tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
8 Flora

8 Flora (symboli: ) on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. J. R. Hind löysi pikkuplaneetta Floran vuonna 1847. Asteroidi on nimetty roomalaisten Flora-jumalattaren mukaan.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on .
Kohde ei ollut Hindin ensimmäinen löytö, sillä hän oli löytänyt myös pikkuplaneetan 7 Iris aikaisemmin samana vuonna. Hind löysi myöhemmin myös lisää asteroideja (esim. 22 Kalliopen vuonna 1852). Asteroideja oli aluksi pidetty planeettoina, mutta kun yhä uusia löytyi nopeasti lisää, niin ne menettivät asemansa 1850-1860-luvulla.
The Clyde Frog Show

The Clyde Frog Show oli Mississippi Public Broadcastingin tuottama 1970-luvun opetukseen tarkoitettu lastenohjelma. Esityksen riippunuket, joista kaikkein merkittävin oli ohjelmalle nimen antanut hahmo Clyde Frog, opettivat lapsille itsearvoista, tunteista sekä asenteista. Koko ohjelma itsessään sisälsi kymmenen jaksoa. Ohjelman loputtua Clyde Frog kuitenkin jatkoi esiintymistään toisessa MPB:n tuottamassa About Safety -nimisessä ohjelmassa, jossa nukkeja käytettiin turvallisuus- ja ensiaputiedonvälittämiseen. About Safety kesti pidempään 47 jaksolla. Ohjelma oli myös melko menestyksekäs, joten MPB syndikoi ohjelman, joten se oli nähtävissä koko Yhdysvalloissa.
Clyde Frogin uskotaan saaneen vaikutteita Muppet Show’n tunnetusta, vuonna 1955 syntyneestä käsinukkehahmosta Kermit the Frog.
South Park -sarjassa.
Animaatiosarjan South Park päähenkilöihin kuuluva Eric Cartman omistaa vihreän sammakkolelun nimeltä Clyde Frog, jonka sarjan tekijät olivat ottaneet The Clyde Frog Show’sta. Vaikka sarjassa Cartmanilla ei ole varsinaisia ystäviä, on pehmolelu Clyde Frog hänen hyvä, rakastettu, ellei paras ystävänsä.
Jaksossa nähdään osittain erittäin koskettava hetki Cartmanin ja Clyde Frogin välillä, joka havainnollisti Cartmanin läheisyyden sammakkoonsa. Clyde Frog on esiintynyt useassa muussakin jaksossa; kuitenkin Die Hippie, Dien jälkeen merkittävin oli 12. tuotantokauden jakso , jossa toinen päähenkilö Kyle Broflovski riitaantuu Cartmanin kanssa ja purkaa raivonsa repäisemällä Clyde Frogin pään irti.
Marcus Dixon

Marcus Dixon on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Alias". Häntä esittää näyttelijä Carl Lumbly.
Taustaa.
Marcus Dixon syntyi Minneapoliksessa, Minnesotassa. Hän meni naimisiin Diane Dixonin kanssa vuonna 1983. Heillä on kaksi lasta, Steven ja Robin. Jack Bristow rekrytoi hänet SD-6:en ja häntä kiellettiin kertomasta työstään kenellekään. 
Hahmon tarina.
Marcus Dixon työskentelee kenttäagenttina CIA:n salaisessa osastossa, SD-6:ssa, Arvin Sloanen alaisuudessa. Hänen perheensä luulee hänen työskentelevän pankissa. Todellisuudessa SD-6 ei kuulu CIA:han, vaan on osa terroristiorganisaatio Allianssia, mutta henkilökunnan suuremman osan tapaan Dixon on tästä tietämätön. Hänen työparinsa Sydney Bristow tietää totuuden ja työskentelee oikealle CIA:lle kaksoisagenttina. Myöhemmin Dixon alkaa epäillä Sydneytä, mutta tämä vakuuttaa toimivansa yhteisen hyvän puolesta.
Toisella kaudella Sydney kertoo Dixonille totuuden SD-6:sta ja pyytää häneltä apua organisaation kaatamiseksi. Petetty Dixon avustaa Allianssin alasajossa ja kertoo Diane-vaimolleen totuuden. Katkerana hän ei aluksi tahdo olla tekemisissä Sydneyn eikä CIA:n kanssa, mutta siirtyy myöhemmin CIA:n palvelukseen.
Kauden lopulla CIA jäljittää karkuteille lähteneen Sloanen ja Dixon ampuu vahingossa tämän vaimon, Emilyn. Kostoksi Sloane laittaa pommin Dixonin autoon, mutta Diane menehtyy iskussa, mikä saattaa Dixonin hetkeksi henkiseen kriisiin.
Kaksi vuotta myöhemmin Dixon on Los Angelesin päämajan johdossa. Ihmiset ovat luulleet Sydneyn kuolleen kaksi vuotta sitten, mutta Dixon oli yksi harvoista, joka tiesi hänen olevan elossa. Myöhemmin Dixonin lapset Steven ja Robin siepataan Liiton toimesta, mutta heidät pelastetaan.
Neljännellä kaudella Dixon värvätään kenttäagentiksi CIA:n salajärjestöön, APO:on. Hänellä on suhde CIA:n johtaja Hayden Chasen kanssa. Kauden lopulla Elena Derevkon etsintäoperaatiossa Dixonia ammutaan, mutta hän selviää. Dixon työskentelee APO:ssa sarjan loppuun asti. Sarjan lopussa näytetään muutamia vuosia eteenpäin, jolloin Dixon on CIA:n apulaisjohtaja. Hän on myös läheisissä väleissä Sydneyn, Vaughnin ja näiden lasten kanssa.
Antarktiksen laatta

Antarktiksen laatta on mannerlaatta, joka kattaa koko Etelämantereen ulottuen sitä ympäröivien valtamerien alle. Antarktiksen laatalla on yhteistä rajaa Afrikan laatan, Nazcalaatan, Etelä-Amerikan laatan, Indo-Australian laatan sekä Scotian laatan kanssa. Lisäksi sillä on Tyynenmeren laatan kanssa erkaantuva raja, joka muodostaa keskiselänteen.
Antarktiksen laatta on kooltaan likimäärin 60 900 000 neliökilometriä, ja se on mannerlaatoista viidenneksi suurin.
Antarktiksen laatan liike vuodessa on arviolta yksi senttimetri kohti Atlantin valtamerta.
Entäs sitten, Leevi

