tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirottu runoilija

Kirottu runoilija tai kirotut runoilijat () on varsinkin ranskalaiseen kirjallisuuteen liittyvä käsite, joka syntyi Paul Verlainen vuonna 1888 julkaiseman samannimisen teoksen myötä.
Kirjassaan Verlaine kohteliaasti tekee kunniaa ranskalaisen kirjallisuuden ”rappeutuneelle” Parnassolle, joka tavallaan leimasi toisen keisarikunnan loppua ja kolmannen tasavallan alkua. Kirotun runoilijan arvonimellä Verlaine kunnioitti seuraavia kirjailijoita: Tristan Corbière, Arthur Rimbaud, Stéphane Mallarmé, Marceline Desbordes-Valmore, Villiers de l’Isle-Adam sekä Pauvre Lelian (joka on anagrammi Paul Verlainen omasta nimestä). Verlainen kirjoittamat kommentit painottuivat anekdootteihin.
Käsitettä ”kirottu runoilija” voidaan nykyisin käyttää myös muista runoilijoita kuin Verlainen ystävistä. Sillä kuvataan yleisesti lahjakkaita runoilijoita, jotka – nuoruusvaihetta lukuun ottamatta – kyseenalaistavat suurimman osan yhteiskunnan asettamista arvoista sekä käyttäytyvät provokatiivisesti, vaarallisesti, epäsosiaalisesti tai itsetuhoisasti, varsinkin käyttäessään ylen määrin alkoholia ja huumausaineita. Usein tällainen kirjailija kirjoittaa vaikeasti tajuttavia tekstejä ja kuolee ennen kuin hänen kykynsä yleisesti tunnustetaan. Tämän määritelmän mukaan monet muutkin runoilijat kuuluvat kirottujen runoilijoiden seuraan. Heitä ovat esimerkiksi François Villon, Aloysius Bertrand, Gérard de Nerval, Charles Baudelaire, Comte de Lautréamont, Charles Cros, Germain Nouveau, Alfred Jarry, Antonin Artaud, Armand Robin ja vielä Atlantin toiselta puolen Jim Morrison ja Edgar Allan Poe.
Suomalaisista runoilijoista käsitteen piiriin saattavat sopia Lauri Viita, Pentti Saarikoski ja Arto Melleri. Pekka Kejonen ehti luopua boheemista elämäntavasta ennen "rentturunoilijan" tyypillistä kohtaloa.
Virgil Grissom

Virgil Ivan ”Gus” Grissom (3. huhtikuuta 1926 Mitchell, Indiana – 27. tammikuuta 1967 Cape Canaveral, Florida) oli yhdysvaltalainen astronautti. 
Grissomilla oli insinöörin loppututkinto Purduen yliopistosta. Tutkinnon suoritettuaan hän liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin, osallistuen muun muassa yli sataan taistelulentoon Korean sodassa 334. hävittäjälaivueessa. Sodan päätyttyä hän jatkoi opintojaan edelleen ilmavoimien palveluksessa pysyen ja päätyi koelentäjäksi Wright Pattersonin tukikohtaan vuonna 1955. Hän oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti.
Ura astronauttina.
Koelentäjä Gus Grissom kutsuttiin mukaan ensimmäisen astronauttiryhmän valintaan, ja hän kuului ensimmäisen seitsemän valitun yhdysvaltalaisen astronautin ryhmään (The Original Seven). Hän oli toinen yhdysvaltalainen astronautti avaruudessa Alan Shepardin Mercury 3 -lennon jälkeen Mercury Redstone -aluksellaan ”Liberty Bell 7” (Mercury 4 -lento).
Gus Grissomin ensimmäinen avaruuslento oli päättyä onnettomuuteen, kun kapselin luukun räjähdyspanokset laukesivat ennenaikaisesti ja kapseli alkoi täyttyä vedellä. Nostoyrityksistä huolimatta pelastushelikopteri ei pystynyt nostamaan vedellä täyttynyttä kapselia, vaan se vajosi syvyyksiin. Samalla veden varassa olleen Grissomin avaruuspuku täyttyi vedellä ja hän oli hukkua ennen pintasukeltajan tuloa apuun. Yli neljän kilometrin syvyyteen vajonnut kapseli paikannettiin ja nostettiin ylös Atlantin valtamerestä vuonna 1999.
Kun Yhdysvaltain ensimmäisen avaruuslennon lentänyt astronautti Alan Shepard joutui sisäkorvavikansa vuoksi luopumaan lentotehtävistä, Gus Grissom valittiin ensimmäisen Gemini-lennon komentajaksi, kumppaninaan John W. Young. Gemini-alus nimettiin NASAn vastustuksesta huolimatta ”Molly Browniksi” Broadway-musikaalin "Uppoamaton Molly Brown" mukaan. Gemini 3 -lennon myötä 23. maaliskuuta 1965 Gus Grissomista tuli ensimmäinen astronautti, joka oli lentänyt avaruudessa kahdesti.
Apollo 1.
Gus Grissom nimitettiin ensimmäisen Apollo-aluksen komentajaksi. Miehistön suorittaessa 27. tammikuuta 1967 rutiiniluonteista ”johdot irti” -testiä aluksen laukaisualustalla 34 Kennedyn avaruuskeskuksessa Floridassa sähköjohdoista alkunsa saanut kipinä sytytti tulipalon, jossa aluksen miehistö menehtyi. Grissomin ohella palossa menehtyivät astronautit Edward White ja Roger B. Chaffee.
Gus Grissom on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle Virginiaan.
Fides

Katolinen hiippakuntalehti Fides on Helsingin katolisen hiippakunnan tiedotuslehti. Vuonna 2014 lehden painos oli noin 6 500 kappaletta: se ilmestyy 20-sivuisena tabloid-lehtenä 12 kertaa vuodessa, numero 6-7 on tuplanumero. Lehti jaetaan automaattisesti kaikkiin katolisiin koteihin Suomessa. Sillä on myös parisataa ulkopuolista tilaajaa. 
Lehti ilmestyi vuodesta 1938 alkaen nimellä Kellojen Kutsu/Klockorna Kalla. Sen ensimmäisinä päätoimittajina työskentelivät Wilhelm Hovers ja Laurentius Holzer. Vuoden 1969 lopussa lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa nykyisellä nimellään. Sen päätoimittaja oli tuolloin Jacobus Reijnders. Tässä tehtävässä häntä ovat sen jälkeen seuranneet Teemu Sippo (numerosta 7/1982 alkaen) ja Pentti Laukama (numerosta 7/85 alkaen). Lehden nykyinen päätoimittaja on Marko Tervaportti (numerosta 14-15/2001 alkaen).
Jerry Cantrell

