tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ikuinen opiskelija

Ikuinen opiskelija on opiskelija, joka ei suorita loppututkintoa, tai vaihtoehtoisesti henkilö, jolle opiskelu on elämäntapa ja harrastus. 
Yleensä nimitystä käytetään niistä yliopisto-opiskelijoista, jotka jatkavat "opiskelijaelämää" vuosia sen jälkeen kun tavallisen opiskelutahdin mukaan olisi jo pitänyt valmistua.
Työnteko viivästyttää monen opiskelijan valmistumista. Usein työ vie, koska palkan tuoma elintaso on liian houkutteleva. Toisaalta kuitenkin samalla halutaan pitää kiinni opiskelijaeduista.
Tietokirjallisuuden professori Pirjo Hiidenmaan mukaan tutkijat osoittivat työssäkäyvien opiskelijoiden opiskelevan nopeammin, heidänhän pitää optimoida ajankäyttönsä. Opintojen venymistä selitetäänkin opiskeluajan antoisuudella, uusien elämänpiirien tarjoamilla elämänsisällöillä.
Opetusministeriö ja yliopistot ovat viime vuosina pyrkineet vähentämään opintojen venymistä erilaisin keinoin. Kaikkien opiskelijoiden tulee nykyisin laatia henkilökohtainen opintosuunnitelma (HOPS), jonka tavoitteena on taata opintojen sujuva eteneminen. Tutkinnoille on lisäksi määritelty tavoitteelliset suoritusajat, joiden huomattavan ylittämisen jälkeen opiskelija voi menettää opiskeluoikeutensa.
Sailas.
Valtiosihteeri Raimo Sailas kritisoi ikuisia opiskelijoita Suomen Kuvalehdessä 2004: "Rajoittamaton maksuton opiskeluoikeus on johtanut siihen, että yliopistoissa opiskelee elämäntapaintiaaneja." Sailas viittasi siihen tilastotietoon, että 25 prosentilla yliopistossa kirjoilla olevista ei ole vuotta uudempia opintosuorituksia.
Arthur Edward Waite

Arthur Edward Waite (2. lokakuuta 1857 — 19. toukokuuta 1942) oli okkultisti ja yksi Rider-Waite-Smith Tarot-pakan kehittäjistä.
A.E. Waite syntyi Yhdysvalloissa ja varttui Englannissa. Vuonna 1891 hän liittyi Hermetic Order of the Golden Dawn-järjestöön ja 1902 "Societas Rosicruciana in Anglia"-järjestöön. Golden Dawnia vaivasivat sisäiset riidat vuoteen 1914 saakka, jolloin Waite lähti järjestöstä. Vuotta myöhemmin hän perusti Fellowship of the Rosy Cross-järjestön, joka oli yksi monista Golden Dawnista syntyneistä järjestöistä. 
Waite oli tuottelias okkulttisten tekstien kirjoittaja. Kirjoissaan hän käsitteli muun muassa ennustamista, ruusuristiläisyyttä, vapaamuurariutta, mustaa- ja seremoniallista magiaa, kabbalaa ja alkemiaa. Hän myös käänsi englanniksi ja kommentoi useita tärkeitä okkulttisia teoksia, kuten Eliphas Lévin teoksen "Transcendental magic". Etenkin hänen työnsä "Holy Grail"-teoksen kanssa oli huomattavaa. Joitakin hänen teoksistaan, esimerkiksi "Book of Ceremonial Magic", "The Holy Kabbalah" ja "New Encyclopedia of Freemasonry" painetaan edelleen. 
Waite tunnetaan parhaiten yhtenä "Rider-Waite-Smith Tarot-pakan" tekijöistä. Lisäksi hän kehitti "Pictorial Key to the Tarot-kortit", joka yhtenä ensimmäisistä esitti kaikki 78 korttia, aiemmin yleisen "Major Arcanan" 22:n kortin sijaan. Korttipakan kuvitti Golden Dawnin jäsen Pamela Colman Smith, ja se julkaistiin ensi kerran vuonna 1910.
Marlboro

Marlboro on Philip Morrisin (myöhemmin Altria Group) luoma savukemerkki, joka tunnetaan cowboy-henkisestä mainoskampanjastaan sekä näkyvästä mainonnasta moottoriurheilun parissa kuten McLaren -tallissa 1970–1980-luvuilla. Marlboro oli sponsorina Formula 1-sarjassa myös Scuderia Ferrari-tallissa vuoteen 2010 asti. Marlboro on maailmanlaajuisesti myydyin savukemerkki.
Historia.
Marlboro-merkkisten savukkeiden myynti alkoi Englannissa vuonna 1847 ja se oli alun perin suunnattu naistupakoitsijoille. Vuonna 1902 lontoolainen tupakkatehtailija Philip Morris laajensi myyntiään Yhdysvaltoihin ja perusti haarakonttorin New Yorkiin. Marlboro saapui uudelle mantereelle vasta 1924, jossa sitä markkinoitiin naisille teemalla ”Mild as May” ("Mieto kuin toukokuu"). Merkki ei kuitenkaan menestynyt kilpailussa hyvin ja toisen maailmansodan alkupuolella sen myynti lopetettiin.
Vuonna 1955 Philip Morris otti merkin takaisin myyntiin. Muutoksia oli tapahtunut sekä savukkeessa että markkinoinnissa. Savukkeeseen oli lisätty sisäänrakennettu suodatin, joka oli ajankohtaan nähden harvinainen lisä. Vaikka tupakkavalistus kulki vielä kuulopuheiden varassa uusi suodatinsavuke vaikutti vähemmän haitalliselta ja vetosi terveystietoiseen yleisöön. 
Mainoksissa puolestaan esiintyi Marlboro-mies, villi länsi -myytillä ratsastava karjapaimen. Tuolloin hahmo oli vielä yksi monista miesyleisöön vetoavista karskeista hahmoista, kuten rakennusmies, armeijan kouluttaja, ammattilaispeluri, merimies ja hengenpelastaja. Lännenmyyttiin keskittynyt kampanja ”Marlboro Country” käynnistettiin vuonna 1963. 
Marlboro-mies Wayne McLaren kuoli keuhkosyöpään 51-vuotiaana 22. heinäkuuta 1992. David McLean, joka esiintyi monissa televisiomainoksissa ja lehti-ilmoituksissa 1960-luvun alkupuolelta, kuoli myös syöpään 73-vuotiaana 12. lokakuuta 1995.
Suomessa Marlboro-savukkeita valmisti vuoteen 2004 saakka Philip Morrisin myöntämällä yksinoikeuslisenssillä Amer-Tupakka Oy, kunnes se luopui tupakkabisneksestä ja alkoi keskittyä urheiluvälineisiin nimellä Amer Sports.
Marlboroa valmistava Philip Morris ilmoitti tammikuussa 2018 luopuvansa kokonaan savukkeiden valmistuksesta. Niiden valmistuksen lopettamisaikaa ei kuitenkaan ilmoitettu.
Aromit.
Marlboron savukkeita saa Suomessa seuraavanlaisissa aromeissa vuonna 2025
L&amp;M

L&amp;M on Philip Morrisin (nyk. Altria Group) vuonna 1953 perustettu savukemerkki. Nimi tulee kehittelijäyhtiön Liggett &amp; Myers alkukirjaimista. Nykyään L&amp;M-tupakkaa myydään myös itsekäärittävänä (aromeina Full Flavor (Punainen) ja Blue Label (Sininen). Merkki ei ole kovin yleinen Yhdysvalloissa, mutta melko yleinen muun muassa Ruotsissa, Venäjällä, Ukrainassa, Benelux-maissa, Tanskassa ja Thaimaassa.
Suomessa L&amp;M-savukkeita valmisti vuoteen 2004 saakka Philip Morrisin myöntämällä yksinoikeuslisenssillä Amer-Tupakka Oy, kunnes se luopui tupakkabisneksestä ja alkoi keskittyä urheiluvälineisiin nimellä Amer Sports.
L&amp;M-savukkeita valmistava Philip Morris ilmoitti tammikuussa 2018 luopuvansa kokonaan savukkeiden valmistuksesta, mutta lopettamisaikaa ei kuitenkaan ilmoitettu.
Jussi Välimäki