Entäs sitten, Leevi on Lauri Viidan viimeinen romaani, ja se ilmestyi vuonna 1965. Se oli tarkoitettu trilogian ensimmäiseksi osaksi, mutta Viita kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin joulun alla teoksen ilmestymisvuonna.
Romaanin taustaa.
Viita asui romaania kirjoittaessaan kolmannen vaimonsa Anneli Kuurinmaan kanssa Oitissa. Romaanin tapahtumaympäristönä ovat 1930-luvun pulavuodet ja Pispalaa muistuttava seutu. Romaanin käsikirjoitusversioita on Tampereen yliopiston Viita-kokoelmassa. Niiden joukossa on myös näytelmäversio. Teoksen on kääntänyt unkariksi vuonna 1982 Gombár Endre, jälkisanat Gábor Bereczki. Romaani valmistui varsin nopeasti, joulukuun 1964 ja elokuun 1965 välisenä aikana.
Trilogian avaus.
Viita oli suunnitellut Leevi Luupäästä kertovaa trilogiaa, ja juuri ennen onnettomuutta ilmestyneen "Entäs sitten, Leevin" piti olla sen ensimmäinen osa. Viita piti seuraavaa osaa esittelevän alustuksen Järvenpään työväenopistossa kaksi viikkoa ennen kuolemaansa. Alustus ilmestyi seuraavana vuonna "Parnassossa". Toisen osan hahmotelmasta on säilynyt 37 sivua, kaksi ensimmäistä lukua; ensimmäisessä luvussa Viita panee Leevin suuhun sanat, joilla hän kohtalonomaisesti viittaa oman työnsä katkeamiseen: ”On parempi, että kuolen kesken työni, kuin että työni kuolee ennen minua.” Toiselle osalle Viita oli Kari Aronpuron mukaan kaavaillut nimeä "Leevi – runoilija".
Romaanin päähenkilö on nuori, hyvin kunnianhimoinen Leevi, joka on juuri tekemässä ensimmäistä romaanikäsikirjoitustaan. Kirjailija kuvaa hienovaraisen ironisesti hänen toimekkuuttaan:
”Leevi oli lukaissut pari menestysromaania ja luullut tuota pikaa rahoittuvansa aina maisteriksi saakka. Hän oli jo sentään yhdeksäntoistavuotias, ja koulu oli yhä vuoden vajaa. Yliopistoa ei tarvinnut ajatellakaan, ellei jostakin olisi ollut pulpahtava tuntuva tulolähde.&lt;br&gt;
 Ei muuta kuin kynä käteen ja anna tulla kuin sudenkuraa. Leevi tiesi, mikä naula veti. Hänen lankonsa, joka oli kustannustoimittaja, oli sanonut, että kaikista yrityksistä huolimatta kansan valtava enemmistö oli jäänyt taiteen tavoittamatta.
Yksi romaanin teema on, kuten monissa Viidan runoissakin, soutaminen salmeen. Se kuvaa kaukaista tulevaisuutta. Aila Meriluoto on luonnehtinut romaanin varhaista versiota ”käsittämättömäksi”.
Bertrand Marchand

Bertrand Marchand (27. huhtikuuta 1953 Dinan, Ranska – 2023) oli ranskalainen valmentaja ja jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 
Ura.
Marchand vietti koko pelaajauransa Ranskassa, pelaten puolustajana aina 1970-luvulta 1980-luvulle saakka. Hän edusti Stade Rennaisia, Montmorillonia ja Thouarsia.
Valmennusura.
Marchand aloitti valmentamisen 1980-luvulla valmentaessaan pelaajanakin edustamaansa Thouarsia. Hän valmensi joukkuetta aina vuoteen 1997 asti, kunnes siirtyi Stade Rennaisiin apuvalmentajaksi, sekä nuorten joukkueen valmentajaksi. Pesti kesti aina vuoteen 2002, jonka jälkeen matka jatkui Guingampiin kahden vuoden sopimuksella.
Kaudella 2005–2006 Marchand tuli kesken kauden joulukuussa 2006 Club Africainin päävalmentajaksi ja jatkoi valmentajan myös kauden 2006–2007. Joukkue sijoittui toiseksi, mutta Marchand sai silti lähteä. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi toisen tunisialaisen ES Sahel joukkueen valmentajaksi ja tulos oli tälläkin kertaa sama Tunisian pääsarjassa eli toinen sija. Sitä vastoin joukkue saavutti ensimmäisen Afrikan Mestarien liigan voiton vuoden 2007 marraskuussa ja vuoden 2008 alussa CAF Super Cupin voiton. Siitä huolimatta Marchand ei jatkanut sopimustaan.
2008 Marchand allekirjoitti kolmen vuoden sopimuksen qatarilaisen Al-Khorin kanssa. Kesäkuussa 2010 Tunisian jalkapalloliitto julkisti Marchandin olevan Tunisian uusi päävalmentaja, jonka olisi tarkoitus valmentaa maata vuoden 2012 Afrikan kisoihin. Marchand oli aikaisemmin ilmoittanut voivansa purkaa sopimuksensa Al-Khorin kanssa mikäli valinta tulisi hänen kohdalleen. Hänellä on myös optio vuoden 2013 Afrikan kisoihin mikäli menestys tyydyttää Tunisian jalkapalloliittoa. Joulukuussa 2010 Marchand erotettiin tehtävistään heikosti sujuneiden karsintojen myötä.
24. syyskuuta 2011 Marchand valittiin marokkolaisen Raja Casablancan päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Raja Casablanca ei onnistunut uusimaan Marokon mestaruutta ja kesäkuussa 2012 hän jätti seuran siirtyen qatarilaisen Umm-Salalin peräsimeen. Marchandin johdolla Umm-Salal pelasi kohtuullisen hyvin Qatarin liigan keskikastissa. Ranskalaisvalmentaja sai kuitenkin yllätyspotkut maaliskuussa 2013 seuran ollessa liigassa seitsemäntenä.
Love Canal

Love Canal on Niagara Fallsin asumalähiö New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Alueen nimitys tulee rautatieyrittäjä William T. Loven 1800-luvun lopulla aloittamasta kanavahankkeesta, jonka oli tarkoitus ohittaa Niagaran putoukset ja valjastaa joki sähköntuotantoon. Kanavan rakentaminen jäi kuitenkin kesken rahoitusvaikeuksien ja Niagaran putousten suojelun takia. 1920-luvulla alueesta tuli kaatopaikka.
Ympäristömyrkyt.
1940-luvun lopulla Hooker Chemical Company osti Love Canalin alueella sijaitsevan kaatopaikan ja vei sinne 21 800 tonnia kemiallisia jätteitä. Kaatopaikka peitettiin maalla vuonna 1953, ja sen ympärille rakennettiin asuintaloja ja alakoulu. Maasta nousevat hajut ja nesteet johtivat alueen evakuointiin vuosina 1978–1980. Lapsille ja lemmikeille tuli iho-oireita, ja alueella esiintyi keskenmenoja ja syntyi epämuodostuneita lapsia. Asukkailla ilmeni paljon syöpää ja muita vaikeita sairauksia.
Maaperän puhdistaminen kesti 21 vuotta, ja se julistettiin puhtaaksi vuonna 2004. Kaatopaikka oli ympäröitiin vedenpitävillä materiaaleilla ja sen valumavedet johdettiin puhdistettaviksi. Työ maksoi lähes 400 miljoonaa dollaria. Asuntoja remontotiin ja ne myytiin uusille asukkaille, ja alueelle kaavoitettiin pienteollisuuden tiloja.
Odeon Records

Odeon Records oli saksalainen vuonna 1903 Berliinissä perustettu levy-yhtiö. Se nimettiin samannimisen pariisilaisen teatterin mukaan ja teatterin kupoli näkyi myös yhtiön logossa.
Toisen maailmansodan aikaan Odeon oli kansallissosialistien hallitsema, ja kun Neuvostoliiton puna-armeija valloitti Berliinin vuonna 1945, tuhosi se suurimman osan yhtiön tehtaasta. Sodan päätyttyä siitä tuli EMI:n alamerkki, jona se toimi siihen asti, kunnes katosi musiikkibisneksestä 1980-luvun puolivälissä.
Suurin osa The Beatlesin englanninkielisen maailman ulkopuolella ilmestyneistä äänitteistä oli Odeonin julkaisemia. Esimerkkinä länsisaksalainen kokoelma "The Beatles’ Greatest" (1965).
Päivähoidon uskontokasvatus