Jerry Fulton Cantrell (s. 18. maaliskuuta 1966 Tacoma, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen grunge/metal-yhtye Alice In Chainsin kitaristi ja toinen laulaja. Cantrell tekee suurimman osan Alice In Chainsin kappaleista. Cantrell on ollut mukana yhtyeessä sen perustamisvuodesta 1987 alkaen. Vuonna 2005 yhtye aloitti toimintansa pitkän tauon jälkeen, ja mukana oli uusi laulaja Layne Staleyn kuoltua vuonna 2002.
Ura.
Sooloura.
Alice In Chains uhkasi hajota lähinnä laulaja Layne Staleyn päihdeongelmien vuoksi vuosina 1995–1996, joten Cantrell keskittyi vuonna 1997 enemmän soolo-uraansa. Hän julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "Boggy Depot" (Sony) seuraavana vuonna. Albumilla soittivat Alice In Chains -rumpali Sean Kinney sekä Primus-basisti Les Claypool. Kesäkuussa 2002 Cantrell julkaisi toisen studioalbuminsa "Degradation Trip" (Roadrunner Records), jolla soittivat Mike Bordin (Faith No More) ja Robert Trujillo (Ozzy Osbourne, Metallica, Suicidal Tendencies ja Black Label Society). Albumista julkaistiin myös kahden levyn erikoisversio, joka sisältää 11 bonusraitaa. Albumi julkaistiin pian Layne Staleyn kuoleman jälkeen ja omistettiin hänelle. Albumin kappale ”She Was My Girl” julkaistiin myös "Spider-Man – hämähäkkimies" -elokuvan (2002) soundtrackillä.
Uusi Alice In Chains.
18. helmikuuta 2005 Cantrell ja muut Alice In Chainsin jäljelle jääneet jäsenet esiintyivät hyväntekeväisyyskonsertissa tsunamin uhrien hyväksi The Premier Clubilla Seattlessä. Vierailevina laulajina olivat Ann Wilson, Pat Lachman, Wes Scantlin ja Maynard James Keenan. Cantrell ja muut Alice In Chainsin jäsenet esiintyivät jälleen yhdessä musiikkikanava Vh1:n ohjelmassa "Decades Rock Live" 10. maaliskuuta 2006. Suomessa yhtye on 2000-luvulla esiintynyt vuonna 2006 Provinssirockissa ja elokuussa 2010 Porin Sonispheressä sekä 2014 Ilosaarirockissa.
Muita projekteja.
Jerry Cantrell on ollut vierailevana kitaristina Danzigin albumilla "Blackacidevil" sekä Metallican albumilla "Garage Inc." Lisäksi hän on esiintynyt elokuvassa "Singles" (1992; kappaleet ”It Ain’t Like That” ja ”Would?”) muiden Alice In Chainsin jäsenten kanssa sekä elokuvassa "Jerry Maguire – elämä on peliä' (1996).
Cantrellilla on meneillään myös sivuprojekti nimeltään Cardboard Vampyres, joka koostuu lähinnä muista vanhemmista rocktähdistä (muun muassa The Cultin Billy Duffy). Kokoonpano soittaa lähinnä edellä mainittujen yhtyeiden kappaleita live-keikoilla. Uutta materiaalia heiltä ei ole toistaiseksi ilmestynyt.
Muuta tietoa.
Jerry Cantrell tunnetaan siitä, että hän käyttää G &amp; L:n kitaroita, vaikka on välillä käyttänyt myös Gibson Les Paul -kitaroita. Hän on myös Mesa Boogien vahvistimien pitkäaikainen käyttäjä, vaikka hän on käyttänyt viime aikoina paljon Bognerin vahvistimia. Cantrell käyttää Bognerin "Shiva"-vahvistinmallia lähinnä keikoilla. Hän omistaa myös Peaveyn 5150:n, jonka hänelle lahjoitti Eddie Van Halen. Hän on myös neuvotellut Dean Guitarsin kanssa omasta signature-mallista, joka pohjautuisi hänen Les Pauliinsa. Lisäksi Cantrell valmistelee signature-vahvistinta Bognerin kanssa.
Cantrell omistaa asunnon Los Angelesissa ja Oklahomassa Double-J Ranchillä.
Saattue (albumi)

Saattue on Saran vuonna 2003 julkaistu kolmas albumi ja yhtyeen viimeinen Kråklund Recordsille levytetty albumi. Levyllä koneet, efektit ja syntetisaattorit ovat vieläkin vahvemmassa asemassa, kuin edellisellä albumilla, "Kromilla". Esimerkiksi kappale ”Liikun” on täysin konevetoinen kappale, jossa ei kuulla ollenkaan kitaroita. Kappale ”Ylimäärä” on julkaistu singlenä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Kappaleet.
Sovitukset Sara ja Ari Laurila.
Scooby-Doo (vuoden 2002 televisiosarja)

