tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kilpikonnaliemi

Kilpikonnaliemi on kilpikonnan rasvasta, mausteista ja kilpikonnan lihasta tehty seos. Liemessä käytetään yleensä liemikilpikonnan rasvaa ja lihaa, josta tämä ruoka on saanut nimensä. 
Liemikilpikonna kuuluu uhanalaisiin lajeihin, ja sen kansainvälinen kauppaaminen on CITES-sopimuksen perusteella kielletty.
Historia.
Vaikka merikilpikonnia on syöty eri muodoissa kautta aikain läntisen Tyynenmeren, Intian valtameren ja Karibian alueella, Eurooppaan niitä alettiin tuoda 1720-luvulla Ascension-saarelta ja Karibialta. Kilpikonnista tehty keitto tuli Englannissa suosituksi 1750-luvulla, ja sen suosio jatkui 1800-luvun loppuun asti, jolloin saalistus oli romahduttanut liemikilpikonnien kannan. Keiton suosion ollessa huipussaan Englantiin tuotiin jopa 15 000 elävää liemikilpikonnaa vuosittain.
Kilpikonnaliemi oli hyvin kallis keitto, josta tuli statussymboli ja tyypillinen osa julkisten juhlien menua. Sitä tarjoiltiin Lontoon Cityn pormestarin vuotuisilla juhlapäivällisillä joka vuosi 1765–1825, eli kuudenkymmenen vuoden ajan.
Keittoon käytettiin liemikilpikonnan lihaa ja vihreää rasvaa. Kilpikonnanlihasta keitettiin liemi neilikoilla pistellyn sipulin ja yrttien kuten laakerinlehtien, persiljan, talvikyntelin, basilikan ja timjamin kera. Valmis liemi viimeisteltiin madeiralla ja voisulalla, ja maustettiin sitruunamehulla ja cayennepippurilla juuri ennen tarjoilua. Liemessä tarjoiltiin usein pieniä lihapyöryköitä tai kovaksi keitettyjä kananmunia.
Valekilpikonnaliemi.
Kilpikonnaliemeen käytettyjen liemikilpikonnien kannan pienentyessä niistä tuli yhä kalliimpia. Jo 1700-luvulla kehitettiin halvemmista raaka-aineista valmistettuja versioita kilpikonnaliemestä, ja 1800-luvun lopulla valekilpikonnalientä valmistettiin teollisesti ja myytiin tölkeissä.
Tyypillisessä reseptissä käytetään lihana vasikan päätä, sekä mahdollisesti naudan tai sian potkaa. Lisäksi liemeen käytetään sipulia, porkkanoita, sellerinvarsia, yrttikimppu ja sitruunankuorisuikale. Aivot ja kieli saatetaan lisätä valmiiseen liemeen, joka viimeistellään muskotinkukalla, viinillä (yleensä sherryä tai madeiraa), ja mahdollisesti kermalla.
David McCracken

David McCracken (s. 16. lokakuuta 1981 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut vuodesta 2011 lähtien Skotlannin Valioliigassa pelaavaa St. Johnstonea.
Ura.
McCracken pelasi junioreista lähtien vuoteen 2007 saakka Dundee Unitedissa, josta siirtyi englantilaisseura Wycombe Wanderersiin. Toisella kaudellaan Wycombessa hänet valittiin Englannin kakkosliigan vuoden tähdistökentälliseen, joukkueen noustessa sarjatasoa ylemmäs Ykkösliigaan. Myös McCracken jatkoi samalle sarjatasolle, mutta eri joukkueen riveissä, siirtyen naapuriseura MK Donsiin.
MK Donsissa McCracken viipyi yhden kauden ajan, jota seurasi lyhyemmät ajanjaksot Brentford FC:ssä sekä lainalla Bristol Roversissa. Vuonna 2011 McCracken palasi takaisin kotimaahansa Skotlantiin, siirtyen St. Johnstone FC:n riveihin. Joukkueessa McCracken on saanut lempinimen "Baresi", entisen italialaispuolustaja Franco Baresin mukaan, joukkuetoveri Jody Morrisin verrattua McCrackenin syöttöpelia Baresin vastaavaan.
Maajoukkueura.
McCracken ei ole esiintynyt urallaan kertaakaan Skotlannin A-maajoukkueessa, mutta on pelannut viisi ottelua alle 21-vuotiaiden joukkueessa.
Toini Karivalo

Toini Johanna Karivalo (31. heinäkuuta 1913 Pohja – 24. huhtikuuta 2010 Jyväskylä) oli suomalainen runoilija ja prosaisti. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli sairaanhoitaja.
Elämä.
Pohjan pitäjässä syntynyt Karivalo asui lapsuudessaan muun muassa Hollolan Parinpellon kylässä vuosina 1918–1926. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän tyttölyseosta vuonna 1934, ja valmistui sairaanhoitajaksi 1938. Hän työskenteli talvisodan ja jatkosodan aikana sairaanhoitajana Jyväskylässä ja sen ympäristökunnissa toimineessa 30. sotasairaalassa. Sairaalan toiminta päättyi 1. joulukuuta 1944. Karivalo toimi opettajana muun muassa Varkauden yhteislyseossa vuosina 1946–1953, jonka jälkeen hän työskenteli kouluterveydenhoitajana Varkaudessa Kuoppakankaan yhteiskoulussa 1953–1964. Karivalo aloitti runojen kirjoittamisen miehensä kuoleman jälkeen ja julkaisi runokokelman vuonna 1995. Lisäksi hän on sanoittanut laulun "Kun rakastetaan", jonka Katri Helena sävelsi ja levytti 1990. Toini Karivalo kuoli kotikaupungissaan Jyväskylässä 96-vuotiaana keväällä 2010.
Perhe.
Toini Karivalon vanhemmat olivat lääninrovasti Hjalmar Paunu ja opettaja Elli Johanna Halla (1881–1953). Karivalon sisaruksiaan olivat professori Eira Paunu, rovasti Lauri Paunu sekä muun muassa Keski-Pohjanmaan Opiston apulaisjohtajana toiminut Liisa Tuomi-Nikula (1918–2014). Karivalon puoliso oli kansakoulunopettaja Usko Daavid Karivalo (1906–1985), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1939.
Sokeritehdas

Sokeritehdas on tehdas, jossa valmistetaan sokeria. Sokeritehtaissa valmistettava sokeri valmistetaan erikseen pelloilla kasvatettavista sokerijuurikkaista tai lämpimissä maissa esiintyvästä sokeriruo'osta. Tehtaat, joissa valmistetaan sokeria juurikkaista, ovat käytössä vain syksyisin, jolloin juurikkaat ovat kypsyneet valmiiksi. Maailman ensimmäinen sokerijalostamo perustettiin New Yorkiin vuoden 1690 paikkeilla. 
Suomeen syntyi sokeriteollisuutta muita Pohjoismaita aiemmin, kun Turussa alettiin valmistaa sokeria vuonna 1758. Ruotsissa käynnistyi ensimmäinen sokeritehdas vasta 1837 ja Tanskassa 1870-luvulla. Suomessa oli 1800-luvulla useita sokeritehtaita: Helsingin Töölössä ja Hietalahdessa, Pietarsaaressa, Voipaalan sokeritehdas Sääksmäellä ja Turussa uusi Auran sokeritehdas, joka käynnistyi 1859 Turun ensimmäisen sokeritehtaan lopetettua jo 1824 (ks. Luettelo Suomen sokeritehtaista).
Suomessa on jäljellä yksi sokeritehdas Säkylässä. Se on käynnissä vain kolmisen kuukautta vuodessa, syksyisin sokerijuurikassadon valmistuttua.
Sokerin valmistaminen.
Kun sokerijuurikaskuorma on saapunut tehtaalle, se punnitaan. Sen jälkeen jokaisesta kuormasta otetaan koneellisesti 25–35 kg:n näyte, joka tutkitaan koepesulassa. Tällä tavalla saadaan selville juurikkaiden puhtaus, sokeripitoisuus ja saanto, joiden avulla tietokone tekee viljelijöille suoritettavat tilityslaskelmat. Tämän jälkeen on vuorossa pesu, jossa juurikkaat esipestään voimakkaalla vesisuihkulla ja josta ne joutuvat tehtaalle käsiteltäväksi. Sitten kivenerottimet poistavat juurikasvirrasta kiviä, hiekkaa ja savea. Sokerijuurikkaiden leikkauksen jälkeen ne erotetaan leikkeestä yli 20 metriä korkeassa uuttotornissa, jossa leike kulkee alhaalta ylöspäin ja vesi päinvastoin. Leike viipyy 70-asteisessa uuttolaitteessa 1,5 tuntia. Muodostunut sokerimehu poistuu leikemaissista. Mehu sisältää noin 14–15 % sokeria.
Tämän jälkeen sokeri melassataan, eli kuivataan. Kuivauksen jälkeen tuote pakataan joko sellaisenaan paperisäkkeihin tai puristetaan rakeiksi, joiden toimitus tapahtuu siiloista irrallisena.
Simo Simola