Päivähoidon uskontokasvatus on Suomessa lasten varhaiskasvatuksessa annettavaa uskonnollista kasvatusta. Eduskunta päätti maaliskuussa 2015 uudesta varhaiskasvatuslaista, jossa ei enää mainita uskontokasvatusta. Uusi varhaiskasvatuslaki astui voimaan 1.8.2015. Aiemmin uskontokasvatuksen toteutuksesta määräsi vuonna 1973 säädetyn lain lasten päivähoidosta toinen pykälä, joka lisättiin lakiin vuonna 1983. Kasvatuksessa on kunnioitettava lapsen huoltajien vakaumusta. 
Uskontokasvatuksen vaihtoehtona on elämänkatsomustietokasvatus. Esiopetuksen eettinen kasvatus on koko esiopetusryhmälle yhteistä.
Thugs Revenge

Thugs Revenge on rap-artisti Bizzy Bonen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 28. helmikuuta 2006. Albumista on myös ilmestynyt toinen versio, jossa on yksi bonuskappale.
James McTeigue

James McTeigue (s. 29. joulukuuta 1967 Sydney) on australialainen elokuvaohjaaja. Hänen debyyttinsä ohjaajana oli vuoden 2005 "V niin kuin verikosto", mutta hän oli jo aiemmin toiminut apulaisohjaajana muun muassa Wachowskien "Matrix"-elokuvasarjassa.
McTeigue opiskeli elokuva-alaa Wagga Waggan kampuksella Charles Sturtin yliopistossa. Hänen elokuvauransa alkoi 1980-luvun lopussa. Hän sai Wachowskien kanssa Prometheus-palkintojen erikoispalkinnon vuonna 2007 "V niin kuin verikostosta".
"V niin kuin verikoston" jälkeen McTeigue ohjasi seuraavaksi elokuvan "Ninja Assassin" (2009). Vuonna 2012 valmistui "Korppi", jossa esitetään kuvitteellinen tarina Edgar Allan Poen viimeisistä päivistä. Sen jälkeen hän teki jälleen yhteistyötä Wachowskien kanssa ohjaten osia heidän ja J. Michael Straczynskin Netflix-sarjasta "Sense8" (2015). Samana vuonna ilmestyi myös McTeiguen ohjaama vakoojaelokuva "Survivor".
Arvoperspektiivi

Arvoperspektiivi on kuvaustapa, jossa henkilöiden koko kuvapinnalla on suhteessa heidän sosiaaliseen, poliittiseen tai uskonnolliseen asemaansa. Hallitsija kuvataan suurempana kuin alamaiset, yleensäkin tärkeät henkilöt kuvataan kuin suhteessa kookkaampana kuin ympäristö tai vähemmän tärkeät hahmot. 
Arvoperspektiiviä käytettiin vanhan ajan, kuten Mesopotamian taiteen ohella Bysantin ja keskiajan taiteessa.
HMS Biter (D97)

HMS Biter (viirinumero D97) oli Yhdysvalloissa rakennettu Avenger-luokan saattuetukialus, joka lainattiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle vuokraus- ja lainaussopimuksen nojalla toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Valmiussopimuksen neljän aluksen sarjan C3-tyypin kauppalaiva "MV Rio Parana" tilattiin 20. helmikuuta 1939 Sun Shipbuilding and Drydock Companyltä Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 28. joulukuuta 1939. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1940 Moore-McCormick Linelle kumminaan linjan varatoimitusjohtajan Robert C. Leen tytär Miss Kay Calder Lee. Yhdysvaltain laivasto lunasti 2. syyskuuta 1941 aluksen muutettavaksi saattuetukialukseksi. Muutostyöt tehtiin 1942 nimellä "BAVG-3" Bethlehemin telakalla New Yorkissa.
Palvelus.
Alus otettiin 6. huhtikuuta 1942 saattuetukialuksena palvelukseen kuljettamaan lentokoneita Välimerelle. Maaliskuussa 1943 alukselle siirrettiin 811 laivueen Fairey Swordfish -torpedopommittajat, minkä jälkeen se suojasi saattueita. Alus poistettiin elokuussa 1944 palveluksesta ja luovutettiin kauppalaivastolle rahtialuksena. Aluksella syttyi tulipalo Greenockissa, minkä jälkeen se sijoitettiin reserviin. Se palautettiin huhtikuussa 1945 Yhdysvaltain hallintaan, minkä jälkeen se makasi ankkurissa.
Dixmude.
Aluksella suoritettujen korjausten jälkeen se lainattiin Ranskan laivastolle, joka nimesi sen "Dixmudeksi". Alusta käytettiin aluksi lentokoneiden siirtämiseen Yhdysvalloista Ranskaan, jona aikana se oli 1966 hetken aikaa Indokiinassa. Se palasi 1947 kuljetustehtäviin, kunnes se poistettiin palveluksesta 1956. Alus siirrettiin työläisten majoitusalukseksi. Alus palautettiin 1966 Yhdysvaltain laivastolle, joka sijoitti sen poistolistalle. Alus upotettiin maalilaivana.
Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2010

Jääkiekon 3. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2010 pelattiin kahdessa lohkossa: Luxemburgin Kockelscheuer isännöi A-lohkoa 13-16. huhtikuuta ja Armenian Jerevan B-lohkoa 15-18. huhtikuuta.
A-lohkon joukkueet: , , , 
B-lohkon joukkueet: , , , 
Lopulliset sijoitukset.
Armenian joukkue diskattiin sen peluutettua edustuskelvottomia pelaajia ja kaikki sen pelit tuomittiin 0–5-tappioiksi.
Šadrinsk

Šadrinsk () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Iset-joen varrella 146 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Šadrinskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen. Šadrinskin kautta kulkee Jekaterinburgin ja Kurganin välinen rautatie. Asukkaita on 75 300 henkeä (vuonna 2009).
Kaupungin paikalla sijainnut asutus mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1644. Vuonna 1662 perustettiin linnoitettu kylä, joka sai nimensä Isetin sivujoen mukaan. Vuonna 1712 siitä tuli kaupunki ja vuonna 1781 Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Šadrinsk oli huomattava kauppa- ja kulttuurikaupunki, johon syntyi myös teollisuutta.
Nykyään Šadrinskissa on mm. kone- ja laite-, elintarvike- sekä rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii kasvatustieteellinen korkeakoulu, teatteri ja kotiseutumuseo.
Peltokierto

Peltokierto ("Convolvulus arvensis") on kiertokasvien heimoon kuuluva ruohokasvi, jota tavataan yleisesti Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Puutarhoissa ja viljelyksillä laji on erittäin hankalasti torjuttava rikkakasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen peltokierto kasvattaa 30–80 senttimetriä pitkän, köynneliään ja rennon varren. Kasvi on tavallisesti kalju. Lehdet sijaitsevat varressa kierteisesti ja ovat ruodillisia, pitkulaisia tai joskus kapeita, keihästyvisiä ja ehytlaitaisia. Valkoiset tai vaaleanpunaiset kukat ovat lehtihangoissa yksittäin tai kolmittain. Kukan teriöt ovat noin kaksi senttiä leveitä ja suppilomaisia. Kukkien pienet ja kapeat esilehdet ovat kukkaperän puolivälissä. Suomessa peltokierto kukkii heinä–elokuussa.
Peltokierto kasvattaa hyvin laajan ja usean metrin syvyydelle ulottuvan juurakon. Se leviää helposti pienistäkin juurenkappaleista, mikä tekee siitä erittäin vaikeasti torjuttavan rikkaruohon.
Levinneisyys.
Peltokiertoa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia ja mantereen pohjoisosia. Yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta läpi Euroopan Keski-Aasiaan ja Etelä-Siperiaan saakka. Ihmisen mukana laji on levinnyt laajalle Pohjois-Amerikkaan sekä mm. Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa peltokierto on levinneisyytensä pohjoisrajoilla. Lajia tavataan satunnaisesti lähinnä asutuskeskuksissa Oulun korkeudelle saakka. Suomessa peltokierto on tulokaslaji, joka on levinnyt maahan mm. satamien painolastimaiden tai Venäjältä tuodun viljan ja rehun mukana.
Elinympäristö.
Peltokierto on kulttuuriympäristön kasvi, jota tavataan pihoilla, puutarhoissa, kaupungeissa, tien- ja radanvarsilla, satamissa, joutomailla sekä vanhoilla kasarmi- ja linnoituspaikoilla. Kasvi tukeutuu mielellään tiukalla kierteellä muihin kasveihin. Tuen puuttuessa se kasvaa maan pintaa myöten.
Naval Air Station Alameda

