tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kilpukka

Kilpukka eli sammakonkilpukka ("Hydrocharis morsus-ranae") on kilpukkakasvien heimoon kuuluva monivuotinen vesikasvilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kilpukka on irtokelluja tai löyhästi juurtuva. Juuret ovat pitkiä ja haaraisia. Varsi on lyhyt, kalju ja rönsyllinen. Rönsyjen kärjessä syksyllä 5–8 mm pitkä talvehtimissilmu. Ruusukkeessa kasvavat lehdet ovat pitkäruotisia, isokorvakkeisia, pinnalla kelluvia ja lumpeenlehtien muotoisia, mutta selvästi pienempiä. Lapa on pyöreä ja munuaismainen, herttatyvinen, ehytlaitainen, 2–5 cm, yleensä pituuttaan hieman leveämpi. Päältä lehdet ovat vihreitä, kiiltäviä ja alta rusehtavan punertavia.
Kilpukka kukkii melko harvoin, yleensä lämpiminä kesinä, mutta jos kukkii, niin heinä-syyskuussa. Kukat suomumaisten ylälehtien hangoissa, ne ovat pienehköt ja valkoiset. Kukkien teriö on säteittäinen, terälehtiä on kolme ja ne ovat vastapuikeita, tyveltä keltatyvisiä ja 10–13 mm pitkiä. Verholehtiä on kolme. Kilpukan kukat ovat yksineuvoisia eli heteet ja emit sijaitsevat eri kukissa. Hedekukkia on yhdestä neljään kappaletta perällisessä, kahden ylälehden suojaamassa kukinnossa. Kukkaperät ovat 0,7–5 cm pitkiä, ja heteitä on 12–18. Emikukka on yksittäinen, sen perä on 3–9 cm, ja perän tyvellä on yksi ylälehti. Kukassa emejä on kuusi, ja ne ovat yhdislehtisiä ja kuusivartaloisia. Luotteja on kuusi, ja ne ovat kaksijakoisia. Hedelmä on kota.
Levinneisyys.
Euroopassa kilpukka esiintyy lähes kaikissa maissa paitsi Islannissa. Suomessa se kasvaa maan etelä- ja keskiosissa, pohjoisimmat kasvupaikat ovat Kemissä saakka. Laji on etelässä jokseenkin yleinen, runsain Satakunnassa ja Etelä-Hämeessä.
Kanadassa kilpukkaa istutettiin Ottawaan eräälle 1932 koetilalle ja se on levinnyt nykyään ainakin Montrealiin, Ontarioon, Eriejärveen sekä muutamalle paikkakunnalle New Yorkiin.
Elinympäristö ja ekologia.
Kilpukka viihtyy rehevöityneissä vesistöissä, rehevissä järvenlahdissa ja lammissa, joissa ja ojissa. Sen luontaisia kasvupaikkoja ovat umpeen kasvavat vesistöt, joissa se viihtyy lähinnä ruovikoissa ja lahdelmissa suojassa tuulelta ja aalloilta. Se on monien muiden vaateliaiden vesikasvien tavoin yleistynyt Suomessa vesistöjen rehevöityessä. Se lisääntyy kasvullisesti, kun rönsyihin syntyneet lehtiruusukkeet irtoavat emokasvista. Keväällä pintaan nousevat talvehtimissilmut saattavat myös levitä kevättulvan mukana ja vesilintujen jalkoihin tarttuessaan pidempiäkin matkoja.
Salla Eerola

Salla Eerola (o.s. "Suominen", s. Turku) on suomalainen balettitanssija. Hän on tanssinut Suomen Kansallisbaletissa vuodesta 1996 ja sen tähtitanssijana vuodesta 2009 alkaen.
Eerola aloitti tanssimisen 3-vuotiaana satubaletissa. Hän opiskeli Turun konservatoriossa Mirja-Liisa Herhin johdolla vuosina 1994–1995. Eerola on opiskellut myös Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa ja suorittanut lisäopintoja tanssikursseilla. Vuonna 2004 Eerola vieraili Tanskan kuninkaallisessa baletissa "Pähkinänsärkijän" Klaaran roolissa (Alexei Ratmanskyn koreografia).
25. maaliskuuta 2010 Eerola sai Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinnon. Hän vastaanotti palkintomaljan ja siihen kuuluvan 8 000 euron palkinnon Kansallisoopperan näyttämöllä "Prinsessa Ruususen" kauden 2010 ensimmäisessä esityksessä.
Eerolan puoliso Jaakko Eerola on myös balettitanssija. Perheeseen kuuluu kaksi lasta.
Palkinnot.
Lähde
Super Bowl XLIV

Super Bowl XLIV oli järjestyksessään 44. Super Bowl. Ottelu pelattiin 7. helmikuuta 2010 paikallista aikaa Sun Life Stadiumilla, Floridan osavaltiossa. Ottelussa kohtasivat kauden 2009–2010 American Football Conferencen (AFC) ja National Football Conferencen (NFC) voittajat New Orleans Saints ja Indianapolis Colts. Ottelun voitti New Orleans Saints lukemin 31–17.
Matkalla Super Bowliin Indianapolis kaatoi pudotuspeleissä Baltimoren ja konferenssifinaalissa New York Jetsin. New Orleans pelasi Super Bowlissa historiansa ensimmäisen kerran ja matkalla finaaliin kaatui Arizona ja Minnesota. Molemmat finaalijoukkueet pelasivat vahvaa hyökkäyspeliä ja ratkaisevassa roolissa olivat kummankin joukkueen pelinrakentajat Peyton Manning (Indianapolis) ja Drew Brees (New Orleans). Manning valittiin neljännen kerran urallaan liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Brees puolestaan osui kauden aikana syötöissään kohteeseensa 70,6-prosenttisesti, ja tuo lukema on NFL:n uusi ennätys. Touchdowneja hän syötti 34.
Sorsanlimaskat

Sorsanlimaskat eli limaskat ("Lemna") on vesikasvisuku vehkakasvien heimossa. Aiemmin sorsanlimaskat sijoitettiin eri heimoon, limaskakasvit ("Lemnaceae"), joka on sittemmin yhdistetty vehkakasveihin.
Kaikki sorsanlimaskat ovat monivuotisia, hyvin pieniä irtokellujia eli lemnidejä. Niiden kukat kehittyvät verson laitojen taskuihin, mutta kukkiminen on harvinaista.
Lajeja.
Suomessa esiintyy viisi sorsanlimaskalajia. Myöhään omaksi lajikseen erotettu itulimaska on löydetty viimeisimpänä.
Näiden lisäksi Suomessa tavattava limaskakasvi isolimaska eli silmuisolimaska ("Spirodela polyrhiza") sijoitetaan isolimaskojen ("Spirodela") sukuun.
HMS Watchman