Simo Wilhelm Simola (26. lokakuuta 1923 Ylöjärvi – 19. lokakuuta 1981) oli suomalainen sotilas ja kirjailija.
Simo Simolan vanhemmat olivat Aarno Vilhelm Simola (1902–1941) ja Toini Esteri Onnenvuori (1899–1994). Perheessä oli kuusi lasta, joista Simo oli vanhin. Simola toimi talvisodan ajan suojeluskunnassa ja pyrki vapaaehtoisena jatkosotaan. Hänet ehdittiin jo hyväksyä kunnes muutaman kuukauden kuluttua alle 18-vuotiaat määrättiin palautettavaksi kotiin. Käytyään Reserviupseerikoulun hän haavoittui Syvärillä nuorena vänrikkinä vuonna 1944. Tammikuussa 1945 hänet kutsuttiin uudelleen palvelukseen ja jäi vakituiseen palvelukseen Mikkeliin alokaskouluttajaksi. Kesällä 1949 hän värväytyi Ranskan muukalaislegioonaan, josta palasi ehjänä sodasta kotiin vuonna 1954. Tästä ajasta Simola oli kolme vuotta Ranskan siirtomaana olleessa Indokiinassa nykyisen Vietnamin eteläosissa. 
Simola osallistui muukalaislegioonalaisena Vietnamin sotaan Ranskan puolella 1950-luvun alussa. Eräällä komennuksella hän palveli Legioonan Kamputseaan sijoitetussa osastossa (Commando 41). Palattuaan Suomeen Simola tunsi tarvetta kirjoittaa vuonna 1955 julkaistussa kirjassaan "Viidakkosotaa: kolme vuotta legioonalaisena Indokiinassa" kokemuksistaan ja kertoa mitä Indo-Kiinan sota oli ja mitä se ei ollut. Jälkeenpäin Simola sanoo, että "Michelinin kumiviljelyksiä siellä oltiin silloin puolustamassa". Simola paljastaa kirjassaan myös useiden legioonalaistoveriensa taustatietoja. Omasta taustastaan Simola kertoo varsin vähän mainiten kuitenkin syntymäpäivämääränsä 26. lokakuuta. 
Simo Wilhelm Simola yleni Suomen puolustusvoimissa luutnantiksi 1954 ja reservissä yliluutnantiksi 1965. 
Simola oli mukana Tampereen reserviupseereiden toiminnassa 1960-luvulla toimien yhdistyksen hallituksessa. Simola esiintyi myös televisiossa Nuotta-palavereissa. Ilta-Sanomien haastattelussa 1974 Simola sanoo myös työskennelleensä Valmetin tehtailla kirjeenvaihtajana ranskasta suomeen ja päivastoin. Samaisessa haastattelussa Simola väittää: "Ei se koulutus siellä (muukalaislegioonassa) mitään niin ihmeellistä ole. Musta tää suomalainen upseerikoulu Niinisalossa silloin sodan aikaan oli paljon karmeempi".
Battenbergin prinssi Louis

Louis Alexander Mountbatten, Milford Havenin 1. markiisi (alkuaan Battenbergin prinssi Ludwig (Louis) Alexander; 24. toukokuuta 1854 Graz, Itävalta – 11. syyskuuta 1921 Lontoo, Iso-Britannia) oli saksalaissyntyinen Ison-Britannian merivoimien amiraali, joka toimi ensimmäisenä merilordina eli merivoimien komentajana vuosina 1912–1914. Hänen jälkeläisiään päätyi avioliittojen kautta Euroopan eri kuningasperheisiin.
Suku.
Louis (Ludwig) von Battenbergin isä oli Hessenin prinssi Alexander Ludwig Georg Friedrich Emil von Hessen-Darmstadt und bei Rhein (1823–1888), joka oli morganaattisessa avioliitossa alhaisempaa syntyperää olleen kreivitär Julia von Hauken (1825–1895), kenraali Hans Moritz Hauken tyttären kanssa. Heidän lapsensa saivat vuonna 1858 ruhtinaallisen Battenbergin prinssin (tai prinsessan) arvon Saksassa sijainneen Battenbergin kaupungin mukaan. Louis Battenbergin veljiä olivat Bulgarian ruhtinas Alexander von Battenberg ja Heinrich von Battenberg, josta tuli Englannin kuningasperheen jäsen naituaan prinsessa Beatricen vuonna 1885.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Louis avioitui vuonna 1884 pikkuserkkunsa, prinsessa Viktoria von Hessen-Darmstadt und bei Rheinin (1863–1950) kanssa. Tämä oli Hessenin suurherttua Ludvig IV:n ja Englannin prinsessa Alicen tytär sekä Englannin kuningatar Viktorian lapsenlapsi. 
Heille syntyi neljä lasta:
Kuningas Charles III:n isä prinssi Philip oli Louisin tyttären Alicen poika.
Sotilasura.
Louis liittyi Britannian kuninkaalliseen laivastoon vuonna 1868 ja sai samalla maan kansalaisuuden. Hän osallistui vuoden 1882 Egyptin-sotaretkeen ja sen yhteydessä Aleksandrian pommitukseen. Vuodesta 1902 Louis johti merivoimien tiedustelua. Hänet ylennettiin vuonna 1904 kontra-amiraaliksi ja 1908 vara-amiraaliksi. Vuosina 1908–1910 hän komensi Atlantin-laivastoa ja vuonna 1911 kahta kotilaivaston divisioonaa. Louis nimitettiin vuonna 1911 toiseksi ja vuonna 1912 ensimmäiseksi merilordiksi eli merivoimien komentajaksi. Hänen tehtävänään oli valmistella laivasto ensimmäiseen maailmansotaan.
Heinäkuussa 1914 järjestetyn harjoitusmobilisaation yhteydessä Louis määräsi meriministeri Winston Churchillin pyynnöstä aluksia jäämään valmiustilaan, jossa ne myös olivat sodan puhjetessa elokuun alussa. Sodan sytyttyä Englannin valtasi saksalaisvastainen mieliala ja lehdistö hyökkäsi Battenbergin prinssiä vastaan tämän syntyperän vuoksi. Tämän vuoksi hän joutui eroamaan vasten tahtoaan merivoimien johdosta 29. lokakuuta 1914, alle kolmen kuukauden kuluttua sodan syttymisestä. Vuonna 1917 hän luopui kuningas Yrjö V:n pyynnöstä myös saksalaisesta prinssinarvostaan ja siihen liittyneistä läänityksistä Saksassa ja otti sukunimekseen Mountbatten. Heinäkuussa 1917 hänelle luotiin uudeksi aatelisarvoksi Milford Havenin markiisin arvonimi. Sodan jälkeen hänet ylennettiin vuonna 1919 amiraaliksi ja vuonna 1921 laivastoamiraaliksi.
Bowery

