tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Life.Church

Life.Church (aik. LifeChurch.tv ja Life Covenant Church) on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Edmondin kaupungissa Oklahomassa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 30 000 viikoittaista kävijää. Tämän lisäksi seurakunta ilmoittaa tavoittavansa viikoittain 300 000 kävijää online-palvelun kautta. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain kolmanneksi suurin megakirkko vuonna 2019. Life.Church noudattaa evankelista uskontunnustusta ja kuuluu Evangelical Covenant Church-kirkkokuntaan.
Seurakunnan johtava pastori on Craig Groeschel. Groeschel ja hänen vaimonsa Amy perustivat kirkon yhdessä vuonna 1996. Seurakunnan muita pastoreita ovat Bobby Gruenewald, Jerry Hurley ja Sam Roberts.
Seurakunta tunnetaan erityisesti YouVersion-palvelun kehittäjänä. Seurakunnan Raamattu-sovellus on App Storen ladatuin mobiiliraamattusovellus.
Historia.
Life.Churchin, joka tunnettiin alun perin nimellä Life Covenant Church, perustivat Craig Groeschel ja hänen vaimonsa Amy tammikuussa 1996 Oklahoma Cityyn. Seurakunta aloitti toimintansa 40 seurakuntalaisen voimin, jotka kokoontuivat autotallissa. Näistä lähtökohdista Life.Church on kasvanut yhdeksi Yhdysvaltojen suurimmaksi monipaikkaiseksi seurakunnaksi.
Vuonna 1999 seurakunta rakensi ensimmäisen tilansa, joka tunnetaan nykyään nimellä Oklahoma City Campus. Vuonna 2001 seurakunta yhdistyi MetroChurchin kanssa Oklahoman Edmondissa ja siitä tuli monipaikkainen seurakunta. Seurakunta otti tuolloin käyttöön nimen LifeChurch. Vuonna 2003 seurakunta käynnisti kampukset Tulsassa ja Stillwaterissa ja otti käyttöön satelliittiverkon kautta välitettävät video-opetukset. Myöhemmin nimi päivitettiin muotoon LifeChurch.tv korostaakseen kirkon kasvavaa läsnäoloa verkossa, ja vuonna 2015 se muutettiin muotoon Life.Church.
Vuonna 2006 seurakunta avasi ensimmäisen toimipisteensä Oklahoman ulkopuolelle, Texasin Fort Worthiin. Samana vuonna perustettiin Internet-kampus, jonka kautta mahdollistuivat suorat ja vuorovaikutteiset online-jumalanpalvelukset. Vuonna 2007 seurakunta aloitti lähetystoiminnan Second Life-verkkopelissä. Vuonna 2008 seurakunta käynnisti YouVersion-raamattusovelluksen, joka on nykyisin saatavilla 1 500 kielellä.
Vuonna 2012 kirkolla oli yli 26 000 jäsentä. Vuonna 2015 kirkolla oli 15 kampusta eri Yhdysvaltain osavaltioissa. Vuonna 2018 kirkko ilmoitti, että sillä oli 85 000 viikoittaista kävijää ja että se oli avannut 30 kampusta eri kaupungeissa. Marraskuussa 2018 CBS News listasi Life.Churchin Yhdysvaltojen kolmanneksi suurimmaksi megakirkkoksi, jossa kävi viikoittain noin 30 000 kävijää. Kirkko ilmoitti tavoittavansa verkossa noin 300 000 ihmistä joka viikko. Vuonna 2024 julkaistun kirkon väestönlaskennan mukaan kirkon viikoittainen kävijämäärä on 76 000. Vuonna 2025 Life.Churchilla oli 45 fyysistä kampusta useissa osavaltioissa, ja "Outreach Magazine" luokitteli sen Yhdysvaltojen suurimmaksi kirkoksi vuoden 2024 tietojen perusteella.
Gateway Church

Gateway Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Southlaken kaupungissa Texasissa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 28 000 viikoittaista kävijää sen pääkampuksella Fort Worthissa. CBS Newsin mukaan Fort Worthin seurakunta oli Yhdysvaltain neljänneksi suurin megakirkko vuonna 2019.
Seurakunnan johtava pastori oli Robert Morris, joka perusti seurakunnan vuonna 2000. Seurakunta on toiminut yhteensä yhdeksässä kaupungissa Texasin ja Wyomingin alueella. Yhteensä kirkon tilaisuuksiin osallistui seurakunnan mukaan vuonna 2020 yli 100 000 ihmistä joka viikonloppu. Morris luopui kirkon johtajuudesta vuonna 2024 tunnustettuaan lapseen kohdistuneita seksuaalisia tekoja 1980-luvulta. Kirkon toiminta ajautui merkittäviin vaikeuksiin tapauksen julkitulon jälkeen.
Laboratorios Liomont

Laboratorios Liomont, S.A. De C.V., lyhyesti Liomont, on keskikokoinen meksikolainen lääkkeitä ja bioteknologisia tuotteita valmistava yksityinen osakeyritys. Vuonna 1938 perustetun yrityksen palveluksessa on noin 1 500 työntekijää. Yhtiön päätoimipiste sijaitsee Meksikon pääkaupunki Méxicossa.
Kesällä 2020 miljardööri Carlos Slimin säätiö sopi Oxfordin yliopiston Britanniassa kehittämän ja Astra Zenecan lisensioiman, Covid-19-tautia vastaan suunnatun rokotteen hankkimisesta Astra Zenecalta, tuotteen paikallisesti pakkaamalla tai sopimusvalmistamistamalla sitä Latinalaisen Amerikan tarpeisiin Meksikossa (Liomont) ja Argentiinassa (Mabxience/ Grupo Insud). Yhdessä nämä kaksi valmistajaa varautuvat tuottamaan koronarokotetta kotimaittensa ohella myös vientiin useisimpiin muihin Latinalaisen Amerikan maihin.
Jeff Clayton