Naval Air Station Alameda (NAS Alameda) on käytöstä poistettu lentokenttä Alamedan kaupungissa Kaliforniassa. Yhdysvaltain laivasto käytti lentoasemaa vuodesta 1936 vuoteen 1997.
Alueella sijaitsee kaksi kiitotietä: 7–25 (2 438 × 61 metriä) sekä 13–31 (2 195 × 61 metriä). Kiitoteiden lisäksi alueella on kaksi helikopterien laskeutumispaikkaa sekä lennonjohtotorni.
Käytön jälkeen.
Alamedan Naval Air Stationia on ehdotettu suojelualueeksi merivoimien lopetettua sen käytön vuonna 1997. Alue on rantakosteikkoa, jossa tavataan säännöllisesti 138 lintulajia. Siellä pesivät uhanalaiset amerikanpikkutiiran ja ruskopelikaanin alalajit sekä monia muita lintuja. Muuttohaukka saalistaa alueella, ja siellä on aiemmin havaittu myös mustajalkatyllien pesiä ja yksi stellerinmerileijona. Kirjohylkeet käyttävät aluetta levähdyspaikkanaan. Suojelualue turvaisi myös Sacramentojoen yläjuoksulla kutevan kuningaslohen matkan merestä kutuvesilleen. Suojelualueen perustamisesta on neuvoteltu jo yli 12 vuotta, koska Merivoimat ja Luonnonsuojeluyksikkö (U.S. Fish and Wildlife Service, FWS) eivät pääse yksimielisyyteen siitä, kenen kuuluu puhdistaa saastuneet maa-alueet.
Lentotukialus USS "Hornet" siirrettiin Alamedaan museolaivaksi, minkä lisäksi siellä on kuvattu "Myytinmurtajat"-televisiosarjaa ja "Matrix Reloaded" -elokuvaa.
Šumiha

Šumiha () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tšeljabinskin ja Kurganin välisen rautatien varrella 133 kilometriä Kurganista länteen. Kaupunki on Šumihan piirin keskus. Asukkaita on 18 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1892 perustetusta Siperian radan asemataajamasta. Vuonna 1944 siitä tuli kaupunki. Nykyään Šumiha on maatalousalueen keskus, jossa on mm. konepaja ja elintarviketeollisuutta.
Alexandroúpoli

Alexandroúpoli (; ) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αλεξανδρούπολης, "Dímos Alexandroúpolis"), joka sijaitsee Évroksen alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Kaupunki on Évroksen hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 1 219,9 neliökilometriä ja väkiluku 72 959. Varsinaisen Alexandroúpolin kaupungin väkiluku on 57 812 (vuonna 2011).
Alexandroúpolin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi 1900-luvun alussa valmistunut Pyhän Nikolaoksen katedraali, Alexandroúpolin arkeologinen museo sekä majakka, joka oli toiminnassa ensimmäistä kertaa 1. kesäkuuta 1880. Korkeutta majakalla on 27 metriä merenpinnasta ja sen valo kantaa normaalilla säällä 37 kilometrin päähän. Kunnan luonnonnähtävyyksiin kuuluu Évroksen suiston kansallispuisto. Alexandroúpolin kaupungissa toimii kaksi Traakian Demokritos-yliopiston tiedekunnista (kasvatustieteellinen ja terveystieteellinen tiedekunta).
Nykyinen Alexandroúpolin kunta muodostui, kun Alexandroúpoli, Féres ja Traïanoúpoli yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Alexandroúpolin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Liikenne.
Alexandroúpolista on matkaa Thessalonikiin 350 kilometriä, pääkaupunki Ateenaan 840 km, Turkin rajalle 43 km ja Istanbuliin 300 km. Kaupungissa on Alexandroúpolin kansainvälinen lentoasema, josta liikennöidään päivittäin Ateenaan. Kaupungista kulkee junia Thessalonikiin, Ateenaan ja Orestiádaan. Alexandroúpolista liikennöidään laivoilla Pohjoisen Egean saarille, kuten esimerkiksi Samothrákille. Rantaviivaa kunnalla on 35 kilometriä.
Väkiluvun kehitys.
Alexandroúpolin väkiluvun kehitys vuodesta 1981 vuoteen 2011:
Vladimir Motyl

Vladimir Jakovlevitš Motyl () (26. kesäkuuta 1927 Lepel, Valko-Venäjä – 21. helmikuuta 2010) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Motylin elokuva "Aavikon laki" oli ensimmäinen siinä neuvostoelokuvan lajissa, jonka katsotaan vastaavan Hollywoodin westernejä. Elokuva on ollut kaikkien aikojen suosituimpia neuvostoliittolaisia elokuvia. Siitä huolimatta Motyl sai ensimmäisen virallisen palkinnon vasta Boris Jeltsinin aikaan.
Sinitatti

Sinitatti ("Gyroporus cyanescens") on Suomessa harvinainen kastanjatatin sukuinen sienilaji. Se on hyvin vaalean-kermanvärinen, lakin pinta hieman kellertävä, epätasaisen poimuinen ja nukkainen samoin kuin paksu lokeroinen jalkakin. Pillit ovat tiheässä. Sieni muuttuu nopeasti vioittuneista kohdastaan indigonsiniseksi. Sitä kehutaan erinomaisen makuiseksi. Suomessa sitä on tavattu enimmäkseen etelärannikolla eikä se ole varsinainen synkkien metsien laji, mutta viihtyy mäntyjen ja jalojen lehtipuiden kanssa.
Sinitatti mainitaan potentiaaliseksi myös sienivärjäyksessä sisältämänsä gyrosyaniinin vuoksi, mutta laji on Suomessa harvinainen.
Monólithos (Ródos)

Monólithos () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Attávyroksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Attávyroksen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Μονολίθου, "Topikí Koinótita Monolíthou"). Kylän väkiluku on 181 (vuonna 2011).
Monólithos sijaitsee Ródoksen länsiosassa parin kilometrin päässä merenrannasta. Monólithoksesta on matkaa Apolakkián kylään noin kymmenen kilometriä ja saaren eteläkärjessä sijaitsevaan Prasonísiin puolestaan 30 kilometriä.
Monólithoksen nykyisestä keskustasta kahden kilometrin päässä, 250 metriä ympäröivän tasangon yläpuolelle kohoavan yhtenäisen kallion päällä, sijaitsee Johanniittain ritarikunnan rakentaman linnan rauniot muureineen. Muurien sisäpuolella sijaitsee myös pieni kappeli. Raunioille pääsee portaita pitkin.
Nimi ”Monólithos” tarkoittaakin juuri yhtenäistä kalliota, monoliittiä.
He (kirja)