Scooby-Doo () on Scooby-Doon ja Mysteeripoppoon seikkailuista kertova piirrossarja, joka oli yhteensä yhdeksäs "Scooby-Doo"-sarja. Sen esitys aloitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2002 ja Suomessa vuoden 2006 loppupuolella Subilla. Sarjasta on ilmestynyt kolme tuotantokautta, jotka sisältävät yhteensä 42 jaksoa. Mukana ovat alkuperäisessä sarjassa ääninäytelleet Frank Welker ja Casey Kasem, jotka uusivat oman roolinsa Freddynä ja Shaggynä. Sarja on jatkosarja vanhemmille 1960- ja 1980-luvulla esitetyille "Scooby-Doo"-sarjoille.
Sarja.
Sarja seuraa mysteereitä ratkaisevaa ryhmää, joka kohtaa aaveita ja hirviöitä. Nämä usein osoittautuvat olevan ihmisiä valeasussa. Suurin osa tarinoista on nykyaikaistettu 2000-luvun teknologian ja muodin myötä, jotka heijastuvat selkeästi jaksojen juonissa. Mukana on myös hahmojen sisäistä huumoria, kuten heidän tapaansa hajaantua aina samaan kahteen eri ryhmään, jossa Shaggy ja Scooby muodostavat toisen ryhmän. Kaikki hahmot ovat myös saaneet pieniä päivityksiä vaatetuksiinsa, jotta ne sopivat paremmin nykyaikaan. Näistä merkittävimmän muutoksen koki Fred.
Tuotanto.
Pitkän tauon jälkeen Scooby-Doosta tehtiin yhdeksäs televisiosarja vuonna 2002, joka seurasi samaa konseptia kuin alkuperäinen "Scooby-Doo, Where Are You!". Sarjaa oli kuitenkin nykyaikaistettu 2000-luvulle, esimerkiksi tunnusmusiikki ja taustaäänet. Muun muassa sarjan klassista juonta parodioitiin jatkuvasti sarjan aikana. Ohjelman tuotti Warner Bros. Animation, joka oli ottanut haltuunsa Hanna-Barbera-yhtiön oikeudet. Jaksojen lopputeksteissä kuitenkin kunnioitettiin Hanna-Barberan nimeä.
Ääninäyttely.
Don Messickin kuollessa vuonna 1997 Freddyn äänenä toiminut Frank Welker otti haltuunsa myös Scoobyn ääniroolin. Casey Kasem jatkoi edelleen Shaggyn ääniroolissa ja Grey DeLisle esitti Daphnea ensimmäistä kertaa televisiosarjassa, kun sitä ennen hän toimi hahmon roolissa suoraan DVD:lle julkaistuissa elokuvissa. Mindy Cohn puolestaan ääninäytteli Velmaa.
Musiikki.
Sarjan musiikista vastasi suurilta osin Simple Plan, joka esitti sarjan tunnuslaulun. Yhtye esiintyi myös jaksossa ”Simple Plan and the Invisible Madman”. Lisäksi yhtyeen kaksi laulua kuultiin jaksoissa ”It’s Mean, It's Green, It’s the Mystery Machine” ja vSimple Plan and the Invisible Madman”. Yhtye soitti musiikkiaan myös elokuvassa "". Myös Kiss esiintyi halloween-jaksossa kappaleella ”Shout It Out Loud”.
Lionel Scaloni

Lionel Sebastián Scaloni (s. 16. toukokuuta 1978 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hänellä on myös Italian sekä Espanjan passit. Scaloni on pelannut Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa oikeana puolustajana. Hän on toiminut vuodesta 2018 lähtien Argentiinan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Scaloni on pelannut aikaisemmin muun muassa Espanjassa Deportivo La Coruñassa sekä Racing Santanderissa. Hän on pelannut myös Englannin Valioliigassa West Hamissa lainasopimuksella. Tammikuussa 2008 hän siirtyi Mallorcan joukkueeseen Laziosta 18 kuukauden mittaisella lainasopimuksella. Kesällä 2009 hän palasi Lazioon.
Saavutukset.
Pelaajana.
Deportivo La Coruña
West Ham United
Argentiina U20
Valmentajana.
Argentiina
Henkilökohtaiset
Michel Onfray

Michel Onfray (s. 1. tammikuuta 1959, Argentan, Ranska) on ranskalainen ateistinen filosofi, joka on perustanut Caenin kansanyliopiston ("Université populaire de Caen"). Onfray on ajattelussaan keskittynyt yhteiskunnallisiin kysymyksiin, erityisesti uskontoa ja taloutta koskeviin. Hänen mukaansa kapitalismi tekee ihmisistä taloudellisen tuotannon orjia, ja vaihtoehto tälle on kansalaistottelemattomuus ja "individualistinen anarkismi". Onfray kuvaa itseään ”nietzscheläiseksi vasemmistolaiseksi”.
Elämä ja ajattelu.
Maanviljelijäperheestä lähtöisin oleva Onfray väitteli filosofian tohtoriksi ja opetti filosofiaa Caenin teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1983 vuoteen 2002. Onfrayn Caeniin vuonna 2002 perustamassa kaikille avoimessa, ilmaisessa kansanyliopistossa opetetaan vaihtoehtoista filosofian historiaa.
Aluksi hän tuli tunnetuksi gastronomian filosofiaa käsittelevistä teoksistaan. Ensimmäinen teos "Le ventre des philosophes, critique de la raison diététique" (1989, "Filosofien vatsa, ravitsemusopillisen järjen kritiikki") sisältää kulinaristisesta näkökulmasta uudelleenkirjoitetun filosofian historian. Hänen ajattelunsa pohjaa hedonistiseen traditioon.
Onfray vieraili Suomessa keväällä 2005, kun hänen teoksensa "Politique du rebelle: traité de résistance et l’insoumission" (1997) julkaistiin suomeksi, "Kapinallisen politiikka − tutkielma vastarinnasta ja taipumattomuudesta", Tapani Kilpeläisen kääntämänä.
Onfray on hyvin poleeminen ajattelija. Hänen teoksensa "Traité d’athéologie" (2005, "Tutkielma ateologiasta") on ollut suoranainen best seller, sillä se on myynyt hyvin, mutta aiheuttanut myös vastalauseiden ryöpyn. ”Ateologia” termi on peräisin Georges Bataille’lta. Onfray nostaa esiin unohdettuja, vaihtoehtoisia ajattelijoita ja haastaa opiskelijansa myös ajattelemaan itse, eikä omaksumaan kritiikittä toisten ajatuksia.
France Culture -radioasema lähettää maanantaista perjantaihin klo 19.00 – 20.00 Onfrayn Caenin kansanyliopistossa pitämiä luentoja.
Tuhatkaunon tapaus