HMS Watchman (viirinumero D26) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 17. tammikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta ja valmistui 26. tammikuuta 1918.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suureen laivastoon (). Vuonna 1919 alus osallistui Baltian tapahtumiin, jolloin se muun muassa kahakoi Neuvosto-Venäjän laivaston alusten kanssa. Vuonna 1921 alus kuului 1. hävittäjälaivueeseen ja se sijoitettiin reserviin. Se palautettiin palvelukseen 1939.
Syyskuussa 1939 alus oli Gibraltarilla 13. hävittäjälaivueessa, jossa se valvoi Gibraltarinsalmen liikennettä ja suojasi saattueita. Aluksen viirinumero vaihdettiin toukokuussa 1940 I26:ksi. Alus yritti 12. kesäkuuta upottaa Italian laivaston sukellusvene "R. Smg. Capallanin", joka vaurioitui pahoin. Heinäkuussa alus sai määräyksen palata Britteinsaarille.
Elokuussa alus siirtyi uuteen tukikohtaansa läntisen reitin alaisuuteen. Se liittyi syyskuussa Liverpoolissa 6. saattajaryhmään (), jossa alus suojasi Pohjois-Atlantin saattueita. Saattajien uudelleen järjestelyn yhteydessä alus siirrettiin huhtikuussa 1942 1. brittiläiseen saattajaryhmään, jonka muodostivat hävittäjät "HMS Hurricane" ja "HMS Rockingham" sekä korvetit "HMS Borage", "HMS Dahlia", "HMS Meadowsweet", "HMS Monkshood", "HMS Wallflower" ja "HMS Anchusa".
Maaliskuussa 1943 alus määrättiin muutettavaksi pitkän matkan saattajaksi ja siirrettiin huhtikuussa Liverpoolissa telakalle. Elokuussa aluksella aloitettiin koeajot, joiden päätyttyä aloitettiin miehistönkoulutus. Koulutuksen päätyttyä alus palasi 1. brittiläiseen saattajaryhmään suojaamaan Gibraltarille matkaavia saattueita.
Marraskuussa 1943 alus siirrettiin Gibraltarin saattajaosastoon. Se joutui 21. marraskuuta Heinkel He-117 koneen ohjaaman Hs-293 liitopommin maaliksi, mikä torjuttiin ilmatorjuntatulella.
Tammikuussa 1944 alus määrättiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita, kunnes se toukokuussa siirrettiin Normandian maihinnousuun. Alus liitettiin saattajaryhmä 138:aan, jonka muut alukset olivat korvetti "HMCS Lindsay" ja troolarit "HMS Scalpay" ja "HMS Ganilly". Tehtävien aikana alus joutui useaan kertaan torjumaan E-veneiden hyökkäyksiä ja upotti Saksan laivaston sukellusveneen "U-1195" Hedgehogilla.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus poistettiin toukokuussa 1945 operatiivisista tehtävistä ja sijoitettiin reserviin. Kesäkuussa se sijoitettiin poistolistalle ja 23. heinäkuuta myytiin romutettavaksi T. W. Wardille. Alus hinattiin Inverkeithingiin Japanin antauduttua.
Thalia-gaala 2010

Thalia-gaala 2010 on 7. helmikuuta 2010 järjestetty palkintogaala, jossa palkittiin vuoden 2009 teatterialan tekijöitä ja produktioita. Gaalan juonsivat Sinikka Sokka ja Nicke Lignell ja se televisioitiin suorana lähetyksenä Yle TV1 -kanavalla.
Voittajat.
Voittajaluettelo
Project 86

Project 86 on yhdysvaltalainen vuonna 1996 perustettu kristillinen alternative metallia soittava yhtye. Yhtyeen perustivat laulaja Andrew Schwab ja entinen rumpali Alex Albert unelmanaan tehdä jotakin, mikä olisi aidosti voimakasta nuorille ja tavottaisi useita ihmisiä. Rumpali Albert lähti yhtyeestä vuonna 2007 vedoten henkilökohtaisiin syihin. Nykyisin keikoilla rumpalina toimii Jason Gerkin. Yhtye on julkaissut seitsemän levyä, joita on myyty maailmanlaajuisesti 350 000 kopiota.
Project 86 Suomessa.
Project 86 teki ensimmäisen Suomen keikkansa 30. huhtikuuta 2010, kun se esiintyi Vappugospelin pääesiintyjänä.
Gemma Bellincioni

Matilda Cesira eli Gemma Bellincioni (18. elokuuta 1864 Monza – 23. huhtikuuta 1950 Napoli) oli italialainen sopraano. Hän syntyi laulajien tyttäreksi ja teki oopperadebyyttinsä Napolissa 1880. Hän esiintyi seuranneiden vuosikymmenien aikana runsaasti Euroopassa ja Etelä-Amerikassa, mutta esiintyi vain kerran Lontoossa (1895) eikä koskaan Metropolitan-oopperassa.
Bellincioni loi Santuzzan roolin Pietro Mascagnin oopperassa "Cavalleria rusticana" vuonna 1890. Turidduna oli teoksen kantaesityksessä Roberto Stagno, jonka kanssa Bellincioni oli mennyt naimisiin Argentiinassa vuonna 1886. Bellincioni loi myös Umberto Giordanon "Fedoran" nimiroolin vuonna 1898. Hän kirjoitti ohjeistusta laulajille sekä omaelämäkerran "Io e il palcoscenico" (Milano, 1920). Viimeiset vuotensa laulaja vietti Napolissa, jossa hän kuolikin.
Sopimuspohjainen ohjelmointi

Sopimuspohjainen ohjelmointi on tietokoneohjelmistojen suunnittelutapa. Sen mukaan ohjelmistosuunnittelijoiden tulisi määritellä muodolliset, täsmälliset ja tarkastettavat rajapintamääritykset ohjelmistokomponenteille. Nämä määritykset laajentavat tavallisten abstraktien tietotyyppien määritelmää alkuehdoilla, loppuehdoilla ja invarianteilla. Näitä määrityksiä kutsutaan sopimuksiksi konseptin käyttämän liike-elämän sopimusten ehtojen ja velvollisuuksien metaforan mukaan. 
Historia.
Termin otti ensimmäisenä käyttään Bertrand Meyer suunnittelemansa Eiffel-ohjelmointikielen yhteydessä ja kuvailtiin ensimmäisenä useissa artikkeleissa alkaen vuodesta 1986 ja kahdessa peräkkäisessä versiossa (1988, 1997) kirjastaan "Object-Oriented Software Construction". Eiffel Software haki menetelmän englanninkieliselle nimelle ”Design by Contract” tavaramerkkisuojaa joulukuussa 2003, ja se myönnettiin joulukuussa 2004. Tavaramerkin nykyinen omistaja on Eiffel Software.
Kuvaus.
Keskeinen idea sopimuspohjaisessa ohjelmoinnissa on se, kuinka ohjelmistojärjestelmän osaset työskentelevät yhdessä yhteisten ”velvoitteiden” ja ”hyötyjen” pohjalta. Metafora tulee liike-elämästä, jossa asiakas ja toimittaja sopivat sopimuksesta joka esimerkiksi määrittää, että:
Vastaavasti, jos olio-ohjelmoinnin luokassa oleva rutiini tarjoaa tiettyä toiminnallisuutta, se voi:
Sopimus on näiden velvoitteiden ja hyötyjen muodollistamista (formalisointia). Sopimuspohjaisen ohjelmoinnin voi tiivistää seuraaviin ”kolmeen kysymykseen”,joita suunnittelijan tulee jatkuvasti kysyä:
Monissa kielissä on mahdollisuus tehdä tällaisia vakuutuksia. Sopimuspohjainen ohjelmointi kuitenkin pitää näitä sopimuksia niin elintärkeinä ohjelmiston oikeellisuudelle että niiden tulisi olla osa suunnitteluprosessia. Käytännössä sopimuspohjainen ohjelmointi kehottaa kirjoittamaan nämä vakuutukset ensin.
Sopimuksen merkintä ulottuu metodi/proseduuri-tasolle asti; jokaisen metodin sopimus sisältää normaalisti seuraavat tiedot:
Suhde ohjelmistojen testaukseen.
Yksikkötestaus testaa moduulia eristyksessä tarkastaakseen, että se toteuttaa sopimuksensa olettaen, että alihankkijat toteuttavat omansa. Integraatiotestaus tarkastaa että eri moduulit toimivat oikein yhdessä.
Kielituki.
Kielet, joissa natiivi tuki.
Kieliä, jotka toteuttavat useimmat sopimuspohjaisen ohjelmoinnin ominaisuuksista, ovat esimerkiksi:
Kielet, joissa kolmannen osapuolen tuki.
Monia kirjastoja, esikääntäjiä ja muita työkaluja on kehitetty olemassaoleville ohjelmointikielille ilman natiivia sopimuspohjaisen ohjelmoinnin tukea.
Colony 7

