkänikamiin. "Pelycosaurian" nimesi Cope vuonna 1878. ”Pelycosauria” ei kuitenkaan ole luonnollinen eliöiden sukulaisuussuhteisiin perustuva luokitus, vaan parafyleettinen ryhmitys, jolloin kaikkia esimuodon jälkeläisiä ei ole sisällytetty nimitykseen.
Nykyään eliöiden tieteellisessä luokittelussa suositaankin fylogeneettista systematiikka, joka nimeää vain kladeja. Ne ovat eliöryhmiä joihin kuuluvat kantamuoto ja sen kaikki jälkeläiset. Tämän vuoksi nimitys ”Pelycosauria” onkin nykyisin enimmäkseen hylätty evoluutiohistorian ja siis sukulaisuuten perustuvien luokittelujen tullessa pääasialliseksi käytännöksi. Terapsideihin kuulumattomiin synapsideihin viitataan nykyisin tieteellisessä kirjallisuudessa epävirallisilla nimillä ”pelykosaurit” ja ”"pelykosauri-gradin synapsidit"”, englanniksi ”"pelycosaurs"”. Gradi-sana viittaa ryhmittelyn ei luonnollisuuteen eli parafyleettisyyteen. Jos ”Pelycosauria” määriteltäisiin uudelleen fylogeneettisesti, se olisi sama kuin Synapsida kokonaisuudessaan. 
Synapsidit ilmestyivät hiilikauden lopulla. Useat basaaliset (”primitiiviset”) synapsidiryhmät, joita epävirallisest kutsutaan yhteisellä nimellä ”pelykosaurit”, hallitsivat maaekosysteemejä noin 300–271 milj. vuotta sitten hiilikauden lopulta seuraavan kauden, permikauden keskivaiheen alkuun, jolloin terapsidit korvasivat useimmat niistä. Viimeiset ”pelykosaurit” kuuluivat ryhmiin Caseidae (suku: "Ennatosaurus") ja Varanopidae. Ne hävisivät keskisen permikauden kuluessa. ”Pelykosaurien” fossiileista suurin osa on löydetty Pohjois-Amerikasta ja Euroopasta.
Piirteet.
Varhaiset synapsidit olivat todennäköisesti vaihtolämpöisiä. Niiden aivot olivat pienet ja jalat olivat ruumiin sivuilla kuten muillakin varhaisilla maaselkärankaisilla. "Dimetrodon"- ja "Edaphosaurus"-sukujen lajeilla oli lisäksi selässään purjremainen rakenne, joka muodostui pidentyneiden selkänikamien kannattelemasta kudoksesta. Sitä saatettiin käyttää apuna lämmönsäätelyssä. ”Pelykosaureilla” oli myös luisia vatsasuomuja.
Luokittelu.
Kaikki synapsidit, joilta terapsidien ominaisuudet puuttuvat ja joita yhdistävät muille maaselkärankaisille yhteiset primitiiviset ominaisuudet on aikaisemmin luokiteltu lahkoon ”Pelycosauria”. Se oli tuohon aikaan käytössä olleessa luokituksessa toinen synapsidien kahdesta lahkosa. Terapsidit olivat tuolloin toinen lahkoista. Nykyään tämä luokitus on enimmäkseen hylätty tieteellisissä kirjoituksissa keinotekoisena. Englanninkielisissä tieteellisissä kirjoituksissa on käytetty nimitystä ”"pelycosaur"” (”pelykosauri”) epävirallisena nimityksenä viitattaessa terapsideja basaalisempiin (”primitiivisempiin”) synapsidiryhmiin. 
”Pelykosauri”-nimellä viitattuja ryhmiä:
Synapsidien nykyinen sukulaisuussuhteisiin perustuva luokitus:
Synapsidien fylogenia.
Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., &amp; Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
Jorma Rudanko