Tuhatkaunon tapaus () on 18. Hergén piirtämä ja käsikirjoittama Tintti-sarjakuva. Se alkoi ilmestyä ranskankielisenä jatkosarjana belgialaisessa Tintin-lehdessä vuosina 1954–1956. Vuonna 1956 se julkaistiin sarjakuva-albumina.
Otava julkaisi Tuhatkaunon tapauksen suomeksi Tintin seikkailut -sarjan kahdeksantena osana vuonna 1972. Sen suomensivat Heikki Kaukoranta ja Soile Kaukoranta. Otava on ottanut albumista jo kuusi painosta, uusin painos on vuodelta 2007.
Juoni.
Ukkosmyrskyn aikana Moulinsartin linnan lasi- ja posliiniesineet särkyvät salaperäisesti. Linnaan tulee suojaan myös Vakuutusyhtiö Turmalle työskentelevät Séraphin Lampion, jota kapteeni Haddock ei voi sietää. Linnan ulkopuolella kuuluu laukauksia, minkä jälkeen Tintti ja Haddock löytävät linnan pihalta haavoittuneen ulkomaalaisen miehen, joka pian katoaa. Seuraava aamuna, professori Tuhatkauno lähtee ydinfyysikkojen kokoukseen Geneveen. Tintti ja Haddock menevät tutkimaan Tuhatkaunon laboratoriota. Laboratoriossa heidän kimppuunsa hyökkää tuntematon mies, minkä perusteella Tintti ja Haddock päättelevät Tuhatkaunon olevan vaarassa. He lähtevät Milou mukanaan Geneveen, mistä Tuhatkauno on matkannut Nyoniin tapaamaan professori Topolinoa, ultraäänien asiantuntijaa. Tintti, Milou ja Haddock matkustavat sinne taksilla, mutta miehet eräässä toisessa autossa tönäisevät auton Genevenjärveen. He selviävät hyökkäyksestä, mutta saapuessaan Nyoniin, he löytävät professori Topolinon sidottuna. Topolinon kuulustelemisen aikana talo räjähtää, mutta he selviävät.
Tintti ja Haddock tapaavat etsiväkaksikon Dupondtin ja Dupontin, jotka paljastavat Moulinsartin linnasta löytyneen haavoittuneen miehen olevan Syldaviasta. Tintti ymmärtää Tuhatkaunon kehittänen ultraäänilaitteen, jota sekä Syldavian että Bordurian agentit tavoittelevat käyttääkseen sitä joukkotuhoaseena. Bordurialaiset kaappaavat Tuhatkaunon ja vievät tämän suurlähetystöönsä. Tintin ja Haddockin yrittäessä pelastaa tämän, Tuhatkauno joutuu syldavialaisten käsiin, jotka pakenevat lentokoneella kotimaahansa. Tintti ja Haddock saavat kuitenkin selville bordurialaisten hävittäjien ampuneen lentokoneen ja vieneen Tuhatkaunon Bordurian pääkaupunkiin Szohôdiin.
Kaupungissa Bordurian salaisen poliisin miehet saattavat heidät hotellille eversti Sponszin käskystä. Tietäen olevansa tarkkailun alla, Tintti ja Haddock pakenevat hotellista ja piilottelevat oopperatalolla, missä Bianca Castafiore auttaa heitä piiloutumaan Sponszilta. Tintti onnistuu samalla varastamaan Tuhatkaunon vapautuspaperit. Naamioituneena Punaisen Ristin virkamiehiksi he pakenevat lopulta rajan yli panssarivaunulla. Moulinsartissa Tuhatkauno paljastaa unohtaneensa ottaa mukaan Geneveen ultraäänilaitteen piirustukset, jotka oli tarkoitus piilottaa sateenvarjon sisään. Hän tuhoaa piirustukset, jotta niitä ei voi käyttää aseena.
Matt Current

Matt Current on vuonna 2002 perustettu suomalainen useille laitealustoille tuotoksia tekevä demoskene-ryhmä. Ryhmä on tunnettu nopeatempoisista demoistaan, joiden ääniraidalla soi yleensä drum'n'bass tai muu breakbeatiksi luokiteltava musiikki. Alkuvuosinaan Matt Current oli tunnettu lähinnä Game Boy Advance- ja S60 -demoistaan, mutta viime vuosina ryhmä on laajentanut alaansa muillekin alustoille. Muutamat politiikkaan viittaavat yksityiskohdat tuotoksissa ovat antaneet ryhmälle pseudopoliittisen maineen .
Matt Current on ollut tärkeänä osana järjestämässä Stream-demopartyja. Tapahtuma on järjestetty Pirkkalassa vuonna 2003 sekä Tampereella vuosina 2005 - 2011. Tapahtumat ovat keränneet valtaosan Suomen aktiivisista demoskene-ihmisistä paikalle viikonlopun viettoon.
AN/PRC-77

AN/PRC-77 on yhdysvaltalainen monikanavainen, kannettava analoginen kenttäradio. Radiolaite on tyypiltään VHF-alueen FM-modulaatiota käyttävä radiolähetin ja vastaanotin, ja se on valmistettu erilliskomponenttipuolijohdekomponenteista (ts. ei integroituja piirejä). Radion massa on noin kymmenen kilogrammaa riippuen käytetystä akkutyypistä.
Nokia ja israelilainen Tadiran valmistivat radiota RCAn myöntämällä lisenssillä. Suomen puolustusvoimissa AN/PRC-77 tunnetaan nimellä LV 217 (sotilasslangissa "venttiseiska").
Radiota voi kaukokäyttää kenttäpuhelimilla, joissa on tämä mahdollisuus. Kaukokäyttölaitteena käytetään tai voidaan käyttää Suomen puolustusvoimissa TA-57:ää, P78:ia ja P90:ä. 
Kehitys Suomessa.
LV 217:n edeltäjä pataljoonaradiona Suomen puolustusvoimissa oli VR-2A-C "Panu", jota Valtion Sähköpaja oli valmistanut 1957–1963 sveitsiläisellä lisenssillä Autophon -radiopuhelimeen perustuen. Panun myöhempi nimitys oli LV 203.
LV 217:n seuraaja on LV 217M, josta on huomattava se, että sen kanavaväli on 25 kHz eli puolet pienempi kuin LV 217:n, jonka kanavaväli on 50 kHz. Näin ollen LV 217M kykenee käyttämään samalla taajuusalueella kaksinkertaisen määrän kanavia, joista joka toinen jää LV 217:llä tavoittamatta.
Tekniset tiedot.
"Lähde:"
Alumiinisulfaatti

Alumiinisulfaattia Al2(SO4)3 voidaan valmistaa käsittelemällä alumiinihydroksidia rikkihapolla:
2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 12H2O → Al2(SO4)3·18H2O tai
2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 10H2O → Al2(SO4)3·16H2O tai
2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 8H2O → Al2(SO4)3·14H2O
Kideveden määrä siis vaihtelee.
Alumiinisulfaattia käytetään vedenpuhdistuksessa saostusaineena. Sitä on käytetty vedenkäsittelyssä 1900-luvun alkupuolelta lähtien ja vielä nykyäänkin se täyttää juomaveden valmistusta sekä jäteveden käsittelyä koskevat vaatimukset. Tosin sen kaikkia terveysvaikutuksia ei tunneta.
Alumiinisulfaatti on veteen liukenevaa ja hydrolysoituu alumiinihydroksidiksi sekä pH:sta riippuen useiksi ioneiksi kuten Al(OH)2+, Al(OH)2+ ja [Al(OH)4]-, jotka saostavat kolloidisista liuoksista partikkeleita. Alumiinihydroksidi muodostaa geelimäisen sakan, johon partikkelit tarttuvat. Sakka suodatetaan ja vesi saadaan näin kirkastettua.
Toinen merkittävä käyttökohde on paperiteollisuus, jossa sitä käytetään muun muassa paperin ominaisuuksien parantamisessa. Teollisuudessa on lukuisia käyttökohteita alumiinisulfaatille muun muassa alumiiniyhdisteiden valmistukseen ja nahka- ja tekstiiliteollisuudessa.
Alumiinisulfaatin moolimassa on 342,17 g/mol, sulamispiste (hajoaa) 770 °C, tiheys 2,71 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 10043-01-3. Alumiinisulfaatista on käytetty myös nimiä "aluminiumsulfaatti" tai "alumiinitrisulfaatti".
Belfastin kansainvälinen lentoasema