He on Asko Sahlbergin kirjoittama romaani vuodelta 2010. Teos on Sahlbergin yhdeksäs romaani, ja sen on kustantanut WSOY. 
"He" on ulkoisesti pieni, mutta romaanina suuri, todellinen kirjallinen herkkupala. Se lähtee liikkeelle vuosien 1808–1809 Suomen sodan päättymisestä. Päähenkilöinä ovat veljekset Henrik ja Erik. Henrik on menettänyt mielitiettynsä Annan Erikille, joka on ottanut kotitilan isännyyden. Häneltä on viety myös Hevonen, isolla H:lla. Hevonen viittaa antiikin Kentauriin, jumalolentoon joka on puoliksi ihminen, puoliksi hevonen. Ylisuuriin mittoihin paisunut draama laskeutuu lopuksi inhimilliseksi murhenäytelmäksi.
Teos on muodoltaan historiallinen romaani, mutta sen sisältö on yleisinhimillinen eikä ajankohdalla ole varsinaisesti merkitystä: ihminen on aina sama ihmispolo ajasta ja paikasta riippumatta. Teosta on luonnehdittu shakespearelaiseksi draamaksi, siinäkin menee valtakunta Hevosesta, kuten Rikhard III:ssa. Rakenteellisesti se koostuu henkilöiden muistelmapalasista, joissa kukin vuorollaan kuvaa näkemäänsä ja kokemaansa.
Sahlberg sanoo etäännyttäneensä kertomuksen menneisyyteen, jotta lukija irtautuisi nykyhetkeen liittyvistä mielleyhtymistä. Aluksi vastapooleina näyttäytyvät veljekset paljastuvat Sahlbergin käsittelyssä paljon moniulotteisemmiksi, samoin kuin opportunistinen muonamies, joka aina putoaa jaloilleen. Teoksen ydin on petos ja kosto. Sahlberg sanoo, että petoksen kautta on hyvin hedelmällistä kuvata ihmistä, sillä se määrittää ihmistä, sitä kautta paljastuu hänen moraalinsa ja miten pitkälle hän on valmis menemään. Se on kuin eettinen röntgen, ja samalla siinä läpivalaistaan myös uhria ja sivustakatsojia. Koston henkilöitymä on lähes huutolaispoikana kasvanut, näennäisnarri, Mauri-serkku, jonka kauna on katkeroittanut. Henkilöidensä kautta Sahlberg pohtii myös sitä, minkä verran ihmisen kohtalo on määrätty jo syntymässä ja mikä on elämän vaikutusta.
Vieraan kielen keskellä elävällä Sahlbergilla kielen merkitys on kasvanut. Hän sanoo, että Suomessa kielen merkitys ja mahdollisuudet on käsitetty väärin; kun se on ymmärretty pelkäksi välineeksi, on menty täysin metsään. Hänen kieltään on kehuttu, sanottu että se on kuin Topeliuksen kieltä, josta on karsittu rönsyt pois.
Sahlbergin sanotaan tuoneen suomalaiseen kirjallisuuteen särmää, intohimoa ja ääniä marginaalista. Kuten tässäkin teoksessa, suuruus voi ilmentyä tappion myöntämisenä, vapautus häviönä ja mierontienä.
Euroopan parlamentin puhemies

Euroopan parlamentin puhemies on henkilö, joka johtaa istuntoa Euroopan parlamentissa. Hän myös edustaa parlamenttia Euroopan unionissa ja kansainvälisesti. Useimpien EU-lakien ja EU:n budjetin hyväksyminen vaativat puhemiehen allekirjoituksen. Puheenjohtajakokouksessa puhemies tapaa poliittisten ryhmien puheenjohtajat. Puhemiehen kausi kestää tavallisesti kaksi ja puoli vuotta; viiden vuoden välein valittavan parlamentin kaksi suurinta puoluetta jakavat useimmiten puhemiehyyden.
Nykyinen puhemies on maltalainen Roberta Metsola, joka aloitti virassaan tammikuussa 2022. Hän on vuonna 1952 perustetun parlamentin 30. puhemies. Aiemmin parlamentin puhemiehistä kaksi on ollut naisia. Parlamentti on valinnut puhemiehen europarlamenttivaalien tuloksen perusteella vuodesta 1979 lähtien, jolloin puhemieheksi valittiin liberaalidemokraattien Simone Veil.
Hoop-La

Hoop-La on Frank Lloydin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1933, jonka pääosassa on Clara Bow hänen viimeiseksi jääneessä elokuvaroolissaan. Bow näyttelee karnevaaliesiintyjää, joka yrittää vietellä show'n johtajan pojan voittaakeen vedon. Sivuosia esittävät muiden muassa Preston Foster ja Richard Cromwell. Käsikirjoitus on laadittu Kenyon Nicholsonin näytelmän "The Barkerin" pohjalta. "Hoop-La" kestää 85 minuuttia ja on mustavalkoinen. Tuotantoyhtiönä oli Fox Film Corporation.
Kenyon Nicholsonin näytelmän pohjalta on tehty kaksi muutakin elokuvaa: vuonna 1928 romanttinen draama "Valloittaja" (engl. "The Barker"), jonka ohjasi George Fitzmaurice, jossa näyttelee muiden muassa Douglas Fairbanks Jr. ja vuonna 1945 musikaali "Tanssiva Venus" (engl. "Diamond Horseshoe"), jonka ohjasi George Seaton päätähtenä Betty Grable.
Love for Sale (kappale)

”Love for Sale” on Cole Porterin kirjoittama musiikkikappale vuodelta 1930. Sen esitti ensimmäisen kerran Kathryn Crawford Broadway-musikaalissa "The New Yorkers".
Musikaalin alkuperäisversion huippukohdassa Crawfordin esittämä valkoinen prostituoitu lauloi kappaletta kolmen ystävättärensä kanssa New Yorkissa sijaitsevan Reuben's Restaurantin edessä. Yleisö piti kohtausta moraalisesti arveluttavana, ja myöhemmin kirjoittajat päätyivät vaihtamaan kohtauksen ja laulajan toiseksi. Uudessa versiossa musta laulajatar Elizabeth Welch lauloi samaa laulua Harlemin Cotton Clubin edessä.
Kun kappaleen soittaminen radiossa kiellettiin Yhdysvalloissa uskaliaiden sanojen takia, sen suosio ei suinkaan loppunut, vaan levyjä ostava yleisö kiinnostui kappaleesta vieläkin enemmän. Porter itse piti kappaletta yhtenä suosikeistaan, ja oli itse asiassa mielissään siitä, ettei sanoja voitu soittaa radiossa. Kohua herättävän tekstin johdosta kappaletta esitettiinkin usein instrumentaalina. Kappaleesta on tullut myös osa jazzmuusikoiden vakituista repertuaaria; sen ovat levyttäneet muun muassa Dinah Washington, Cannonball Adderley, Ahmad Jamal ja Miles Davis.
Sävellys.
Laulu seuraa ajan popmusiikille tyypillistä AABA-rakennetta, mutta 64 tahdin mittaisena perinteisen 32 tahdin sijaan. Porter kirjoitti loppuun vielä kahdeksan tahdin mittaisen koodan, mutta se jätetään yleensä pois kappaletta esitettäessä. Harmonia vaihtelee jatkuvasti duurin ja mollin välillä. Porter käytti tällaista sävellajin vaihtelua muissakin kappaleissa, kuten "Night and Day" ja "Begin the Beguine", ja kutsui itse näitä sävellyksiä "juutalaisiksi kappaleiksi". Porteria lukuun ottamatta useimmat aikakauden suosituimmista lauluntekijöistä, kuten Richard Rodgers, George Gershwin, Irving Berlin ja Jerome Kern, olivat juutalaisia.
Buonconvento

