Jalkaväkirykmentti 23 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 23 (JR 23) oli 5. divisioonan Suomen maavoimien yksikkö jatkosodassa, jonka perusti Etelä-Hämeen sotilaslääni.
Perustaminen.
Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Taival.
Hyökkäys- ja asemasotavaihe.
JR 23 osallistui sodan alussa 9. heinäkuuta kärkijoukkona Korpiselän ja sen jälkeen Jalovaaran valtaukseen ja Lunkulansaaren maihinnousun torjuntaan. Syyskuun
alussa JR 23 oli kärkijoukkona Tuuloksen läpimurtohyökkäyksessä, ja sen jälkeen lempääläiset olivat kärkijoukkona valtaamassa räjähdysaineilla panostettua Syvärin voimalaitosta 14. syyskuuta.
Voimalaitoksen valtauksessa rykmentti oli yhteensä kahdeksan vuorokautta taisteluissa ilman lepoa. Hyökkäysvaiheessa joukkoja vaihdeltiin ja välillä oltiin levossa, välillä taistelussa. Jokainen jalkaväkijoukko oli joskus kärkijoukkona tai etulinjassa, mutta sodassa ei ollut turvassa takalinjoillakaan.
Asemasotavaiheessa Syvärillä JR 23 oli torjumassa Segežan hyökkäystä lokakuussa 1941 ja Shemenskin hyökkäystä huhtikuussa 1942. Rykmentti oli ollut mukana seitsemässä kovassa
taistelussa. Näiden jälkeen rykmentti sai olla vaarattomammissa tehtävissä vuoden 1944 kesäkuuhun, jolloin alkoi venäläisten suurhyökkäys.
Komentaja vaihtui- Neuvostoliiton suurhyökkäys Syvärillä 1944.
Kesäkuussa 1942 vaihtui 5.divisioonan komentaja. Eversti Ilmari Karhu siirtyi Aunuksen ryhmän esikuntapäälliköksi ja kenraalimajuri Kustaa Tapolasta tuli komentaja sodan loppuun asti. Kustaa Tapolan aikana divisioonan tunnukseksi tuli ilves ja sitä alettiinkin kutsua Ilvesdivisioonaksi.
Neuvostoliiton suurhyökkäys Syvärillä alkoi 21. kesäkuuta 1944, tasan kolme vuotta siitä, kun Lempäälästä oli lähdetty junaan. Venäläiset olivat valmistelleet Syvärin ylityksen ja massiivisen hyökkäyksen huolella. Tykistövalmisteluun oli käytettävissä noin 1500 tykkiä ja kranaatinheitintä. Keskimääräinen asetiheys oli 130 tykkiä tai heitintä/rintamakilometri. Maavoimia tuki noin 600 lentokonetta. Pioneerijoukoille oli annettu vaikea tehtävä. Niiden ei ollut määrä turvata ainoastaan Syvärin ylimeno, vaan taattava joukkojen eteneminen myös metsien, soiden ja järvien peittämillä alueilla. Koska suomalaisten puolustusasemaan sisältyi runsaasti linnoituslaitteita, määrättiin tykistökeskityksen pituudeksi 3 tuntia 32 minuuttia. Keskitys olikin Karjalan Rintaman mittavin, ja joidenkin lähteiden mukaan Neuvostoliiton koko toisen maailmansodan mittavin. Osa suomalaisten puolustusjoukoista oli siirretty Karjalankannakselle.
5. Divisioona ja sen mukana I/23 eli lempääläisten pataljoonasta muodostettu Er.P 15 oli rintamavastuussa voimalaitoksen alapuolella Lotinanpellon lohkolla, jossa oli suurhyökkäyksen painopiste. Vastaan laitettiin, mutta ylivoima oli liian suuri. Kustaa Tapola kertoo esimerkkinä suomalaisen sotilaan velvollisuudentunnosta ja uhrivalmiudesta niistä viidestä konekiväärimiehestä, jotka suurhyökkäyksen alkaessa kukin vuorollaan kaatuivat saman konekiväärin ampujina.
Niiden miesten, jotka säilyivät hengissä, oli lähdettävä alkaneen ylivoimaisen hyökkäyksen alta kohti PSS-asemaa. Tämän jälkeen Er.P
15 ja muut kootut joukot joutuivat torjumaan venäläisten maihinnousua Tuuloksessa. Tuuloksen jälkeen siirryttiin Vitelen ja Tulemajoen taisteluiden kautta U-asemaan Nietjärvelle. Täällä 5. Divisioona kävi Aunuksen kannaksen raskaat ja ratkaisevat torjuntataistelut 15-17.7.1944. Näin estettiin venäläisten pääsy Laatokan länsipuolitse suomalaisten selustaan Karjalankannakselle.
Lakkauttaminen.
Rykmentti nimettiin uudelleen 14. huhtikuuta 1944 Taisteluosasto 23:ksi, mikä lakkautettiin 1. heinäkuuta 1944. Osa osaston yksiköistä liitettiin Rajajääkäriprikaatiin.