Jussi Välimäki (s. 10. syyskuuta 1974 Tampere) on suomalainen ralliautoilija. Välimäen kartanlukijana toimi Jarkko Kalliolepo. Ensimmäisen rallinsa Välimäki ajoi vuonna 1993. 
Välimäki voitti FIA:n Aasian-Tyynenmeren rallisarjan mestaruuden vuonna 2005 ja on ainoa tähän yltänyt suomalainen. Lisäksi hän on saavuttanut ralliautoilun Suomen mestaruuden vuonna 2007 isossa A-ryhmässä.
Välimäki lopetti aktiiviuransa vuonna 2011.
Dordogne

Dordogne ([dɔʁ.dɔɲ], oksitaaniksi "Dordonha") on departementti keskisessä Ranskassa. Uuden-Akvitanian alueeseen kuuluva departementti on saanut nimensä Dordognejoesta. Dordognen pääkaupunki on Périgueux, ja departementissa asui 404 051 ihmistä vuonna 2006.
Dordognen alueella on yli tuhat linnaa. Muihin seudun nähtävyyksiin kuuluu Lascaux’n luola, josta löytyy lukuisia kalliomaalauksia. Lisäksi Périgueux’ssä on merkittävät roomalaiset rauniot.
Peräti kymmenen Dordognen kylää on otettu jäseneksi Ranskan kauneimpien kylien järjestöön "Les Plus Beaux Villages de France". Nämä ovat Belvès, Beynac-et-Cazenac, Castelnaud-la-Chapelle, Domme, La Roque-Gageac, Limeuil, Monpazier, Saint-Amand-de-Coly, Saint-Jean-de-Côle ja Saint-Léon-sur-Vézère. Dordogne jakaa tässä ykkössijan Oksitanian alueen Aveyronin departementin kanssa, josta niin ikään on valittu järjestön jäseniksi kymmenen kylää.
Pyhäkoulu (yhtye)

Pyhäkoulu oli hämeenlinnalainen deathrock-vaikutteita omaksunut hardcore punk -yhtye, joka toimi vuosina 1984–1990. 
Seitsenvuotisen toimintansa aikana Pyhäkoulu julkaisi neljä levyä, joista yksi oli LP. Yhtyeen keulahahmona ja laulajana toimi Sanna "Saku" Rajala, joka oli jo vuosia toiminut paikkakunnan punkpiireissä. Alun perin ideana oli perustaa tyttöyhtye, mutta aie kaatui kitaristin puutteeseen. Pyhäkoulun perustajajäsenet olivat Rajala, rumpali Kaija Haavisto sekä basisti Tiina Prunnila. 
Ensikeikan kokoonpano oli kuitenkin Rajala (laulu), Juha "Pera" Perkiömäki (kitara), Kaija Haavisto (rummut) sekä Ari Salvisto (basso). Tällä kokoonpanolla yhtye julkaisi yhdessä kankaanpääläisen Abortti 13:n kanssa EP:n "Lapsuusmuistoja". Ensimmäisen levyn jälkeen basistiksi vaihtui Sami "Läski" Kiiski. Vuonna 1986 yhtye levytti helsinkiläiselle Dekadenz-levymerkille kahdeksan kappaleen mini-LP:n. Levyn jälkeen rumpaliksi tuli loimaalaisen Seppo Kankareen jälkeen Olli Lehtonen. Kokoonpano muuttui vielä kerran, kun Perkiömäki muutti Saksaan. Tilalle tuli Ari-Pekka "Ape" Lappalainen, joka oli hämeenlinnalaisen alakulttuurijulkaisu "Nuohon" päätoimittaja. Rajalalla ja Lappalaisella oli myös aikaisempaa yhteistyötä taustalla punk-orkesteri "Saasteen" muodossa.
Vuonna 1987 yhtye julkaisi omakustanne-EP:n "Sankari". Vuonna 1988 Lappalainen kuoli auto-onnettomuudessa, eikä Pyhäkoulu ollut enää entisensä. Lappalaisen tilalle tuli Jani Seppälä, ja yhtye julkaisi vielä Lappalaisen muistolle LP:n "Post Mortem". Pyhäkoulu hajosi lopullisesti vuonna 1990. 
2010-luvulla Rajala teki comebackin ja toimi helsinkiläisen Neurovisio-punkyhtyeen vokalistina vuosina 2015–2018. Yhtye soitti myös Pyhäkoulun kappaleita "Korttitalo", "Krapula" ja "Siat".
Mantelipistaasi

Mantelipistaasi ("Pistacia vera") on pistaasien ("Pistacia") sukuun kuuluva kasvi. Sen luumarjojen vaaleanvihreää siementä, niin sanottua pistaasipähkinää, käytetään muun muassa jälkiruoissa ja leivonnaisissa. Sitä myydään myös paahdettuina ja suolattuina.
Mantelipistaasi kasvaa luonnonvaraisena Aasian keski- ja lounaisosien vuoristoalueilla kuten Iranissa, Afganistanissa ja Turkmenistanissa. Sitä viljellään yleisesti muun muassa Välimeren seudulla, Kaliforniassa ja Australiassa. Välimerellä on kasvanut luonnonvaraisena pienempisiemenisiä mantelipistaaseja.
Puu kasvaa noin kymmenmetriseksi. Sen lehdet ovat kapeat, 10–20 senttimetriä pitkät. Se on kaksikotinen: hede- ja emikukat kasvavat eri yksilöissä.
Dordogne (joki)

Dordogne on joki Ranskan lounaisosissa. Dordogne saa alkunsa Ranskan keskiylängöltä Puy de Sancy -vuoren rinteiltä Auvergnen alueella. Joki virtaa noin 500 kilometriä länteen ennen kuin luovuttaa vetensä Girondeen, joka on Dordognen ja Garonnen yhteinen estuaari.
Dordogne kuuluu niiden muutamien jokien joukkoon, jossa esiintyy vuorovesiporras-nimistä ilmiötä. 
Dordognen laakso houkuttelee runsaasti matkailijoita ja vaikuttaa merkittävästi koko alueen matkailuelinkeinoon. Matkailijoiden pääkausi on kesäkuulta syyskuulle.
Dordognen merkittävin sivujoki on Vézère, jonka laaksoista on löytynyt merkittäviä esihistoriallisia luolapaikkoja. Yleensä Dordognen varrella on paljon luolia, joita kutsutaan yhteisnimellä Dordognen luolat.
Politeia

Politeia ( tai , "politeuma") on käsite, joka viittaa jonkun ryhmän poliittiseen organisoitumiseen. Sitä käytetään usein viitattaessa löyhästi organisoituun yhteisöön, kuten heimoon tai yhteiskuntaan, mutta se voi tarkoittaa periaatteessa mitä tahansa poliittista ryhmää. 
Aristoteles käytti termiä teoksessaan "Politiikka" nimenä hallintomallille, jossa enemmistö hallitsee kaikkien hyväksi. Näin se oli parannettu versio demokratiasta, jossa enemmistö hallitsi vain enemmistön hyväksi. Näin hän katsoi "politeian" olevan ideaali hallitusmuoto, joka oli eräänlainen demokratian ja aristokratian "parhaimpien" puolien yhdistelmä.
Sertraliini