Buonconvento on kunta ja kylä Italian Toscanassa, noin 27 kilometriä Sienasta etelään. Buonconvento poikkeaa muista seudun kaupungeista siten, että sitä ei ole rakennettu kukkulalle.
Historia.
Buonconvento on osin tiilestä rakennettu markkinakaupunki, jolla oli tärkeä kauppa-asema 1200-luvun puolivälissä. Samalla se oli tärkeä pysähdyspaikka Via Francigenalla, historiallisella pyhiinvaellusreitillä, joka ulottui Englannin Canterburystä Roomaan.
Nähtävyydet.
Buonconventossa on hyvin säilynyt keskiaikainen ydin, jota ympäröi vuosina 1371–1381 rakennettu muuri. Siellä on myös uskonnollisen taiteen museo, Museo d’Arte Sacra, jossa on sienalaisia maalauksia 1300–1600-luvulta. Museossa on mm. Andrea di Bartolon "Marian ilmestys" sekä Luca di Tommen "Madonna del Latte", joka esittää imettävää Neitsyt Mariaa.
Max Angelelli

Massimiliano ”Max” Angelelli (s. 15. joulukuuta 1966 Bologna, Italia) on italialainen autourheilija.
Angelelli aloitti Italian Formula Alfa Boxer -sarjassa vuonna 1987. Vuonna 1992 hän voitti Italian Formula 3 -mestaruuden. Vuosina 1993–1995 Angelelli ajoi Saksan F3-sarjassa ja osallistui Macaun Grand Prix'hin vuonna 1996. Yksipaikkaisista Angelelli vaihtoi urheiluautoihin ja ajoi vuosina 1996–1997 FIA GT Championship -sarjassa ja 1999–2002 American Le Mans Seriesissa.
Kaudella 2005 Angelelli voitti tallikaverinsa Wayne Taylorin ja Emmanuel Collardin kanssa Daytonan 24 tunnin ajon. Taylorin kanssa hän voitti myös Rolex Sports Car Seriesissa Daytona Prototype -luokan mestaruuden.
Charles Nordhoff

Charles Bernard Nordhoff (1. helmikuuta 1887 Lontoo, Iso-Britannia – 10. huhtikuuta 1947 Montecito, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Yhdessä ystävänsä James Norman Hallin kanssa hän kirjoitti HMS Bountylla vuonna 1789 tapahtuneesta kapinasta trilogian, jonka ensimmäinen osa, "Kapina laivassa", julkaistiin vuonna 1932. Trilogian kaksi muuta osaa ovat "Meren voittajat" (1933) ja "Pitcairn's Island" (1934).
Nordhoff tapasi Hallin molempien palvellessa lentäjinä ensimmäisessä maailmansodassa. Heidän kirjallinen yhteistyönsä alkoi kirjalla Lafayette Escadrillesta. Molemmat muuttivat Tahitille saatuaan Harper’s Magazinelta ennakkomaksun matkakuvausten kirjoittamisesta. Tahitilla Nordhoff avioitui polynesialaisen Pepe Tearan kanssa. Avioliitosta syntyi kuusi lasta ja se päättyi avioeroon 1941.
Bounty-trilogian ilmestymisen jälkeen Nordhoff ja Hall kirjoittivat vielä kuusi yhteistä romaania. Vuonna hän 1941 Nordhoff muutti Kaliforniaan ja avioitui uudelleen. Hän kuoli vuonna 1947.
Nordhoffin yksin kirjoittamien romaaneiden joukkoon kuuluvat muun muassa 1920-luvulla ilmestyneet "Picarò", "The Pearl Lagoon" ja "The Derelict".
WWE Superstars

WWE Superstars on WWE:n esittämä ohjelma, jossa esiintyy etenkin vähemmän kuuluisia painijoita RAW'sta ja SmackDownista. Toisinaan Superstarsissa esiintyy myös Chris Jerichon ja Rey Mysterion kaltaisia suuremman luokan tähtipainijoita.
Selostajat.
 Raw
 Smackdown
 ECW
 Koko Brand
Kehäkuuluttajat.
 Raw
 14, heinäkuuta 2011-21, heinäkuuta 2011,10, marraskuuta 2011,29, joulukuuta 2011-25, lokakuuta 2012
 Smackdown 
 ECW
 Koko Brand
HMS Scott (1917)

HMS Scott (viirinumero F98) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Scott-luokan laivueenjohtaja ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin huhtikuussa 1916 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 19. helmikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta ja otettiin palvelukseen tammikuussa 1918.
Palvelus.
Alus upposi 15. elokuuta 1918 Hollannin rannikolla. Uppoamisen syy on jäänyt epävarmaksi, mutta syynä pidetään joko sukellusveneen torpedoimaksi joutumista tai miinan osumista. Mahdollisena upottajana pidetään Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvenettä "SM UC-17", joka tuhoutui samoihin aikoihin tuolla alueella osuttuaan miinaan.
Aluksen hylky on 35 metrin syvyydessä noin 20 merimailia Hollannin rannikosta.
Bagno Vignoni

Bagno Vignoni on kylä Italian Toscanassa, San Quirico d'Orcian kunnassa. Se on myös kylpylä, sillä siellä sijaitsee kuumia rikkipitoisia lähteitä ja koko kylän keskusta on rakennettu suuren lämpimän veden täyttämän altaan ympärille.
Historia.
Lähde tunnettiin jo etruskien aikaan. Myöhemmin siellä kävivät kylpemässä roomalaiset, myös monet paavit ja pyhimykset. Muun muassa Katariina Sienalainen kävi siellä. Keskiajalla pyhiinvaeltajat pysähtyivät kylpylään lepäämään matkatessaan Via Francigenan pyhiinvaellusreittiä Roomaan.
Andrei Tarkovskin elokuvassa "Nostalgia" Bagno Vignonin keskustassa olevalla altaalla on tärkeä asema.
Stasys Skrodenis

Stasys Skrodenis (s. 16. tammikuuta 1938 Padvariai (Šilalė), Liettua) on liettualainen kielitieteilijä, kansantaruston tutkija sekä kääntäjä.
Elämä.
Stasys Skrodenis päätti Liettuan filologian tutkinnot vuonna 1960 Vilnan yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1960–1965 liettuan kielen ja kirjallisuuden instituutissa, vuosina 1965–1973 tasavallan kirjastossa, ja vuodesta 1973 tähän päivään asti Vilnan pedagogisen instituutin luennoitsijana ja dosenttina.
Hän oli mukana perustamassa vuonna 1990 Liettuan ja Suomen ystävyysseuraa ja toimi sen puheenjohtajana. Stasys on suomalaisen kirjallisuuden ystävyysseuran jäsen ja toimittaja sekä Kalevalan ystävyysseuran ja Donelaitis-seuran kunniajäsen.
Työ tutkijana.
Stasyksen tutkimustyön aiheena on ollut Liettuan kansantarustot ja tavat, suomalaisten ja liettualaisten kansanlaulujen yhtäläisyyksien tutkiminen.
Stasys on kääntänyt suomesta liettuaksi useita suomalaisia kirjoja. Hän on kääntänyt muun muassa A. R. Niemen teoksen "Liettuankielinen kirjallisuus" (1996) ja M. Talven kirjoituksia. Viime vuosina hän on koonnut ja julkaissut joitakin tunnettujen liettualaisten folkloristikkojen Antanas Mockuksen (1918), Juozas Baldžiuksen ja Zenonas Slaviūnaksen kirjoituksia, ja auttanut lukuisia tohtoreiksi väitelleitä puolustamaan Liettuan kansantarustoon, tapoihin ja perinteisiin liittyviä teesejään. 
Hän on kääntänyt kirjallisuutta suomen, viron ja sorbien kielestä.
Bristol Pegasus