Jorma Tapio Rudanko (s. 20. elokuuta 1953 Kokemäki) on suomalainen tuomari, joka on nimitetty korkeimman oikeuden jäseneksi eli oikeusneuvokseksi 1. elokuuta 2009 alkaen. Hän jäi eläkkeelle kesällä 2017 ja jatkoi väitöskirjan tekoa. Väitöstilaisuus 29. tammikuuta 2021 Helsingin yliopistossa väitöskirjalla Näkökohtia todistusharkinnasta. 
Rudanko on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1978 ja lisensiaatiksi 1988. Varatuomarin arvon hän on saanut 1982. 
Rudanko on toiminut oikeuskanslerinvirastossa esittelijänä 1978–1979 ja prosessioikeuden assistenttina ja amanuenssina Helsingin yliopistossa 1980–1984. Vaasan hovioikeudessa hän on toiminut esittelijänä 1984–1999, hovioikeudenneuvokseksi hänet nimitettiin 1999.
Sanna Karlström

Sanna Mirella Karlström (s. 12. elokuuta 1975 Kokkola) on suomalainen runoilija ja prosaisti.
Elämä ja ura.
Karlström valmistui ylioppilaaksi 1994. Hän opiskeli kirjoittamista Oriveden Opiston kirjoittajalinjalla 1994–1995. Lisäksi Karlström on opiskellut Jyväskylän ja Helsingin yliopistoissa folkloristiikkaa, estetiikkaa ja taidehistoriaa.
Vuonna 2003 Karlström sijoittui kolmanneksi J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Hänen esikoisteoksensa "Taivaan mittakaava" ilmestyi vuonna 2004 ja sai Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon. Toinen runokokoelma "Päivänvalossa" julkaistiin vuonna 2007.
Vuonna 2009 ilmestyi Karlströmin kolmas runoteos, "Harry Harlow’n rakkauselämät", joka palkittiin Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinnolla sekä Kalevi Jäntin palkinnolla. Teoksessa Karlström käsittelee rakkautta tutkivan tiedemiehen omaa suhdetta rakkauteen. Teoksen päähenkilö on yhdysvaltalainen psykologi Harry Harlow, joka nousi 1950-luvulla maineeseen reesusapinoita koskeneilla tutkimuksillaan. Tässä kuten aiemmissakin teoksissa Karlström käsittelee aihetta roolin kautta. "Päivänvalossa"-teoksen taustalla oli Uri Gellerin tarina, "Taivaan mittakaavassa" arkkitehti.
Romaanissa "Multaa sataa Margareta" isä on kuollut onnettomuudessa, ja varinaisena aiheena on perheenäidin alkoholismi. "Pehmeä kudokset" -runoteoksessa on zombirunoja, joissa esiin ponnahtelee kuollut äiti.
Karlström sanoo, että "Pehmeiden kudosten" jälkeen hänen oli tarkoitus päästä eroon kuolemasta, sillä se uuvutti, ja hän suunnitteli kirjoittavansa kirjan, joka "yllättäisi runsaudellaan, pulppuavuudellaan", mutta toisin kävi: "Kun aihe on tullut lähelle, olen joutunut antamaan periksi." "Maanpäällistä osaa" (2025) hän alkoi kirjoittaa tajunnanvirtamaisesti, ja alkoi hahmottua aihioita maanpäällisestä paratiisista. "...lopputuloksena syntyi todella paljon kuolemaa käsittelevä ja tiivis kirja", Karlström sanoo.
Karlström asuu Helsingissä. Karlströmin avopuoliso vuodesta 2001 on muusikko Janne Lastumäki.
Palkinnot ja tunnustukset.
Lähde:
Nainen (Paula Koivuniemen albumi)

Nainen on Paula Koivuniemen 13. toukokuuta 2009 julkaistu albumi. Albumin julkaisi CD-levynä Edel Records ja tuotti Ilkka Vainio. Ensimmäinen single albumilta oli ”Nainen”, joka julkaistiin maaliskuussa 2009 radioihin. Siitä syntyi välittömästi radiohitti.
Albumin paras listasijoitus oli kuudes. Levy pysyi listalla kaikkiaan seitsemän viikkoa.
Todas as ruas do amor