Sertraliini (Suomessa mm. valmistenimillä Zoloft ja Sertralin) on naftyyliamiinijohdoksiin lukeutuva SSRI-lääke, jolla hoidetaan masennusta, paniikkihäiriötä sekä pakko-oireista häiriötä. Käypä hoito suosittaa sen lyhytaikaista käyttöä myös traumaperäisessä stressihäiriössä.
Historia.
Lääkkeen toi markkinoille Pfizer Zoloft-nimellä 1991. Lääkkeen patentti on vanhentunut, ja markkinoilla on rinnakkaislääkkeitä.
Käyttötarkoitus.
Hoitovaste havaitaan, kuten muillakin SSRI-lääkkeillä, 2–4 viikon kuluttua hoidon aloituksesta. Lääkehoito lopetetaan yleensä vähentämällä lääkkeen määrää vähitellen lääkärin ohjeiden mukaisesti. Tavallisimpia haittavaikutuksia ovat hoidon alkuvaiheessa mahdollisesti esiintyvä pahoinvointi ja lisääntynyt hikoilu. Myös päänsärkyä, vapinaa ja unihäiriöitä tavataan suhteellisen usein ensimmäisten hoitoviikkojen aikana. Eläinkokeissa on lisäksi saatu viitteitä, joiden mukaan sertraliini voi lisätä riskiä sairastua valtimonrasvoittumistautiin.
Vaikutusmekanismi.
Sertraliinin tarkoitus on estää aivojen hermosynapsien välissä liikkuvan välittäjäaineen, serotoniinin, takaisinottoa. Suurin suositeltu päiväannos on 200 mg. Lääkkeen käyttö aloitetaan yleensä 50 milligramman päiväannoksella, jolla keho totutetaan lääkeaineeseen vähitellen annosta nostamalla. Sertraliinin määritelty vuorokausiannos (DDD-yksikkönä) suhteessa väestöön on 50 mg.
Veriplasmassa lääkeaineen suurin pitoisuus saavutetaan 6–8 tuntia lääkeaineen ottamisesta. Sertraliinin puoliintumisaika ihmiskehossa on noin 26 tuntia 50–400 milligramman annokselle. Lääkeaine nautitaan suun kautta, yleensä kerta-annoksena päivää kohti.
Sivuvaikutukset.
Lääkettä ei suositella raskaana oleville. Sertraliinin ja alkoholin käytön tarkkoja pitkä-aikaisia vaikutuksia ei täysin tunneta ja yleensä lääkäri neuvoo pysyttelemään maltillisena alkoholin käytön suhteen. Suoranaista vaaraa tai haittaa ei ole todettu. Lääkeainetta ei tule käyttää MAOI-lääkkeen yhteydessä ja lääkärin kanssa tulee keskustella muiden keskushermostoon vaikuttavien lääkeaineiden käytöstä. Sertraliini voi harvinaisissa tapauksissa laukaista tinnituksen, joka voi jäädä pysyväksi.
Tavallisimmat sivuvaikutukset:
Eduardo Martinez

Eduardo Martinez (s. 1969 Buenos Aires, Argentiina) on helsinkiläisen The Flaming Sideburns -yhtyeen laulusolisti. Hän on ollut yhtyeessä mukana perustamisesta eli vuodesta 1995 lähtien. The Flaming Sideburnsia edelsi Jack Meatbeat &amp; the Underground Society, jossa Martinez lauloi vuosina 1992–1998.
Muut projektit.
Martinez lauloi The Fishfaces -yhtyeen toisella albumilla Leaving The Planet, joka julkaistiin yhtyeen laulusolistin Clauden kuoleman jälkeen. The Fishfacesin ja Clauden toisen yhtyeen Smackin kappaleita hän levytti myös Eduardo Martinez &amp; The Thunderclouds -yhtyeen kanssa albumille Hyena Planet Bites on You. Martinez on myös Smackfaces-yhtyeen solisti.
The Joshua Tree

The Joshua Tree on irlantilaisen rock-yhtye U2:n viides studioalbumi. Albumin tuottivat yhtyeen edellisen albumin tavoin Daniel Lanois ja Brian Eno, ja se julkaistiin 9. maaliskuuta 1987 Island Records -levymerkillä. U2 siirtyi albumilla musiikillisesti täsmällisempään ja selkeämpään tyyliin, minkä johdosta se erosi ambient-vaikutteisesta edeltäjästään "The Unforgettable Fire" huomattavasti.
U2 aloitti albumin levyttämisen vuoden 1986 tammikuussa Irlannissa, ja se viimeisteltiin vuoden 1987 alussa. Albumin keskeisenä teemana on Yhdysvallat, ja yhtye sai inspiraation albumin tekemiseen muun muassa amerikkalaisesta kirjallisuudesta ja politiikasta sekä taannoisista kiertuekokemuksistaan. Yhtyeen pyrkimyksenä oli luoda albumille elokuvamainen tunnelma, joka herättäisi mielikuvia Yhdysvalloista. Tämän tueksi U2 poseeraa albumin kansikuvassa amerikkalaisella aavikolla.
"The Joshua Tree" oli U2:n kaupallinen ja maailmanlaajuinen läpimurto, ja teki siitä yhden maailman suurimmista yhtyeistä. Albumi sai hyvin lämpimän vastaanoton, ja se nousi listaykköseksi yli kahdessakymmenessä maassa rikkoen lukuisia levynmyyntiennätyksiä. Singleinä julkaistuista kappaleista ”With or Without You”, ”I Still Haven’t Found What I’m Looking For” ja ”Where the Streets Have No Name” muodostui yhtyeen uran suurimpia hittejä. "The Joshua Tree" palkittiin vuonna 1988 muun muassa vuoden albumin Grammy-palkinnolla, ja se on myös arkistoitu Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registryyn historiallisesti ja kulttuurisesti merkittävänä musiikkiteoksena. "Rolling Stone" valitsi albumin 1980-luvun kolmanneksi parhaaksi rocklevyksi. "The Joshua Tree" on myynyt kansainvälisesti yli 25 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden maailman myydyimmistä albumeista.
20th Anniversary Edition.
Albumista julkaistiin remasteroitu versio "Joshua Tree 20th Anniversary Edition" vuonna 2007. Remasteroidusta albumista on olemassa kolme eri versiota, tavallinen, bonus-CD:n sisältävä versio ja bonus-CD:n sekä DVD:n sisältävä versio. Bonus-CD sisältää alun perin singlejen B-puolina julkaistuja kappaleita, demoja ja harvinaisuuksia.
Lahden Veteraanisoittokunta

Lahden Veteraanisoittokunta (LVSK) on ainoa sotaveteraanijärjestöjen perustama soittokunta Suomessa. Sen alkuperäinen nimi oli Lahden Piirin Sotaveteraanien Soittokilta. 
Soittokunnan perustamisasia käynnistyi vuonna 1973 ylimetsänhoitaja Mauno Uusitalon aloitteesta. Seuraava askel oli työryhmän perustaminen käytännön asioiden hoitamiseksi. Siihen kuuluivat Uusitalon lisäksi Kalevi Niemi, Arvo Nukarinen ja Mikko Vainio. Työryhmän aktiivinen puurtaminen johti nopeasti tuloksiin. Mauno Uusitalosta tuli ensimmäisen hallituksen puheenjohtaja. 
Työkiireiden vuoksi hän luovutti puheenjohtajan tehtävät 1977 Kaino Jokiselle. Kiitoksena soittokunnan hyväksi tehdystä työstä Uusitalo kutsuttiin vuonna 1983 yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi. 
Alkuvalmisteluun kuuluneiden instrumenttien ja muun soittokaluston hankinnassa avustivat Mallasjuoma ja erityisesti siellä olleet yli-insinöörit Tauno Järveläinen ja Aarne Kalevala. Soittokunnan perustajajäsenistä on Aarne Kalevalan lisäksi mukana vielä Seppo Söyring ja Keijo Järvinen. 
Soittokunnan ensimmäisissä harjoituksissa 4. helmikuuta 1976 oli läsnä jo 20 soittajaa. Ensimmäinen esiintyminen soittokunnalla oli Hollolan sotaveteraanien 10-vuotisjuhlassa 31. lokakuuta 1976.
Nykyisin soittokunta on tyypillinen puhallinorkesteri, jossa soittimina ovat vaskipuhaltimien ja lyömäsoittimien lisäksi huilut, klarinetit ja saksofonit. Soittajien kokonaismäärä on tätä nykyä hieman yli 30. Heidän ikäjakaumansa on opiskelijoista eläkeläisiin. Sotaveteraaneja on aktiivisesti mukana vielä kaksi eli Aarne Kalevala ja Reino Lahtinen. Soittajat ovat entisiä sotilassoittajia sekä musiikin harrastajia ja opiskelijoita. 
Soittokunnan johtajina ovat olleet Arvo Nukarinen, Sanfrid Mäkitalo, Alvar Voutilainen, Tapio Korpela, Ari Tamminen ja nykyinen johtaja Jorma Alanne. Esiintymisiä ja konsertteja on ollut erityisesti Päijät-Hämeessä, mutta myös eri puolella Suomea. Lisäksi soittokunta on tehnyt konserttimatkoja muun muassa Norjaan, Tanskaan, Itävaltaan, Saksaan ja Viroon. 
Soittokunta on osallistunut myös Karjalankannaksella, Laatokan Karjalassa ja Kostamuksessa sijaitsevien kenttähautausmaiden sekä sankaripatsaiden ja muiden muistomerkkien vihkimistilaisuuksissa. Edellä mainitut vuosille 1992–2000 ajoittuneet matkat toteutettiin Opetusministeriön kutsusta. Viimeisin matka Karjalankannakselle tehtiin 13. kesäkuuta 2004, jolloin Kivennavan Siiranmäellä vietettiin Siiranmäen taisteluiden 60-vuotismuistojuhlaa sekä paljastettiin taisteluiden muistomerkki. 
Esiintymisiä soittokunnalla on viime vuosina ollut vuosittain 40–50 tapahtumassa. Omien tilaisuuksien juhlistamiseksi ja näkyvyyden lisäämiseksi yhdistykselle hankittiin oma kantolippu, joka vihittiin käyttöön yhdistyksen 25-vuotisjuhlassa 25. maaliskuuta 2001.
Steve Buscemi