Bowery on katu New Yorkin Lower East Sidella. Se kulkee Chatham Squarelta Cooper Unionille. Kadun nimi on englanninnos hollannin sanasta "bouwerij", joka tarkoittaa maatilaa.
Kadun ympäristössä toimi 1800-luvulla Bowery Boys -niminen jengi.
Adriano Malori

Adriano Malori (s. 28. tammikuuta 1988 Parma) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän edusti ammattilaisurallaan Lampre-tallia 2010–2013 ja Team Movistaria 2014–2017.
Malori voitti aika-ajon alle 23-vuotiaiden Euroopan- ja maailmanmestaruuden 2008. Miesten aika-ajon Italian-mestaruuden hän voitti 2011 ja 2014. Italian ympäriajossa 2012 hän kantoi seitsemännellä etapilla kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paitaa. Hän voitti aika-ajoetapin Espanjan ympäriajossa 2014
Malori saavutti Richmondin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa henkilökohtaisessa aika-ajossa yhdeksän sekuntia Vasil Kiryjenkalle hävinneenä. Joukkueaika-ajossa hän sai pronssia.
Saavutuksia.
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Aika-ajon junioreiden Italian-mestaruus
Aika-ajon junioreiden EM-pronssi
Aika-ajon alle 23-v. Italian-mestaruus
Aika-ajon alle 23-v. EM-pronssi
Aika-ajon alle 23-v. maailmanmestaruus
Aika-ajon alle 23-v. Euroopan-mestaruus
Aika-ajon alle 23-v. Italian-mestaruus
Trofeo Città di Castelfidardo, voitto
Chrono Champenois, voitto
Välimeren kilpailut, kultaa
Chrono Champenois, voitto
Bayern Rundfahrt, kokonaiskilpailussa toinen
Settimana Internazionale Coppi-Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Italian-mestaruus
Italian ympäriajo, 6. etapilla toinen
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
Settimana Internazionale Coppi-Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Bayern Rundfahrt, kokobnaiskilpailun ja 4. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kahdeksas
Tour de San Luis, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Tirreno–Adriatico, 7. etapin (aika-ajo) voitto
Route du Sud, 3. etapin voitto
Aika-ajon Italian-mestaruus
Espanjan ympäriajo, 21. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
Tour de San Luis, 5. etapin (aika-ajo) voitto
Tirreno–Adriatico, prologin voitto
Circuit de la Sarthe, 3. etapin (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Italian-mestaruus
Tour du Poitou-Charentes, 4. etapin (aika-ajo) voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa hopeaa, joukkueaika-ajossa pronssia
Lower East Side

Lower East Side on naapurusto New Yorkin Manhattanilla. Se rajoittuu etelästä ja idästä East Riveriin ja pohjoisesta East Houston Streetiin. Kaupunginosa tunnettiin aiemmin erityisesti Itä-Euroopasta muuttaneiden juutalaisten asuinpaikkana. Vähävaraisen ja työväenluokkaisen väestön alueena tunnettu Lower East Side on muuttunut keskiluokkaistumisen myötä 2000-luvulla.
Historiaa.
Nykyinen Lower East Siden alue oli alun perin delaware-intiaanien asuttamaa. 1600-luvulla alueelle saapui eurooppalaisperäistä väestöä ja alueesta tuli pitkäksi aikaa hollantilaisten viljelysmaata.
Lower East Siden ensimmäinen vuokratalo rakennettiin 1830-luvulla ja siinä asui lähinnä amerikanirlantilaisia siirtolaisia. 1840-luvulla alue koki ensimmäisen suuren muuttoaallon, joka koostui enimmäkseen saksalaisista siirtolaisista, ja alueesta alettiin käyttämään nimityksiä "Kleindeutschland" ja "Little Germany".
Lower East Siden saksalaisyhteisö alkoi kadota vaurastuneempien asukkaiden muuttaessa muihin kaupunginosiin. Yhteisön heikkenemiseen vaikutti myös höyrylaiva "General Slocumin" ihmishenkiä vienyt onnettomuus. 1880-luvulla alueelle alkoi tulla muuttoaaltona muita siirtolaisryhmiä, kuten italialaisia, slaaveja, kreikkalaisia ja aškenasijuutalaisia, joista jälkimmäisistä muodostui nyt Lower East Siden suurin etninen ryhmä. Alueesta tuli köyhä ja New Yorkin tiheimmin asutettu kaupunginosa. 1900-luvun ensipuoliskolla mafia ja muu järjestäytynyt rikollisuus kukoisti Lower East Siden alueella.
1960-luvulla suurin osa Lower East Siden juutalaisista muutti pois rikollisuutta pakoon. Alueelle alkoi tulla afroamerikkalaisia, latinoita ja amerikankiinalaisia. Lower East Siden osa-alueena pidetystä East Villagesta tuli taiteilijoiden ja hipsterien suosimaa aluetta, ja 1970-lukuun mennessä paikan kulttuuri oli muuttunut niin, että se alettiin mieltämään erilliseksi kaupunginosaksi. Samanlaista gentrifikaatiota alkoi näkymään kuitenkin myös aiemmin slummina pidetyn Boweryn alueella 1990-luvun loppuun mennessä ja lopulta muuallakin Lower East Sidessa. 2000-luvulla Lower East Sideen avattiin muun muassa paljon uusia ravintoloita, gallerioita ja kauppoja, ja alueelle on rakennettu uutta asuntokantaa, mikä on muuttanut kaupunginosan ilmettä.
Robert Berdella

Robert Berdella (31. tammikuuta 1949 Cuyahoga Falls, Ohio – 8. lokakuuta 1992 Jefferson City, Missouri) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja.
Berdella joutui raiskauksen uhriksi 16-vuotiaana. Samassa iässä hän menetti isänsä, joka kuoli 39-vuotiaana sydänkohtaukseen. Vuosina 1967–1969 hän opiskeli Kansas City Art Institutessa. Tänä aikana hän sai tuomion amfetamiinin myynnistä (peitetehtävissä toimineelle agentille) ja joutui lisäksi pidätetyksi epäiltynä LSD:n ja kannabiksen hallussapidosta.
Berdella työskenteli kokkina ja omassa Bob's Bazaar Bizarre -kaupassaan.
Berdella tappoi vuodesta 1984 alkaen kuusi uhria; lisäksi yksi uhri pääsi pakenemaan häneltä. Hän valikoi uhreikseen 20–30-vuotiaita miesprostituoituja ja huumeidenkäyttäjiä. Hän teki uhreilleen seksuaalista väkivaltaa, antoi heille yliannostuksia ja tukehdutti heitä. Hän teki uhreihin kohdistamastaan kidutuksesta yksityiskohtaisia muistiinpanoja. Yhden uhrin pelastuttua Berdellan asunnosta tämä jäi kiinni keväällä 1988. Hän sai elinkautistuomion ja kuoli vankilassa sydänkohtaukseen.
Paul Olsson