Jeff Clayton (16. helmikuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia – 17. joulukuuta 2020 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti. Hän soitti enimmäkseen alttosaksofonia, mutta lisäksi myös tenorisaksofonia, huilua ja muita puupuhaltimia.
Vuonna 1977 Clayton perusti veljensä, basisti John Claytonin kanssa The Clayton Brothers -kvintetin. Veljekset olivat myös mukana Clayton-Hamilton Jazz Orchestrassa rumpali Jeff Hamiltonin kanssa. Jeff Clayton soitti Count Basie Orchestrassa ensin Count Basien ja sitten Thad Jonesin johdolla. Artisteja, joiden kanssa hän on lisäksi soittanut, ovat olleet muiden muassa Frank Sinatra, Madonna, Stevie Wonder, Gladys Knight, Kenny Rogers, Michael Jackson, Patti LaBelle, Sammy Davis Jr., Ella Fitzgerald, Woody Herman, Lionel Hampton ja Lena Horne.
Clayton sairasti munuaissyöpää yli kaksi vuotta ennen kuin kuoli sen komplikaatioihin.
Alon Sariel

Alon Sariel (s. 1986 Beerseba) on israelilainen mandolinisti, luutisti ja kapellimestari.
Sariel on esiintynyt solistina ja eri kokoonpanojen jäsenenä Euroopassa, Yhdysvalloissa, Meksikossa, Lähi-idässä ja Kaukoidässä. Solistina ja kapellimestarina hän on työskennellyt muiden muassa Münchenin kamariorkesterin, Jerusalemin sinfoniaorkesterin, Sofian filharmonisen orkesterin, Tel Avivin solistien ja Barokksolistenen kanssa. Sariel on myös ollut Concerto Foscarin taiteellinen johtaja ja PRISMA-kvartetin perustajajäsen. Vuonna 2018 hän sai OPUS Klassik -palkinnon albumistaan "Telemandolin". Lisäksi hän sai vuonna 2015 PRISMA-kvartetin kanssa ensipalkinnon kansainvälisessä H.I.F. Biber -kilpailussa.
Muusikoita, jotka ovat tehneet yhteistyötä Sarielin kanssa, ovat olleet muiden muassa Emma Kirkby, Markus Stockhausen, Jean-Christophe Spinosi, Stian Carstensen ja David Krakauer. Sariel on kantaesittänyt muiden muassa Paul Ben-Haimin, Yehezkel Braunin ja Gilad Hochmanin teoksia. Hän on pitänyt mestarikursseja eri maissa.
Uueroc

Uueroc eli Waroch oli Bretagneen muuttaneiden kelttiläisten brittien eli sittempien bretonien keskuudessa vaikuttanut hallitsija nykyisen Nantesin alueella. Hänet tunnetaan etenkin aikalaisteoksesta "Historia Francorum".
Uueroc on kelttiläinen nimi. Todennäköisesti se on johdettu juuresta "uer" ja "-oc" on adjektiivisuffiksi. Uueroc tunnetaan erityisesti hänen aikalaisensa Gregorius Toursilaisen teoksesta "Historia Francorum", jossa Gregorius on latinalaistanut Uuerocin nimen muotoon "Warochus".
Uueroc on yksi historiallisista lähteistä parhaiten tunnetuista brittien muuttoliikkeen ajan hallitsijoista. Luoteis-Bretagnessa sijainnut Gwenedin ruhtinaskunta tunnettiin keskiajalla vaihtoehtoisella nimellä "Bro-Uueroc" eli Uuerocin maa. Uuerocin isä oli Macliavus ("Magliauos"). "Historia Francorum" kertoo kaoottisesta ajanjaksosta 569–577, joka seurasi Macliavuksen kuolemaa. 570-luvun loppupuolelta lähtien Uueroc ja hänen poikansa Canap sotivat frankkien kuninkaita Kilperikiä ja Guntramia vastaan. Uuerocin bretonit hyökkäsivät Nantesin ja Rennesin alueelle vieden mukanaan ryöstösaalista ja vaneja. 500-luvun sodissa muodostui niin sanottu Bretagnen rajamaa ("Brittanorum limes" tai "Marca Britannia"), josta tuli bretonin kielen itäraja.
Uueroc oli paitsi historiallinen hahmo, mutta hän innoitti myös kirjallisuuden henkilöitä. Ranskalaisen Chrétien de Troyesin "Erec et Eniden" päähahmo Erec ja walesilainen Geraint on johdettu Uuerocin esikuvan mukaan.
Kuun metsän Kaisa

Kuun metsän Kaisa on Katja Gauriloffin ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2016. 
Elokuva kertoo ohjaajan isoisoäidistä Kaisa Gauriloffista sekä Kaisan ja sveitsiläisen kirjailijan Robert Crottetin välisestä ystävyydestä.
Elokuvassa nähdään Crottetin kuvaamaa filmimateriaalia Kaisasta. Hän oli kerännyt materiaalia kolttasaamelaisista vuosikymmenten ajan. 
Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille .
Rönne ån vesistö