Colony 7 on Taiton kolikkopeli vuodelta . Imagic lainasi sen piirteitä paremmin menestyneeseen "Atlantis"-peliin. Pelissä pelaajan on tarkoitus puolustaa Colony 7:ää hyökkääviä alieneita vastaan.
Vuonna 2005 "Colony 7" julkaistiin osana "Taito Legends" -kokoelmaa.
Alta aikayksikön

Alta aikayksikön ("The Clock") on yhdysvaltalainen 1945 valmistunut musikaaliklassikko lomailevasta sotilaasta ja häntä opastavasta newyorkilaistytöstä.
Pääosissa esiintyvät Judy Garland ja Robert Walker; ohjaajana toimi Judy Garlandin tuleva aviomies Vincente Minnelli. Tämä oli Garlandin ensimmäinen draamarooli kuten myös ensimmäinen elokuvaosa, jossa hän ei laulanut.
"Alta aikayksikön" sai Suomen-ensi-iltansa vasta televisiossa Mainos-TV:n ohjelmistossa elokuussa 1980. Kymmenestä suomalaiskriitikosta kaksi antoi sille täydet neljä tähteä, kuusi kolme tähteä ja yksi arvostelija kaksi tähteä, keskiarvona 3,11 tähteä neljästä.
Fort MacKay

Fort MacKay (Tunnetaan myös nimellä Fort McKay) on 862 asukkaan (2008) pikkukylä ja intiaanireservaatti Kanadassa, Albertan provinssissa, Wood Buffalon kunnassa. Kylän itäpuolella virtaa Athabascajoki. Kylä sijaitsee Alberta Highway 63 pohjoispään läheisyydessa, noin 60 kilometriä Fort McMurraystä pohjoiseen. Fort MacKayn tärkeimpiä työllistäjiä ovat Athabascan öljyhiekkaa hyödyntävät öljy-yhtiöt. Fort MacKay/Horizon lentoasema sijaitseen kylän luoteispuolella.
Historia.
Ennen eurooppalaisten saapumista alueella on asunut chippewa ja cree intiaaneja tuhansien vuosien ajan ja myöhemmin métisejä 1820-luvulta alkaen.
Kylä on kasvanut voimakkaasti vuosina 2005–2008. Väestönkasvu johtuu pääasiassa alueen öljyhiekkaa hyödyntävien yhtiöiden laajennettua toimintaansa.
Marie van Zandt

Marie van Zandt (8. lokakuuta 1858 – 31. joulukuuta 1919) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hän syntyi New Yorkissa, opiskeli Milanossa Francesco Lampertin johdolla ja debytoi vuonna 1879 Zerlinan roolissa Torinossa. Esiintymisiä seurasi muun muassa Covent Gardenissa (1879) ja Opéra-Comiquessa (1880). 
Marie van Zandt loi Léo Delibesin "Lakmén" nimiroolin vuonna 1883. Metropolitan-oopperan-debyyttinsä hän teki Aminan roolissa Vincenzo Bellinin oopperassa "Unissakävelijä" 21. joulukuuta 1891. Vuonna 1896 hän palasi Opéra-Comiqueen. Pian hän kuitenkin meni naimisiin ja vetäytyi. Hän kuoli Cannesissa.
Adam McQuaid

Adam McQuaid (s. 12. lokakuuta 1986 Charlottetown, Prinssi Edwardin saari, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija.
McQuaid pelasi juniorina jääkiekkoa OHL-liigan Sudbury Wolvesissa vuosina 2003–2007. Columbus Blue Jackets varasi hänet vuorolla 55 . Toukokuussa 2007 Columbus myi McQuaidin oikeudet Boston Bruinsille, josta sai vaihdossa varausoikeuden. McQuaid pelasi Bostonin farmijoukkueessa, AHL:n Providence Bruinsissa vuodesta 2007 lähtien, kunnes hänet kutsuttiin Bostoniin, jossa hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 19. joulukuuta 2009.
Circle the Wagons

Circle the Wagons on norjalaisen black metal -yhtye Darkthronen 15. studioalbumi. Bändi kuvailee albumia luontevana jatkona heidän aiemmille julkaisuilleen. Levyn musiikillinen tyyli pohjautuu heavy metal ja "speed metal-punk" -vaikutteisiin ja suuntaa yhtyeen aiempia albumeita enemmän perinteisen metallin ja rockin suuntaan. Yhtyeen aiemmilta albumeilta löytyneet black metal -vaikutteet sen sijaan ovat vähäisiä. Yhtyeen jäsenet Fenriz ja Nocturno Culto ovat perinteeksi muodostuneen tavan mukaan säveltäneet, sovittaneet, sanoittaneet, laulaneet ja tuottaneet albumin kahdestaan, ilman ulkopuolisia avustajia.
Nimi ja kansi.
Albumin kannen on suunnitellut Dennis Dread, jonka käsialaa ovat myös kahden aiemman Darkthrone-albumin kannet. Albumin kansikuvassa on intiaaniteema; siinä stereotyypistä intiaania muistuttava hahmo valmistautuu ampumaan jousella. Myös nimi "Circle the Wagons" ("Piirittäkää vankkurit!") liittyy teemaan viitaten westerneistä tuttuun tilanteeseen jossa intiaanit hyökkäävät uudisasukkaiden vankkurikaravaanin kimppuun.
Vastaanotto.
Albumin saama vastaanotto oli varsin negatiivinen. Jo aiempien albumien kohdalla kriitikot olivat valitelleet Darkthronen 2000-luvulla ottaman aiempaa punkahtavamman linjan olleen laadullisesti heikompaa kuin yhtyeen perinteinen black metal -tyyli. Suen arvostelija Jukka Kittilä toteaa, että vuoden 2006 "The Cult is Alive" oli vielä Darkthronen "soundia komeasti uusinut" albumi, mutta sitä seurannut musiikillinen kehitys "taantumista". "Circle the Wagons", kolmas "The Cult is Aliven" jälkeinen albumi, edustaa hänestä "perinnehevi-trendiä, jonka filosofia tuntuu pohjaavan siihen, että mitä huonompi, sen parempi" ja "kusee [Darkthronen] perinnön päälle". Arvosana oli 5 pistettä asteikolla neljästä kymmeneen.
Samoin imperiumi.netin arvostelussa albumin tyyliä ja black metal -soundin puutetta moititaan; albumia itseään kutsutaan pettymykseksi:
"[L]evy [...] on huonompi kuin osiensa summa. Teokselle on mahtunut toki muutama ihan hyväkin riffi, eikä levyn rosoisia ja paskaisia soundeja voi biisimateriaalin huomioon ottaen huonoiksi haukkua. Mutta siihen ne hyvät puolet sitten jäävätkin. En kertakaikkisesti osaa arvostaa levyn puhtaita lauluja ja pyrkimystä tehdä jotain kasariheviä, kun rahkeet eivät siihen selvästikään riitä. Levy kuulostaakin paikoin siltä kuin se yrittäisi olla halpa Iron Maiden -parodia, mutta unohtamatta bändin viime levyjen punkahtavuutta. Ihan tosissaan on pakko kysyä: mitä helvettiä?
Lopullinen arvosana on kuusi ja puoli tähteä kymmenestä.
Eamonn Andrews