Bristol Pegasus oli englantilainen 9-sylinterinen tähtimoottori, jota käytettiin 1930- ja 1940-luvuilla useissa englantilaisissa lentokoneissa.
Suunnittelu.
Pegasus-moottorin suunnitteli sir Roy Fedden seuraajaksi Bristol Jupiter -moottorille. Suunnittelussa otettiin huomioon se, mitä oli opittu Bristol Mercury -moottorista. 
Pegasus oli Jupiter-moottorin kokoinen. Sen ensimmäisen version lentoonlähtöteho oli 690 hevosvoimaa 2 600 rpm kierroksilla. Pegasus XVIII:stä lähtien moottorin tehoa nosti turboahdin ja polttoaine oli 100 oktaanista. 
Englantilaisia Pegasus-moottoria käyttäviä lentokoneita olivat mm. Fairey Swordfish, Vickers Wellington ja Short Sunderland. Muita olivat ANBO IV, Bristol Bombay, Saro London, Short Empire, Vickers Wellesley ja Westland Wallace. 
Pegasusta valmistettiin lisenssillä Puolassa PZL-yhtiössä ja Italiassa Alfa Romeo -yhtiössä. Tšekkoslovakiassa moottoria valmisti Walter Engines nimellä Pegas.
Moottoria valmistettiin kaikkiaan 32 000 kappaletta.
Mahtava Morris ja sivistyneet siimahännät

Mahtava Morris ja sivistyneet siimahännät () on ensimmäinen Terry Pratchettin nuorille suunnattu Kiekkomaailma-romaani. Pratchett sai teoksesta Carnegie-mitalin vuonna 2002.
Kirjan päähenkilö on ovela Morris-kissa.
Lähteet.
James Bridges

James Bridges (3. helmikuuta 1936 Paris, Arkansas – 6. kesäkuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 
Bridges teki televisiokäsikirjoituksia muun muassa "Alfred Hitchcock esittää" -sarjaan. Sen lisäksi hän näytteli televisiosarjoissa ja viidessä elokuvassa. Bridgesin ensimmäinen elokuvakäsikirjoitus oli vuonna 1966 valmistuneeseen elokuvaan "Sonorasta lounaaseen".
Bridges oli vuonna 1973 ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Arvosanametsästys". Parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta hän oli ehdolla vuonna 1979 elokuvasta "Kiina-ilmiö".
Bridgesin muihin töihin kuuluvat muun muassa elokuvan "Urban Cowboy" (1980) ohjaus ja käsikirjoitus. Hänen viimeiseksi elokuvatyökseen jäi vuonna 1990 valmistuneen elokuvan "Valkoinen metsästäjä, musta sydän" käsikirjoitus.
Vapaat pikkumiehet

Vapaat pikkumiehet () on toinen Terry Pratchettin nuorille suunnattu Kiekkomaailma-romaani.
Vuonna 2004 romaani voitti Locus-palkinnon (paras nuortenkirja). Se oli myös samana vuonna Mythopoeic-palkintoehdokkaana nuortenkirjallisuusluokassa.
Juoni.
Yhdeksänvuotias Tiffany Särkynen asuu maatilalla Liitumaassa. Yllättäen kotikylän joesta ilmestynyt näkki yrittää kidnapata hänen pikkuveljensä Wenthworthin. Samalla Tiffany tutustuu pieniin sinisiin ukkeleihin, jotka alkavat seurata häntä kotitilallakin. Vapaat pikkumiehet eli Nac Mac Feeglet ovat keijukaiskansan sotaisin, juopottelevaisin, varastelevin ja pelottomin kansa. 
Wenthworth kaapataan ja Tiffany lähtee pelastamaan häntä aseenaan paistinpannu ja isoäiti Särkysen kirja "Lampaiden Sairaudet" ja pullo lammaslinjamenttia. Feeglet ohjaavat hänet kuolemaa tekevän keldansa luo, ja tämä tekee Tiffanystä uuden keldan. Ennen kuolemaansa kelda kertoo Tiffanylle, että tämän pikkuveljen on kaapannut Kuningatar. Lauma Feeglejä mukanaan Tiffany lähtee matkaan Kuningattaren maailmaan. Kuningattaren maailma muistuttaa sekopäistä unimaailmaa. Sieltä hän onnistuu pelastamaan paitsi pikkuveljensä, myös Liitumaan paronin pojan, Rolandin.
Tähtihattu

Tähtihattu () on kolmas Terry Pratchettin nuorille suunnattu Kiekkomaailma-romaani. Se on jatkoa vuonna 2003 julkaistulle "Vapaat pikkumiehet" -romaanille.
Muuta.
Vuonna 2005 romaani voitti Locus-palkinnon (paras nuortenkirja) ja Mythopoeic-palkinnon (paras nuortenkirja).
Tähtihattu kirjassa yksitoistavuotiaan Tiffany Särkysen on aika jättää taakseen tutut kotikonnut ja lähteä noitakoulutukseen taipaleiden taakse. Perillä odottaa monenlaista yllättää. Esimerkiksi emäntiä, Neiti Tasasia, on kaksin kappalein, ja sitten on näkymätön olento nimeltä Oswald, jonka siivousvimma on omaa luokkaansa. Tokihan kannoilla roikkuvat edelleen myös ne kummat, jästipäiset pikkumiehet, jotka tarkoittavat toilailuillaan kyllä ihan hyvää... Omituisen väen keskellä Tiffanyn on opittava kantapään kautta erityisesti yksi asia: hän ei saa jättää kehoaan hetkeksikään vartiotta.
Talventakoja

Talventakoja () on neljäs Terry Pratchettin nuorille suunnattu Kiekkomaailma-romaani. Romaani on jatkoa "Tähtihattu"-romaanille. Vuonna 2007 romaani voitti Locus-palkinnon (paras nuortenkirja) ja Mythopoeic-palkinnon (paras nuortenkirja).
Luontokuva (lehti)

Luontokuva on Suomen Luonnonvalokuvaajat ry:n julkaisema suomalaisen luontovalokuvauksen noin 80-sivuinen erikoisaikakauslehti. Lehdessä suomalaiset kuvaajat ja asiantuntijat kertovat luonnosta ja luonnon valokuvaamisesta.
Lehdessä on runsaasti luontokuvia, jotka on painettu laadukkaalle paperille. Lehden vakituisina avustajina on tunnettuja kuvaajia ja luontokuvauksen asiantuntijoita. Lehdessä ovat esillä uudet luontokuvaukseen sopivat kamerat, objektiivit ja muu tekniikka. Lehden kuvamateriaali painottuu suomalaisten harrastajien kiinnostuksen mukaisesti lintukuvaukseen ja maisemakuvaukseen, mutta myös muita eläinkuvia ja erikoiskuvausalueita esitellään. Ajoittain on esillä ulkomaisten kuvaajienkin luontokuvia. Merkittävimpien uusien luontokirjojen arvostelut saavat lehdessä runsaasti tilaa. Tunnetuimpien suomalaisten ja ulkomaisten luontokuvakilpailujen tulokset esimerkkikuvineen julkaistaan näkyvästi.
Kuvien ja tekstin tyyli on suomalaisen luontokuvauksen perinteen mukaisesti realistis-romanttista, luonnon kauneutta ja koskemattomuutta ihailevaa. Kokeilevia ja manipuloituja kuvia sivuilla harvoin näkee. Luonnonsuojelun näkökulma nousee joskus itsenäiseksi artikkeliksi ja on usein taustalla kuvauspainotteisissakin teksteissä.
Aiemmin "Luontokuva" tuli vain Suomen Luonnonvalokuvaajien jäsenille, nykyisin lehti on myös yleisessä myynnissä. Lehti tavoittaa noin 20 000 lukijaa.
Vuohia tuijottavat miehet