Rönne ån vesistö (, vesistöaluetunnus 96) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Rönne ån ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 897 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Rönne å. Joen kokonaispituus on 83 kilometriä ja se laskee Kattegatiin noin 0,74 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Rönne ån vesistön itäpuolella kulkee Skandinavian eteläosan pohjois-eteläsuunnassa halkaiseva vedenjakaja, jonka itäpuolella olevat vesistöt laskevat Itämeren pääaltaaseen ja länsipuolella Atlantin suuntaan. Tällä vedenjakajalla on Rönne ån vesistöllä pitkä osuus, joka jatkuu koko sen itäreunaa pitkin. Vedenjakajan takana sijaitsee Helge ån vesistö (tunnus 88), joka on yksi kuudesta sitä ympäröivästä päävesistöstä. Sen etelä- ja lounaispuolella sijaitsevat rannikolle päin lueteltuina ensin Kävlingeånin vesistö (tunnus 92), Saxånin vesistö (tunnus 93) ja Vege ån vesistö (tunnus 95). Rönne ån vesistön pohjoispuolella on ensin Laganin vesistö (tunnus 98) ja Stensån vesistö (tunnus 97). Rannikolla Rönne ån joensuun ympäristössä sijaitsee Skäldervikenissä mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-alakin on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (43,3 %), turve (11,2 %), kalliomaa (1,2 %), hiekka ja sora (4,9 %), multamaa (16,8 %), savimaa (12,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (6,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (53,1 %), soita ja kosteikkoja (2,1 %), viljelymaita (29,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (4,0 %) sekä joutomaita (8,3 %). Näiden lisäksi on 3,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Rönne ån virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 25,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 108 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 6,04 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 23,5 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 102 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 125,8 m³/s on mitattu helmikuussa 2002 ja pienin 4,7 m³/s elokuussa 1995. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 73 patoa, joista 6,6 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 50,9 miljoonaa kuutiometriä.
Rönne ån pääuomassa on kolme vesivoimalaitosta: Stackarp, Klippan ja Forsmöllan. Vesistön sivu-uomissa on vielä 13 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 3,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 16,0 gigawattituntia.
Otto Vilhelm Ehrström

Otto Vilhelm Ehrström (18. heinäkuuta 1806 Kruunupyy – 17. huhtikuuta 1871 Mustasaari) oli suomalainen pappi, opettaja ja valtiopäivämies. 
Ehrströmin vanhemmat olivat kappalainen Anders Ehrström ja Anna Maria Reinius ja puolisot vuodesta 1837 Alexandrina Lovisa Fredrika Schulman (k. 1841) ja vuodesta 1845 Emelie Antoinette Baeckman (k. 1899). Ehrström tuli ylioppilaaksi 1825 ja vihittiin papiksi 1829. Hänestä tuli Turun ruotsalaisen seurakunnan kappalaisen apulainen 1829, Pietarin ruotsalaisen Katarinan seurakunnan kirkkoherran eli veljensä Eric Gustaf Ehrströmin apulainen 1829 ja samalla pietarilaisessa koulussa uskonnonopettaja 1830–1836, vt. divisioonansaarnaaja ja virolaisen henkivartioseurakunnan vt. pastori 1834 sekä Kronstadtin Pyhän Elisabetin seurakunnan kirkkoherra 1836 ja samalla Itämeren sotalaivaston divisioonanpastori. Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherraksi ja lääninrovastiksi Ehrström tuli 1858. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863 ja 1867. 
Otto Vilhelm Ehrströmin poika toisesta avioliitosta oli eversti, toimitusjohtaja Otto Emil Ehrström. Ehrströmin veljiä olivat lääkäri Karl Robert Ehrström Pietarin ruotsalaisen Katarinan seurakunnan kirkkoherra Eric Gustaf Ehrström (1791–1835), Mynämäen kihlakunnan kruununvouti Anders Mauritz Ehrström (1795–1852), ja laulunopettaja, urkuri, säveltäjä Fredrik August Ehrström (1801–1850). 
Lähteet.
Stensån vesistö

Stensån vesistö (, vesistöaluetunnus 97) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Stensånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 285 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Stensån. Joen pituus on noin 45 kilometriä ja pääuoman kokonaispituus 47 kilometriä . Joki laskee Kattegatiin noin 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Stensån vesistö on pieni päävesistö pohjoispuolen Laganin vesistön (tunnus 98) ja eteläisen Rönne ån vesistön (tunnus 96) välissä. Sen joensuun ympäristössä on mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-alakin on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (42,4 %), turve (15,3 %), kalliomaa (1,1 %), hiekka ja sora (5,3 %), multamaa (22,5 %), savimaa (4,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (7,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (56,0 %), soita ja kosteikkoja (2,9 %), viljelymaita (27,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (2,2 %) sekä joutomaita (10,4 %). Näiden lisäksi on 0,8 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Stensånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 5,14 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 28,7 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,65 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 29 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 22,7 m³/s on mitattu helmikuussa 2002 ja pienin 0,3 m³/s elokuussa 1995. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Hobbyhorse Revolution

Hobbyhorse Revolution on Selma Vilhusen ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2017. Elokuva kertoo nuorista keppihevosharrastajista ja heidän välisestä yhteisöllisyydestään.
Elokuvan päähenkilöinä nähdään kolme nuorta: Aisku tähtää keppihevosten suomenmestaruuskilpailuihin, Alisa kuvaa keppihevosvideoita Youtubeen ja Elsa käyttää keppihevosharrastusta inspiraationa piirtämiseen. 
Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille.
Lähteet.
Benny Andersen

"Lähes samannimisestä ruotsalaisesta muusikosta kertoo artikkeli Benny Andersson."
Benny Andersen (7. marraskuuta 1929 Kööpenhamina, Tanska – 16. elokuuta 2018 Tanska) oli tanskalainen prosaisti, runoilija, säveltäjä ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän toimi vuosina 1949–1963 kiertuepianistina. Hän kuvasti terävää huumoria soveltaen pikkuporvarillista ympäristöä ja arjen ongelmallisuuksia, mikä 1970-luvulla muuttui yhteiskuntakriittisyydeksi. Hän kirjoitti myös lastenkirjallisuutta, näytelmiä televisiolle ja radiolle sekä elokuvakäsikirjoituksia.
Itseteossa

Itseteossa on Annika Salmisen esikoisalbumi vuodelta 1978.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Tryggve Andersen

Tryggve Andersen (27. syyskuuta 1866 Ringsaker, Norja – 10. huhtikuuta 1920 Gran, Oppland, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hän oli romantikko, ja hänen kirjojaan leimaa elämäntuska, pessimismi ja tuhon tunnelma.
Leona