Eamonn Andrews (19. joulukuuta 1922 Dublin, Irlanti – 5. joulukuuta 1987) oli irlantilainen televisiojuontaja.
Andrews aloitti 16-vuotiaana Radio Éireannilla nyrkkeilykommentaattorina. Hän nyrkkeili myös itse ja voitti vuonna 1944 Irlannin mestaruuden keskisarjassa. Vuonna 1950 Andrews siirtyi Britanniaan BBC:lle, jolla hän juonsi muun muassa "Sports Reportia" ja "Ignorance is Bliss" -radiovisailua. Radiosta Andrews siirtyi televisioon, jossa juonsi muun muassa "What's My Line?" -visailua. Brittiläistä versiota "This Is Your Life" -ohjelmasta Andrews juonsi ohjelman alkamisesta 1955 aina kuolemaansa saakka.
Sari Ann Stolt

Sari Ann Stolt (o.s. Moilanen, oikealta nimeltään Sari Ann Annika Moilanen, s. 1970) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja spiikkeri. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta ja esiintynyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa. Stolt on laulanut urallaan monien eri tyylisuuntia edustavien yhtyeiden ja orkestereiden solistina kuten Radion sinfoniaorkesterin, Playa Bandin, Jarkko Toivonen trion ja Jättiläinen-yhtyeen. Hän on myös esiintynyt ääninäyttelijänä useissa TV- ja radiomainoksissa sekä elokuvissa. Yksi hänen tunnetuimmista äänirooleistaan on "Pokémon"-animesarjan Ash Ketchum, jota hän ääninäytteli sarjan pari ensimmäistä vuotta.
HMS Wessex (D43)

HMS Wessex (viirinumero D43) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista Newcastlesta, missä köli laskettiin 25. toukokuuta 1917. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 11. toukokuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suureen laivastoon. Se oli 12. marraskuuta paikalla Saksan keisarikunnan laivaston antautuessa Scapa Flowssa.
Keväällä 1919 hävittäjien uudelleen organisoinnissa alus liitettiin Atlantin laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Vuonna 1921 se siirrettiin 6. hävittäjälaivueeseen, kun laivueet jaettiin kahtia muodostettaessa laivueenjohtajan ja kahdeksan hävittäjän laivueita aiemmista kahden johtajan ja kuudentoista hävittäjän laivueista.
Ennen toista maailmansotaa alus liitettiin Portsmouthissa olevaan Torpedokouluun, jossa se palveli 1939 liikekannallepanoon. Alus liitettiin syyskuussa 1939 Plymouthin 17. hävittäjälaivueeseen, jonka muina aluksina olivat "HMS Keppel", "HMS Vanessa", "HMS Viscount", "HMS Vivacious", "HMS Vortigern", "HMS Wakeful" ja "HMS Vesper". Laivueen tehtävänä oli Kanaalin saattueiden suojaaminen. Laivue nimettiin myöhemmin 13. hävittäjälaivueeksi.
Huhtikuussa 1940 "Wessex" siirrettiin Noren alaisuuteen. Alus kuljetti 14. toukokuuta Hoek van Hollandista Britannian Hollannin laivastoasiamiehen takaisin kotimaahan. Alus siirrettiin Doverin alaisuuteen tukemaan liittoutuneiden maajoukkojen taistelua saksalaisten edetessä Belgiaan ja Ranskaan.
Alus irrotettiin 24. toukokuuta tukemaan tykkitulella liittoutuneiden puolustusta Calais'hen eteneviä saksalaisjoukkoja vastaan yhdessä "HMS Vimieran", "HMS Wolfhoundin" ja Puolan laivaston "ORP Burzan" kanssa. Osasto joutui Junkers Ju 87 Stuka -syöksypommittajien maaliksi pian tulitoiminnan alettua. Alukseen osui kolme pommia, jotka upottivat sen. "Vimiera" pelasti aluksen eloonjääneet.
HMS Westcott

HMS Westcott (viirinumero D47) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin joulukuussa 1916 vuosien 1916–1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1917. Alus laskettiin vesille 14. helmikuuta 1918 ja valmistui pari kuukautta myöhemmin 12. huhtikuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Scapa Flow'hun sijoitettuun 13. hävittäjälaivueeseen. Aselevon astuttua voimaan alus saattoi antautuvaa Saksan keisarikunnan laivastoa Scapa Flow'hun. Alus osallistui elokuusta marraskuuhun partiointiin ja sotatoimiin bolševikkeja vastaan Itämerellä.
Helmikuussa 1920 alus siirrettiin Välimerelle, jossa se tulitti Turkin kansallisten asemia. Palattuaan Britteinsaarille elokuussa alus liitettiin Kotilaivastoon, jossa se oli aina vuoteen 1935. Alus oli vähän aikaa 4. sukellusvenelaivueen maalilaivana ennen kuin se siirrettiin 1936 Devonportin telakalla tehdyn huollon jälkeen Kiinan asemalle.
Alus myytiin 8. tammikuuta 1946 BISCOlle ja se saapui myöhemmin samana vuonna hinattuna West of Scotland Shipbreakersille romutettavaksi.
HMS Westminster (L40)

HMS Westminster (viirinumero F02/L40) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin huhtikuussa 1917. Alus laskettiin vesille 24. helmikuuta 1918 ja valmistui 18. huhtikuuta.
Palvelus.
Ensimmäisen maailmansodan päättäneen aselevon astuttua voimaan alus saattoi marraskuussa 1918 Saksan keisarikunnan laivaston Scapa Flow'hun. Alus oli Itämerellä, jossa se vaurioitui taistelussa bolševikkien laivasto-osastoa vastaan. Vuonna 1921 alus palveli Atlantin laivaston 6. laivueessa, jonka jälkeen se siirrettiin reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen vuoden 1939 varustautumisen yhteydessä ja se siirrettiin Devonportin telakalle muutettavaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja se myytiin 4. maaliskuuta 1947 BISCOlle. Alus saapui elokuussa 1948 hinattuna Metal Industriesille Charlestowniin romutettavaksi.
HMS Whitley