Belfastin kansainvälinen lentoasema on lentoasema, joka sijaitsee Pohjois-Irlannissa, Belfastista noin 21 kilometriä luoteeseen. Lentoasema tunnetaan myös Aldergrovena, koska samanniminen kylä sijaitsee sitä lähellä. Belfastin kansainvälinen lentoasema jakaa kiitotiensä Royal Air Forcen kanssa. Yli 4,82 miljoonaa matkustajaa (2,1 % koko Yhdistyneen kuningaskunnan lentoasemista) matkusti lentoaseman kautta vuonna 2005 (kasvua 1,7 miljoonaa eli 54,1 % vuodesta 2000). Belfastin kansainvälinen lentoasema on Yhdistyneen kuningaskunnan 11. vilkkain, Pohjois-Irlannin vilkkain ja Irlannin saaren toiseksi vilkkain lentoasema. Belfastin kansainväliseltä lentoasemasta lennetään atlantinvälisiä lentoja kuten Newarkiin, Orlandoon, Torontoon ja Vancouveriin. Myös Eurooppaan lennetään lentoasemalta. Lisäksi lentoasemalta lennetään Charter-lentoja Afrikkaan, Kanadaan, Karibialle, Meksikoon, Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan.
Monsieur Mangetout

Monsieur Mangetout (, 15. kesäkuuta 1950 Grenoble – 25. kesäkuuta 2007 Grenoble, oikealta nimeltään Michel Lotito) oli ranskalainen viihdetaiteilija, joka tuli tunnetuksi maailmalla kyvystään syödä erilaisia metalliesineitä. Hän kertoi aloittaneensa aluksi lasiesineillä ja siirtyneensä sitten partaveitsiin ja muttereihin. 
"Guinnessin ennätysten kirjan" mukaan hän söi vuosina 1959–1997 yhteensä 9 tonnia metallia, muun muassa ostoskärryjä, Cessna 150 -pienlentokoneen, polkupyöriä, kattokruunuja ja televisioita. 
Mangetoutia haastateltiin "Guinnessin ennätysten kirjaan" vuonna 2006. Hän sai 16-vuotiaana lasinsirun suuhunsa, kun häntä kiusanneet pojat tönäisivät häntä ja lasi, josta hän oli juomassa, särkyi osittain hänen suuhunsa. Hän päätti näyttää pojille ja kokeili pystyisikö syömään lasinpalan. Yrityksen onnistuttua hän otti toisen palan ja söi senkin. Pian Mangetout alkoi syödä partaveitsiä, lautasia, ruuveja, muttereita ynnä muuta sellaista. Hänen mielestään polkupyörien ketjut olivat parhaimman makuisia, ja totesi, että metallin kera on hyvä juoda monta litraa vettä. Hänelle oli aiemmin ehdotettu metallin kanssa nautittavaksi artisokkaa ja parafiiniöljyä, mutta nämä eivät Mangetoutia miellyttäneet.
Kuolema.
Lotito kuoli luonnollisista syistä 25. kesäkuuta 2007, kymmenen päivää 57-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.
Vakuustakavarikko

Vakuustakavarikko on pakkokeino, jolla turvataan maksuvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen täytäntöönpano. 
Jos on olemassa vaara, että se jota on syytä epäillä rikoksesta tai se, joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvaamaan vahinko tai menettämään valtiolle rahamäärä, pyrkii välttämään sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamista kätkemällä tai hävittämällä omaisuuttaan, pakenemalla tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla, saadaan hänen omaisuuttaan panna hukkaamiskieltoon enintään määrä, joka oletettavasti vastaa tuomittavaa sakkoa, korvausta ja menettämisseuraamusta.
Jos hukkaamiskieltoa ei voida pitää riittävänä saamisen turvaamiseksi, voidaan irtainta omaisuutta panna maksamisen vakuudeksi vakuustakavarikkoon, eli ottaa ulosottomiehen haltuun.
Menettelyä koskevat samat säännöt kuin hukkaamiskieltoa.
Päätöksen vakuustakavarkosta tekee tuomioistuin, yleensä käräjäoikeus. Se päättää vain vakuustakavarikkoon pantavan omaisuuden määrästä, omaisuuden johon toimenpide konkreettisesti kohdistuu, päättää ulosottomies, joka panee päätöksen täytäntöön.
Noddy Holder

Neville John ”Noddy” Holder (s. 15. kesäkuuta 1946 Walsall, Englanti) on brittiläinen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten 1970-luvulla suosionsa huipulla olleen Slade-yhtyeen alkuperäisenä solistina ja kitaristina. Holder kirjoitti Jim Lean kanssa valtaosan yhtyeen lauluista.
Vuonna 1992 Holder erosi Sladesta, koska halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa. Sladen jälkeen Holder on esiintynyt muutamissa brittiläisissä tv-sarjoissa sekä pitänyt omaa radioshow’ta.
Holder on arvellut saaneensa lempinimensä Noddy siitä, kun hänellä oli koulussa kysymyksiin vastatessaan tapana nyökätä (engl. ’nod’) puhumisen sijasta. Noddysta tuli hänen yleinen kutsumanimensä, ja lopulta häntä kutsuivat Nevilleksi ainoastaan hänen äitinsä, tätinsä ja opettajansa.
ACR Messina

Associazioni Calcio Riunite Messina on italialainen jalkapalloseura Messinasta Sisiliasta. Seura pelaa kaudella 2021-2022 Serie C:ssä, jonne se nousi Serie D:stä keväällä 2021. Vuosina 2004–2007 se pelasi kolme kautta Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa. Kaudella 2004-2005 tuloksena oli seuran paras sijoitus (7.) sarjassa, mutta taloudellisten vaikeuksien vuoksi se oli jo tuolloin vähällä pudota Serie B:hen. Kauden 2005-2006 jälkeen seura olisi sijoituksensa (18.) perusteella pudonnut Serie B:hen, mutta Italian jalkapalloskandaalin vuoksi sarjataulukossa Messinan yläpuolella olleita joukkueita pudotettiin Serie B:hen ja se sai jatkaa pääsarjatasolla. Seuraavalla kaudella se jäi Serie A:ssa viimeiseksi (20.) ja putosi alemmalle sarjatasolle.
Seuran lempinimiä ovat mm. "Giallorossi" (keltapunaiset), "Biancoscudati", ja "Peloritani".
Mustanmerenlokki