Leona on kansainvälinen naisen etunimi. Se pohjautuu mahdollisesti miehennimeen Leonard, mutta voi olla myös lyhentymä "Leon"-alkuisista naisennimistä, kuten Leonorasta. Leona-nimen maskuliininen vastine on Leon. 
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on tilastoitu vuoteen 2020 mennessä noin 650–660 Leona-nimistä naista tai tyttöä. Heistä suurin osa on syntynyt 2010-luvulla. 
Vuodesta 2020 alkaen Leonalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 28. syyskuuta.
Laganin vesistö

Laganin vesistö (, vesistöaluetunnus 98) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Laganin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 6 452 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on lähes koko pituudeltaan sen nimikkojoki Lagan, joka alkaa Tahesjönin järvestä. Joen pituus on 232 kilometriä ja se laskee Kattegatiin noin 2,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Laganin vesistön itäpuolella kulkee Skandinavian eteläosan pohjois-eteläsuunnassa halkaiseva vedenjakaja, jonka itäpuolella olevat vesistöt laskevat Itämeren pääaltaaseen ja länsipuolella Atlantin suuntaan. Tällä vedenjakajalla on Laganin vesistöllä pitkä osuus, joka jatkuu koko sen itä- ja pohjoisreunaa pitkin. Vedenjakajan takana sijaitsevat kaakossa Helge ån vesistön (tunnus 88), idässä Mörruminjoen vesistö (tunnus 86) ja Emånin vesistö (tunnus 74) sekä pohjoisessa Motalanvirran vesistö (tunnus 67). Vedenjakajan länsipuolella on pisin yhteinen vedenjakaja Nissanin vesistön (tunnus 101) kanssa. Sen ja Laganin vesistön väliin jäävät pienet päävesistöt Fylleånin vesistö (tunnus 100) ja Genevadsånin vesistö (tunnus 99).
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (43,5 %), turve (18,6 %), kalliomaa (7,5 %), hiekka ja sora (2,6 %), multamaa (8,7 %), savimaa (2,0 %) ja jäätikköjokijäänteet (7,9 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (68,3 %), soita ja kosteikkoja (6,1 %), viljelymaita (10,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,8 %) sekä joutomaita (4,5 %). Näiden lisäksi on 8,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Laganin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 2004–2019. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 87,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 213 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 31,3 m³/s .
Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 76,7 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 215 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,05 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 231 m³/s on mitattu tammikuussa 2007 ja pienin 19,2 m³/s elokuussa 2018. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 174 patoa, joista 17,4 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 455,7 miljoonaa kuutiometriä.
Laganin pääuomassa on 17 vesivoimalaitosta: Laholm, Karsefors, Skogaby, Knäred nedre, Knäred övre, Bassalt, Majenfors, Ängabäck, Timsfors, Kvarnaholm, Traryd, Ljungby, Bro, Karlsfors, Hörle, Fågelfors ja Götafors. Vesistön sivu-uomissa on vielä 33 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 133,9 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 534,8 gigawattituntia.
Genevadsånin vesistö

Genevadsånin vesistö (, vesistöaluetunnus 99) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Genevadsånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 224 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuoman alajuoksu muodostuu sen nimikkojoesta Genevadsån, jonka pituus on 8 kilometriä. Pääuoman yläjuoksuksi on valittu Brostorpaån, joka tekee pääuoman kokonaispituudeksi 34 kilometriä . Joki laskee Kattegatiin noin 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Genevadsånin vesistö on pieni päävesistö ja siksi se jääkin Laganin vesistön (tunnus 98) ja Fylleånin vesistön (tunnus 100) väliin. Sen joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien tai purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on vähäinen.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (50,3 %), turve (18,0 %), kalliomaa (1,4 %), hiekka ja sora (2,4 %), multamaa (11,8 %), savimaa (6,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (8,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (66,6 %), soita ja kosteikkoja (8,5 %), viljelymaita (18,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,2 %) sekä joutomaita (5,2 %). Näiden lisäksi on 0,9 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Genevadsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,18 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 18,9 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,42 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 24 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 17,1 m³/s on mitattu helmikuussa 2002 ja pienin 0,2 m³/s syyskuussa 1981. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vita Andersen

Vita Andersen (29. lokakuuta 1942 Kööpenhamina, Tanska – 20. heinäkuuta 2021) oli tanskalainen kirjailija. Hän tuli Tanskassa tunnetuksi jo esikoisrunokokoelmalla "Tryghedsnarkomaner", mutta novellikokoelmasta "Suu kiinni ja ole kaunis" (1978, suom. 1980) hänet valittiin Vuoden kirjailijaksi 1978 ja kirja toi kansainvälistä mainetta. Teoksessa hän kuvaa naisia, jotka joutuvat miesten hallitseman yhteiskunnan uhreiksi.
Georg Tschernochvostoff

Georg Tschernochvostoff (11. huhtikuuta 1888 – 11. heinäkuuta 1956) oli suomalainen osastonjohtaja ja harrastajavalokuvaaja. 
Tschernochvostoff kävi Pietarissa saksankielisen Petrischulen ja opiskeli sitten laivanrakennusta Polyteknikumissa. Hän tuli vuonna 1913 Suomeen Kone ja Silta Oy:n palvelukseen. Vuonna 1921 hän siirtyi Oy Algolin palvelukseen osastojohtajaksi.
Tschernochvostoff oli mukana sekä 1889 perustetun ruotsinkielisen Amatörfotografklubben (AFK)-valokuvausyhdistyksen että 1921 perustetun suomenkielisen Kameraseuran toiminnassa ja hän toimi 1940-luvulla molempien yhdistysten varapuheenjohtajana. Tschernochvostoff oli myös yksi ensimmäisiä suomalaisia Lontoon Royal Photographic Societyn jäseniä.
Tschernochvostoff kokeili fototekniikkaa omassa pimiössään kotonaan Helsingin Mechelininkadulla yhdessä AFK:hon kuuluneiden Heinrich Ifflandin, Ilmari Waseniuksen ja Fred Runebergin kanssa ja hän piti esitelmiä aiheesta AFK:n kokouksissa. Hän toimi myös valokuvaaja Constantin Grünbergin opastajana valokuvauksen alalla. Tschernochvostoff käytti pääkameranaan Rolleicordia ja värikuvauksessa hän käytti kinofilmikameraa. hän sai syksyllä 1938 sekä rasterilevyjen että monikerrosfilmien ensimmäisen palkinnon AFK:n järjestämässä värikuvakilpailussa. Vuonna 1936 hän oli voittanut Kameraseuran järjestämän suurpalkintokilpailun.
Tschernochvostoff kuului myös esperentistien kansainväliseen lingvistiseen komiteaan.
Fylleånin vesistö