Steve Vincent Buscemi (s. 13. joulukuuta 1957 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän voitti Golden Globe -palkinnon vuonna 2011 pääroolistaan televisiosarjassa "Boardwalk Empire". Hänelle on myönnetty myös Emmy-palkinto vuonna 2016 keskusteluohjelmastaan "Park Bench with Steve Buscemi".
Varhaisvaiheet.
Buscemi syntyi Brooklynissa, New Yorkissa. Hänellä on italialaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Hänen vanhempansa olivat Dorothy Buscemi ja Korean sodan veteraani ja puhdistustyöntekijä John Buscemi. Hänellä on kolme veljeä. 
Buscemin ollessa kymmenenvuotias perhe muutti East New Yorkin alueelta Long Islandiin. Hän valmistui Valley Stream Central High Schoolista vuonna 1975 ja Benningtonin collegesta vuonna 1980. Hän työskenteli New Yorkin Little Italyssä palomiehenä vuodesta 1980 vuoteen 1984. Buscemi muutti East Villageen ja opiskeli näyttelemistä Lee Strasberg Theatre and Film Institutessa. Hän esiintyi stand up -koomikkona ennen näyttelijänuraansa.
Ura.
Näyttelijänä.
Buscemi on kokeellisen teatteriryhmän The Wooster Groupin jäsen.
Buscemi on tehnyt lukuisia elokuvarooleja vuodesta 1986 lähtien. Tunnetuimpia rooleja Mr. Pink elokuvassa "Reservoir Dogs", Garland Green elokuvassa "Con Air – lento vapauteen", Rockhound elokuvassa "Armageddon", Donny elokuvassa "Big Lebowski" sekä Carl Showalter elokuvassa "Fargo". Vaikka hänet tunnetaan erityisesti sivurooleistaan, hän on menestynyt myös päärooleissa. Hän esitti pääosaa Seymouria muun muassa elokuvassa "Ghost World". Buscemi on esiintynyt myös elokuvissa "Miller’s Crossing", "Barton Fink", "Nouseva aurinko", "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta", "Desperado", "" ja "Big Fish".
Vuonna 2003 Buscemi vieraili "Simpsoneissa" omana itsenään. Vuonna 2004 hän liittyi "Sopranosin" näyttelijäkaartiin, jossa hän esittää liipaisinherkkää gangsteria. Buscemi oli aiemmin ohjannut sarjan kolmannen tuotantokauden jakson ”Erämaan armoilla” (), joka on yksi sarjan fanien suosikkijaksoista.
Ohjaajana.
Paitsi näyttelijänä, Buscemi on tehnyt uraa myös ohjaajana. "Interview" (2007) on uusintaversio Theo van Goghin samannimisestä elokuvasta. Buscemi näyttelee itse miespääosaa. Aikaisemmin hän on ohjannut myös elokuvat "Trees Lounge" (1996), "Elukkatehdas" (2000) ja "Lonesome Jim" (2005). Hän on myös ohjannut jaksoja televisiosarjoihin "Sopranos", "", "Kylmä rinki", "U.S. Male", Nurse Jackie ja "Cuts Like a Knife".
Buscemi on kertonut saaneensa vaikutteita mm. John Cassavetesiltä ja Aki Kaurismäeltä.
Yksityiselämä.
Buscemi oli naimisissa Jo Andresin kanssa. Andres kuoli vuonna 2019 munasarjasyöpään. Hän oli toiminut muun muassa ohjaajana, näyttelijänä, performanssitaiteilijana sekä koreografina. Buscemilla on yksi vuonna 1990 syntynyt poika. Buscemi asuu tällä hetkellä Brooklynissa, joka myönsi hänelle kaupungin avaimen vuonna 2021.
Buscemi on Stanley Tuccin läheinen ystävä.
Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeisenä päivänä vuonna 2001 Buscemi ilmoittautui vapaaehtoiseksi entiselle paloasemalleen auttamaan eloonjääneitä ja etsimään kuolleita. Hän on sittemmin puhunut tämän aiheuttamasta stressistä.
Ski Williamson

Ski Williamson (oik. Jukka Suksi) on The Flaming Sideburns -yhtyeen kitaristi. Hän on soittanut yhtyeessä perustamisesta eli vuodesta 1995 lähtien. Aiemmin hän on soittanut Jack Meatbeat &amp; the Underground Society, Isebel's Pain ja Bomber -yhtyeissä. Lisäksi hän on toiminut muun muassa Thee Ultra Bimboos -yhtyeen tuottajana.
Aiheesta muualla.
http://www.grunnenrocks.nl/people/s/suksijukka.htm
The Punisher (muusikko)

The Punisher (oik. "Marko Perälä"; s. 1971) on rockyhtye The Flaming Sideburnsin basisti ja kuuluu sen alkuperäisjäseniin. Aiemmin hän on soittanut Ilmajoelta kotoisin olevassa Jack Meatbeat &amp; the Underground Society -yhtyeessä.
Peevo de Luxe

Peevo de Luxe eli Petri Peevo (s. 1963) on ollut The Flaming Sideburns -yhtyeen kitaristi vuodesta 2003 lähtien. 1980–1990-luvuilla hän soitti useissa kokoonpanoissa, joita olivat muun muassa Clifters, The Balls ja Duo Harjateräs. Peevo on myös rakennusartesaani ja tekee alan töitä. Hän keikkailee aktiivisesti usean eri yhtyeen kanssa.
Peevo on keikkaillut satunnaisesti myös yhtyeissä Jimsonweed, Topi Sorsakoski, Rawhead, Visions, Pietarinkadun Oilers, Koivuniemen Herrat ja Bardon.
Aku Ankkuli