Mustanmerenlokki ("Larus melanocephalus") on keskikokoinen lokki.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 37–40 cm, siipien kärkiväli 1 m ja paino 215–350 g. Kooltaan nauru- ja kalalokin välimailta. Juhlapukuisen linnun pää on musta ja nokka punainen. Höyhenpuku on kokonaan valkoinen. Nuoret linnun muistuttavat kovasti kalalokkia.
Esiintyminen.
Pesii yhdyskunnittain siellä täällä Etelä- ja Keski-Euroopassa sekä Mustallamerellä, Kaukasuksella ja Azerbaidžanissa. Pesimäkanta on 180 000–360 000 paria. Suomessa tavataan satunnaisesti.
Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 64 000 – 102 000 paria, joista eniten Ukrainassa (30 000 – 40 000 paria), Venäjällä (15 000 – 30 000 paria) ja Ranskassa (8 000 paria). Lajia pesii myös Pohjoismaissa (Tanskassa 17–20 paria, Ruotsissa 0–5 paria) ja Baltiassa (Liettuassa 10–20 paria).
Elinympäristö.
Pesimäaikana merenrannikoilla, arojärvillä, altailla ja soilla.
Lisääntyminen.
Yhdyskunnissa voi pesien väliä olla vain muutamia senttimetrejä. Pesät ovat naurulokin tapaan esimerkiksi järviruokokasvustoissa. Munia on 2–3, haudonta-aika 23–26 päivää.
Ravinto.
Pesimäaikana syö hyönteisiä, matoja, kotiloita, kaloja ja jyrsijöitä.
Merikosken voimalaitos

Merikosken vesivoimalaitos on Oulujoen ensimmäinen voimalaitos ja se sijaitsee Oulun Koskikeskuksen ja Tuiran kaupunginosien välissä. Merikosken voimalaitoksen omistaa Oulun Energia. Teholtaan se on 40 megawattia, ja voimalan pudotuskorkeus on 11 metriä.
Historiaa.
Tutkimustyö Merikosken valjastamisesta sähköntuotantoon aloitettiin jo vuonna 1915. Oulun kaupunginvaltuusto teki voimalan rakentamispäätöksen 1. elokuuta 1939. Työt keskeytyivät kuitenkin talvisodan alettua. Sodan päätyttyä töitä jatkettiin. Pian alkoi kuitenkin jatkosota, joka vei rakennusmiehet taas rintamalle. Töitä jatkettiin sodan aikanakin naisten, vanhempien miesten ja sotavankien avulla. Voimalaitoksen rakennustoimikunta järjesti vuonna 1941 suunnittelukilpailun, jonka tuloksena arkkitehti Alvar Aalto sai suunniteltavakseen Oulujoen suistoalueen asemakaavan laatimisen ja arkkitehti Bertel Strömmer voimalaitosrakennuksen ulkoasun suunnittelun. Maankaivu- ja rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1947, mutta ensimmäinen kone kytkettiin verkkoon vasta 24. toukokuuta 1948. Voimalaitoksen katsotaan valmistuneen, kun kolmas ja viimeinen kone kytkettiin valtakunnan sähköverkkoon 6. marraskuuta 1954.
Merikoski-Martinniemi-voimalinja.
Merikosken voimalaitokselta oli 35 kV:n voimalinja Martinniemen puuhiomolle ja sahalle vuosina 1948-1954. Voimalinjan käyttö lopetettiin Oulun kaupungin ja Rauma-Repola Oy:n riitojen vuoksi ja se korvattiin Isohaara-Martinniemi-linjalla.
Ovi sydämeen

Ovi sydämeen on Anita Hirvosen studioalbumi vuodelta 1981. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Eeva (lehti)

Eeva on suomenkielinen naistenlehti. Se on A-lehtien kustantama aikakauslehti, joka ilmestyy 12 kertaa vuodessa. Lehden ydin ovat syvälliset henkilöjutut, jotka vievät lukijan julkisuudesta tuttujen ihmisten elämään. Lehden aiheita ovat kulttuuri, matkailu, ruoka, muoti, kauneus, terveys ja koti. 
"Eevan" nykyinen päätoimittaja on Mari Paalosalo-Jussinmäki. Ensimmäinen, pitkäaikainen päätoimittaja lehden perustamisesta 1934 aina 1960-luvulle asti oli Lempi Torppa. "Eevan" keskimääräinen lukijamäärä on 266 700 (KMT 2024) ja kokonaistavoittavuus 412 200 (KMT 2024).
"Eevassa" oli pitkään ihmissuhdepalsta Leelian lepotuoli, jota piti Kaisa Salonen 1950-1970-luvuilla.
De va kukku de

De va kukku de on Anita Hirvosen vuonna 1982 julkaistu studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Jarl Öhman

Jarl Öhman ("Lali") (14. marraskuuta 1891 Helsinki – 20. tammikuuta 1936 Kokkola) oli suomalainen jalkapalloilija ja oman toimensa ohella vuonna 1922 Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen päävalmentaja. Hyökkääjänä pelanneen Öhmanin historiallisiin saavutuksiin kuuluu myös pelaaminen Suomen ensimmäisessä maaottelussa.
Öhman pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa Tukholman olympialaisissa 1912, jolloin Suomi sijoittui olympiaturnauksessa neljänneksi.
Öhmanin maineikkain peli oli maaottelu Viroa vastaan Helsingissä vuonna 1922. Suomi voitti ottelun 10–2 ja Öhman teki kuusi maalia. Jo 14 minuutin kohdalla hän oli tehnyt hattutempun eli kolme maalia. 
Pelaamisen lisäksi Öhman toimi Palloliiton sihteerinä ja rahastonhoitajana vuosina 1912–1915. Viranhoito ei sujunut kuitenkaan mutkattomasti, ja Öhman asetettiin kilpailukelvottomaksi maksamattomien velkojensa vuoksi. Vasta toukokuussa 1917 Öhman palautti kaikki asiapaperit, joita hän ei ollut suostunut aiemmin luovuttamaan liitolle.
Öhman oli vuonna 1924 mukana perustamassa Gamlakarleby Bollklubbia, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet samalla valittiin. Hän oli myös sen valmentaja. Myöhemmin hän toimi myös VPS:n päävalmentajana.
Roger Kornberg