Fylleånin vesistö (, vesistöaluetunnus 100) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Fylleånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 394 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Fylleån, jonka pituus on 49 kilometriä. Pääuoman kokonaispituus on 64 kilometriä, sillä vesistö jatkuu Femmenistä kaakkoon päin. Sen pääuoman yläjuoksulla ovat Hultaånin uoma ja latvavesillä nimetön puro Kvarnsjönistä. Joki laskee Kattegatiin noin 0,24 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Fylleånin vesistö on pieni päävesistö, joka jääkin Genevadsånin vesistön (tunnus 99) kanssa suurempien Laganin vesistön (tunnus 98) ja Nissanin vesistön (tunnus 101) väliin. Sillä on lähes koko luoteispuolella yhteinen vedenjakaja Nissanin vesistön kanssa. Sen kaakkoispuolella on vedenjakajan takana yläjuoksulla ensin Laganin vesistö ja alajuoksulla Genevadsånin vesistö.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (46,2 %), turve (23,2 %), kalliomaa (2,4 %), hiekka ja sora (4,5 %), multamaa (11,1 %), savimaa (2,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (6,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (69,7 %), soita ja kosteikkoja (6,6 %), viljelymaita (13,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,8 %) sekä joutomaita (5,0 %). Näiden lisäksi on 3,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Fylleånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 8,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 43,5 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 7,7 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 44 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 34 m³/s on mitattu helmikuussa 2002 ja pienin 0,6 m³/s elokuussa 1983. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 16 patoa, joilla ei säännöstellä jokien virtaamia.
Fylleånin pääuomassa on 3 vesivoimalaitosta: Marbäck, Linneberga ja Lingforsen. Voimaloiden yhteisteho on 0,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 2,8 gigawattituntia.
Aatos ja Amine

Aatos ja Amine on Reetta Huhtasen ohjaama suomalais-saksalais-belgialainen dokumenttielokuva vuodelta 2019. 
Elokuvan päähenkilö on 6-vuotias suomalais-chileläinen poika nimeltä Aatos. Elokuvassa seurataan Aatoksen elämää monikulttuurisessa Molenbeekin kunnassa, joka sijaitsee Brysselin pääkaupunkialueella Belgiassa. Elokuvan keskeisenä teemana on uskonnon merkitys lapselle, uskontoon kasvaminen ja uskonnon vaikutus lapsen maailmankuvan muodostumiseen ja ystävyyssuhteisiin. 
Elokuva osallistui lukuisille kansainvälisille festivaaleille.
Nissanin vesistö

Nissanin vesistö (, vesistöaluetunnus 101) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Nissanin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 2 686 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Nissan. Joen kokonaispituus on 186 kilometriä ja se laskee Kattegatiin noin 1,3 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Nissanin vesistö sijaitsee Laganin vesistön (tunnus 98) ja Ätranin vesistön (tunnus 103) välissä ja sillä on näiden kanssa pitkät yhteiset vedenjakajat. Nissanin vesistön koillispäässä sijaitsevat laajat päävesistöt Götajoen vesistö (tunnus 108) ja Motalanvirran vesistö (tunnus 67). Sen alajuoksulla ovat naapureina, ensin eteläpuolella sijaitseva Fylleånin vesistö (tunnus 100) ja sitten luoteispuolella Suseånin vesistö (tunnus 102).
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (46,9 %), turve (20,4 %), kalliomaa (8,4 %), hiekka ja sora (2,6 %), multamaa (5,5 %), savimaa (1,3 %) ja jäätikköjokijäänteet (9,4 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (77,0 %), soita ja kosteikkoja (5,8 %), viljelymaita (6,9 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (2,3 %) sekä joutomaita (3,4 %). Näiden lisäksi on 4,6 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Nissan (joki)in virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 48,2 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 177 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 10,5 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 41 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 155 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 164 m³/s on mitattu helmikuussa 2002 ja pienin 5,8 m³/s elokuussa 1983. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 108 patoa, joista 2,2 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 32,4 miljoonaa kuutiometriä.
Nissanin pääuomassa on 13 vesivoimalaitosta: Slottsmöllan, Sperlingsholm, Oskarström nedre, Oskarström övre, Maredsfors, Nissaström, Fröslida, Nyebro, Hylte, Bölaryd, Gyllenfors ja Möllefors. Vesistön sivu-uomissa on vielä 18 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 55,3 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 228,1 gigawattituntia.
Harry Tilgmann