Svante Paul Olsson (11. syyskuuta 1890 Helsinki – 24. lokakuuta 1973 Kalifornia, Yhdysvallat) oli suomalainen puutarha-arkkitehti. Hän oli tiettävästi ensimmäinen alan korkeakoulutuksen saanut suomalainen. Paul Olssonin isä Svante Olsson oli ruotsalainen puutarhuri, joka oli muuttanut Suomeen vuonna 1889 tultuaan valituksi Helsingin kaupunginpuutarhurin virkaan. Paul Olsson on haudattu Kauniaisten hautausmaalle. 
Henkilöhistoria.
Helsingissä lapsuutensa viettänyt Olsson opiskeli 1900-luvun alkuvuosina Saksassa ja valmistui puutarha-arkkitehdiksi vuonna 1911 Bad Köstritzin puutarhaopistosta. Opintojensa ohella hän oli useiden nimekkäiden keskieurooppalaisten puutarhureiden palveluksessa. Palattuaan Suomeen Olsson työskenteli yhdessä isänsä kanssa ja suunnitteli sekä Helsingin kaupungin että yksityisten omistamia puutarhoja ja puistoja. Vuosina 1913-1920 hän oli isänsä alaisena Helsingin apulaiskaupunginpuutarhurin virassa.
Olssonilla oli suuri vaikutus suomalaiseen puutarha- ja puistosuunnitteluun. Hänen ansiostaan alettiin rakentaa englantilais- ja saksalaistyylisiä muotopuutarhoja. Aiemmin puistot olivat olleet lähinnä ylemmille säädyille tarkoitettuja maisemapuistoja, joissa oli esitelty eksoottisia lajikkeita. Olssonin suunnittelemat puistot sisälsivät myös pergoloita, koristepatsaita- ja lampia sekä erilaisin materiaalein päällystettyjä käytäviä.
Vuonna 1920 Olsson perusti oman puutarha-arkkitehtuuriroimiston Helsinkiin sekä taimitarhan Kauniaisiin. Vuosien kuluessa siitä kasvoi maan suurin taimistoliike, joka toimi hänen poikansa johdolla aina 1980-luvun lopulle saakka. Olssonin toimisto suunnitteli useita yksityispuutarhoja ympäri maata. Suurin osa niistä on kuitenkin tuhoutunut vuosikymmenten kuluessa. Olssonin tunnetuimmat työt ovat Naantalin Kultaranta, jonka hän suunnitteli yhdessä isänsä kanssa vuonna 1915 sekä Hietaniemen hautausmaa Helsingissä.
Vuonna 1946 Olsson julkaisi teoksen "Trädgårdskonst i Finland", joka ilmestyi vuotta myöhemmin suomennettuna nimellä "Suomen puutarhataidetta". 
Paul Olssonin suunnittelemia puistoja ja puutarhoja.
Eiranpuistikko, Helsinki (1915)
Svante Olsson

Svante Olsson (20. kesäkuuta 1856 Klippan – 30. toukokuuta 1941) oli pitkään Suomessa vaikuttanut ruotsalaissyntyinen puutarhuri. Hän toimi Helsingin kaupunginpuutarhurina vuosina 1889–1924. Svante Olssonin poika Paul Olsson oli myös tunnettu puutarha-arkkitehti.
Elämä.
Skånelaisessa Klippanin kunnassa sijaitsevassa Risebergan kylässä pientilallisen perheeseen syntynyt Olsson muutti Suomeen vuonna 1889, jolloin hänet valittiin Helsingin kaupungin ensimmäiseen vakinaiseen kaupunginpuutarhurin virkaan. Tuohon aikaan ei Suomessa vielä ollut alan koulutusta, joten oli luonnollista, että tehtävään valittiin henkilö maan rajojen ulkopuolelta. Olsson oli pätevöitynyt tehtävään muun muassa Kööpenhaminassa sekä toimiessaan Tukholman kaupunginarkkitehdin apulaisena. Hän oli työskennellyt myös Hagan ja Tullgarnin linnoissa.
Svante Olssonilla oli erittäin suuri merkitys paitsi Helsingin, myös koko maan puistoarkkitehtuurin kehittymiseen. Aikaisemmin vain yläluokan näyttäytymispaikkoina olleita puistoja alettiin hänen aikanaan uudistamaan nykymallisiksi kaikille kaupunkilaisille avoimiksi paikoiksi. 1910-luvulla Olssonin työskennellessä Saksassa opiskelleen poikansa kanssa, toivat he Suomeen mannermaiset muotopuutarhat. Valtaosa Helsingin kantakaupungin puistoista on joko Olssonin suunnittelemia tai hänen suunnitelmiensa mukaan uusittuja. Hän perusti myös Helsingin kaupunginpuutarhan vuonna 1907.
1890-luvulla Olsson suunnitteli muun muassa Kaivopuiston uudistukset sekä uuden puiston Tähtitorninvuorelle. Vuosisatojen vaihteessa hän laati Tehtaanpuiston suunnitelmat sekä Hesperian-, Kaisaniemen-, ja Vanhan kirkkopuiston uudistukset. Yhdessä poikansa kanssa Olsson toteutti 1910-luvulla muun muassa Eiranpuistikon, Engelinaukion, Talvipuutarhan edustan ja Alppipuiston. He suunnittelivat yhdessä myös Kultarannan puutarhan Naantaliin. Olssonin suunnitelmat olivat usein varsin suurellisia ja hän ylittikin monesti annetun budjetin.
Osaa Svante Olssonin 1910- ja 1920-luvulla signeeraamista piirustuksista pidetään Paul Olssonin laatimina. Näin tehdään esimerkiksi Tähtitorninkadun ja Ullankadun välissä sijaitsevan Ullanpuiston suunnitelmien suhteen. Muualla maassa Olsson on toiminut konsulttina ainakin Oulussa ja Tampereella, jossa Näsinpuisto on tehty hänen neuvojensa mukaan. Hän on suunnitellut myös kartanoiden puistoja eri puolille maata. 
Vuonna 1892 Olsson oli mukana perustamassa "Finska Trädgårdsodlareförbundet" -järjestöä. Hän toimitti myös "Hufvudstadsbladetin" välissä ilmestynyttä puutarhaliitettä sekä järjesti puutarhanäyttelyjä Helsingissä ja Kuopiossa.
Olssonin mukaan on nimetty Kaisaniemen puistossa itä-länsi-suuntainen koivukujanne "Svante Olssonin puistokujaksi".
Kun tuomi kukkii

Kun tuomi kukkii on Åke Lindmanin ohjaama värielokuva vuodelta 1962. Melodraamassa talon tytär Liina (Tamara Lund) saa kolme kosijaa, kulkukauppias Mikon, joka haikailee paikoilleen asettumisesta (Mauno Kuusisto), hiukan yksinkertaisen rengin (Leo Lastumäki) ja viinaanmenevä kylänmiehen (Matti Oravisto). Elokuvan juoni on kuitenkin sivuseikka, ja keskeisenä elokuvassa onkin kahden päähenkilön, Liinan ja Mikon, laulu.
Tuotanto.
Elokuvan syntyyn vaikutti Kuusiston suuri kansansuosio. Karstulla kuvatuissa ulkokohtauksissa sattui vastoinkäymisiä. Lähes koko kuvausajan satoi. Kuvausten alussa sattuneet rankkasateet veivät tuomista kukat, ja kukkia jouduttiin ehostamaan muun muassa koiranputkilla. Kirkkokohtauksen avustajat olivat jo ehtineet poistua palkkiot taskussa, kun kuvaaja huomasi, ettei kamerassa ollutkaan filmiä. Avustajat jouduttiin kutsumaan paikalle uudestaan.
Arviot.
Kriitikko Olavi Veistäjä kiitti Mauno Kuusiston laulua, Kalle Peronkosken kuvausta ja Erkki Melakosken musiikkia. Muuten hän arvioi tarinan viikkolehtitasoiseksi ja totesi, että ”luulisi katselevansa n. 30 vuotta sitten tehtyä kotimaista elokuvaa. Hyvin näyttävät kestävän nuo kuuluisat suomalaisen elokuvan lapsenkengät - aina vaan”.
Július Hudáček