Roger David Kornberg (s. 24. huhtikuuta 1947 Saint Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen biokemisti. Hän on biologian professori Stanfordin yliopistossa lähellä San Franciscoa. Hän opettaa Stanfordissa biokemiaa. Sen ohella hän on toiminut yli 20 vuoden ajan vierailevana professorina Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa.
Tieteellinen ura.
Kornberg sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2006 molekyylibiologian tutkimuksistaan. Hän on tutkinut sitä, miten solut kopioivat tietoa, ja miten DNA muuttuu ribonukleiinihappo RNA:ksi. Tuloksia toivotaan voitavan soveltaa mm. syövän hoidossa.
Professori Kornberg on tehnyt myös kemiallista ainetutkimusta kultananopartikkeleilla. Kultahiukkasia synnyttävä synteesi on menetelmänä tunnettu 1990-luvun puolivälistä lähtien. Synteesissä kultasuola pelkistetään liuoskemiallisen menetelmän avulla ja syntyvät metallipartikkelit suojataan erityisillä orgaanisilla päällysmolekyyleillä (esim. rikkiä sisältävät orgaaniset tiolit). Synteesin tuloksena syntyvien yksittäisten kultahiukkasten tarkkaa kemiallista rakennetta ei aluksi tunnettu. Kornbergin johtama tutkimusryhmä onnistui vihdoin vuonna 2007 ratkaisemaan atomirakenteen yksittäisestä kiteestä röntgendiffraktiota käyttäen. 
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 2012.
Suku ja perhe.
Roger Kornberg on naimisissa israelilaisen Yahlo Lorchin kanssa. Lorch on Stanfordin yliopiston rakenteellisen biologian professori. Pariskunta on pitkään viettänyt puolet vuodesta Israelissa. Heillä on asunto Jerusalemissa.
Roger Kornbergin molemmat vanhemmat olivat biokemistejä. Hänen isänsä Arthur Kornberg sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 1959. Myös kaksi Kornbergin veljistä on luonut tieteellisen uran biokemisteinä.
Puheterapia

Puheterapia on terapiamuoto jonka tarkoituksena on parantaa asiakkaan (lapsen tai aikuisen) toiminta- ja kommunikaatiokykyä kotona, päivähoidossa, koulussa ja työelämässä . Puheterapia on lääkinnällistä kuntoutusta, joka sisältää tutkimukset, kuntoutuksen suunnittelun ja järjestämisen, yksilö- ja /tai ryhmäterapian, vanhempien, omaisten ja lähiympäristön ohjauksen ja konsultoinnin, puhetta tukevien ja korvaavien kommunikaatiokeinojen suunnittelun ja ohjauksen, sekä kommunikaation apuvälinepalvelut ja niihin liittyvän ohjauksen. Työkentän laajuuden vuoksi monet puheterapeutit ovat keskittyneet tiettyihin häiriöryhmiin. Puheterapeutteja työskentelee kunnissa, valtiolla, yksityissektorilla sekä yksityisinä ammatinharjoittajina.
Puheterapeutin työn kohteena voivat olla vaikeudet puheessa, kielessä, kommunikaatiossa, äänessä, lukemisessa ja kirjoittamisessa, syömisessä ja nielemisessä sekä suun motorisessa toiminnassa. Puheterapeutit kuntouttavat ihmisiä, joilla on diagnosoitu esimerkiksi afasia, dysfagia (nielemishäiriö), kielellinen erityisvaikeus (ent. dysfasia), lukemisen ja kirjoittamisen erityisvaikeuksia (lukivaikeus), viivästynyt kielellinen kehitys, änkytystä, äänihäiriöitä tai äännevirheitä. Puheterapiaa käytetään myös hoidettaessa ihmisiä joilla on esimerkiksi kuulovamma, CP-vamma, kehitysvamma, suuhalkio, dysartria, tai autismi.
Puheterapeutit opiskelevat yliopistossa ja valmistuvat filosofian maistereiksi pääaineenaan logopedia. Laillistettuna puheterapeuttina voi työskennellä vasta Valviran (Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontaviraston) hyväksynnän jälkeen. Terapiamuodot vaihtelevat potilaan iän, puheen- ja kielenkehityksen tilan, viivästymien ja poikkeavuuksien mukaan. Keskeisenä lähtökohtana on hyvä vuorovaikutussuhde asiakkaan ja puheterapeutin välillä. Terapian alkaessa tehdään yksilöllinen terapiasuunnitelma. Terapiasuunnitelma perustuu aina puheterapeuttiseen tutkimukseen tai arvioon, jonka on tehnyt joko lähettävä tai kuntouttava puheterapeutti tai molemmat yhdessä. Toimintatavoista ja ajallisista tavoitteista sovitaan yhdessä asiakkaan tai hänen omaistensa kanssa. 
Kielellisen erityisvaikeuden varhaisvaiheen kuntoutuksessa on saatu hyviä tuloksia esimerkiksi vanhempien systemaattisella ohjaamisella, riippumatta lasten kielellisten vaikeuksien taustasta tai laaja-alaisuudesta. 
Terapiassa pyritään muun muassa saamaan kuullun, nähdyn ja liiketunnon hahmotus ja jäsennys kohdilleen, parantamaan muistia ja puhe-elinten toimintaa, vahvistamaan vuorovaikutustaitoja, keskittymiskykyä, kuulohavaintojen vastaanottoa ja puhemotoriikan oppimista sekä laajentamaan sanavarastoa. 
Mikäli henkilö ei kykene kunnolla kommunikoimaan puheen avulla, avuksi tulevat puhetta tukevat ja korvaavat kommunikaatiomenetelmät ja apuvälineet, esimerkiksi (tuki)viittomat sekä kuvakommunikaatio. Nykyisin turvaudutaan myös paljon teknisiin apuvälineisiin, kuten tietokoneisiin. Puhetta korvaavassa kommunikoinnissa kumppanilla on tärkeä rooli, jotta viestintä onnistuu.
Pohjois-Karjalan Sähkö