HMS Whitley (viirinumero L23) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa William Doxford and Sonsilta Pallionista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1917. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1918 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 11. lokakuuta.
Palvelus.
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Rosythiin sijoitettuun saattajaosastoon () suojaamaan itärannikon saattueita. Alus joutui 12. tammikuuta 1940 ilmahyökkäykseen suojatessaan saattuetta FN12 Thames-joen suistosta Forthiin. Alus siirrettiin toukokuussa Doverin alaisuuteen, joka alisti aluksen edelleen Ranskan laivaston alaisuuteen operaatioon FA.
Alus vaurioitui 19. toukokuuta 12 merimailia Nieuportista syöksypommituksessa ja se jouduttiin ajamaan maihin uppoamisen estämiseksi. "HMS Keith" tuhosi aluksen tykkitulella, jottei se joutuisi akselivaltojen käsiin.
HMS Winchelsea (D46)

HMS Winchelsea (viirinumero D46) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelmassa J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 25. toukokuuta 1917. Alus laskettiin vesille 15. joulukuuta 1917 ja valmistui 15. maaliskuuta 1918.
Palvelus.
Helmikuussa 1945 alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin reserviin. Maaliskuussa alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin 20. maaliskuuta Metal Industriesille romutettavaksi. Alus hinattiin elokuussa Charlestonin romuttamolle lähellä Rosythia.
HMS Winchester (L55)

HMS Winchester (viirinumero L55) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1917. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1918 ja valmistui 29. huhtikuuta.
Palvelus.
Valmistuttuaan alus oli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja sen jälkeen Itämerellä bolševikkien vastaisissa operaatioissa. Toisen maailmansodan päätyttyä alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin maaliskuussa 1946 BISCOlle. Alus romutettiin Inverkeithingissä.
HMS Windsor (D42)

HMS Windsor (viirinumero D42) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1917. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1918 ja valmistui samana vuonna 28. elokuuta.
Palvelus.
Japanin antauduttua alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin maaliskuussa 1947 BISCOlle. Alus saapui toukokuussa 1949 hinattuna Metal Industriesille Charlestoniin romutettavaksi.
HMS Wolfhound

HMS Wolfhound (viirinumero D56, I56 ja L56) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1917. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1918 ja valmistui puolitoista kuukautta myöhemmin 27. huhtikuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 13. hävittäjälaivueeseen, mistä se siirrettiin sodan päätyttyä 1921 Atlantin laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus siirtyi laivueen mukana Välimeren laivastoon, mistä se edelleen siirtyi Chathamin reserviin. Alus valittiin 1938 muutettavaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR) ja muutos toteutettiin Chathamin telakalla.
Toukokuussa 1940 alus palautettiin palvelukseen Portsmouthiin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen suojaamaan kanaalinsaattueita. Alus irrotettiin 26. toukokuuta evakuoimaan liittoutuneiden joukkoja Ranskasta. Se tulitti 26. toukokuuta yhdessä "HMS Verityn" kanssa Calaisin satamaa. Se määrättiin seuraavana päivänä Doverin alaisuuteen evakuoimaan joukkoja Dunkerquesta (operaatio Dynamo).
Alus kuljetti 28. toukokuuta 142 miestä Doveriin. Alus palasi seuraavana päivänä Dunkerqueen, jossa se kärsi pahoin ilmahyökkäyksessä. Sen perä murtui, mutta sen uppoaminen saatiin estettyä ja alus hinattua Chathamiin korjattavaksi. Alus aloitti korjausten jälkeiset koeajot syyskuussa 1942.
Marraskuussa palvelukseen palattuaan alus suojasi Pohjanmeren saattueita. Suojaus ja partiointi alue supistui huhtikuussa 1945 Thamesin edustalle, jolloin myös Atlantin saattueiden reittiä muutettiin kulkemaan kanaalin kautta ilmauhan poistuttua. Saksan antauduttua alus tuki Norjan haltuunottoa. Alus suojasi 14. toukokuuta yhdessä "HMS Wolseyn" ja Norjan laivaston korvettien kanssa miinanraivausta Bergenin edustalla. Alus siirrettiin Noren alaisuuteen tuettaessa Norjan tapahtumia.
Alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin helmikuussa 1948 BISCOlle. Granton Shipbreakers Forthissa romutti aluksen myöhemmin samana vuonna.
HMS Wryneck

HMS Wryneck (viirinumero D21 ja L04 (WAIR)) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1916 osana vuosien 1916-1917 kymmenettä tilausta Palmersilta Jarrowista, missä köli laskettiin huhtikuussa 1917. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1918.
Palvelus.
Palvelukseen oton jälkeen alus osallistui bolševikkien vastaisiin operaatioihin Itämerellä. Alus kuului 1921 Atlantin laivaston 5. hävittäjälaivueeseen, kunnes se siirrettiin 1925 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin reserviin 1930-luvun alussa, minkä jälkeen se lojui ankkurissa Gibraltarilla aina vuoteen 1938 saakka, jolloin päätettiin aluksen muuttamisesta ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR).
Palvelukseen alus palasi huhtikuussa 1940 muutostöiden valmistuttua, jolloin sen viirinumero vaihdettiin L04:ksi. Alus määrättiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan, jonne se siirtyi toukokuussa.
Marraskuussa alus suojasi saattuetta AS5 Pireukseen. Alus irrotettiin joulukuussa tehtävistään ja se määrättiin tukemaan maavoimien sotatoimia Egyptin rannikolla. Se palasi tammikuussa 1941 aiempiin tehtäviinsä Kreikkaan matkaavien saattueiden suojaksi (operaatio Lustre).
Huhtikuussa alus osallistui Kreikassa olleiden liittoutuneiden joukkojen evakuointiin. Alus evakuoi 26. huhtikuuta yhdessä "HMS Diamondin" kanssa joukkoja Nauphilasta. Paluumatkalla Soudanlahteen alukset pelastivat kreikkalaiselta alukselta "Slamatilta" 700 henkeä. Alukset joutuivat ilmahyökkäykseen, jonka aikana kumpikin hävittäjä sai osuman ja upposi. Paikalta pelastettiin joitakin tunteja myöhemmin ainoastaan 50 henkeä.
AJ Styles

Allen Neal Jones (s. 2. kesäkuuta 1977) on WWE:ssä painiva yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan paremmin kehänimellään AJ Styles. Styles on otellut TNA:ssa sen perustamisesta alkaen, ja hän onkin yksi TNA:n tunnetuimmista painijoista. Styles on voittanut TNA:n maailmanmestaruuden neljä kertaa, joukkuemestaruudet viisi kertaa, x-divisioonan mestaruuden kuusi kertaa ja Legends-mestaruuden yhden kerran. Styles oli TNA:n maailmanmestari voitettuaan mestaruusvyön vuoden 2009 syyskuussa järjestetyssä No Surrender -PPV:ssä päihittämällä Stingin, Hernandezin ja Matt Morganin lisäksi ex-mestari Kurt Anglen viiden miehen mestaruusottelussa. Styles debytoi WWE:ssä vuoden 2016 Royal Rumble tapahtumassa numerolla kolme.
Valtakunnanvoudinvirasto

