Helluntaiherätys Suomessa

Suomalaiseen helluntaiherätykseen laskettiin vuoden 2019 lopussa kuuluvan yhteensä 275 suomen- ja ruotsinkielistä helluntaiseurakuntaa. Vuoden 2024 lopussa seurakuntien yhteenlaskettu jäsenmäärä oli 44 038 henkilöä. Lapset mukaan laskettuna helluntaiherätykseen lasketaan kuuluvan noin 70 000 ihmistä. Helluntaiherätyksen rakenteelle on ominaista paikallisseurakuntien itsenäisyys ja suuri osa seurakunnista toimii kirkkokuntiin järjestäytymättöminä yhdistyksinä. Vuonna 2002 perustettuun Suomen Helluntaikirkkoon kuului 82 jäsenseurakuntaa.
Helluntaiherätys saapui Suomeen norjalaisen metodistipastori Thomas Ball Barrattin ansiosta. Barratt vieraili Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 1911. Helluntailiikkellä on ollut voimakkaita kasvukausi 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä, sotien jälkeisenä aikana sekä 1970-luvun lopulla Niilo Yli-Vainion uudenlaisen julistustyylin myötä. 1980- ja 1990-luvuilla helluntailaisuuden painopiste siirtyi kaupunkeihin ja maakuntakeskuksiin.
Suomen suurin helluntaiseurakunta on Helsingin Saalem, johon kuuluu noin 3 500 jäsentä. Yhteensä Suur-Helsingin helluntaiseurakuntiin kuuluu noin 7 000 jäsentä. Muita suuria helluntaiseurakuntia ovat muun muassa Tampereen, Turun, Jyväskylän, Seinäjoen, Lahden, Oulun ja Kuopion seurakunnat. Suuria, yli tuhannen jäsenen helluntaiseurakuntia on kuusi. Lähimpänä tuhannen jäsenen rajaa olivat vuoden 2025 vaihteessa pääkaupunkiseudun Malmin Saalem-seurakunta sekä Korson helluntaiseurakunta. Noin kaksi kolmasosaa helluntaiseurakunnista on pieniä, alle sadan jäsenen seurakuntia.
Suomen helluntaiherätys tekee laajaa lähetystyötä ja toimii 47 maassa Euroopassa, Aasiassa ja Itä-Afrikassa. Lähetystyöstä vastaa Fida International, joka tarjoaa lisäksi myös humanitaarista apua ja tekee kehitysyhteistyötä. Suomalaisen helluntaiherätyksen lehtiä ovat muun muassa "Ristin Voitto" ja "Hyvä Sanoma" sekä ruotsinkielinen "Livet". Aikaisemmin liike on julkaissut myös "Maailman Ääret -"lehteä. Helluntaiherätyksen tunnetuin tapahtuma on kesäisin Keuruulla järjestettävä Juhannuskonferenssi. Suomen helluntaiherätys vastaa myös Iso Kirja -kansanopiston toiminnasta.
Suomen ruotsinkielisillä seurakunnilla on läpi historian olleet tiiviit yhteydet Ruotsiin. Vuosien varrella monet seurakuntien johtajista ovat olleet Ruotsista ja saarnaajat ovat toimineet molempiin suuntiin. Kirjakustantamo "Taborförlaget" toimi vuosien ajan myös yhdyssiteenä Ruotsin ja Suomen välillä.
Oppi.
Helluntaiherätyksen alkaessa vaikuttaa Suomessa tavoitteena oli tuoda (tai palauttaa) liikkeelle ominainen näkemys alkukristillisyydestä kaikkiin kristillisiin kirkkokuntiin, mutta usein tällainen ajatus kohtasi vastustusta. Siksi helluntaiherätys päätyi perustamaan itsenäisiä paikallisseurakuntia, jotka toimivat yhdistyspohjalta. Seurakuntien taustalla toimii uskonnollisia yhdistyksiä, jotka vastaavat seurakuntien hallinnollisista ja taloudellisista asioista osana paikallisseurakunnan seurakuntarakennetta. 