Aku Ankkuli on rock-yhtye, joka on erikoistunut covereihin Kari Peitsamon akustisesta tuotannosta. Yhtye on julkaissut myös yhteislevyjä Peitsamon kanssa.
Idea yhtyeestä syntyi soittajien nuoruudessa 1970-luvun lopulla Sulkavalla. Yhtyeen toiminta käynnistyi kuitenkin vasta 1990-luvun alussa Jyväskylässä. Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti vuonna 1992.
Yhtyeen esikoisalbumi "Toivesarja" ilmestyi vuonna 1993 yhtyeen itsensä kustantamana. Levystä otettiin 500 kappaleen painos ja sen jakelusta vastasi Johanna Kustannus. Seuraavien albumien "Kääk!" ja "Dr. Rockfinger &amp; Outlaw Boys" kohdalla Johanna Kustannus vastasi myös levyjen julkaisemisesta. Viimeksi mainitun levyistä yhtye levytti yhdessä Kari Peitsamon kanssa.
Vuonna 2003 yhtye julkaisi uuden albumin "Lootus" Riemu-levymerkin kautta. Kolmea vuotta myöhemmin yhtye julkaisi toistaiseksi viimeisimmän levynsä "Für Elise" yhdessä Kari Peitsamon kanssa. Kustantajana toimi jälleen Johanna Kustannus.
Vuonna 2008 puolestaan ilmestyi yhtyeen 15-vuotisjuhlajulkaisuna "Toivesarja"-levyn uusintapainos seitsemän bonuskappaleen kera. Bonuskappaleet ovat pääosin yhtyeen 1990–2000-lukujen aiemmin julkaisemattomia levytyksiä.
Jón Þór Birgisson

Jón Þór Birgisson eli Jónsi (s. 23. huhtikuuta 1975) on islantilaisen post-rock yhtye Sigur Rósin laulaja-kitaristi. Hänen tavaramerkkinsä on ”jousikitara”, eli hän soittaa sähkökitaraansa sellon jousella luodakseen hyvin kaikupohjaisen, mutta melodisen soinnin. Jón laulaa yleensä falsetista.
Musiikillista historiaa.
Vuonna 1995 Jón perusti yhtyeen nimeltä ”Bee Spiders” ja käytti taiteilijanimeä ”Johnny B”. Hänen tapanaan oli pitää aurinkolasit päässään koko konsertin ajan. Bee Spiders voitti ”Vuoden kiinnostavin bändi” -palkinnon vuonna 1995 kilpailussa nimeltään ”Musiktilrauni” (’Musiikkikokeilut’), jonka tarkoituksena oli nostaa pinnalle uusia, tuntemattomia bändejä. Bee Spider soitti pitkiä rock-kappaleita, ja heitä verrattiin yleensä esimerkiksi Smashing Pumpkinsiin. Jón soitti myös vuosina 1992 ja 1993 grunge-bändissä nimeltään ”Stoned”.
Kielet.
Jón puhuu äidinkielenään islantia. Hän puhuu myös englantia, mutta vahvalla islantilaisella korostuksella. Sigur Rósin kotisivujen mukaan Sigur Rósin ensimmäiset kolme albumia Jón lauloi lähinnä islanniksi lukuun ottamatta kahta kappaletta ("Von" ja "Olsen Olsen"), jotka on laulettu vonlenskaksi. Kaikki ( )-levyn laulut ovat vonlenskaa. Vonleska on keksitty kieli, jolla Jón laulaa ennen kuin sanoitukset on kirjoitettu ylös. Se on improvisoitua, merkityksetöntä laulantaa, joka sopii musiikkiin ja toimii vain yhtenä instrumenteista. Jón määrittelee sen joksikin, mitä laulajat toisinaan tekevät, kun ovat jo päättäneet kappaleen melodian, mutta eivät ole vielä keksineet sanoituksia. Sigur Rós harkitsi monien eri kielien käyttämistä levyllä ( ), mutta päätyi lopulta vonlenskaan.
Sticky Fingers

Sticky Fingers on brittiläisen rockyhtye The Rolling Stonesin huhtikuussa 1971 julkaisema albumi. "Sticky Fingers" on ensimmäinen Rolling Stonesin studioalbumi, jolla Mick Taylor soittaa kitaraa täysipainoisesti yksittäisten kappaleiden sijaan.
Yhtye sai kappaleisiin vaikutteita countrysta, bluesista ja perusrockista. ”Wild Horses”, ”Dead Flowers” ja ”Moonlight Mile” edustavat selvästi countrya sekä ”You Gotta Move” ja ”I Got the Blues” bluesia, kun taas esimerkiksi ”Bitch”, ”Sway” ja ”Brown Sugar” edustavat hard rockia.
Albumi on tunnettu kannestaan, jonka alkuperäisessä painoksessa on oikea avattava vetoketju. Kuvan on tehnyt Andy Warhol.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Brown Sugar (kappale)

”Brown Sugar” on brittiläisen rockyhtye The Rolling Stonesin albumilla "Sticky Fingers" (1971) julkaistu kappale, joka ilmestyi myös singlenä b-puolenaan kappaleet ”Bitch” ja ”Let It Rock”. Kappaleen tekijä Mick Jagger on kertonut kappaleen nimen viittaavan sekä heroiiniin että seksiin.
16. huhtikuuta 1971 julkaistu "Brown Sugar" oli ensimmäinen Rolling Stonesin omalla Rolling Stones Records levymerkillä julkaistu single. Kappale nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen sekä Britannian listan toiseksi.
Vilunki 3000

Mikko Viljakainen (s. 1973 Kouvola) taiteilijanimi Vilunki 3000, on helsinkiläinen muusikko, graafikko ja radiotoimittaja. Hän on soittanut tai soittaa yhtyeissä The Barefoot Brothers, Larry and the Lefthanded, The Four Sea-Sons, The Flaming Sideburns, , Uusi Fantasia ja Tähtiportti sekä norjalaisten Annien ja Erlend Øyen sooloyhtyeissä. 2021 Viljakainen soittaa yhtyeessä Tixa ja Tikkupyllyt, yhtyeessä rumpuja soittaa Arwi Lind ja laulaa Tixa. Hänen taustojaan voi kuulla esimerkiksi rap-artisti Asan albumeilla "Terveisiä kaaoksesta" ja "Foetida-Pro Promo". Häneltä ilmestyi vuonna 2018 sooloalbumi "The Life Of Elsa Liimanainen" ja hän on lisäksi julkaissut singlen "Valkoinen Poika" sekä Discoteca Fatale -remiksauksen "Dancing with Broken Hearts - Dancing with PRKL Remix", jotka molemmat on julkaistu vuonna 2021 helsinkiläisellä "Ala­kulttuuri­talo"-levymerkillä. Vilunki 3000:lla on ollut oma "Supersunnuntai"-ohjelma Radio Helsingissä. 
Grafia ry valitsi Viljakaisen vuoden 2017 graafikoksi.
Winsor McCay

Winsor McCay, alun perin Zenas Winsor McKay, (26. syyskuuta 1867 (?) – 26. heinäkuuta 1934) oli yhdysvaltalainen taiteilija ja sarjakuvan ja animaation uranuurtaja. Sarjakuvassa "Pikku Nemo Höyhensaarilla" (1905–1914) liikuttiin unimaailmoissa, ja sen piirrostyyli sisälsi fantasia-aineksia, joiden kautta McCay halusi välittää unikuvia ja niiden tunnelmaa. McCayn sarjakuvat eivät ole olleet suuren yleisön suosikkeja, mutta niillä oli niiden graafisesti näyttävän ilmiasun vuoksi oma vahva ihailijajoukkonsa. Hänen sarjakuvansa ovat vaikuttaneet moneen taiteilijasukupolveen. McCayn varhaiset animaatiofilmit olivat ylivertaisia muihin ajan tuotoksiin nähden ja loivat tason, jonka pohjalta myöhemmin aloittivat Walt Disney ja muut. 
Elämä ja ura.
McCay vanhemmat olivat Robert McKay (myöhemmin McCay) ja Jane Murray McKay. Hänen syntymäaikansa on epävarma. McCayn ensimmäinen merkittävä sarjakuva oli "Tales of the Jungle Imps by Felix Fiddle". Sitä julkaistiin 43 jaksoa "Cincinnati Enquirerissa" vuonna 1903. Myös sarjakuvassa "Dreams of a Rarebit Fiend" liikuttiin unissa.
McCay teki myös joukon animaatiofilmejä, joihin hän piirsi käsin jokaisen yksittäisen ruudun. Hän lähti vaudeville-kiertueille filmiensä kanssa ja esiintyi yhdessä animaatiohahmojensa kanssa. Tunnetuin animaatio oli "Gertie the Dinosaur" (1914).
Vaikutteita McCayn sarjakuvista ovat saaneet muun muassa Moebius, Chris Ware ja Maurice Sendak.
Suomennetut kokoelmat.
Fantagraphics on julkaissut englanniksi kuusi kokoelma-albumia.
Lenin-koulu