Paul Harald (Harry) Tilgmann (2. maaliskuuta 1904 Helsinki – 2. elokuuta 1974 Helsinki ) oli suomalainen Ruotsissa vaikuttanut keramiikkatehtailija.
Tilgmannin vanhemmat olivat Hermann Hildor Ferdinand Tilgmann (1862–1918) ja Alma Mathilda Sjöblom (1872–1919). Vanhemmat kuolivat Harry Tilgmannin ollessa 15-vuotias. Tällöin päätettiin että hän lähtisi joksikin aikaa merille ja palaisi sitten Suomeen hankkiakseen ammatillisen koulutuksen maanviljelysoppilaitoksessa. Tilgmann matkasi Australiaan ja tutustui siellä kehonrakennukseen osallistuessaan Life Save Guard Clubin toimintaan. Tilgmann palasi sitten Helsinkiin ja opiskeli täällä sairasvoimistelijaksi suorittaen tutkintonsa vuonna 1939. Saksalaissyntyinen valokuvaaja Heinrich Iffland otti vuonna 1933 Suomen Kuvalehteä varten valokuvasarjan kehonrakentaja Harry Tilgmannista.
Sotavuosien jälkeen Tilgmann muutti Ruotsiin 1945 ja toimi siellä urheiluhierojana. Hän alkoi vapaa-aikoinaan tehdä veistoksia puusta ja savesta ja kun nämä teokset alkoivat herättää kiinnostusta Tilgmann päätti vuonna 1948 jättää hierojan työn ja siirtyä valmistamaan keramiikkaesineitä. Hän muutti vaimonsa kanssa Göteborgin eteläpuolella sijainneeseen Utbynäsiin ja perusti sinne "Tilgmans Keramik"-nimisen yrityksen, jossa oli aluksi 16 työntekijää. Vuonna 1953 yrityksen palvelukseen tuli Puolasta pakolaisena tullut Marian Zawadzki, jonka kanssa Tilgmann alkoi käynnistää sgraffito-tekniikalla valmistettujen keramiikkaesineiden valmistusta. Näistä sekä eläinaiheisista esineistä tuli sitten Tilgmannin yrityksen tunnetuimpia tuotteita.
Vuonna 1957 Tilgmans Keramikille valmistui uusi tehdas Kortedalaan Göteborgin lähistölle ja yrityksessä oli tällöin 25 työntekijää. 1960-luvun puolivälissä työntekijöiden määrä nousi jo 80:een ja yritys perusti Sollebrunniin puolivalmisteita valmistaneen tytäryhtiön. Vuonna 1973 tuotteiden valmistus siirrettiin Ruotsista Irlantiin ja tämän jälkeen tuotteet tulivat puolivalmisteina Londonderrystä Göteborgiin, jossa ne viimeisteltiin 15 työntekijän voimin. Valmistustoiminta päättyi kuitenkin pian Harry Tilgmannin kuoltua elokuussa 1974. Vuonna 1987 Harry Tilgmannin miniä Marianne Tilgmann käynnisti keramiikan valmistuksen uudelleen Göteborgissa nimellä "Marianne Tilgman Keramik". Tämän yrityksen toiminta päättyi kuitenkin jo 1990-luvun puolivälissä ja se poistettiin Ruotsin kaupparekisteristä vuonna 2009.
Harry Tilgmannin vanhempi sisar oli oopperalaulaja ja laulupedagogi Pia Ravenna (oik. Hjördis Sophie Tilgmann).
Suseånin vesistö

Suseånin vesistö (, vesistöaluetunnus 102) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Suseånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 450 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Suseån, jonka pituus on noin 40 kilometriä. Pääuoman kokonaispituus on 61 kilometriä ja se alkaa pienestä Övrebölesjönista . Joki laskee mereen yli 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Suseånin vesistö jää yksin kahden sitä paljon isomman päävesistön Nissanin vesistön (tunnus 101) ja Ätranin vesistön (tunnus 103) väliin. Merenrannikolla sen lähialueella on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-alakin on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (45,7 %), turve (12,8 %), kalliomaa (8,1 %), hiekka ja sora (3,5 %), multamaa (13,3 %), savimaa (10,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (4,4 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (65,1 %), soita ja kosteikkoja (2,8 %), kalliomaita (0 %), jäätiköitä (0 %), viljelymaita (23,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,5 %) sekä joutomaita (5,8 %). Näiden lisäksi on 1,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Suseånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 9,09 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 54,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,87 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 7,4 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 48 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 35,6 m³/s on mitattu helmikuussa 2002 ja pienin 0,4 m³/s syyskuussa 1981. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 14 patoa, joilla ei säännöstellä jokien virtaamia.
Suseånin pääuomassa on neljä vesivoimalaitosta: Boberg, Berte Qvarn, Mostorps gård ja Semb. Voimaloiden yhteisteho on 0,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 3,6 gigawattituntia.
Ätranin vesistö

Ätranin vesistö (, vesistöaluetunnus 103) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Ätranin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 3 342 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Ätran, jonka pituus on 243 kilometriä. Joki laskee Kattegatiin noin 1,61 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Ätranin vesistö sijaitsee kahden pitkän päävesistön Nissanin vesistön (tunnus 101) ja Viskanin vesistön (tunnus 105) välissä, mutta sen koillispuolelle jää vielä tilaa Götajoen vesistölle (tunnus 108). Ätranin vesistön alajuoksulla sijaitsee pieni päävesistö Suseånin vesistö (tunnus 102), jonka vedenjakaja seuraa sitä lähes merenrannikolle asti. Ätranin vesistön alajuoksulla Viskanin vesistö vaihtuu luoteispuolella sijaitsevaan Himleånin vesistöön (tunnus 104). Merenrannikolla sijaitsee joensuun ympäristössä mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on lähes Suseånin vesistön kokoinen.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (41,7 %), turve (14,7 %), kalliomaa (16,5 %), hiekka ja sora (2,4 %), multamaa (10,8 %), savimaa (3,2 %) ja jäätikköjokijäänteet (4,8 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (69,7 %), soita ja kosteikkoja (3,8 %), viljelymaita (14,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,6 %) sekä joutomaita (5,1 %). Näiden lisäksi on 5,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Ätranin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 59,8 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 196 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 15,7 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 51 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 170 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 187,7 m³/s on mitattu helmikuussa 1990 ja pienin 12,7 m³/s syyskuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 131 patoa, joista 7,0 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 127,6 miljoonaa kuutiometriä.
Ätranin pääuomassa on 13 vesivoimalaitosta: Herting, Ätrafors, Yngeredsfors, Bällforsen, Skogsforsen, Skåpanäs, Axelfors, Ljungafors, Timmele Kvarn, Plate Såg, Flata kvarn, Basta Kvarn ja Träbena kvarn. Vesistön sivu-uomissa on vielä 13 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 70,2 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 244,8 gigawattituntia.
Hippie trail