Valtakunnanvoudinvirasto () oli Suomen ulosottotointa vuosina 2010–2020 johtanut oikeusministeriön alainen keskusvirasto.
Virastoa johti valtakunnanvouti Juhani Toukola. Viraston tehtäviin kuului muun muassa ulosottoviranomaisista tehtyjen kantelujen ja vahingonkorvausvaatimusten käsittely, ulosottolaitoksen talous- ja henkilöstöhallinto ja ulosoton kehittäminen ja ohjaus. Virasto nimitti kihlakunnanvoudit virkoihinsa. 
Valtakunnanvoudinvirasto aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa Turussa. Virastolla oli noin 20 työntekijää. Viraston tehtävät hoidettiin aiemmin oikeusministeriön ulosottoyksikössä ja lääninhallitusten oikeushallinto-osastoilla.
Valtakunnanvoudinvirasto lakkautettiin 1. joulukuuta 2020, kun se ja alueelliset ulosottovirastot yhdistettiin valtakunnalliseksi Ulosottolaitokseksi.
Kristian Pless

Kristian Pless (s. 9. helmikuuta 1981 Odense) on tanskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut tenniksen ATP-maailmanlistalla sijalle 65 tammikuussa 2002. Grand Slam -turnauksissa hän on kerran selviytynyt kolmannelle kierrokselle. Hän on edustanut Tanskaa Davis Cupissa seitsemässä maaottelussa vuosina 1999–2001.
Ura.
Viimeisenä juniorivuotenaan 1999 Australian avoimissa Pless voitti poikien kaksinpelin ja nelinpelin. Kaksinpelin loppuottelussa hän voitti Mihail Južnyin. Pless selviytyi myös Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa poikien kaksinpelin loppuotteluun, mutta hävisi Wimbledonissa Jürgen Melzerille ja Yhdysvaltain avoimissa Jarkko Niemiselle. Vuoden lopulla hän oli junioreiden maailmanlistan ykkönen.
Australian avoimissa 2002 Pless selviytyi kolmannelle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Maks Mirnyn toisella kierroksella Hicham Arazin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Stefan Koubekille.
Ižmalaiset

Ižmalaiset eli Ižman komit eli izvalaiset (; ; ижемские коми, "ižemskije komi") ovat komisyrjäänien alueellinen kansatieteellinen ryhmä. Kulttuuriltaan he poikkeavat kaikkein eniten muista komeista.
Ryhmä alkoi muotoutua 1500-luvun lopussa, jolloin Ižma-joen alajuoksulle syntyi Ižman kylä. Sen asukkaat koostuivat etupäässä Udoran ja Vymin komeista, joihin sulautui venäläisiä ja nenetsejä. Kontaktien seurauksena naapurikansat vaikuttivat ižmalaisten antropologiseen tyyppiin, syntyi erityinen venäläis- ja nenetsiläisvaikutteinen komin kielen Ižman murre ja ižmalaiset omaksuivat uusia elinkeinoja, jotka erottavat heidät muista komeista.
Aluksi ižmalaiset harjoittivat etupäässä metsästystä ja kalastusta sekä vähäisemmässä määrässä karjanhoitoa ja maanviljelyä. 1700–1800-luvuilla tärkeimmäksi elinkeinoksi muodostui nenetseiltä omaksuttu poronhoito sekä siihen liittyvä säämiskänvalmistus, tavarakuljetukset ja kaupankäynti. Porotalouden myötä ižmalaisten asuinalue laajeni 1800-luvulla Ižman alajuoksulta Petšoran keskijuoksulle ja sen sivujokien Kolvan ja Usan varsille, Bolšaja Zemljan ja Kaninin niemimaan tundra-alueille, Kuolan niemimaalle ja Uralin taakse. Vuonna 1897 Petšoran kihlakunnassa oli 22 000 komia (etupäässä ižmalaisia) ja sen ulkopuolella noin 10 000. Vuoden 1979 väestönlaskennan mukaan Komin tasavallan Ižman ja Usinskin piireissä oli 27 800 komia sekä Länsi-Siperiassa ja muualla Pohjois-Euroopassa noin 18 000 ižmalaisten jälkeläistä.
Nykyään ižmalaiset erottaa muista komeistä lähinnä poronhoitoon liittyvä aineellinen kulttuuri, asutuksen erityispiirteet sekä erillinen ryhmäidentiteetti. Vuonna 1990 perustettiin ižmalaisten kulttuuriseura "Iźvatas". Järjestö tavoittelee ižmalaisille alkuperäiskansan asemaa ja suurempaa määräysvaltaa alueen luonnonvarojen hyödyntämisessä. Ižman komit rekisteröitiin erillisenä ryhmänä ensimmäistä kertaa vuoden 2002 väestönlaskennassa, jonka mukaan heitä on 15 600 henkeä.
Maitoallergia

Maitoallergiassa maidon proteiini eli valkuaisaine aiheuttaa ihmiselle allergisen reaktion. Allerginen reaktio syntyy kun elimistö yrittää torjua maidon proteiinia. Maitoproteiinin sietokyky voi vaihdella paljon. Osalle allerginen reaktio voi tulla jo muutamasta millilitrasta (litran tuhannesosasta) maitoa. Oireet saattavat ilmetä vasta pitkän aikaa maitoproteiinin saannin jälkeen. 
Maitoallergiassa ei allergisoi maitosokeri eli laktoosi.
Allergiaoireet.
Maitoallergiaan liittyy tyypillisesti ruuansulatuskanavan oireita, kuten ilmavaivoja, turvotusta, vatsakipuja sekä väänteitä ja ripulia. Myös lamauttavaa päänsärkyä ja pahoinvointia voi esiintyä. Hengenvaarallinen reaktio anafylaksia on myös mahdollinen. 
Varsinkin lapsilla tyypillisiä oireita ovat atooppinen ihottuma, ihon lehahtelu, nokkosihottuma ja harvemmin oksentelu.
Ruokavalio.
Vältettävä maitoproteiinia sisältäviä ruokia, ruoka-aineita ja maitojalosteita kuten esimerkiksi: maito, jogurtti, juusto, kerma, maitojauhe, kaseiini, hera.
Usein maitoallergia ja laktoositon ruokavalio sekoitetaan helposti keskenään. Eron ymmärtäminen on tärkeää, jotta maidottoman ruokavalion toteuttaminen onnistuisi. Laktoositon ei sovi maitoallergiselle. Elintarvikepakkausten pakkausmerkinnöissä tulee ilmoittaa maitoproteiini tai maito . 
Osa laktoosittomaksi ilmoitetuista elintarvikkeista voi olla myös maidottomia, mutta valmistaja ei ole sitä ilmoittanut. Epäselvissä tilanteissa on syytä ottaa yhteys valmistajaan. Allergisen ja allergisille ruokia valmistavan on syytä opetella pakkausmerkintöjen lukeminen huolella. EVIRAn internetsivulla on opas pakkausmerkintöjen lukemiseen. Pakkausmerkinnöissä pitää lukea, mistä tuote on tehty. Jos jotain ainesosaa ei ainesosaluettelosta löydy, tuote ei sitä sisällä. Vapaaehtoiset negatiiviset ilmaisut (esim. maidoton, soijaton) ovat yleistyneet pakkausmerkinnöissä. Merkintöjä voi olla sellaisissa tuotteissa, joiden valmistuksessa on erityisin toimenpitein varmistettu, että kontaminaatiota ei tapahdu. Tuotteen tulee myös poiketa muista vastaavista tuotteista. Esimerkiksi omenamehutölkissä ei saa lukea maidoton, koska omenamehuissa ei muutenkaan ole maitoa tai maitoperäisiä ainesosia.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1925