Július Hudáček (s. 9. elokuuta 1988 Spišská Nová Ves, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti. 
Maajoukkue.
Hudáček edusti Slovakiaa MM-kisoissa vuosina 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017.
Yksityiselämä.
Hänen veljensä on jääkiekkohyökkääjä Libor Hudáček.
Etapit 12–21 Italian ympäriajossa 2012

Vuoden 2012 Italian ympäriajon etappien 12–21 tulokset:
12. etappi.
17. toukokuuta 2012, Seravezza – Sestri Levante (157 km).
Lähde: Cyclingnews
13. etappi.
18. toukokuuta 2012, Savona–Cervere (121 km).
Lähde: Cyclingnews
14. etappi.
19. toukokuuta 2012, Cherasco–Cervinia (205 km).
Lähde: Cyclingnews
15. etappi.
20. toukokuuta 2012, Busto Arsizio – Lecco / Pian dei Resinelli (172 km).
Lähde: Cyclingnews
16. etappi.
22. toukokuuta 2012, Limone sul Garda – Falzes-Pfalzen (174 km).
Lähde: Cyclingnews
17. etappi.
23. toukokuuta 2012, Falzes-Pfalzen – Cortina d'Ampezzo (187 km).
Lähde: Cyclingnews
18. etappi.
24. toukokuuta 2012, San Vito di Cadore – Vedelago (139 km).
Lähde: Cyclingnews
19. etappi.
25. toukokuuta 2012, Treviso – Alpe di Pampeago (197 km).
Lähde: Cyclingnews
20. etappi.
26. toukokuuta 2012, Caldes-Val di Sole – Passo dello Stelvio (218 km).
Lähde: Cyclingnews
21. etappi.
27. toukokuuta 2012, Milano, henkilökohtainen aika-ajo (28,2 km).
Lähde: Cyclingnews
Henrik Wigström

Henrik Immanuel Wigström (2. lokakuuta 1862 Tammisaari — 14. maaliskuuta 1923 Kivennapa) oli suomalainen kultaseppä, joka työskenteli hovijalokiviseppä Fabergén palveluksessa. 
Henrik Immanuel Wigström syntyi Tammisaaressa vuonna 1862. Koulutuksensa hän aloitti 11-vuotiaana oppipoikana paikallisen kultaseppä ja hopeatehtailija Petter Madsénin luona. Tanskalaissyntyisen Madsénin pitkäaikaiset kontaktit auttoivat Wigströmiä pääsemään Pietariin kultaseppä Werner Elfströmin oppipojaksi 13-vuotiaana. Hän ryhtyi työskentelemään 22-vuotiaana Mihail Perhinin alaisuudessa vuonna 1884. Jo tuolloin Perhinin työpaja oli erikoistunut valmistamaan Fabergélle esineitä ja Wigström oli 15 vuotta Perhinin lähin mies. 
Wigströmin ja Ida Johanna Turusen neljästä lapsesta Anna Lyyli (s. 1885) ja Henrik Wilhelm (s. 1889) työskentelivät koulunsa lopetettuaan isänsä työpajassa. Henrik junior (”Poju”) suoritti kultaseppämestari tutkintonsa 1915 ja oli isänsä lähin mies. 
Henrik Wigströmistä tuli Perhinin kuoleman jälkeen vuonna 1903 Fabergén johtava kultaseppämestari ja työhuone siirtyi poikkeuksellisesti korvauksetta hänen omistukseensa. Ensimmäinen maailmansota vaikeutti Wigströmin työpajan toimintaa. Vallankumous lopetti sen kokonaan vuonna 1918. Wigström muutti Suomeen kesäasuntoonsa Terijoelle lähes vararikkoon ajautuneena. Hän kuoli vuonna 1923.
Hänen luomiensa esineiden tyyli oli Perhinin tyylin mukainen: hän jäljitteli Ludvig XVI:n, empiren ja uusklassismin tyyliä. Lähes kaikki hänen aikansa Fabergén kiviset eläinaiheet, figuurit ja kukat valmistettiin hänen valvonnassaan. Työhuoneen kaksi varastokirjaa eli albumia mallipiirroksineen vuosilta 1911—1916 on säilynyt. Esineitä valmistui tuolloin 1 200 kpl ja ne on kuvattu yksityiskohtaisesti sekä oikeassa koossa.
Sata salamaa (kappale)

”Sata salamaa” on Vicky Rostin esittämä musiikkikappale, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1987. Kappale on Petri Laaksosen säveltämä ja VeePee Lehdon sanoittama. 
Rosti oli aluksi haluton lähtemään laulukilpailuun mukaan, mutta kappaleen säveltäjä Laaksonen lupasi, ettei kappale kuitenkaan voittaisi karsintaa. Toisin kuitenkin kävi, niukalla yleisöäänten enemmistöllä ”Sata salamaa” voitti Johnny Lee Michaelsin ”Kesätuulen”.
Kappale sijoittui Brysselissä järjestetyssä loppukilpailussa viidenneksitoista ja keräsi 32 pistettä. Korkeimmat pisteet antoivat Norja (10) ja Alankomaat (8).
Eurovision laulukilpailun 50-vuotisjuhlien aikaan Ilta-Sanomat järjesti lukijaäänestyksen siihen saakka parhaasta Suomen edustuskappaleesta. Äänestyksen voitti ”Sata salamaa”.
Muut versiot.
Antti Tuisku esitti version kappaleesta "Vain elämää" -sarjan neljännen kauden avausjaksossa 18. syyskuuta 2015 nousten heti Suomen virallisen listan ykköseksi.
Hell Ride

Hell Ride on Larry Bishopin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 2008.
Elokuva esitettiin Sundancen elokuvajuhlilla, ja se kuuluu tuottajan Quentin Tarantinon nimeä kantavaan sarjaan ”Quentin Tarantino Presents”.
Vastaanotto.
Kriitikko Arto Pajukallio arveli, että Tarantinon kädenjälki näkyy elokuvassa ja on tuottanut onnistuneen lopputuloksen, jota hän luonnehti ”prätkäeksploitaation ironiseksi pastissiksi” ja prätkäwesterniksi. Musiikki sai kiitosta suorastaan mestarillisena. Kokonaisuutena elokuva on kriitikon näkemyksen mukaan lajityyppiin kohdistuvan kunnianosoituksen ja parodian rajamailla.
Heartbreaker (Dionne Warwickin albumi)