Opillisesti Suomen helluntaiherätys on lähinnä yksi haara maailmalla vallitsevista suuntauksista. Pohjois-Amerikassa vaikuttava Assemblies of God on neljän suurimman haaran joukkoon kuuluva ja on opillisesti lähinnä Suomen Helluntaiherätystä. Suomessa helluntaiherätyksen opin on usein kuvailtu sisältävän uskosta vanhurskauttamisen luterilaisilta, pyhityksen metodisteilta, kastekäsityksen baptisteilta ja omanaan opin Pyhästä Hengestä. Jos kuitenkin luterilainen uskosta vanhurskauttaminen määritellään Tunnustuskirjojen ja Martti Lutherin mukaan, helluntailainen uskosta vanhurskauttamisen oppi eroaa monella tavalla luterilaisesta, koska usko käsitetään näissä opinsuunnissa eri tavalla.
Henkilökohtainen usko.
Helluntailiikkeen teologian mukaan jokaisella ihmisellä voi ja tulee olla henkilökohtainen suhde Jumalaan. Se syntyy, kun uskoo Jeesukseen ja hänen sovituskuolemaansa, mitä helluntaiseurakunnissa kutsutaan uskoontuloksi. Uskoontulo voi olla tiettynä hetkenä tapahtunut kokemus tai pitkäaikainen prosessi.
Uskovien kaste.
Helluntailiikkeen opin mukaan uskoontullut ihminen kastetaan seurakunnassa upottamalla, ja hän liittyy samalla paikallisen seurakunnan jäseneksi. Helluntaiherätyksessä nähdään tärkeäksi, että jokainen uskova saa kokea myös Pyhän Hengen kasteen henkilökohtaisesti. Se on yleensä tunnepitoinen kokemus, johon liittyy usein kielilläpuhumisen armolahjan saaminen.
Historia.
Mielenkiinto helluntailaisuutta kohtaan heräsi Suomessa, kun "Kotimaa"-lehti julkaisi raportteja Thomas Ball Barrattin Tukholman kokouksista. Barratt piti kokoussarjan Suomessa, helluntaiherätyksen "äidiksi" kutsutun Hanna Castrénin kotona vuonna 1911. Toimittaja Pekka Brofeldt raportoi kokouksista "Kotimaa"-lehdessä ja alkuvaiheessa hänestä muodostui liikkeen "isähahmo". Ensimmäinen helluntaiseurakunta perustettiin Helsingissä vuonna 1915. Vuonna 1920 vakiintunutta seurakuntajärjestystä kannattaneesta helluntaiherätyksestä jakautui vapaata järjestäytymistä ja avointa ehtoollisyhteyttä kannattanut Helluntaiystävät. Vuonna 1960 pääliikkeestä erkani Vapaa helluntaiherätys, joka palasi liikkeeseen vuonna 1980.
Helluntaiherätyksen Suomeen tuonut Thomas Ball Barratt oli alkuun lapsikasteen kannalla. Niin sanottu uskovien kaste vakiintui pohjoismaalaiseen helluntaiherätyksen oppiin Tukholman Filadelfia-seurakunnan pastori Lewi Pethruksen kautta, joka toi herätykseen selvemmin baptistisen vaikutuksen.
1940- ja 1950-luvut olivat helluntailiikkeen voimakkaan kasvun aikaa. Voimakas julistus ja hengellinen sanoma vetosivat vakavien sota-aikojen jälkeen. Julistus ja kansaan vetoava musiikki siivittivät liikettä käytännössä koko maahan. Ajan julistuksessa korostui herättely ja henkilökohtaiseen uskoonratkaisuun johdattaminen. Seurakuntarakenne perustui paikkakunnittain perustettuihin seurakuntiin, joiden toiminnasta vastasi usein rukoushuoneyhdistykset. Neuvostoliiton varjossa eläminen vaikutti seurakuntien ilmapiiriin ja pyhityskäsitys vahvistui. Samalla seurakuntien tavoittavuus ulospäin heikkeni.
1960- ja 1970-luvulla liikkeessä tehtiin voimakkaasti evankelioivaa työtä ja siihen haettiin uusia toimintamuotoja. Aikakauden esimerkkejä olivat teetupatoiminta sekä kouluissa tapahtuva opetustyö. Sisäisessä opetuksessa korostettiin enemmän kristityiltä edellytettyä elämäntapaa ja moraalia.