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1925 olivat lajin kymmenennet Euroopan-mestaruuskisat, ja ne pelattiin Tšekkoslovakiassa Štrbské Plesossa ja Starý Smokovecissa 9.–11. tammikuuta.
Jesse Eisenberg

Jesse Adam Eisenberg (s. 5. lokakuuta 1983 Queens, New York) on yhdysvaltalainen Oscar-ehdokkuuden saanut näyttelijä ja elokuvantekijä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa rooleistaan elokuvista "The Squid and the Whale" (2005), "Adventureland" (2009), "Zombieland" (2009) ja "Suuri puhallus" (2013). Eisenberg näyttelee Facebookin perustajaa Mark Zuckerbergia elokuvassa "The Social Network" (2010).
Eisenbergin ohjaama, käsikirjoittama ja tähdittämä draamakomediaelokuva "A Real Pain" sai ensi-iltansa vuonna 2024. Eisenberg palkittiin elokuvasta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Baftalla ja sai lisäksi elokuvasta parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuuden.
Thomas Friman

Thomas (Tuomas) Friman (4. heinäkuuta 1821 Lahdenpohja, Jaakkima – 24. heinäkuuta 1886 Jaakkima) oli suomalainen Pietarissa asunut koulun opettaja, toimittaja, kirjailija ja kansanvalistaja.
Frimanin vanhemmat olivat kauppias Gustaf (Kustaa) Friman ja Heleena Pietarintytär Majuri. Frimanin isoisä Thomas oli virolainen maaorja joka oli ottanut sukunimen Friman kun hänen isäntänsä kreivi Mihail Larionovits Vorontsov vapautti hänet ja lähetti valvomaan omistamiaan lahjoitus­maita Jaakkimassa. Frimanin isä Gustaf taas muutti kauppiaaksi Pietariin riitauduttuaan isänsä kanssa. 
Thomas Friman kävi Pietarissa kirkkokoulua vuoteen 1837 saakka ja suoritti työn ohella opettajan tutkinnon 1843. Friman toimi Pietarin merikadettikoulun kirjastonhoitajan apulaisena 1837–1844, Pietarin luterilaisen Pyhän Marian kirkkokoulun opettajana ja johtajana 1844–1879 sekä suomen ja viron kielten opettajana "Pietarin ortodoksisessa hengellisessä seminaarissa". Vuodesta 1879 alkaen hän toimi eläkkeelle jäätyään maanviljelijänä vuonna 1866 ostamallaan Annalan tilalla kotipitäjässään Jaakkimassa.
Friman oli toimittajana Pietarin Sunnuntailehdessä 1871–1873 ja Pietarin Lehdessä 1874–1879. Hän kirjoitti myös itse kertomuksia joita julkaistiin muun muassa näissä lehdissä. Friman käytti kertomuksissaan aluksi Jaakkiman murretta, ja hän kannattikin alkuaan suomen kirjakielen kehittämistä itämurteiden pohjalta. Hän oli kirjeenvaihdossa K. A. Gottlundin kanssa ja kirjoitti myös Gottlundin julkaisemiin lehtiin. Vuonna 1874 Friman julkaisi Pietarin Lehdessä lyhyen omaelämäkertansa jonka hän oli kirjoittanut nimimerkillä "Taneli Äkäpää".
Vuonna 1849 Friman kirjoitti novellin "Suomen rahwaan olo Pietarissa : to'ellinen tapaus". Novelli sai aikaan suuren kohun Suomessa sillä siinä Friman väitti että suurin osa Pietarin kerjäläisistä oli kotoisin Suomesta. Frimanin novelli ja samoihin aikoihin ilmestynyt Antti Rädyn suomentama "Kertomus Wilhelmi Tellistä ja Sweitsinmaan vapauttamisesta" olivat luultavasti myötävaikuttamassa vuonna 1850 annettuun kieliasetukseen jossa kiellettiin julkaisemasta suomen kielellä muuta kuin uskonnollista ja taloudellista kirjallisuutta.
Friman oli kiinnostunut myös kouluopetuksen järjestämisestä maaseudulla ja hän laati 1846 suunnitelman tällaisen opetuksen järjestämisestä Laatokan Karjalan ortodoksiseurakunnissa. Hän suomensi myös omasta aloitteestaan noin 1 200 sivua ortodoksisen kirkon uskonnollisia tekstejä muun muassa kirkkoslaavinkielisen papin käsikirjan ("Palvelu-kirja Jalo-uskoisessa kirkossa", 1862) sekä sakramenttien toimitukset sisältävän "Tarve-kirjan" eli "euhologionin" (1867).
Friman oli naimisissa vuodesta 1843 Anna Jokelinin (aiemmin Hupner) kanssa. Heillä oli 14 lasta.
Isak Alexis Wallenius

Isak Alexis Wallenius (12. kesäkuuta 1826 Nurmijärvi – 24. helmikuuta 1883 Sääminki) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "-s-s" ja "S.-s".
Walleniuksen vanhemmat olivat Laukaan kirkkoherra Karl Isak Wallenius ja Maria Sofia Nycander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1845. Wallenius vihittiin papiksi 1849. Hän toimi aluksi Laukaassa kirkkoherran apulaisena 1849–1862 ja opettajana Jyväskylässä. Wallenius sai varapastorin arvon 1858. Hänestä tuli Käkisalmen vankilansaarnaaja 1866 ja Uukuniemen kappalainen 1868. Wallenius valittiin Säämingin kappalaiseksi 1874 ja tähän virkaan hän tuli 1876.
Isak Wallenius oli naimisissa vuodesta 1859 Augusta Cecilia Liliuksen (1837–1908) kanssa. Perheessä oli kaksi tytärtä Ida ja Maria sekä kuusi poikaa William, Karl, Alexis, Uno, Lennart ja Hugo. Leskeksi jäätyään Augusta Cecilia Wallenius huusi elätettäväkseen 1885 vaivaishuutokaupassa loisen pojan Joel Heikaraisen. Hän antoi pojalle uuden nimen Joel Lehtonen ja tämä pääsi aikanaan lyseoon, ylioppilaaksi ja yliopistoon opiskelemaan. Tuleva kirjailija muutti Walleniusten mukana 1897 Kuopioon ja 1899 Helsinkiin jossa hän asui kasvatusäitinsä luona kesään 1902 saakka jolloin hän muutti toimittajaksi Mikkeliin. Lehtonen kertoi näistä vaiheistaan kirjassaan "Onnen poika" (1925).
Isak Walleniuksen pojan pankinjohtaja Alexis Walleniuksen poika oli kenraalimajuri ja kirjailija Kurt Martti Wallenius.
What’s My Line?