Heartbreaker on yhdysvaltalaisen laulaja Dionne Warwickin studioalbumi vuodelta 1982.
Tuottajina ovat toimineet Barry Gibb, Karl Richardson ja Albhy Galuten. Kaksi viimeksi mainittua ovat yhtiöstä Karlbhy Productions. 
Levy-yhtiö on Arista Records. LP-levyn luettelotunnus Euroopassa on 204 974 ja C-kasetin 404 974. Albumin jakelusta on huolehtinut Ariolan yhtiöryhmä ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa Polygram Record Operations Ltd.
Muusikot.
Boneroo Horns:
Jousiryhmän sopimuksesta on vastannut Gene Orloff.
Tuotantotiedot.
Äänittäjän apulaiset:
Äänityslaitteistoon on kuulunut MCI'n JH-556-konsoli ja kaksi JH-24/24 nauhakonetta sekä JH-45 Synchonizersit.
Projektin koordinointi:
Euroopassa kannen painatuksen on tehnyt Länsi-Saksan Güterslohissa Mohndruck Graphische Retriebe GmbH (Sonopress). Takannen kuvassa Dionne Warwick poseeraa mustan kissan kanssa.
Arvioita.
Blues News -lehdessä albumi on luokiteltu mustan artistin laulamaksi massaviihteeksi ja sitä on verrattu Jimmy Ruffinin albumiin "Sunrise", jonka teossa Gibbin veljekset ovat myös olleet mukana. Albumia pidetään kuitenkin laulullisesti ja sävellyksiltään pitkään aikaan lähempänä Warwickin 1960-luvun parhaita aikoja. Laulajan omaa panosta albumilla pidetään esim. tuottajia tärkeämpänä. Neljä plussaa saaneen levyn parhaina kappaleina on mainittu "Just One More Night", "I Can't See Anything But You", "All the Love in the World" ja "Heartbreaker". Samassa lehdessä (s. 25) julkaistussa, Lontoossa ilmestyvän Blues &amp; Soul –lehden listassa Top American Soul Albums "Heartbreaker" (Arista 9609) on ehtinyt pudota sijalle 52 edellisen ollessa 47 eikä Top 75 -singlelistalla ole enää noteerauksia.
Valinorin Kaksi Puuta

Valinorin Kaksi Puuta eli Telperion ja Laurelin ovat J. R. R. Tolkienin kirjoissa kaksi valoa hohtavaa puuta, jotka toivat valon Valinoriin muinaisina aikoina ja joiden viimeisestä kukasta ja hedelmästä luotiin Kuu ja Aurinko.
Historia.
Melkorin tuhottua Kaksi Valoa, Illuinin ja Ormalin, Yavanna, kasvien vala loi Kaksi Puuta, hopeisen Telperionin ja kultaisen Laurelinin, Valinorin uudeksi valon lähteeksi. Puut kasvoivat Ezelloharin mäellä.
Noldorin ensimmäinen kuninkaan, Finwën, poika, Fëanor, täytti niiden valolla luomansa jalokivet, Silmarilit. Myöhemmin Melkor hyökkäsi hämähäkkien esi-äidin, Ungoliantin, avulla Valinoriin. Ungoliant imi kaiken valon Puista ja täytti ne myrkyllään. Yavanna onnistui kuitenkin pelastamaan Telperionin viimeisen kukan ja Laurelinin viimeisen hedelmän luoden näistä Kuun ja Auringon. Mutta todellinen Puiden valo säilyi vain Silmarilien sisällä.
Puiden seuraajat.
Laurelinin kaltaisia puita ei Ardassa koskaan kasvanut. Mutta kun haltiat rakastivat kovasti Telperionia, Yavanna loi Tirionin kaupunkiin puun, joka muistutti kovasti Telperionia, mutta se ei hohtanut valoa. Puulle annettiin nimi Galathilion ja sen siemenistä kasvoi monia samankaltaisia puita, joista yksi, Celeborn, istutettiin Tol Eressëaan. 
Toisella Ajalla yksi Celebornin vesa lahjoitettiin Númenorin asukkaille. Tuosta vesasta kasvoi Nimloth, Númenorin Valkoinen Puu. Mutta Sauronin aiheuttaman korruption seurauksena kuningas Ar-Pharazôn kaatoi sen. Isildur onnistui pelastamaan yhden Nimlothin hedelmistä. Tästä saivat alkunsa Gondorin Valkoiset Puut.
Ménakan piiri

Ménakan piiri () on paikallishallintoalue Malin Gaon alueella. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Saharan ja Sahelin siirtymäalueella. Piirin pinta-ala on 79 685 neliökilometriä. Asukkaita on 56 100 henkeä (vuonna 2009). Piirin tilalle ollaan vuonna 2016 perustamassa Ménakan aluetta.
Ménakan piiri rajoittuu pohjoisessa Kidalin alueeseen, idässä ja etelässä Nigeriin sekä lännessä Gaon alueen Ansongon ja Gaon piireihin. Pinnanmuodostukseltaan se on suurten vadien pohjois-eteläsuunnassa halkomaa hiekkaista tasankoa. Vuotuinen sademäärä on noin 200 millimetriä.
Piirin hallinnollinen keskus on Ménaka. Sen lisäksi siihen kuuluvat Alatan, Andéramboukanen, Inekarin ja Tidermènen kunnat. Kyliä on viisi ja paimentolaisryhmiä 65. Asukkaat ovat tuaregeja, hausoja, songhaita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan maanviljeyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Matkailu alueelle on lähes olematonta.
Mário Bližňák

Mário Bližňák (s. 6. maaliskuuta 1987 Trenčín, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue HC Slovan Bratislavaa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Melko pienikokoisen Bližňákin vahvuudet ovat kovassa työntekomoraalissa, asenteessa ja joukkuepelaamisessa. Hänen heikkoudet ovat lähinnä fyysisissä ominaisuuksissa. Bližňák on aiemmin pelannut kuusi NHL:n runkosarjaottelua Vancouver Canucksissa tehden yhden maalin.
Ura.
Seuraura.
Bližňák on HK Dubnican kasvatti. Hän voitti kaudella 2003–2004 alle 18-vuotiaiden sarjan maali- ja pistepörssin tehoilla 25+26=51. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 17-vuotiaana kaudella 2004–2005. Vancouver Canucks varasi hänet seitsemännellä kierroksella 205. pelaajana .
Kaudeksi 2005–2006 Bližňák siirtyi Pohjois-Amerikkaan WHL-juniorisarjaan Vancouver Giantsiin ja voitti WHL:n mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän voitti Memorial Cupin ja oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 1+5=6 Michal Řepíkin ja Milan Lucicin jälkeen.
John Ruddy

John Thomas Gordon Ruddy (s. 24. lokakuuta 1986 St. Ives, Englanti, Britannia) on englantilainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Newcastle Unitedia.
Ruddy aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Cambridge Unitedissa, jossa pelasi neljännellä sarjatasolla 39 ottelua vuosina 2004−2005. Hän siirtyi 375 000 euron siirtosummalla Evertoniin kesällä 2005. Hän pelasi ainoan valioliigaottelunsa Evertonissa helmikuussa 2006. Viiden Eveton-kautensa aikana hän oli lainalla Ykkösliigan Walsallissa, Bristol Cityssä ja Crewessa, Kakkosliigan Rushden &amp; Diamondsissa, Chesterissä, Stockportissa ja Wrexhamissa sekä Skotlannin Valioliigan Motherwellissä.
Ruddy siirtyi 600 000 euron siirtosummalla Norwichiin kesällä 2010. Hän pelasi seurassa 116 ottelua Valioliigassa ja 118 ottelua mestaruussarjassa. Kesällä 2017 hän siirtyi Wolverhamptoniin. joka keväällä 2018 nousi Valioliigaan. Hän oli mestaruussarjakaudella joukkueen ykkösmaalivahti mutta pelasi kausilla 2018–2022 Valioliigassa vain viisi ottelua, minkä lisäksi hän pelasi cup-otteluita Englannin ja Euroopan kentillä. Ruddy siirtyi Birminghamiin kesällä 2022 ja pelasi kahden seuraavan kauden aikana 87 mestaruussarjaottelua. Hän siirtyi Valioliigan Newcastleen kesällä 2024.
Ruddy nimettiin Englannin joukkueeseen jalkapallon EM-kilpailuihin 2012, vaikkei hän ollut pelannut yhtään maaottelua. Hän joutui kuitenkin jäämään pois joukkueesta murrettuaan sormensa harjoituksissa. Ruddy debytoi maajoukkueessa 15. elokuuta 2012 Italiaa vastaan. Se on vielä 12 vuotta myöhemminkin hänen ainoa maaottelunsa.
Atthides