1970- ja 1980-luvun vaihde oli helluntaiherätyksessä ylivainiolaisen herätyksen aikaa ja herätys kasvoi voimakkaasti. Kasvun johtohahmo oli karismaattinen saarnamies Niilo Yli-Vainio. Evankeliumia julistettiin myönteisesti ja saarnoissa tuotiin rohkaisua ja toivoa. Yli-Vainion toiminnan seurauksena jäsenmäärä on tästä lähin lisääntynyt ja julistustoiminta vaikutti koko liikkeeseen positiivisesti. Ilmapiirin vapautuessa seurakuntien jäsenmäärät kääntyivät kasvuun ja Yli-Vainion herätyksen perintönä rakennettiin useita uusia rukoushuoneita.
1980-luvulta lähtien väestö alkoi Suomessa kaupungistua ja samalla herätysliikkeen painopiste siirtyi maakuntakeskuksiin. Tämä vaikutti samalla merkittävästi seurakuntakulttuuriin ja uusien ihmisten tavoittamiseen. Vuosituhannen vaihteessa seurakuntien julistustyö muuttui ammattimaisemmaksi ja mediatyön merkitys on noussut. Helluntaiseurakunnat ovat hakeutuneet aktiivisesti yhteistyöhön yhteiskunnan muiden toimijoiden kanssa. Liikkeessä on korostettu entistä enemmän teologian merkitystä. 2000-luvulla myös seurakunnat ovat panostaneet ammattimaiseen johtajuuteen ja ulospäin suuntautumiseen.
Vuonna 2003 helluntailaisuuden piirissä oli kastetut jäsenet ja perhekunnat mukaan lukien yli 100 000 ihmistä. Vuonna 2003 osa helluntaiseurakunnista järjestäytyi Suomen Helluntaikirkko -nimiseksi yhdyskunnaksi. Valtaosa helluntaiseurakunnista ei ole kuitenkaan liittynyt mukaan järjestöön. 2000- ja 2010-luvulla seurakuntakulttuuria on edelleen uudistettu ja pyritty tarkoituksenmukaistamaan seurakuntien toiminta- ja johtajuuskulttuuria. Tällaisista helluntailaisia tai helluntailaistaustaisia seurakuntia ovat muun muassa Station Jokela, Tampereen helluntaiseurakunta, Fila Church Helsinki, Seinäjoen helluntaiseurakunta ja Houm Church.
Hallinto.
Paikallisseurakunnat.
Helluntaiherätykselle on ominaista seurakuntien itsenäisyys. Organisoitumistapa perustuu opilliseen näkemykseen seurakunnasta alkuseurakunnan esimerkin mukaisesti, jonka yläpuolella ei ole kirkkorakennetta tai valtakunnallista organisaatiota. Liikkeessä on alkuajoista lähtien pidetty yllä opetusta, jonka mukaa "Uusi testamentti" ei tunne muuta kirkkorakennetta kuin paikalliset seurakunnat.
Seurakunnat ovat toimineet koko 1900-luvun paikallisina yhteisöinä. Käytännön tarpeet ovat kuitenkin aiheen järjestää erilaisia valtakunnallisia rakenteita. 2000-luvulla ajattelutapa on jonkin verran muuttunut ja liikkeessä on nähty myös yhteisten rakenteiden ja seurakuntien yhteistyön hyödyt sekä tarve sitoutua yhteisesti sovittuihin periaatteisiin, oppeihin ja käytäntöihin.
Syyspäivät ja veljespäivät.
Seurakuntien opillisen yhtenäisyyden ylläpitämiseksi helluntailiike on järjestänyt vuosittain "Syyspäivät", jotka aikaisemmin tunnettiin Talvipäivinä. Epävirallisesta järjestäytymistavasta huolimatta syyspäivät on tehnyt merkittäviä linajuksia ja päätöksiä. Työntekijät ja vastuunkantajat ovat kokoontuneet maakunnittain veljespäiville, joilla on käsitelty maakunnan seurakuntien yhteisiä asioita. 1990-luvulla talvipäivien toimeksiannosta ryhdyttiin pohtimaan muun muassa mahdollisuuksia järjestäytyä valtakunnallisesti uskonnolliseksi yhdyskunnaksi.