Todas as ruas do amor (”"Kaikki rakkauden tiet"”) oli Portugalin edustuskappale vuoden 2009 Eurovision laulukilpailuun Moskovassa Venäjällä. Kappaleen esitti portugalilainen folkyhtye Flor-de-Lis. Kappale on kokonaan portugalinkielinen. Kappaleen ovat säveltäneet Pedro Marques ja Paulo Pereira. Sanoitus on Pedro Marquesin käsialaa.
Kappale valittiin edustamaan Portugalia, kun se voitti 28. helmikuuta 2009 Festival da Canção -kilpailun. Kappale sai täydet pisteet raadeilta sekä oli toinen kansan puhelinäänestyksessä.
Todas as ruas do amor esitettiin tiistaina 12. toukokuuta järjestetyssä Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa kuudentenatoista. Semifinaalissa kappale sijoittui pistein 70 sijalle 8. Näin ollen kappale selviytyi 16. toukokuuta järjestettyyn finaaliin, jossa kappale esitettiin kuudentena. Finaalissa Todas as ruas do amor sai 57 pistettä ja oli 15.
Tony Royster nuorempi

Tony Royster nuorempi (s. 9. lokakuuta 1984 Berliini, Saksa) on yhdysvaltalainen rumpali. Hän aloitti rumpujen soiton 3-vuotiaana. Hän voitti 11-vuotiaana "Guitar Center National Drum-Off" -kilpailun Hollywoodissa vuonna 1995.
Nuori kaarti (lehti)

Nuori kaarti oli Leningradissa vuosina 1926–1937 ilmestynyt, Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomalaiselle, inkeriläiselle ja karjalaiselle nuorisolle tarkoitettu suomenkielinen sanomalehti. Se oli Komsomolin Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja. Lehden julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja ja vuodesta 1936 Leningradin toimeenpaneva komitea ja neuvosto.
Lehti perustettiin lokakuussa 1926. Aluksi se ilmestyi kerran, vuodesta 1930 kaksi ja vuodesta 1934 kolme kertaa viikossa. Vuonna 1932 lehden painosmäärä oli 3 000 kappaletta. Vastaavia toimittajia olivat Väinö Aalto (1926–1927), Nikolai Jaakkola (1930), H. Juntunen (1930–1931), Hanna Kangasniemi (1932), Matti Mäyrä (1932–1933) ja Matti Jaakkola (1934–1937). Toimitussihteerinä työskenteli vuodesta 1935 lähtien Veikko Airola.
Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Komsomolin Leningradin aluekomitea teki päätöksen Nuoren kaartin ja lastenlehti Kipinän lakkauttamisesta 9. elokuuta 1937. Lehden viimeinen numero ilmestyi 14. elokuuta.
Lähteet.
Nainen (Paula Koivuniemen kappale)

Nainen on Paula Koivuniemen "Nainen"-albumin kappale. Se kuultiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 2009 ja nousi suoraan viiden viikon soiton jälkeen radiohitiksi.
Hämeenlinnan Taitoluistelijat

Hämeenlinnan Taitoluistelijat ry (HTL) on vuonna 1983 perustettu hämeenlinnalainen taitoluisteluseura, joka aikanaan erkaantui Hämeenlinnan Tiikereiden luistelujaostosta. HTL kuuluu Suomen Taitoluisteluliittoon (STLL) ja seuran asioita paikallisella tasolla hoitaa vapaaehtoisista koottu johtokunta. 
Seurassa luistelee noin 150 eri-ikäistä lasta, nuorta ja aikuista luistelijaa niin harraste- kuin kilpailupuolella.
Seura järjestää omia kilpailuja ja taitoluistelun kesäleirejä. Seuran kauden huipentumia ovat joulu- ja kevätnäytökset.
Otertinden