Atthides (, monikko; yksikössä Atthis, tai ) olivat attikalaisia annaaleja eli aikakirjoja, jotka kokosivat yhteen Attikan eli käytännössä antiikin Ateenan historiaan liittyviä tietoja, usein varhaisista ajoista aina niiden kirjoitusaikaan saakka. Teokset olivat eräänlaisia historiallisia tutkielmia, jotka pyrkivät kokoamaan ja säilyttämään historiallista aineistoa, vanhoja perinteitä ja dokumentteja, joita oli saatavilla piirtokirjoituksissa ja muuna aineistona.
Tällaisia "Atthis"-nimisiä paikallishistorioita kirjoittivat useat kirjailijat 400–200-luvuilla eaa. Heihin viitataan tutkimuskirjallisuudessa usein nimellä "atthidografit". Atthidografit käsittelivät muun muassa Ateenan valtiomuodon historiaa ja esittivät sen kehityksestä samalla omia teorioitaan, kysyen esimerkiksi, kuka perusti Ateenan demokratian ja kuinka kauan mikäkin valtiomuoto oli käytössä.
Aristoteleen koulukunnan teos "Ateenan valtiomuoto" vaikuttaa käyttävän useita atthidografien teoksia lähteenään historiallisille yksityiskohdille. Muuten "Atthis"-teoksista on säilynyt vain katkelmia, joita on voitu verrata "Ateenan valtiomuodon" sisältöön.
Atthidografeja.
Seuraavat atthidografit tunnetaan nimeltä:
Pausanias käytti myöhemmin nimeä "Atthis" oman teoksensa "Kreikan kuvaus" Attikaa käsittelevästä osasta.
Ménaka

Ménaka on maalaiskunta ja sen keskuskylä sekä Ménakan piirin hallinnollinen keskus Malin Gaon alueella. Se sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymäalueella 320 kilometriä Gaosta itään. Kunnassa on 20 700 asukasta (vuonna 2009).
Ménakan kunnan pinta-ala on 21 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ménakan piirin Tidermènen ja idässä Inekarin sekä Anderamboukanen kuntiin, etelässä Nigeriin ja lännessä Ansongon piiriin. Kuntaan kuuluu kolme kylää ja 18 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja, songhaikieltä puhuvia dawsahakeja ja hausoja.
Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan maanviljelyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Kunnassa on 27 alkeiskoulua, yksi madrasa ja kaksi yläkoulua. Terveysasemia on viisi.
Andéramboukane

Andéramboukane on Malissa Gaon alueen Ménakan piirissä sijaitseva maalaiskunta ja sen keskuskylä. Se sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymäalueella 90 kilometriä Ménakasta kaakkoon. Kunnassa on 18 700 asukasta (vuonna 2009).
Anderamboukanen kunnan pinta-ala on 12 500 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Ménakan ja pohjoisessa Inekarin kuntiin sekä idässä ja etelässä Nigeriin. Kuntaan kuuluu yksi kylä ja 16 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja, hausoja ja arabeja.
Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit, kamelit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista maanviljelyä, kaupankäyntiä ja käsityöläisammatteja.
Kunnassa on seitsemän alkeiskoulua ja keskuskylässä myös yläkoulu. Terveysasemia on kolme.
Andéramboukanessa järjestetään joka toinen vuosi tuaregien kulttuurifestivaali.
Dominik Graňák

Dominik Graňák (s. 11. kesäkuuta 1983 Havířov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläis-slovakialainen jääkiekkopuolustaja. Melko pienikokoisen ja taitavan Graňákin vahvuudet ovat luistelussa, pelinäkemyksessä ja syöttöpelissä. Hänen heikkoudet ovat pienen koon vuoksi vahvuudessa.
Ura.
Seuraura.
Graňák on HK Dukla Trenčínin kasvatti. Hän siirtyi juniorina HC Slavia Prahaan, jossa pelasi vuodet 2001–2007.
Maajoukkueura.
Graňák on edustanut Slovakiaa MM-kilpailuissa yhdeksän kertaa peräkkäin vuosina 2004–2012. Vuoden 2009 turnauksessa hän oli Slovakian tehokkain puolustaja tehoilla 1+1=2 Andrej Sekeran kanssa.
Standardivetyelektrodi

Standardivetyelektrodi on elektrodi, jota käytetään yleisenä vertailuelektrodina määritettäessä sähköisen kennon elektrodipotentiaalia proottisissa liuottimissa. Standardivetyelektrodin standardielektrodipotentiaaliksi E0(H+/H2) on sovittu 0 V kaikissa lämpötiloissa. Elektrodin absoluuttisen elektrodipotentiaalin arvo poikkeaa kuitenkin nollasta ja sen arvoksi on laskettu 4,44 ± 0,002 V 25 °C lämpötilassa.
Standardivetyelektrodin rakenne.
Standardivetyelektrodi koostuu lasisesta ulkokuoresta, jonka sisällä on katalyyttinä toimiva hienojakoisella platinalla päällystetty platinalevy. Platinalevy on yhteydessä liuokseen, jossa protonien eli vetyionien aktiivisuus on 1 mol/dm3. Elektrodin läpi kuplitetaan vetykaasua yhden baarin paineella. Tällöin reaktio, jonka standardipotentiaaliksi on sovittu 0 V, on
H+(aq, a=1) + e- → ½H2(g, a=1)
Tobias Stephan

Tobias Stephan (s. 21. tammikuuta 1984 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Stephan on Kloten Flyersin kasvatti. Hän kuitenkin pelasi ensimmäisen pääsarjatason ottelunsa Nationalliga A:n EHC Churissa kaudella 2001–2002. Stephanin tulokaskauden päätteeksi Dallas Stars varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa toisen kierroksen alkupäässä. Stephan siirtyi takaisin Kloteniin, jossa pelasi vuoteen 2006 asti.
Kaudeksi 2006–2007 Stephan siirtyi Dallasin organisaatioon. Hän vietti koko kauden seuran farmijoukkueessa AHL-liigan Iowa Starsissa. Kaudella 2007–2008 Stephan pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä, viettäen kuitenkin muutoin koko kauden AHL-liigassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi kymmenen ottelua Dallasissa, Marty Turcon varamaalivahtina.
Stephan palasi Sveitsiin kaudella 2009–2010 ja siirtyi HC Servette Genèven joukkueeseen.
Maajoukkueura.
Stephan on edustanut Sveitsin maajoukkuetta useissa kisoissa. Hän pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2001 ja 2002, joista ensimmäisissä hän voitti hopeaa. Nuorten MM-kisoissa Stephan on pelannut 2003 ja 2003. Aikuisten kisoissa Stephan pelasi ensimmäistä kertaa vuonna 2010, ja on tämän jälkeen edustanut maataan 2011 ja 2012.
Alata

Alata on maalaiskunta Gaon alueen Ménakan piirissä Malissa. Sen keskuspaikka Tedjerit (Tedjarett, Teguerert) sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymäalueella 120 kilometriä Ménakasta pohjoiseen. Kunnassa on 2 900 asukasta (vuonna 2009).
Alatan kunnan pinta-ala on noin 7 000 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Ménakan piirin Tidermènen ja idässä Inekarin kuntiin, lännessä Gaon piiriin ja pohjoisessa Kidalin alueeseen. Maisemaa leimaavat tasangot, hiekkadyynit, kukkulat, kalliorinteet ja laaksot.
Alue on puoliaavikkoa. Lyhyen sadekauden aikana sataa keskimäärin 100–200 millimetriä. Vesistöt ovat vadeja ja sadekauden jälkeen kuivuvia lampia. Ainoa pysyvä lampi on Sahène. Suolaisella arolla kasvaa heiniä ja pensaita. Eläinkuntaan kuuluu šakaaleja ja hyeenoita.
Alatan kunta on erotettu Tidermènestä vuonna 2001. Se käsittää 16 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja.
Seudun pääelinkeino on paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja kamelit. Lisäksi harjoitetaan hyvin pienimuotoista maanvijlelyä, kaupankäyntiä ja käsityöläisammatteja.
Kunnassa toimii yksi alakoulu. Alueella liikkuu kiertävä sairaanhoitaja apulaisineen. Vesihuolto käsittää kaksi kaivoa ja kaksi porakaivoa. Teguerertissa, Infalfalanessa ja Sahenissa on aidattomat torialueet.
Panagiótis Pikramménos