Suomen Helluntaikirkko.
Vuonna 2002 Suomen uskonnonvapauslain uudistuksen ohella perustettiin Suomen Helluntaikirkko (uskonnollinen yhdyskunta). Yhdyskuntamalli toimii Suomen Helluntaiherätyksessä helluntaiseurakuntien yhdistysten rinnalla, joten osa helluntailaisista kuuluu Helluntaikirkkoon (jäseniä vuoden 2014 syyskuussa 8 011) ja osa helluntaiseurakuntien jäsenyhdistyksiin (jäseniä vuoden 2014 syyskuussa 38 389). Helluntaikirkko ja sen seurakunnat ovat osa Suomen Helluntaiherätystä, kuten muutkin siinä itsenäisesti toimivat helluntaiseurakunnat. Suomessa on noin 250 helluntaiseurakuntaa. Lisäksi suomenkielisiä helluntaiseurakuntia löytyy muun muassa Yhdysvalloista, Australiasta, Espanjasta, Kanadasta ja Ruotsista. 
Helluntaikansa ja Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakunnat.
Helluntaikirkon muodostuminen on aiheuttanut Suomen Helluntaiherätyksen sisällä pitkäaikaista kiistaa ja jakaantumista. Uuden uskonnollisen yhdyskunnan syntymisen johdosta Suomen Helluntaiherätys muodostuu tätä nykyä kolmesta eri seurakuntasuuntauksesta, joiden raja kulkee seurakuntatasolla. Suuntaukset ovat ”helluntaikirkkolaisuus”, ”helluntaikansalaisuus” ja ”Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakunnat”. Kovimmat ristiriidat ja jakaantumiset ovat muodostuneet kirkollisesti järjestäytyneen Helluntaikirkon ja vanhoillisempaa helluntailaisuutta edustavan Helluntaikansan välillä.
Helluntaikansan ja Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakunnat järjestäytyvät ja toimivat itsenäisinä ja tasavertaisina paikallisseurakuntina helluntailiikkeessä. Helluntaikirkon seurakunnat järjestäytyvät sille määritetyn yhdyskuntamallin- ja järjestyksen mukaisesti omana yhteisönä Suomen Helluntaiherätyksessä. Vaikka Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisussa "Muutosten keskellä - Suomen evankelis-luterilainen kirkko vuosina 2000–2003" todetaan Helluntaikirkon olevan uudelleenorganisoitunut helluntaiherätys, ei tätä näkemystä ole hyväksytty Helluntaikansan eikä Suomen Helluntaiherätyksen helluntaiseurakuntien keskuudessa. Näin ollen Helluntaikirkosta ei ole muodostunut toiminnallisesti, rakenteellisesti eikä hallinnollisesti synonyymiä Suomen Helluntaiherätykselle. Suomen Helluntaiherätys jatkaa toimintaansa edelleen protestanttisena historialtaan yhtenäisenä liikkeenä Suomessa, johon kuuluvat kaikki kolme edellä mainittua seurakuntasuuntausta toistaiseksi.
Toiminta.
HYRY-yhteisöt.
Suomalaisen helluntaiherätyksen sisällä toimivat HYRY-yhteisöt ovat koko herätyksen yhteisiksi toimijoiksi hyväksyttyjä rekisteröityjä yhteisöjä. HYRY-yhteisöiksi hyväksyttyjä yhteisöjä ovat Aikamedia, Avainmedia, Elämä ja Valo, Evankelistakoti, Fida International, Finlands svenska pingstmission, Helluntaiseurakuntien musiikki, Helluntaiseurakuntien työntekijät HELP, Hyvä Sanoma, Iso Kirja ja Kristillinen alkoholisti- ja narkomaanityö.
Lähetystyö.
Suomalaiset helluntailaiset ovat aktiivisia lähetystyössä. Lähetystyön keskusjärjestönä toimii Fida International. Fida on lähettimäärältään Suomen suurin lähetys- ja kehitysyhteistyöjärjestö. Se on myös Euroopan suurin helluntaiherätykseen pohjautuva lähetysjärjestö.
Koulutus.