Vuohia tuijottavat miehet ("The Men Who Stare at Goats") on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut Grant Heslov. Se perustuu Jon Ronsonin samannimiseen romaaniin, joka puolestaan pohjautuu Ronsonin ja John Sergeantin tutkimustyöhön Yhdysvaltain asevoimien pyrkimyksistä valjastaa käyttöön psyykkistä energiaa.
Vastaanotto.
Elokuva sai vaihtelevan vastaanoton. Metacriticissä se on saanut 33 arvion pohjalta on 54/100 pistettä ja Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 52 prosenttia 205 arvostelusta oli positiivisia.
Suomessa Helsingin Sanomien Nyt-liitteen kriitikko Veli-Pekka Lehtonen antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä todeten sen ongelmana olevan ohjaajan tyyli korostaa kuluneita ”hippi- ja lsd-vitsejä” tarinan ja sen poliittisen pohjan rakentamisen sijaan. Myös Episodi-lehdessä elokuvalle annettiin kaksi tähteä.
HMS Bruce (1918)

HMS Bruce (viirinumerot F48 ja D81) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Scott-luokan laivueenjohtaja ensimmäisessä maailmansodassa ja sotien välillä.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1916 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 12. toukokuuta 1917. Alus laskettiin vesille 26. helmikuuta 1918 ja valmistui 30. toukokuuta.
Palvelus.
"Bruce" poistettiin palveluksesta, minkä jälkeen se siirrettiin maalilaivaksi. Alus upposi 22. marraskuuta 1939, kun siihen osui lentokoneesta laukaistu 18 tuuman torpedo.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
HMS Douglas

HMS Douglas (viirinumerot D09 ja D90) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Scott-luokan laivueenjohtaja ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa. 
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelmassa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1917. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 30. elokuuta.
Palvelus.
Alus osallistui ensimmäisen maailmansodan lopun tapahtumiin. Vuonna 1921 alus siirrettiin Rosythin reserviin, josta se palautettiin 1939 palvelukseen reservilaivaston katselmukseen Weymouthissa miehitettynä reserviläisillä. Katselmuksen jälkeen alus jäi palvelukseen.
Elokuussa alus siirrettiin Gibraltarille 13. hävittäjälaivueeseen, jonne se saapui syyskuussa aloittaen saattueiden suojaamisen sekä partioinnin läntisellä Välimerellä. Alus liittyi 18. joulukuuta sluuppi "HMS Sandwichin" sekä kahden Ranskan laivaston hävittäjän kanssa saattueeseen HG11, mistä se erkani seuraavana päivänä. Alus liittyi 18. helmikuuta 1940 "HMS Aberdeenin" kanssa saattueeseen OG15F, mistä se erkani 22. helmikuuta saavuttuaan Gibraltarille. Toukokuussa aluksen viirinumero vaihdettiin I90:ksi. Se määrättiin kesäkuussa Gibraltarille Force H:hon osastoa perustettaessa. Heinäkuussa alus seurasi Ranskan laivastoa Oranissa Ranskan antauduttua. 
Kuukauden lopulla "Douglas" siirrettiin Scapa Flowhun Kotilaivastoon. Joulukuussa alus suojasi "HMS Bathin", "HMS St. Albansin" ja "HMS Keppelin" kanssa 1. miinalaivuetta operaatiossa SN10A. Alus suojasi tammikuussa 1941 uudelleen 1. miinalaivuetta operaatiossa SN6, jolloin laskettiin miinoja Färsaarten etelä- ja pohjoispuolelle.
Helmikuussa 1941 alus liitettiin saattuepalvelukseen Pohjois-Atlantille muodostettavaan 2. saattajaryhmään "HMS Veteranin", "HMS Leamingtonin", "HMS Skaten", "HMS Saladinin", "HMS Abelian", "HMS Anemonen" ja "HMS Veronican" kanssa. Sodan lopun alus palveli läntisen reitin alueella ja se poistettiin palveluksesta jo ennen vihollisuuksien päättymistä.
Alus myytiin romutettavaksi maaliskuussa 1945.
Siittiöiden varastointionkalo

Siittiöiden varastointionkalo on lintunaaraan munanjohtimessa emättimen ja kohdun yhtymäkohdassa sijaitseva pieni onkalo, jonne parittelun jälkeen varastoituu koiraan siittiöitä. Varastointionkaloiden määrä yhdellä naaraalla on yleensä satoja, jopa tuhansia. Siittiöitä varastoimalla naaras varmistaa sen, että muninnan alkaessa sillä on riittävä määrä siittiöitä hedelmöittämään munasoluja.
Alun perin ajatuksen varastointionkaloista esitti italialainen anatomian tutkija Hieronymus Fabricius de Aquapendente, tunnetummin Fabricius, 1600-luvulla tutkiessaan kanojen pitkittynyttä hedelmöitystä. Hänen myöhempi oppilaansa William Harvey vahvisti tutkimuksillaan, että parittelun ja viimeisen hedelmöityneen munan välinen aika on kolme viikkoa. Koska mikroskooppi oli Fabriciuksen aikana vielä tuntematon, ei hän voinut fyysisesti todistaa siittiöiden olemassaoloa. Kesti kolmisensataa vuotta, ennen kuin yhdysvaltalaiset siipikarjatutkijat vahvistivat Fabriciuksen oletuksen laboratoriossa, mutta vasta 1970-luvulla yhdysvaltalainen biologi Olin Bray löysi siittiöiden varastointionkalot, joita hän kutsui rauhasiksi.
Kaikkien lintulajien naarailla on siittiöiden varatointionkaloita, mutta siittiöiden varastointiaika vaihtelee suuresti lintuheimojen ja -lahkojen välillä. Lyhin se on lajeilla, joiden puolisot viettävät aikansa yhdessä, esimerkiksi kyyhkyillä viikko, ja pisin lajeilla, joiden puolisot vaeltavat ravinnon haussa pitkiä aikoja erillään, esimerkiksi myrskylinnulla yli kuukausi.
Palsta

Palsta (ruots. "skifte") on yhtenäisten rajojen ympäröimä kiinteistöön tai muuhun rekisteriyksikköön kuuluva maa- tai vesitiluksista koostuva alue.
Kiinteistöön voi kuulua useita erillisiä palstoja. Palstojen määrän ilmaisee "palstaluku". 
Vuoden 1951 jakolain mukaan tilan palstojen lukumäärä sai olla enintään kolme tai erityisestä syystä enintään kuusi, jota ei saanut ylittää ilman välttämätöntä syytä. Tilan tilukset tuli muodostaa niin harvalukuisista palstoista kuin tilusten tarkoituksenmukainen käyttö vaati ja muille asianosaisille haittaa aiheuttamatta oli mahdollista. Palstoista tuli tehdä sopivan muotoisia, jotta niitä voitiin tarkoituksenmukaisesti aidata, ojittaa ja viljellä. Jakolain kumonnut kiinteistönmuodostamislaki (554/1995) käyttää sekin palsta-nimitystä. Kotipalstaksi nimitetään palstaa, jolla tilan talouskeskus sijaitsee. Muita nimityksiä ovat ulkopalsta, peltopalsta, metsäpalsta, niittypalsta, hiekkapalsta ja savipalsta.
"Haminapalsta" on tilasta yleensä lohkaistu rantaan ulottuva maa-ala, jonka tarkoituksena on lupa pitää venettä.