Kansainvälinen Lenin-koulu (, МЛШ, MLŠ) oli Moskovassa Neuvostoliitossa vuosina 1926–1938 toiminut oppilaitos, joka koulutti työntekijöitä muiden maiden kommunististen puolueiden johtotehtäviin. Koulutusta saivat sekä kotimaissaan sallittujen että kiellettyjen kommunistipuolueiden edustajat. Myös monet Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) vaikuttajat opiskelivat Lenin-koulussa.
Koulun virallinen tavoite oli ulkomaisten kommunistipuolueiden ”bolševisoiminen” eli ideologinen yhdenmukaistaminen ja Venäjän bolševikkipuolueen kokemusten kaavamainen soveltaminen muissa maissa. Koulussa opiskeltiin marxismi-leninismin teoriaa, historiaa, taloustiedettä ja kampanjaluonteisia aiheita. Siellä oli eri kansallisuuksille omat sektorinsa, joista osassa opettivat kyseisistä maista emigroituneet kommunistit, osassa venäläiset. Laitos oli Kommunistisen internationaalin alainen. Lenin-koulua kävivät muun muassa Josip Broz Tito, Władysław Gomułka ja monet tulevat Itä-Saksan johtajat, kuten Erich Honecker ja Erich Mielke. Koulun alasajo käynnistyi vuonna 1936, kun suuri osa miespuolisista oppilaista rekrytoitiin Espanjan sisällissotaan vapaaehtoisina tasavaltalaisten puolella osallistuneisiin kansainvälisiin prikaateihin.
Lenin-koulun ohella Moskovassa toimi vuosina 1925–1930 vastaava Sun Yat-sen -yliopisto, joka oli tarkoitettu vain kiinalaisille.
Suomalainen sektori ja muut koulussa opiskelleet suomalaiset.
Vuosina 1930–1938 Lenin-koulussa toimi suomalainen sektori, jota johti ensin Yrjö Sirola ja sitten Jukka Lehtosaari. Sektorin opettajina olivat miltei kaikki Moskovassa asuneet merkittävät suomalaiskommunistit SKP:n ylintä johtoa myöten. Siellä ehdittiin kouluttaa yhteensä 141 suomalaista kommunistia, joista monet kohosivat viimeistään sodan jälkeen tärkeisiin johtoasemiin SKP:ssä. Lenin-koulun suomalaisella sektorilla opiskelivat muiden muassa Arvo Tuominen, Aimo Aaltonen, Ville Pessi, Armas Äikiä, Veikko Sippola, Yrjö Enne, Aili Mäkinen, Martti Malmberg, Vilho Pentikäinen, Lauri Kantola, Paavo Koskinen, Mirjam Suvanto ja Väinö Tattari. Lisäksi ennen suomalaissektorin perustamista ehtivät venäläisellä tai saksalaisella sektorilla opiskella ainakin Lehtosaari, Toivo Antikainen, Hannes Mäkinen, Hertta Kuusinen ja Inkeri Lehtinen, joista kaikista tuli myös koulun opettajia. Moni edellä mainituista opiskeli ensin myös Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Suomalaisen sektorin toiminta lakkasi lopullisesti lukuvuoden 1937–1938 aikana, kun enemmistö sen opettajakunnasta pidätettiin Stalinin puhdistusten yhteydessä.
Lenin-koulun maasektorit kilpailivat keskenään opintomenestyksessä ja urheilussa, ja jokaisena lukuvuonna paras sektori sai palkintona punaisen lipun. 1930-luvun puolivälissä suomalaiset voittivat punalipun kolmena vuonna peräkkäin. Kertomusten mukaan koulun toiminnasta muuten sivussa pysynyt Otto-Wille Kuusinen valmensi urheilukilpailuissa suomalaisia oppilaita ”kuin olympiajoukkuetta”.
Amerikansuomalaisista Lenin-koulua kävi muun muassa Gus Hall.
Kainuunkylä

Kainuunkylä on kylä Ylitornion kunnassa Tornionjoen varrella, noin kaksitoista km etelään Ylitornion kuntakeskuksesta, ja 50 km pohjoiseen Tornion keskustasta. Kainuunkylän ala-aste lakkautettiin vuonna 2005 oppilaitten puutteen ja kunnan säästötoimien takia. Kylässä toimi vielä 1970-luvulla kaksi kauppaa, posti ja baari; vuonna 2010 kyläkauppa, viimeinen julkinen rakennus, lopetettiin. 
Tunnettiin ennen nimellä Helsinginkylä, joka on suomennos ruotsinkielisestä sanasta Helsingby.
Historiaa lyhyesti.
Kainuunkylä on Tornionlaakson keskiaikaisen asutuksen ydinaluetta. Alueella on tehty arkeologisia kaivauksia, jotka osoittivat että pysyvää asutusta alueella on ollut jo 1060-luvulta lähtien. Kannala -nimisen tilan pihapiirissä on suoritettu arkeologisia kaivauksia 1970-luvulla. Kainuunkylän rakennuskanta on perinteistä. Vanhimmat asuinrakennukset ovat peräisin 1700-luvulta. 
Huitaperissä, ison Mustajärven rannalla, Rousunvaarassa ja Kierivaaran rinteillä löytyy rakkakuoppia, kiviaidalla eristettyjä viljelystarhoja, vanhoja kvartsikiven louhospaikkoja sekä asuinpainanteita.
Kainuunkylän koulu aloitti toimintansa syksyllä 1895 yksityisen kannatusyhdistyksen kouluna Pekanpään pirteissä ja jatkoi 1896 kunnan omistuksessa.Vuonna 1923 tapahtui koulupiirin jako. Poikkilahdessa koulutoiminta jatkui ja Kainuunkylän piirin pohjoisosasta muodostettuun piiriin syntyi toinen koulu.
Kainuunkylän saaret.
Vaarojen ympäröimät saaret sijaitsevat Tornionjoen suistossa. Niillä on
harjoitettu viljelyä ja laidunnusta, ja maisemalle antavat ominaispiirteensä myös tulvaniityt. Saaret ovat merkittävä lintujen pesimisalue.
Jean-Jacques Annaud

Jean-Jacques Annaud (s. 1. lokakuuta 1943 Juvisy-sur-Orge) on ranskalainen elokuvaohjaaja.
Annaudin ura alkoi televisiomainoksilla 1960- ja 1970-luvun vaihteessa. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa "Mustaa ja valkoista väreissä" vuodelta 1976 pohjaa hänen omiin sotilaskokemuksiinsa Kamerunissa. Elokuva voitti Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Kolmas Annaudin elokuva "Taistelu tulesta" sai kaksi César-palkintoa parhaasta elokuvasta ja ohjauksesta.
Annaud on saanut elinikäisen porttikiellon Kiinaan ohjaamansa elokuvan "Seitsemän vuotta Tiibetissä" vuoksi.
Amerikanvesispanieli

Amerikanvesispanieli () on yhdysvaltalainen spanieleihin kuuluva koirarotu, joka toimii noutavana lintukoirana. Se on ollut Wisconsinin virallinen osavaltiokoira vuodesta 1985 lähtien.
Alkuperä ja käyttö.
Amerikanvesispanieli polveutuu vesikoirista ja spanieleista, joita maahanmuuttajat veivät mukanaan Pohjois-Amerikkaan. Alkujaan sitä kutsuttiin brown water spanieliksi eli "ruskeaksi vesispanieliksi". Rotu on kehitetty lähinnä vesilintujen metsästykseen, ja se työskentelee ylösajavana ja noutavana lintukoirana. Kokonsa puolesta se soveltuu veneestä ja kojusta metsästämiseen. 1900-luvun alussa englantilaisten noutajien suosio kasvoi Yhdysvalloissa ja amerikanvesispanielit vähenivät huomattavasti. Nykyään rotu on pienilukuinen, vaikka metsästäjät arvostavatkin sitä. Amerikanvesispanieleita on Pohjois-Amerikan ulkopuolella hyvin vähän ja Suomessa on rekisteröity yhteensä 53. Koko maailmassa niitä on noin 7 000 yksilöä.
Ulkonäkö.
Amerikanvesispanieli on keskikokoinen, kiharakarvainen, tyypillinen spanieli. Se on helposti oppiva, kestävä ja voimakas. Väriltään se on suklaanruskea tai tummanruskea. Valkoista hyväksytään hiukan rinnassa. Säkäkorkeus on 38–46 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Amerikanvesispanieli on erittäin oppivainen koira, joka rakastaa vettä.
Voluutta