Otertinden () on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Omasvuonon kunnassa Pohjois-Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 356 metriä. Se kuuluu Čávkosvárrin vuorimassiiviin ja on siihen kuuluvista huipuista korkein.
Huipulle kiipesivät ensimmäisinä saksalaiset Kurd Endell ja Wilhelm Martin kesällä 1911.
"Luontainen reitti" huipulle kulkee lounaan suunnasta, Mortensdalenista päin. Kivikasoin ja muutamin mahdollisin maalimerkein merkattu "polku" nousee huipulle kohti koillista.
Otertinden on helposti saavutettavissa Signaldalenista käsin: Luhppujohkaa tieltä seurailemalla noustaan koivikoiden halki ylängölle Mortensdalenin tuntumaan. Huiputtamiseen voi riittää parikin päivää, säistä riippuen. Pilvien ollessa kovin alhaalla tai sateella ei huipulle kannata lähteä nousemaan: kivikko muuttuu petollisen liukkaaksi, ja huono näkyvyys ei suinkaan takaa "reitillä" pysymistä.
HC Oceláři Třinec

HC Oceláři Třinec on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa maan pääsarjassa Tipsport Extraligassa jonka se on voittanut viisi kertaa vuosina 2011, 2019, 2021, 2022 ja 2023. Joukkue pelaa kotiottelunsa Werk Arenalla Třinecissä.
Seuran pääsponsori on Třinecin rautaruukki.
Historia.
Třinecin jääkiekkojoukkue perustettiin vuonna 1929, mutta vähäinen kiinnostus sekä toinen maailmansota haittasivat kehitystä seuran alkuvuosina. Vasta 1960- ja 70-luvuilla tapahtunut kaupungin jääkiekkoareenan hidas uudistaminen mahdollisti joukkueen kilpailukyvyn hitaan kehittymisen.
Třinecin jääkiekko erotettiin kaupungin liikuntayksiksiköstä vuonna 1994 ja uusi ammattilaiseura perustettiin HC Železárny Třinecin nimellä. Joukkue varmisti nousun Tšekin Extraligaan kun se kaatoi Jindřichová Hradecin otteluvoitoin 3-0 vuonna 1995. Ensimmäisen Extraliga kautensa päätteeksi Třinec selvisi aina välieriin saakka, mutta hävisi Berani Zlínille. Vuoden 1998 päätteeksi joukkue selvitti tiensä finaaleihin ja voitti hopeaa, häviten ainoastaan Extraligan 90-lukua dominoineelle Vsetínille.
Voitettuaan pronssia kaudella 1999, joukkue vaihtoi nimensä HC Oceláři Třineciksi. Samaan aikaan Třinecessä pelanneet Ľubomír Sekeráš ja Martin Havlát olivat seuran ensimmäiset pelaajat jotka siirtyivät NHL:ään. Seura menestyi 2000-luvulla kohtuullisesti ja onnistui vakauttamaan taloutensa. Třinec voitti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 2011 kun se kaatoi Määri-Sleesian derbyssä ostravalaisen HC Vítkovicen.
Seuran uusi kotistadion Werk Arena valmistui kesällä 2014. Stadionin neitsytkausi huipentui Extraligan finaaleihin, joissa Třinec kärsi tappion HC Litvínoville seitsemän pelin jälkeen. Vuonna 2019 se voitti Spengler Cupin hopeaa häviten ainoastaan Kanadan maajoukkueelle.
2020-luvun suurmenestys.
Kauden 2018 päätteeksi Třinec kärsi finaalitappion hallitsevalle mestarille HC Kometa Brnolle. Tämän jälkeen Třinec on voittanut Tšekin mestaruuden neljä kertaa peräkkäin vuosina 2019, 2021, 2022 ja 2023. Vuoden 2020 pudotuspelit keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
HC Vítkovice