Hippie trail on reitti joka sai alkunsa 1950-luvun puolivälissä jolloin omatoimimatkustajat suuntasivat sitä kautta maasto- tai pakettiautoilla seikkailemaan, kiipeilemään vuorille tai suorittamaan tieteellisiä tutkimuksia. Tuohon aikaan lentomatkailusta ei ollut tullut vielä yleistä ja se oli kohtuuttoman kallista ja lentoreittejä ei juurikaan ollut. Sen vuoksi matkailu reitillä lisääntyi.
Ensimmäiset hippiliikkeeseen kuuluvat tulivat reitille vuoden 1967 jälkeen ja kun Beatlesit ja Yoko Ono vierailivat Intiassa vuonna 1968 kasvoi reitin suosio ja kesti 1970-luvun lopulle asti. Reitti alkoi Euroopasta ja kulki useimmiten Iranin, Afghanistanin, Pakistanin, Intian ja Nepalin halki, päättyen yleensä Goalle, Kathmanduun tai Bangkokiin.
Hipit suosivat reitillä mahdollisimman halpaa matkustamista ja yöpyivät majataloissa jotka olivat matkaa tekevien länsimaalaisten suosiossa. Reitin varrella oli myös kahviloita ja ravintoloita joissa hipit verkostoituivat keskenään. Hipit olivat läheisemmässä suhteessa paikallisväestön kanssa kuin tavalliset turistit.
Hippie trail lakkasi olemasta 1970-luvun lopussa, kun Iranin vallankumouksen ja Afganistanin sodan vuoksi länsimaalaiset eivät enää voineet matkustaa reittiä.
Aiheesta muualla.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1880

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1880 järjestettiin 2. marraskuuta 1880. Vaalit voitti republikaani James Garfield haastajanaan demokraatti Winfield Scott Hancock. Garfield sai äänestyksessä 214 valitsijamiestä Hancockin 155 valitsijamiesääntä vastaan.
Ehdokkaat.
Ennen vuoden 1880 vaaleja molemmat puolueet etsivät innokkaasti omaa johtohenkilöä, sillä Rutherford B. Hayes oli luvannut toimia presidenttinä vain yhden toimikauden.
Republikaanisen puolueen sisällä elänyt Stalwart-liike kannatti Ulysses S. Grantin uudelleenvalintaa kolmannelle presidenttikaudelle. Republikaanien sisällä syntyi Grantin vastainen ryhmittymä, joka yhdistyi James Garfieldin ympärille, joka voitti myöhemmin ehdokkuuden. Garfieldin varapresidenttiehdokkaaksi valittiin stalwartien tukema entinen tullivirkailija Chester A. Arthur. Garfield hyväksyi vastahakoisesti hänen valintansa varapresidenttiehdokkaaksi, koska hän tiesi tarvitsevansa stalwartien tuen voittaakseen.
Yksi demokraattisen puolueen puhutuimmista nimistä oli puolueen edellinen ehdokas Samuel J. Tilden. Tilden kuitenkin ilmoitti, ettei hän asetu ehdokkaaksi. Winfield Scott Hancock voitti ehdokkuuden ja varapresidenttiehdokaaksi valittiin William H. English.
Vaalikampanja.
Republikaanit korostivat vahvempaa tullipolitiikkaa hillitsemään ulkomaista kilpailua talousmarkkinoilla, kun taas demokraatit rennompaa. Hancock väitti lokakuussa pidetyssä sanomalehtihaastattelussa pitävänsä tullipoliitiikkaa ”paikallisena kysymyksenä”, joka näytti korostavan hänen poliittisen kokemuksensa puutetta. Garfield taas piti matalaa profiilia vaalikampanjan aikana.
Molemmat puolueet kannattivat julkishallinnon uudistamista ja molemmilla oli esillä tavoite rajoittaa kiinalaisten maahanmuuttoa.
Himleånin vesistö

Himleånin vesistö (, vesistöaluetunnus 104) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Himleånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 201 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuoman alaosuuden muodostaa sen 27 kilometriä pitkä nimikkojoki Himleån, jonka lähdejärviä ovat Stora Neten ja Lilla Neten. Vesistön pääuoman kokonaispituus on 34 kilometriä .Joki laskee Kattegatiin alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Himleånin vesistö on pieni päävesistö ja siksi se jääkin rannikolla kahden suuremman Ätranin vesistön (tunnus 103) ja Viskanin vesistön (tunnus 105) väliin. Näiden lisäksi sitä ympäröivät mereen laskevien ojien ja purojen pienet valuma-alueet, joiden yhteispinta-ala on Himleånin vesistöä suurempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (21,6 %), turve (4,4 %), kalliomaa (19,0 %), hiekka ja sora (5,3 %), multamaa (20,8 %), savimaa (23,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (38,7 %), soita ja kosteikkoja (0,5 %), viljelymaita (43,9 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (3,5 %) sekä joutomaita (10,5 %). Näiden lisäksi on 3,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Himleånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,05 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 24,5 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,35 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 2,7 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 19 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 15,4 m³/s on mitattu joulukuussa 1999 ja pienin 0,2 m³/s elokuussa 1995. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot.
Viskanin vesistö