Voluutta tai voluutti (&lt; , ’käärö’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa nauhamainen ja päistään spiraalimaisesti kiertyvä koristeaihe, jota esiintyy muun muassa joonialaisten pylväiden kapiteeleissa. Voluutan päiden spiraalit tunnetaan nimellä "heliks".
Voluutta esiintyy myös kompositapylvään kapiteelissa, jossa joonialainen voluutta lepää korinttilaisen kapiteelin kalathoksen päällä. Kaarevia voluuttamuotoja käytettiin myös renessanssi- ja barokkiarkkitehtuurissa.
Big Mountain

Big Mountain on yhdysvaltalainen reggae-yhtye, joka perustettiin San Diegossa, Kaliforniassa vuonna 1991.
Yhtyeen debyyttialbumi "Wake Up" sisälsi listasijoituksia vuonna 1993 keränneen hitin "Touch My Light". 
Parhaiten yhtye tunnetaan vuoden 1994 suuresta hitistään "Baby I Love Your Way", joka on cover-versio Peter Framptonin kappaleesta. Se on myös elokuvan "Reality Bites" soundtrackillä. 
Pop-reggae -tyylinsä vuoksi Big Mountainia kutsutaan "amerikkalaiseksi UB40:ksi".
Big Mountain on ensimmäinen reggae-yhtye, joka on esiintynyt Kiinassa.
(miss)understood

(miss)understood on Ayumi Hamasakin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. tammikuuta 2006.
"(miss)understood" nousi muiden Hamasakin albumien tavoin Oricon-albumilistan kärkisijalle. Se pysyi listalla kaikkiaan 31 viikon ajan. Albumia on myyty Japanissa yli miljoona kappaletta.
Albumista on julkaistu kaksi eri versiota: pelkän CD:n sekä CD:n ja DVD:n sisältävät versiot. Molempien versioiden CD:n kappaleet ovat samat, mutta jälkimmäisessä versiossa on mukana myös DVD, joka sisältää musiikkivideoita sekä "näin tehtiin" -videoita albumin kappaleista. Myös versioiden kansikuvat ja kansivihkot eroavat toisistaan.
Osan "(miss)understood"-albumin kappaleista on säveltänyt Sweetbox-yhtyeen GEO. Kappaleissa on sama melodia, mutta Hamasaki on kirjoittanut kappaleisiin uudet, japaninkieliset sanat. Sweetboxin versiot kappaleista on julkaistu 1. maaliskuuta 2006 ilmestyneellä Sweetboxin "Addicted"-albumilla. Versioidut kappaleet ovat "Bold &amp; Delicious", "Ladies Night", "Pride", "Beautiful Girl" (Hamasakin version nimi on "Beautiful Day"), "Every Step" ("rainy day") sekä "In the Corner".
Albumilta on julkaistu singlet "STEP you / is this LOVE?", "fairyland", "HEAVEN" ja "Bold &amp; Delicious / Pride".
Tommi Siekkinen

Tommi Sakari Siekkinen (s. 28. maaliskuuta 1989 Oulu) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kaudella 2006 Siekkinen siirtyi Kakkosessa pelanneesta Oulun Luistinseurasta Ykkösen AC Ouluun. Ensimmäisessä ottelussaan hän tuli kentälle 66. minuutilla, ja iski seuraavalla minuutilla ensimmäisen maalinsa Ykkösessä. AC Oulun neljänä pelivuotenaan Siekkinen pelasi Veikkausliigassa 5 ottelua tehden niissä yhden maalin ja Ykkösessä 40 ottelua ja 12 maalia.
Kaudeksi 2010 Siekkinen siirtyi Ykkösen PS Kemiin.
Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ruotsin 1. divisioonan pohjoislohkon IFK Luleåån, jossa hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut pelipaikkaansa ja siirtyikin kaudeksi 2012 takaisin Kakkosessa pelaavaan PS Kemiin.
Siekkinen on pelannut myös Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa.
Siekkinen on juniorina harrastanut yleisurheilua ja juossut 100 metriä aikaan 10,94 sekä hypännyt pituutta yli seitsemän metriä. Kansallisesti hän on edustanut oululaista yleisurheiluseuraa Kuivasjärven Auraa. Siekkinen on myös edustanut Suomea nuorten yleisurheilun Ruotsi-maaottelussa.
Hervé Villechaize

Hervé Jean-Pierre Villechaize (23. huhtikuuta 1943 Pariisi, Ranska – 4. syyskuuta 1993 North Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalainen näyttelijä. 
Villechaize näytteli muun muassa James Bond -elokuvan "007 ja kultainen ase" Nick Nackina sekä televisiosarjan "Seikkailujen saari" Tattoona. Hän oli ainoastaan 119 senttimetriä pitkä. Hän teki itsemurhan 50-vuotiaana vuonna 1993. Hän oli kärsinyt pitkään lyhytkasvuisuutensa aiheuttamista vaivoista.
Jääkärin morsian

Jääkärin morsian on Sam Sihvon kirjoittama laulunäytelmä, joka esitettiin ensimmäisen kerran 17. helmikuuta 1921 Suomen Kansallisteatterissa. 
Näytelmä kertoo jääkäreistä, jotka ovat Saksassa sotilaskoulutuksessa valmistautuakseen Suomen vapaustaisteluun. Sitä on esitetty jatkuvasti; teatterin esitystietokannan Ilonan mukaan näytelmää on esitetty 97 eri otteeseen Suomen ammattiteattereissa. 2000-luvulla Jääkärin morsianta on esitetty Mikkelin Teatterissa kaudella 2000–2001 ja Vaasan Kaupunginteatterissa kausilla 2002–2004. 
Jääkärin morsian oli Tampereen Komediateatterin ensimmäinen esitetty näytelmä vuonna 1992. Jääkärin morsian oli myös Jouko Turkan ensimmäinen ammatissa tehty ohjaustyö, Seinäjoella Törnävän kesäteatterissa. 
Historia.
Näytelmä on ilmestynyt painettuna 1921. Siitä on tehty kaksi elokuvasovitusta, Kalle Kaarnan ohjaama versio vuodelta 1931 ja Risto Orkon versio vuodelta 1938.
Jääkärin morsianta esitettiin revyyteatteri Punaisessa Myllyssä Helsingissä syksyllä 1948. Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön asiainhoitaja A. N. Fedorov kiinnitti silloiselle ulkoministerille Carl Enckellille 5. joulukuuta 1948 lähettämässään nootissa huomiota siihen, että "edesvastuuttomat ainekset", muiden muassa "revanssihenkisen" Jääkärin morsiamen ohjelmistoonsa ottanut Punainen Mylly, harjoittivat Suomessa Neuvostoliitolle vihamielistä propagandaa. Punainen Mylly oli tosin jo aiemmin ilmoittanut Jääkärin morsiamen esitysten päättyvän joka tapauksessa 6. joulukuuta. Toinen samalla kerralla neuvostoliittolaisten silmätikuksi joutunut näytelmä oli Suomen Kansallisteatterissa esitetty Jean-Paul Sartren "Likaiset kädet".
Uuniperuna