HC Vítkovice Steel on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Ostravasta. Joukkue pelaa kotiottelunsa Ostrava Arénalla. Seura on perustettu vuonna 1928. Vítkovicella on Tšekkoslovakian mestaruus vuosilta 1952 ja 1981.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Yrjö Hosiaisluoma

Yrjö Juhani Hosiaisluoma (30. lokakuuta 1947 Kauhava – 23. tammikuuta 2018 Tampere) oli suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori ja toimi suomalaisen kirjallisuuden professorina Tampereen yliopistossa. Hän jäi eläkkeelle Tampereen yliopistosta 2010-luvun lopulla.
Hosiaisluoma oli alkujaan sosiologi ja työskenteli muun muassa mainostoimistossa, mutta aloitti myöhemmin kirjallisuuden opiskelun.
Brian Williams

Brian Douglas Williams (s. 5. toukokuuta 1959 Elmira, New York) on yhdysvaltalainen uutisankkuri ja toimituspäällikkö.
Williams toimi joulukuusta 2004 helmikuuhun 2015 NBC-televisioverkon pääuutislähetyksen "NBC Nightly Newsin" ankkurina. Hän seurasi tehtävässä Tom Brokawia. Williams on työskennellyt NBC:llä vuodesta 1993. Hän oli vuosina 1993–1994 NBC Newsin toimittaja, 1994–1996 NBC Newsin Valkoisen talon kirjeenvaihtaja ja vuodesta 1996 vuoteen 2004 uutisohjelma "The News with Brian Williamsin", jota esitettiin vuoteen 2002 MSNBC-kanavalla ja 2002–2004 CNBC-kanavalla, juontaja. 
Williams aloitti televisiotoimittajan uransa vuonna 1981 KOAM-TV-asemalla Kansasin Pittsburgissa. Vuosina 1982–1985 hän työskenteli WTTG-televisioasemalla Washington, D.C:ssä, aluksi uutistoimittajana ja myöhemmin "Panorama"-keskusteluohjelman juontajana, ja vuoteen 1987 hän toimi CBS-omisteisen philadelphialaisen WCAU-aseman New Jerseyn kirjeenvaihtajana. Vuosina 1987–1993 hän työskenteli uutisankkurina CBS:n omistamalla WCBS-TV-asemalla New Yorkissa. 
NBC News ja Williams palkittiin vuonna 2006 Peabody-palkinnolla uutisoinnistaan hurrikaani Katrinasta. Vuonna 2007 Time-lehti nimesi hänet maailman sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon.
Tammikuussa 2015 Williams kertoi "Nightly News" -ohjelmassa olleensa Irakin sodan aikana mukana armeijan helikopterissa, jota kohti oli ammuttu. Jotkut ammutun helikopterin miehistön jäsenet kyseenalaistivat kertomuksen, ja kävikin ilmi, että Williamsin helikopteri oli saapunut paikalle vasta myöhemmin. 4. helmikuuta Williams pyysi anteeksi kertomustaan; hän sanoi erehtyneensä ja muistaneensa väärin. 10. helmikuuta hänet hyllytettiin ilman palkkaa kuudeksi kuukaudeksi. Myös Williamsin muita kertomuksia alettiin tutkia, ja huhtikuussa muun muassa Washington Post raportoi NBC Newsin löytäneen 11 tapausta, joissa tämä oli liioitellut asioita. NBC Newsin raporttia ei julkaistu.
Williams ei palannut enää NBC:lle vaan siirtyi MSNBC:lle, ja "Nightly Newsin" uutisankkuriksi nimettiin Lester Holt. Williams palasi televisioon syyskuussa 2015, kun hän johti MSNBC:n raportointia paavi Franciscuksen vierailusta Yhdysvaltoihin.
Yksityiselämä.
Williams on ollut kesäkuusta 1986 naimisissa Jane Stoddard Williamsin kanssa, joka oli hänen juontamansa "Panorama"-televisio-ohjelman tuottaja. Heillä on kaksi lasta, näyttelijätytär Allison Williams ja poika Douglas.
Saab 18