Panagiótis Pikramménos (, s. 26. heinäkuuta 1945 Ateena, Kreikka) on kreikkalainen tuomari. Hän toimi Kreikan pääministerinä 16. toukokuuta ja 20. kesäkuuta 2012 välisen ajan.
Elämä ja ura.
Pikramménos valmistui Ateenan saksalaisesta koulusta () vuonna 1963. Ateenan yliopistossa hän luki lakia ja valmistui vuonna 1968. Pikramménos työskenteli tämän jälkeen lakimiehenä Ateenassa ja Lontoossa. Hän suoritti maisterin tutkinnon julkisoikeudessa Pariisin II yliopistossa (). Pikramménos työskenteli Kreikan hallinto-oikeudessa vuodesta 1976 lähtien ja vuonna 1981 hänestä tuli hallinto-oikeuden varatuomari. Heinäkuussa 2009 hänet nimitettiin hallinto-oikeuden puheenjohtajaksi.
Kreikan toukokuun 2012 parlamenttivaalien jälkeisten hallitusneuvottelujen epäonnistuttua, nimitettiin Pikramménos Kreikan väliaikaiseksi pääministeriksi. Hän vannoi virkavalansa 16. toukokuuta. Pikramménos oli maan 184. pääministeri ja hän johti väliaikaishallitusta, jonka ainoa tehtävä oli järjestää uudet parlamenttivaalit. Vaalit pidettiin 17. kesäkuuta. Pikramménoksen väliaikaishallitus astui virkaansa 17. toukokuuta. Uudet vaalit voittanut Uusi demokratia -puolueen Antónis Samarás seurasi Pikramménosta pääministerinä 20. kesäkuuta.
Tidermène

Tidermène on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Gaon alueen Ménakan piirissä Malissa. Se sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymäalueella 80 kilometriä Ménakasta pohjoiseen. Kunnassa on 5 800 asukasta (vuonna 2009).
Tidermènen ja siitä erotetun Alatan kunnan yhteispinta-ala on 11 304 neliökilometriä. Kunta rajoittuu pohjoisessa Ménakan piirin Alatan, idässä Inekarin ja etelässä Ménakan kuntiin sekä lännessä Ansongon piirin Talatayeen. Kunta käsittää kuusi paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja.
Tärkein elinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat kamelit, vuohet, lampaat, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan maanviljelyä, kaupankäyntiä ja käsityöläisammatteja. Kunnassa on neljä koulua ja kaksi terveysasemaa.
Greatest Video Hits

Greatest Video Hits on Mötley Crüen DVD vuodelta 2003. Se sisältää yhtyeen kaikki siihen asti julkaisemat musiikkivideot, myös sensuroimattomina versioina. Mukana on myös Nikki Sixxin sekä Tommy Leen haastattelu, jossa he kertovat videoiden kuvauksista, sekä niihin liittyvistä tapauksista. Kokoelma sisältää myös mainittujen lisäksi kolme piilotettua (ja myös hieman heikkolaatuisempaa) videota, "Shout At The Devil '97" (albumilta Generation Swine), "Take Me To The Top" sekä "Public Enemy #1" (albumilta Too Fast for Love). Näiden videoiden olemassaolosta ei mainita DVD:n takakannessa, tai valikoissa. Kaksi viimeksi mainittua ovat epävirallisesti yhtyeen ensimmäisiä videoita. Ne on kuvattu yhtyeen keikalla yhdellä kameralla hyvin todennäköisesti vuosien 1981-1982 välisenä aikana, ja ennen tätä DVD-julkaisua niistä on voinut nähdä pätkiä ainakin yhtyeen ensimmäisellä kotivideolla, Uncensored.
Kappalelista.
Bonus videot / vaihtoehtoiset versiot
Inekar

Inekar on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Gaon alueen Ménakan piirissä Malissa. Se sijaitsee Saharan ja Sahelin siirtymävyöhykkeellä 80 kilometriä Ménakasta itään. Kunnassa on 8 700 asukasta (vuonna 2009).
Inekarin kunnan pinta-ala on 35 205 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Ménakan piirin Anderamboukanen sekä lännessä Ménakan, Tidermènen ja Alatan kuntiin, pohjoisessa Kidalin alueeseen ja idässä Nigeriin. Alue on hiekkadyynien peittämää tasankoa, jota halkovat Assakareyn, Azawakin ja Tissiwaghin kuivuneet jokilaaksot.
Kuntaan kuuluu Inekarin kylä sekä kymmenen paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaikieltä puhuvia dawsahakeja, eri ryhmiin kuuluvia tuaregeja sekä fulbeja.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan hyvin pienimuotoista maanviljelyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kunnassa on neljä koulua.
Crazy Lixx

Crazy Lixx on hair metal- ja hard rock -yhtye Ruotsin Malmöstä. Se on perustettu vuonna 2002 ja julkaissut seitsemän studioalbumia: "Loud Minority" (2007), "New Religion" (2010), "Riot Avenue" (2012), "Crazy Lixx" (2016), "Ruff Justice" (2017), "Forever Wild" (2019) ja "Street Lethal" (2021).
Lumikellot

Lumikellot ("Galanthus") on narsissikasvien heimoon ja Asparagales-lahkoon kuuluva kasvisuku. Lumikellot ovat myrkyllisiä.
Ulkonäkö.
Lumikellojen uloimmat kolme kehälehteä ovat pitempiä kuin sisemmät kehälehdet. Sisemmissä kehälehdissä on yleensä vihreä kuvio. Lumipisarat ("Leucojum"), aiemmin kevätkellot, muistuttavat lumikelloja.
Kevytjalkine

Kevytjalkine tai paljasjalkakenkä on ohutpohjainen jalkine, joka suojaa jalkaa, mutta ei tue sitä. Kevytjalkineilla käveleminen tai juokseminen muistuttaa paljain jaloin liikkumista erityisesti silloin, kun jalkineiden kantapää on samalla tasolla päkiän kanssa. Kevytjalkineita valmistetaan työ-, vapaa-aika- ja urheilukäyttöön sisällä ja ulkona eri vuodenaikoina.
Ominaisuudet.
Paljasjalkakengät ovat rakenteeltaan minimalistiset, kevyet ja taipuisat. Paljasjalkakengissä pohjan voi rullata ja kääntää sivuttain helposti. Paljasjalkakenkien malli muistuttaa jalan luonnollista muotoa. Ne ovat leveämmät etuosasta, jolloin varpailla on tilaa levitä ja liikkua kengissä. Kengän ulkopohja on matala ja ohut, eikä paljasjalkakengissä ole korkoa kantapään kohdalla.
Terveysvaikutukset.
Kevytjalkineilla liikkuminen saattaa olla terveellisempää kuin paksupohjaisten ja tuettujen kenkien käyttö, sillä kevytjalkineella käveleminen vahvistaa jalkaa, vähentää polviin kohdistuvaa rasitusta sekä sallii jalkaterän ja varpaiden olla luonnollisessa asennossa.