Viskanin vesistö (, vesistöaluetunnus 105) muodostuu Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin laskevan Viskanin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 2 202 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Viskan. Joen pituus on 142 kilometriä ja laskee Kattegatiin noin 1,11 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Viskanin vesistö sijaitsee Ätranin vesistön (tunnus 103) ja sitä paljon suuremman Götajoen vesistön (tunnus 108) välisessä taskussa, jossa sijaitsee Rolfsånin vesistö (tunnus 106) lisäksi kolmaskin päävesistö. Sillä on Ätranin vesistön kanssa pitkä yhteinen vedenjakaja, mutta sen alajuoksulla se vaihtuu Himleånin vesistöksi (tunnus 104). Viskanin keskivaiheella Götajoen vesistö vaihtuu Rolfsånin vesistöön. Alajuoksulla on Viskanin pohjoispuolella joensuun ympäristössä mereen laskevien ojien ja purojen valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on kohtalaisen suuri.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (30,7 %), turve (11,0 %), kalliomaa (34,3 %), hiekka ja sora (2,5 %), multamaa (8,6 %), savimaa (5,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (68,7 %), soita ja kosteikkoja (2,5 %), viljelymaita (13,9 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (3,3 %) sekä joutomaita (5,8 %). Näiden lisäksi on 5,7 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Viskanin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 41,7 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 154 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 8,53 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 35,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 156 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,2 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 151,1 m³/s on mitattu helmikuussa 1990 ja pienin 5,9 m³/s elokuussa 1984. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. 
Vesivoima.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 91 patoa, joista 9,4 % säännöstellään vesistön jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 121,5 miljoonaa kuutiometriä.
Viskanin pääuomassa on 13 vesivoimalaitosta: Kullagård, Kungsfors, Kinnaström, Stämmemad, Rydal, Viskafors, Rydboholm, Kröklingsfors, Gingri, Vasse, Hulta, Haby ja Strömmen. Vesistön sivu-uomissa on vielä 9 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 22,4 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 65,7 gigawattituntia.
Betyyli

Betyyli on antiikin maailmassa tunnettu pyhä kivi, joka itse oli jumala tai jossa jumala asui. Kreikaksi se on "Baitylos" () ja latinaksi "Baetylus", mutta sana tulee alun perin hepreasta, missä "Beith-El" tarkoitti ”Jumalan taloa”. Kiven palvonta tunnetaan nimellä ”litolatria”.
Antiikin tunnetuimpiin kuuluva betyyli oli Apollonin temppelissä Delfoissa, missä sijaitsi kartionmuotoinen pyhä kivi "omfalos" eli maailman napa. Se oli muinainen meteoriitti. Kiven palvonta Roomassa liittyi Kybelen kulttiin. Vuonna 204 eaa. Pergamonin kuningas Attalos I luovutti roomalaisten lähetystölle fryygialaisen hedelmällisyyden ja elinvoiman jumalattaren Kybelen pyhän kiven, joka tuotiin Roomaan. Palatiumin kukkulalle rakennettiin Kybelelle oma temppeli.
"Vanhassa Testamentissa" kivi liittyy Jaakobin uneen. Jumala lupasi tälle unessa perintöosaksi maan, jolla hän lepäsi. Raamattu kertoo: ”Aamun valjettua Jaakob otti kiven, joka hänellä oli ollut päänalusenaan, pystytti sen patsaaksi ja vuodatti sen päälle öljyä. Hän antoi paikalle nimen Betel”. Myös tässä sana tarkoitti Jumalan taloa. 
Tarina Jaakobin unesta muuttui Lähi-idän arabeille tärkeäksi jo varhain Volker Poppin numismaattisen tulkinnan mukaan. Sen mukaan kalifi Abd al-Malik oli antanut lyödä 600-luvun lopulla kolikoita, joiden aiheena oli Jaakobin päänalusestaan pystyttämä kivipatsas, "Yegar Sahaduta" eli ”todistuskivi”. Se todisti Jumalan liitosta Jaakobin kanssa. Kivipatsas korvasi al-Malikin kolikoissa ristiaiheen ja esitti tällöin liittosopimusta Jumalan kanssa.
Betyylien palvonta oli yleistä muinaisessa Petrassa, joka nykyään sijaitsee Jordaniassa. Kaaban musta kivi kuuluu myös antiikin betyyleihin. Islaminuskon tiukan yksijumalaisuuden takia se ei kuitenkaan ole palvonnan kohde.
Alttaria pidetään betyylin myöhempänä kehitysvaiheena
Terell Stafford

Terell Lamark Stafford (s. 25. marraskuuta 1966 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen jazztrumpetisti.
Stafford varttui Illinoisissa sekä Marylandissa ja valmistui Marylandin yliopistosta. Hän suunnitteli alun perin uraa klassisena trumpetistina ja alkoi vasta opiskeluaikanaan siirtyä jazziin. Hän tuli tunnetuksi viisivuotisesta esiintymisestään ja levyttämisestään Bobby Watsonin Horizon-kvintetin kanssa. Lisäksi hän on soittanut muiden muassa Herbie Mannin, Shirley Scottin ja Kenny Barronin kanssa. Ensimmäisen albuminsa oman kokoonpanonsa johdossa Stafford levytti Candid Recordsille vuonna 1995. Hän on johtanut myös yliopistojen yhtyeitä. Stafford on johtanut Templen yliopiston jazzopintoja.
Rauta(III)oksalaatti

Rauta(III)oksalaatti eli ferrioksalaatti Fe2(C2O4)3 on rauta- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään valokuvauskemikaalina ja muiden rautayhdisteiden valmistamiseen.
Huoneenlämpötilassa rauta(III)oksalaatti on keltaista kiteistä ainetta. Se esiintyy myös tetrahydraattina Fe2(C2O4)3·4 H2O ja heksahydraattina Fe2(C2O4)3·6 H2O. Yhdiste liukenee veteen ja myös happoliuoksiin. Kuumennettaessa se hajoaa rauta(II)oksidiksi, rauta(III)oksidiksi, raudaksi, hiilidioksidiksi, hiilimonoksidiksi ja hapeksi.
Rauta(III)oksalaattia voidaan käyttää amorfisten rauta(III)oksidi Fe2O3 nanopartikkeleiden valmistuksessa ja rauta-litium yhdistelmää käyttäviä litiumioniakkuja varten.