SAAB 18 on 1930-luvun lopulla Ruotsissa suunniteltu keskiraskas pommikone. Kone oli ensisijaisesti pommituskone, sekä toissijaisesti torpedopommittaja merimaaleja vastaan. Niin kutsuttu jakoperäsin on H-kirjainta muistuttava.
Koneen pääsuunnittelijat olivat ruotsalainen Frid Wänström ja yhdysvaltalainen Carl Haddon. Koneen toteutus viivästyi siten, että ensilento tapahtui vasta 19. kesäkuuta 1942. Koneet, joita tehtiin kaikkiaan 240 kappaletta, tulivat Ruotsin ilmavoimien käyttöön vuonna 1944. Kone oli rynnäkkökoneena, kunnes Saab 32 Lansen korvasi sen vuosina 1958-1959. Omana aikanaan konetta pidettiin suoritusarvollisesti kelvollisena ja taistelukykyisenä konetyyppinä. Muun ohella kone kykeni kantamaan enintään 1 500 kg pommilastin yli 550 km/h nopeudella.
Ulkonäöltään Saab B 18 muistuttaa huomattavan paljon aikalaista verrokkiaan, Dornier Do 17:aa, joka oli sodan aikaan käytössä Suomen ilmavoimissa. Myös amerikkalainen North American B-25 Mitchell muistuttaa B 18:aa paljon.
Casanova vuokralaisena

Casanova vuokralaisena () on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut Joseph M. Newmanin ohjaama yhdysvaltalainen draama-/komediaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät June Haver, William Lundigan, Frank Fay ja Marilyn Monroe. Muissa rooleissa nähdään muiden muassa Jack Paar ja viimeisessä elokuvaroolissaan Leatrice Joy. "Casanova vuokralaisena" perustuu samannimiseen romaaniin, jonka on kirjoittanut Scott Corbett. Käsikirjoituksen laati I. A. L. Diamond.
"Casanova vuokralaisena" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 84 minuuttia eli tunnin ja 24 minuuttia. "Casanova vuokralaisena" sai ensi-iltansa kotimaassaan 10. lokakuuta vuonna 1951 ja Suomessa 5. kesäkuuta vuonna 1953. 20th Century Fox oli elokuvan tuotantoyhtiönä.
Juoni.
"Casanova vuokralaisena" kertoo William Lundiganin näyttelemästä Jim Scottista, joka palaa kotiin sodasta, aikoo pyrkiä kirjailijaksi ja huomaa vaimonsa Connie Scottin (June Haver) ostaneen kokonaisen kerrostalon New Yorkista, jonka vuokraisänniksi heidän on tarkoitus ryhtyä. Kuitenkin ilmenee ongelmia talon kanssa, joka pitää Jimin työskentelemästä romaaninsa parissa. Entinen WAC, Jimin armeijapäiviltä oleva Roberta Stevens (Marilyn Monroe) muuttaa taloon sekä miellyttävä Jimin ystävä Ed (Jack Paar). Vuokralainen Charley Patterson (Frank Fay) menee naimisiin vuokralaisen Eadie Gaynorin (Leatrice Joy) kanssa ja lainaa rahaa Jimille auttaakseen häntä pitämään talon, rahaa, jonka tämä Casanova sai rikkailta leskeiltä.
Muuta.
Tämä oli June Haverin ainoa täyspitkäelokuva mustavalkoisena. Hänen muut 15 elokuvaa vuosien 1943 ja 1953 välillä olivat kuvattu Technicolorilla, joka on ennätys kulta-ajan Hollywood-näyttelijällä.
"Casanova vuokralaisena" oli Leatrice Joyn ja Frank Fayn viimeinen elokuvarooli.