Uuniperunat on ruokalaji, joka valmistetaan kypsentämällä perunoita uunissa. Kaksi perustapaa on joko kääriä peruna ensin alumiinifolioon tai jättää paljaaksi, jolloin se voidaan asettaa karkean suolan muodostamalle pedille. Kummallakin koulukunnalla on kannattajiaan. Foliossa perunaan tulee pehmeä kuori, paljaana rapea kuori.
Kypsän uuniperunan kylkeen tehdään viilto, kaiverretaan kuoppa ja tungetaan täytettä: voita, kermaviiliä, smetanaa, mätiä, sienisalaattia, sillikaviaaria, pieneksi hakattua keitettyä kananmunaa tai näiden yhdistelmiä. Myös katkaravut ja chili con carne ovat suosittuja täytevaihtoehtoja. 
Parhaat uuniperunat tulevat jauhoisista lajikkeista. Suurikokoisia jauhoisia perunoita, etenkin Rosamundaa, jopa markkinoidaan uuniperunan nimellä. Uuniperunoita ei voi tehdä satokauden alussa, sillä perunassa ei ole silloin riittävästi tärkkelystä.
Kuivakypsytys.
Puuhellojen aikakautena oli käytössä uuniperunoiden kaltainen menetelmä, jossa perunat "kuivakypsytettiin" sellaisenaan vanhassa tiiviskantisessa kattilassa, joka asetettiin uunin hiillokselle. Kuoriperunat voitiin kypsentää myös laittamalla ne suoraan hiillokselle, jolloin niistä tuli nokisia mutta vielä maukkaampia kuin kattilassa kuivakypsytettyinä.
Risto Ahti

Risto Tapani Ahti (s. 27. elokuuta 1943 Lahti) on suomalainen runoilija. Hänen tuotantonsa sisältää yli kaksikymmentä runokokoelmaa, runo-ohjelmia radiossa, esseitä, kritiikkejä ja artikkeleita sekä suomennoksia. Ahti on toiminut myös opettajana muun muassa Oriveden Opistossa ja Tampereen yliopistossa.
Ahti valmistui ylioppilaaksi Lahden Kannaksen yhteislyseosta vuonna 1963 ja opiskeli kirjallisuutta, kasvatustieteitä ja englannin kieltä Jyväskylän, Helsingin ja Oulun yliopistoissa. Hän työskenteli vt. vanhempana lehtorina Suomussalmen yhteiskoulussa 1969–1971, nuorempana lehtorina 1973–1974 ja Lahden yhteislyseon tuntiopettajana 1974–1984. Hän opetti Oriveden Opistossa 1989–1991. Ahdin luovan kirjoittamisen kursseja on kutsuttu ”lyriikan korkeakouluksi”.
Ahdin ensimmäinen runokokoelma "Talvi on harha" julkaistiin vuonna 1967. Teosta on luonnehdittu anarkistiseksi ja paljaaksi. Ahti on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1992. Hän on myös suomentanut muun muassa William Blaken, Kahlil Gibranin ja J. L. Runebergin runoutta. Hänen omia runojaan on käännetty noin 20 kielelle.
Ahdille on myönnetty useita tunnustuksia, muiden muassa Eino Leinon palkinto (1994), Runeberg-palkinto (2002), Pro Finlandia -mitali (2003), sekä taiteilijaprofessuuri vuodesta 2004. Ahti on toiminut Lahden Runomaratonin ja Sanataiteen yhdistyksissä ja tuomaroinut Eino Leinon Seuran palkintolautakunnassa. Vuonna 2018 hänet promovoitiin Tampereen yliopiston kunniatohtoriksi.
Päätykolmio

Päätykolmio (, harvemmin ) eli pedimentti on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa entablementin eli palkiston ja kattorakenteiden rajaama kolmiomainen tai harvemmin kaarimainen alue, joka on usein koristeltu veistoksilla.
Päätykolmiot sijoitettiin yleensä rakennuksen pääsisäänkäyntien yläpuolelle. Tyypillisessä kreikkalaisessa temppelissä ne sijaitsivat temppelin kummassakin lyhyessä päädyssä. Päätykolmiota rajaa alapuolella korniisin vaakasuora palkki geison ja yläpuolella vinot palkit eli simat. Kreikkalaisissa temppeleissä päätykolmio oli matalampi ja leveämpi kuin etruskitemppeleissä ja roomalaisessa temppelissä, ja sen sivukulma oli ensin mainituissa noin 15 astetta ja viimeksi mainituissa noin 20 astetta.
Myös nykyaikaisen satulakattoisen talon ylintä, kolmiomaista päätyalaa kutsutaan päätykolmioksi. Klassista päätykolmiota yleensä pienempi kolmiomainen tai kaarimainen koristeaihe esimerkiksi sisäänkäyntien ja ikkunoiden yhtedessä on "frontoni". Päätykolmion tapainen koristeellinen seinäpinta tunnetaan nykyisin päätykolmion alkuperäisellä kreikkalaisella nimellä "tympanon".
Päätykolmioveistokset.
Päätykolmioon oli usein sijoitettu veistosryhmä, joka esitti temppeliin liittynyttä mytologista aihetta. Päätykolmioveistokset kehittyivät ottamaan käytettävissä olevan tilan taitavasti huomioon, niin että keskelle sijoitettiin seisovia hahmoja ja sivummalle erilaisissa matalammissa asennoissa olevia hahmoja.
Päätykolmion veistoskoristelu tunnetaan ensimmäisenä Korkyran Artemiin temppelistä, joka ajoittuu noin vuoteen 590 eaa. Tunnetuimpia päätykolmiokoristeluja ovat Feidiaan johdolla veistetyt Parthenonin päätykolmioveistokset, jotka ovat osa Parthenonin marmoriveistoksia (Elginin marmoreita) ja nykyisin säilyneiltä osiltaan British Museumissa, sekä muun muassa Aiginan Afaian temppelin ja Olympian Zeuksen temppelin päätykolmioveistokset.
Tert-oktaanitioli

tert-oktaanitioli on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C8H18S ja rakennekaava (CH3)2CSHCH2C(CH3)3. tert-oktyylimerkaptaanista käytetään myös nimityksiä "tert-oktyylimerkaptaani", "2,4,4-trimetyyli-2-pentaanitioli" ja "2-metyyli-2-heptaanitioli".
tert-oktaanitiolin moolimassa on 146,3 g/mol, sulamispiste –74 °C, kiehumispiste 155 °C, tiheys 0,85 g/cm3, ei liukene veteen, leimahduspiste 46 °C o.c. ja CAS-numero 141-59-3.
Tiibetiläinen kuolleiden kirja

Tiibetiläinen kuolleiden kirja tai 'Suuri kuulemisen tuoma vapautuminen bardossa' eli 'Bardo Thodol' on vanha tiibetiläinen teksti, joka kuvailee ihmisen kokemuksia kuoleman jälkeen. Kuolleiden kirja on tiibetiläisen buddhalaisuuden klassinen teksti, jota on perinteisesti luettu ääneen kuoleville tai vasta kuolleille, jotta nämä saavuttaisivat vapautuksen.
Tiibetiläisen käsityksen mukaan mieli harhailee kuoltuaan bardossa eli 'välitilassa', kunnes valitsee jonkun mahdollisista syntymistä. Kuolleiden kirjan tarkoitus on opastaa ja rohkaista harhailevaa mieltä kohti mahdollisimman hyvää jälleensyntymää, joka voi tapahtua ihmisten maailmaa ylemmälle tasolle, mutta suotavinta on syntymä ihmisten maailmaan, koska buddhalaisen käsityksen mukaan kallisarvoinen ihmiselämä on ainoa tila, jossa mieltä voi kehittää kohti lopullista valaistumista. Jälleensyntymä on mahdollinen myös eläinten tai alempien henkien maailmaan. Bardotilassa mielen uskotaan kohtaavan edellisten elämien aikana tehtyjen tekojen aiheuttamia mielentiloja, jotka teoista riippuen ovat usein hyvin pelottavia ja kauhistuttavia. Hyvien tekojen seurauksena bardotilan aikana voi kokea myös rauhoittavia mielentiloja. Sielu ja sielunvaellus käsitteitä ei buddhalaisuudessa käytetä, vaikka nämä usein esiintyvät länsimaisiin kieliin käännetyissä teksteissä.