Raamattukoulutus alkoi jo helluntaiherätyksen alkuvuosina. Seurakunnissa järjestettiin lyhyitä kursseja 1920-luvulta alkaen. Oman oppilaitoksen tarve oli pitkään esillä ja kiinteä raamattuopisto perustettiin ja aloitti toimintansa Paimiossa vuonna 1952. Koulutus oli tarkoitettu erityisesti julistustehtävissä toimiville sekä muille seurakunta-aktiiveille. Raamattuopisto siirtyi Hattulan Katinalaan vuonna 1958 ja edelleen Keuruulle vuonna 1991. Nykyisin raamattuopisto toimii Iso Kirja-opiston nimellä.
Iso Kirja sai kansanopiston oikeudet vuonna 1995 ja sen toiminta on laajentunut käsittämään teologista koulutusta sekä monia seurakuntatoiminnan alueita. Opistossa on mahdollista suorittaa seurakuntatyön peruskoulutuksen lisäksi korkeakoulutasoisia maisteritutkintoja teologiasta yhteistyöyliopistojen hyväksymissä ohjelmissa. Ison Kirjan opiskelijat ovat tuottaneet opinnäytetöinä huomattavan määrän teologista tutkimuksia, jossa on käsitelty raamatuntulkinnallisia kysymyksiä, opillisia linjauksia sekä erilaisia käytännöllisen teologian aiheita.
Jäsenet.
Vuonna 1950 Suomen helluntaiherätykseen kuului 15 300 jäsentä ja jäsenmäärä kasvoi 29 600 jäseneen 1970-luvun alkuun mennessä. Vuonna 1985 seurakuntia oli yhteensä 191 ja jäseniä 42 500. Seurakuntien määrä on kasvanut Suomessa jatkuvasti. Vuonna 2020 suomen- ja ruotsinkielisiä helluntaiseurakuntia oli kaikkiaan 265 ja jäseniä 44 371.
Helluntaiherätyksen jäsenten joukosta on noussut myös eräitä julkisuuden henkilöitä, kuten Mika Poutala, Toimi Kankaanniemi, Sari Essayah, Keijo Leppänen, Mika Niikko sekä McLaren-formulatallin lääkärinä toiminut Aki Hintsa ja hänen tyttärensä, vuoden 2013 Miss Suomi Lotta Hintsa. Julkisuuteen on liikkeen saarnaajista ja julistajista noussut varsinkin Niilo Yli-Vainio (1920–1981).
Seurakunnat.
Suomen suurimpia helluntaiseurakuntia ovat:
Suurimpia ruotsinkielisiä tai suomenruotsalaisia helluntaiseurakuntia ovat:
Media.
Radio.
Helluntaiseurakunnilla on vuosittain Yleisradion radiokanavilla yhdestä kahteen jumalanpalvelusta ja noin 10 aamu- tai iltahartautta. Yleisradion hartausohjelmien valvontaelin jakaa kyseisten ohjelmien lähetykset kristillisten kirkkokuntien kesken. Vapaiden kirkkokuntien radio- ja televisiotoimikunta jakaa edelleen ns. vapaitten suuntien osuuden. Avainmedia, pääkaupunkiseudun helluntaiseurakunnat sekä Seinäjoen helluntaiseurakunta tuottavat ohjelmia myös Radio Deille.
Suomalaisen helluntaiherätyksen omaa radiotyötä on tehty vuodesta 1955 lähtien. Toiminnan aloitti IBRA-radio, joka rakensi toimisto- ja studiotilat Hattulaan vuonna 1982. IBRA-radio lähetti suomenkielisiä lähetyksiä vuoteen 1985 saakka, kunnes viestintäpolitiikan muuttumisen ja paikallisradioiden synnyn myötä suomenkieliset ohjelmat lopetettiin 1986. 1980-luvun puolivälistä painopiste siirtyi venäjänkielisten ohjelmien toimittamiseen. Vuonna 1986 radion nimi muuttui Hyvän Sanoman radioksi (HSR). 
Televisio.
Helluntaiseurakunnilla on vuosittain yksi jumalanpalvelus Yleisradion hartausohjelmistossa. Helluntaiseurakuntien omaa ohjelmasisältöä lähetetään muun muassa Avainmedian UskoTV-nettitelevisiossa sekä TV7-kanavalla. UskoTV:llä esitetään muun muassa raamatunopetus-, keskustelu-, musiikki- ja ajankohtaisohjelmia. Lisäksi kanavalla lähetetään viikoittain suoria lähetyksiä seurakuntien jumalanpalveluksista ja erilaisista tapahtumista. Helluntaiseurakuntien televisio-ohjelmia tuotetaan yhdessä Avainmedian kanssa.