What’s My Line? on yhdysvaltalainen televisiovisailu, jonka alkuperäistä versiota CBS esitti 1950–1967. Se on Yhdysvaltojen pitkäkestoisin parhaaseen katseluaikaan lähetetty visailuohjelma.
Ohjelmassa neljä paneelin jäsentä yritti arvata kilpailijoiden epätavallisia ammatteja esittämällä kysymyksiä, joihin kilpailijat saivat vastata vain ”kyllä” tai ”ei”. Kilpailija sai rahapalkinnon jokaisesta ”ei”-vastauksesta. Kysymyksiä esitettiin, kunnes kilpailija oli vastannut ”ei” kymmenen kertaa, jolloin kilpailija voitti, tai ammatti oli pystytty arvaamaan. Paneelin puheenjohtajana toimi koko sarjan ajan John Daly. Vakiopanelisteihin kuuluivat koko sarjassa toimittaja Dorothy Kilgallen (kuolemaansa 8. marraskuuta 1965 asti), näyttelijätär Arlene Francis ja Random House -kustantamon perustaja Bennett Cerf. Muita panelisteja olivat muun muassa Fred Allen ja Steve Allen. Ohjelmassa esiintyi myös vierailevia julkisuuden henkilöitä. Vierailijoina kävivät muun muassa Eleanor Roosevelt, Gracie Allen, Ed McMahon ja Harold Lloyd.
CBS:n lopetettua sarjan esittämisen sitä esitettiin vielä syndikoituna 1968–1975. Syndikoidun version puheenjohtajana toimi aluksi Wally Bruner ja myöhemmin Larry Blyden. 
BBC esitti "What’s My Line?" -sarjan brittiversiota vuosina 1951–1964 ja 1973–1974. Vuodesta 1984 vuoteen 1990 sarjaa esitti ITV. Ohjelmasta on tehty omia versioita myös useissa muissa maissa.
Fredrik Berndtson

Fredrik Berndtson (27. huhtikuuta 1820 Falun, Ruotsi – 2. marraskuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut filosofian tohtori, lehtimies ja runoilija joka toimi Helsingin yliopiston estetiikan dosenttina ja kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkönä. Hän käytti nimimerkkejä "F.B." ja "-rndts-".
Berndtsonin vanhemmat olivat Suomen vuori-intendentinkonttorin vuorimekaanikko, Ruotsin kansalainen Edvard Berndtson ja Anna Charlotta Falck. Hän kävi Falunin triviaalikoulua ja Västeråsin lukiota päästen ylioppilaaksi Uppsalassa 1839 ja Helsingissä 1842. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1844 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1847.
Berndtson toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1844 ja yliopiston estetiikan dosenttina vuosina 1847–1853. Hän oli vt. estetiikan ja nykykirjallisuuden professori vuonna 1853. Helsingfors Morgonbladin toimittajana Berndtson oli 1844–1849 ja 1851. Berndtson oli sitten kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkönä 1855–1877 ja Virallisen Lehden apulaistoimittajana 1851, vt. päätoimittajana 1852 sekä päätoimittajana 1853–1865.
"Morgonbladissa" julkaistiin Fredrik Berndtsonin kirjoittama kolmiosainen, perusteellinen arvostelu Suomen Taideyhdistyksen ensimmäisestä näyttelystä Helsingissä keväällä 1847, jota Sakari Topelius piti tiettävästi Suomen ensimmäisenä yksityiskohtaisena julkaistuna taidekritiikkinä. Berndtson aloitti siis taide-elämää seuraavan säännöllisen taidekritiikin Suomessa.
Berndtson oli naimisissa vuodesta 1853 Augusta Kristina de la Chapellen kanssa, jonka isä oli senaattori ja vapaaherra Albrekt Fredrik Richard de la Chapelle. Heillä oli kolme lasta:
Theodor Sederholm

Claes Theodor Sederholm (9. tammikuuta 1832 Mäntsälä – 21. elokuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias, kirjankustantaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Nils Thomas", "Nisse" ja "ts".
Sederholmin vanhemmat olivat Mäntsälän Saaren kartanon omistaja Clas Jakob Sederholm ja Johanna Fredrika Eek. Hän kävi Porvoon yläalkeiskoulua ja lukiota päästen ylioppilaaksi vuonna 1851. Sederholm opiskeli ranskan kieltä Sveitsissä 1857–1858. Hän toimi kirjakauppiaana ja kirjankustantajana Helsingissä vuodesta 1858 alkaen. Sederholm osti Öhmanin kirjakaupan ja sai samalla oikeudet J. L. Runebergin teosten kustantamiseen. Hän avasi sitten kirjakaupan Pohjois-Esplanaadin varrella ja vuonna 1862 hän perusti myös oman kirjapainon Annankadulle. Edistysmielisenä työnantajana tunnettu Sederholm laati säännöt vuonna 1869 perustetulle Helsingin Kirjaltajien Lukuyhdistykselle (Typografernas Läseförening), joka oli Suomen ensimmäinen ammattiyhdistys.
Sederholm oli Helsingin yliopiston konsistorin vt. amanuenssina vuosina 1863–1866 ja vakinaisena amanuenssina 1866–1876. Hän oli myös Taideteollisuuskoulun opettajana 1871–1874.
Sederholm oli vuodesta 1858 lähtien naimisissa Maria Kristina Sofia Blomqvistin kanssa, jonka isä Helsingin yliopiston oppineisuuden historian professori, kirjastonhoitaja Alexander Blomqvist. Heillä oli kahdeksan lasta, joista tunnettuja olivat geologi Jakob Johannes Sederholm (1863–1934) ja tilintarkastaja Edvin Sederholm (1874–1951).
Velikije Požnin skiitta

Velikije Požnin skiitta () oli Venäjällä nykyisen Komin tasavallan Ust-Tsilman piirin alueella 1700–1800-luvuilla toiminut vanhauskoinen luostariyhteisö. Se oli Petšoran papittomien pomorilaisten vanhauskoisten tärkeimpiä keskuksia. Skiitta sijaitsi Pižma-joen varrella nykyisen Skitskajan kylän lähellä.
Skiitan perusti vuonna 1713 joukko Mezenin ja Pinegan seudulta muuttaneita vanhauskoisia. He harjoittivat karjanhoitoa, maanviljelyä, kalastusta ja metsästystä, maalasivat ikoneja, kopioivat kirjoja ja perustivat koulun. 1740-luvulla skiitassa oli noin sata asukasta. Vuonna 1743 skiittaa hävittämään lähetettiin sotajoukko. Kuultuaan sen tulosta 79 yhteisön jäsentä teki polttoitsemurhan.
Vuonna 1831 uudelleen perustetussa skiitassa oli 85 asukasta. 1840-luvulla sen toiminta lamaantui viranomaisten vainon takia. Skiitta suljettiin vuonna 1851. Osa yhteisön jäsenistä jäi asumaan samalle paikalle. Skiitan rakennukset eivät ole säilyneet.
Henrik Gottlieb Perander

Henrik Gottlieb Perander (29. tammikuuta 1818 Liperi – 10. kesäkuuta 1883 Sammatti) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjailija.
Peranderin vanhemmat olivat Liperin kirkkoherra Niklas Johan Perander ja Gustava Charlotta Savenius. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1835. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1840. Perander toimi opettajana Helsingin, Kuopion ja Heinolan kouluissa. Hänestä tuli Kuopion yläalkeiskoulun vt. konrehtori 1848, vakinainen konrehtori ja vt. rehtori 1849 sekä vakinainen rehtori 1851. Perander oli Kuopion lukion latinan kielen lehtorina 1855–1880. Eläkkeelle jäätyään Perander muutti asumaan yhdessä Sofia Lovisa-sisarensa kanssa Sammattiin jonne hänet on myös haudattu.
Perander oli naimisissa vuosina 1850–1859 Johanna Sofia Nilssonin (k. 1859) kanssa.