Helluntaiseurakuntien televisiotoiminta alkoi vuonna 1983 kun Helsingin Saalem-seurakunta aloitti säännölliset lähetykset kaapelitelevisiossa. HSR:n toiminta laajentui television puolelle vuonna 1985. HSR liittyi osakkaaksi pohjoismaiseen TV-Interiin ja edelleen vuonna 1986 Euroopan helluntaiseurakuntien yhteiseen Alfa &amp; Omega -televisioyhtiöön. Vuonna 2004 HSR-TV ja Avainsanomat yhdistyivät Avainmediaksi.
Lehdistö.
Helluntailiikkeen äänenkannattaja "Ristin Voitto" on ilmestynyt säännöllisesti vuodesta 1912 alkaen. Julkaisuilla on ollut keskeinen merkitys liikkeen opetuksen linjaamisessa ja tiedottamisessa jäsenistölle. Ristin Voitto ilmestyi aluksi kahden viikon välein, mutta vuoden 1958 alusta alkaen se alkoi ilmestyä viikoittain. Vuonna 1978 lehti muutettiin tabloidi-muotoon, ja 2016 sitä alettiin julkaista myös verkkolehtenä. Vuodesta 2024 lähtien verkkolehti on keskittynyt "Ajassa"-sovellukseen.
Kustannustoiminta.
Helluntailiikkeen lehteä ja kristillistä kustannustoimintaa varten perustettiin Ristin Voitto ry vuonna 1926. Nykyisin toimintaa harjoitetaan yhtiömudoossa nimellä Aikamedia. Suomenruotsalaisten vuonna 1931 perustama kirjankustantamo "Taborförlaget" toimi vuosien ajan myös yhdyssiteenä Ruotsin ja Suomen välillä. Vuonna 2025 Aikamedia vahvisti asemaansa kristillisellä kustannus- ja mediakentällä ostamalla Suomen Vapaakirkon kustannusyhtiö Päivän.
Aikamedian ja Päivän kirjatuotantoa julkaistaan perinteisten paperikirjojen lisäksi e- ja äänikirjoina. Niitä julkaistaan kristillisessä "Ajassa"-puhelinsovelluksessa. 2020-luvulla kustannustoiminta on kohdistunut digitaalisiin alustoihin.
Kulttuuri.
Musiikki.
Helluntailaisille yhteisöille on ollut luonteenomaista karismaattisuus, kokoontumisten vapaamuotoisuus ja pyrkimys helppotajuisuuteen. Musiikki on perinteisesti ollut laulettua ja ymmärretty evankeliumin julistusvälineeksi. Aluksi helluntaiherätyksen kokouksissa käytettiin muiden kristillisten yhteisöjen laulukirjoja. Ensimmäinen helluntailaisten laulukirja oli vuonna 1911 julkaistu "Maran ata – Herra tulee", jonka yhdeksän laulua oli valikoitu Norjan helluntailaisten laulukirjasta. Helluntaiherätyksen omaksi laulukokoelmaksi muodostui vuonna 1927 ilmestynyt "Herramme tulee". Vuodesta 1976 lähtien helluntaiherätyksen laulukirjana on toiminut vapaiden suuntien yhteinen "Hengellinen laulukirja". Ylistysmusiikin rooli on noussut suurempaan rooliin seurakunnissa ja helluntailiikkeen tapahtumissa 1990-luvulta lähtien.
Helluntaiherätyksen musiikkitoiminta laajeni ja monipuolistui Suomessa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä. Tyypillisenä ilmiönä tulivat mukaan lauluryhmät ja kitarakuorot. 1950-luvulla lauluryhmiä olivat muun muassa Saalem-kvartetti ja Gospel-kvartetti (1963). Helluntailainen bändikulttuuri alkoi Boanerges-yhtyeen (1973) myötä ja "Prisma"-studion perustamisella. 1980-luvulla tunnetuiksi nousivat Heureka ja Gospel Power, 1990-luvulla Heaven up, bass'n Helen ja Joy-kuoro. 2000-vuosikymmenellä kärkiryhmiä olivat muun muassa Think Twice, Egoeimi ja AOC. 
Helluntaiherätyksen piirissä ovat olleet esillä myös lukuisat viihdemusiikin alalla ansioituneet laulajat, kuten Eija Merilä ja Viktor Klimenko. 2000-luvulla myös taidemusiikin asema ja merkitys on noussut seurakuntatyössä. Nykyisin helluntailaisen gospelin leimallisia piirteitä ovat vahva ylistysmusiikki sekä rap- ja edm-musiikkityylien nousu. Ylistysmusiikin parissa tunnetuksi on noussut erityisesti Petri Kosonen.
Tapahtumat.
Helluntaiherätyksellä on Juhannuskonferenssi-nimiset kesäjuhlat juhannuksena Keuruun Ison Kirjan alueella. Iso Kirja on Suomen helluntaiherätyksen raamattukoulu ja kristillinen kansanopisto. Opistolla voi suorittaa sekä lyhyitä kursseja, että pitempiä useamman vuoden opintokokonaisuuksia. 
Helluntaikansa ry:llä on vuosittain kesäkonferenssi Mertiörannassa Jämijärvellä.
Yhteiskunnallinen vaikutus.
Politiikka.
Alkuvuosikymmeninä helluntailaiset pitäytyivät erossa politiikasta ja äänestäminen oli harvinaista. Taustalla vaikuttivat erityisesti perustuslaillisen vaikuttajan Pekka Brofeldtin maanpako sekä sisällissodan kokemukset. Seurakuntia haluttiin varjella riidoilta. Ensimmäinen helluntailainen kansanedustaja oli Juho Etelämäki (1863–1943), joka käynnisti työn Viitasaarella. Uskoontulon myötä Etelämäki jätti politiikan ja joutui työväenlehdistön arvostelun kohteeksi. 
Pikkuhiljaa tilanne muuttui ensin paikallisesti. Kunnallisiin luottamustoimiin valittiin henkilöitä, joiden mottona oli "toimia oman paikkakunnan parhaaksi" "Raamatun" mallin mukaan. Linjana oli erityisesti omantunnon vapaus. Seurakuntien toiminta rajattiin poliittisen toiminnan ulkopuolelle. Erityisesti sananjulistajien ja saarnaajien osallistumista aktiiviseen puoluepolitiikkaan ei pidetty suotavana. Helsingin Saalemin johtaja Eino Mannisen osallistuminen eduskuntavaaleihin johti repeämään seurakunnassa.
Aikaa myöten asenteet lientyivät 1970-luvulta lähtien. Poliittiseen aktivoitumiseen vaikuttivat erityisesti enenevässä määrin eduskunnan lainsäädäntötyössä ilmenneet kristillisten arvojen vastaiset tavoitteet. Eduskuntavaaleissa helluntailaisia ehdokkaita on ollut mm. kristillisdemokraattien, keskustan, kokoomuksen ja perussuomalaisten listoilta. Seurakuntien piirissä on rukoiltu säännöllisesti kaikkien vallanpitäjien puolesta ja helluntailiikkeen piirissä on korostettu yhteiskunnan rakentamista, tukemista ja vahvistamista. Ensimmäisiksi aikakauden helluntailaisiksi kansanedustajiksi valittiin lääkäri Ulla Järvilehto (s. 1938) ja opettaja Sauli Hautala (1927–2021). Muita helluntailaisia kansanedustajia ovat olleet mm. Harry Wallin (s. 1953), Teuvo Hakkarainen (s. 1960), Mika Niikko (s. 1967) ja Sebastian Tynkkynen (s. 1989). Ensimmäinen helluntailainen ministeri oli 1991 vaalien jälkeen Ahon hallituksessa kehitysyhteistyöministerinä Toimi Kankaanniemi (s. 1950). Eduskuntavaalien 2023 jälkeen maa- ja metsätalousministeriksi valittiin Sari Essayah (s. 1967) ja hallituskauden puolivälistä liikunta-, urheilu- ja nuorisoministeriksi Mika Poutala (s. 1983).