Pohjois-Karjalan Sähkö Oy (PKS) on suomalainen sähköyhtiö ja yrityskonserni, jonka kotipaikka on Joensuu. Konsernin liikevaihto on noin 120 miljoonaa euroa ja sen palveluksessa on noin 270 henkilöä.
Yrityksen liiketoiminta koostuu neljästä eri toiminnosta. Sähköliiketoiminta vastaa sähkön tuotannosta ja hankinnasta. Yhtiö omistaa maakunnassa kaikkiaan 10 vesivoimalaitosta, joista suurin on Kuurnan voimalaitos Pielisjoessa. PKS Sähkönsiirto Oy vastaa sähköverkon rakentamisesta sekä kunnossapidosta Pohjois-Karjalassa ja itäisessä Savossa. Verkostourakointia harjoittaa siihen erikoistunut urakointiyhtiö Enerke Oy. Sähkökauppa myy sähköenergiaa koko Suomeen.
Yhtiö on perustettu 12. toukokuuta 1945 ja sen toimitusjohtajana toimii Jorma Korhonen. Yritys on saanut vihreän sähkön tuotteilleen Guarentee of origin -alkuperämerkinnän.
PKS:n voimalaitokset.
Pielisjoessa: 
Jänisjoessa: 
Höytiäisellä: 
Puhoksessa: 
Nurmeksessa 
Heinävedellä 
Historiaa.
Outokummun kuparikaivoksen perustamisella v. 1913 oli keskeinen sija maakunnan sähköistämisessä. Kaivoksen sähköntarve oli suuri ja sitä yritettiin aluksi tyydyttää oman höyryvoimalaitoksen avulla. Ennen pitkää sähköä tarvittiin kuitenkin enemmän, kuin oli mielekästä yrittää itse Outokummussa tuottaa. Imatran Voima Osakeyhtiö rakensi 110 kV johdon Imatralta Varkauteen ja Outokumpu Oy rakensi itse 45 kV johdon Varkauden ja Outokummun välille vuonna 1934. Tätä kautta saatua sähköä riitti jaettavaksi paitsi outokumpulaisille ja lähiympäristön asukkaille myös Liperiin. Johto oli myös yhteys valtakunnanverkkoon, millä olikin suuri merkitys Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:tä perustettaessa.
Höytiäisen lasku-uomassa sijaitseva Puntarikoski oli ensimmäisiä kohteita Pohjois-Karjalassa, jonka vesivoima haluttiin valjastaa laajamittaiseen sähköntuotantoon. Koski varattiin aluksi Outokummun kaivoksen tarpeisiin ja sittemmin se oli vuokrattuna Joensuun kaupungille. 1930-luvun lamavuodet kuitenkin taittoivat kaupungin suunnitelmat voimalaitoksen rakentamisesta.
Liperissä toiminut Liperin Sähkövoima Oy oli aloitteentekijänä käynnistettäessä syksyllä 1942 neuvottelut Liperin ja Joensuun sekä niiden naapurikuntien yhteisestä voimayhtiöstä, joka ottaisi Puntarikosken rakentaakseen. Ajatuksella oli vastustustakin voitettavanaan, mutta sähköä kuitenkin haluttiin, ja kun Outokumpu Oy ilmoitti olevansa valmis toimittamaan sitä laajalle alueelle, alkoi käytännön työ maakunnallisen sähköyhtiön perustamiseksi. Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:n perustava kokous pidettiin 12.5.1945. Kokoukseen osallistuivat useimmat Pohjois-Karjalan kunnista, kuntia Itä-Savosta, Joensuun kaupunki sekä joukko maakunnassa toimineita teollisuus- ja liikeyrityksiä.
Yhtiön toimitusjohtaja kasvun ja kehittymisen kannalta tärkeiden vuosikymmenten ajan, 1950-luvun alusta aina 1970-luvun lopulle, oli teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Onni Mäkelä.
Anne Holt

Anne Holt (s. 16. marraskuuta 1958 Larvik) on norjalainen rikoskirjailija. Hän on koulutukseltaan asianajaja ja toimi maansa oikeusministerinä vuosina 1996–1997.
Holtin teokset muodostavat kaksi sarjaa. Varhaisemman "Hanne Wilhelmsen" -sarjan päähenkilö on poliisi, joka ajaa vaaleanpunaisella Harley Davidson -moottoripyörällä. "Inger Johanne Vik" -sarjan päähenkilö on vastentahtoinen psykologinen profiloija.
American Idol (6. tuotantokausi)

"American Idolin" kuudes tuotantokausi näytettiin Yhdysvalloissa 16. tammikuuta – 23. toukokuuta 2007. Suomessa kausi näytettiin Subilla 27. tammikuuta alkaen. Simon Cowell, Paula Abdul ja Randy Jackson jatkoivat tuomareina ja Ryan Seacrest juontajana. Jordin Sparks voitti kilpailun ja toiseksi tuli Blake Lewis. Sparks on kilpailun nuorin voittaja, voittaessaan kisan 17-vuotiaana. Hän on myös ensimmäinen voittaja Etelä-Yhdysvaltojen ulkopuolelta.
Koelaulupaikkakunnat.
Koelaulut järjestettiin elo–syyskuussa 2006 seuraavissa paikoissa:
Koelaulajien piti olla iältään 16–28-vuotiaita 6. elokuuta 2006. Vierailevina tuomareina koelauluissa nähtiin Olivia Newton-John, Carole Bayer Sager ja Jewel. Hollywood-viikko esitettiin 13.-14. helmikuuta, Top 24 julkistettiin 14. helmikuuta ja äänestyskierrokset alkoivat 20. helmikuuta.
Top 12 finalistit.
12 finalistia julkistettiin 8. maaliskuuta 2007. Kuten aiempinakin vuosina, jokaisessa lähetyksessä yksi kilpailija putoaa kisasta. 25. huhtikuuta ei pudotettu ketään, joten 2. toukokuuta putosi kaksi kilpailijaa.
"Voittaja 23. toukokuuta 2007"
"Toinen 23. toukokuuta 2007"
"Putosi 16. toukokuuta 2007"
"Putosi 9. toukokuuta 2007"
"Putosi 2. toukokuuta 2007
"Putosi 2. toukokuuta 2007"
"Putosi 18. huhtikuuta 2007"
"Putosi 11. huhtikuuta 2007"
"Putosi 4. huhtikuuta 2007"
"Putosi 28. maaliskuuta 2007"
"Putosi 21. maaliskuuta 2007"
"Putosi 14. maaliskuuta 2007"
(Bottom 2 = Kahden vähiten ääniä saaneen joukossa)
(Bottom 3 = Kolmen vähiten ääniä saaneen joukossa)
Chippenham (Wiltshire)

Chippenham on noin asukkaan kaupunki ja kunta "(civil parish)" Wiltshiren kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Lounais-Englannissa. Se sijaitsee kreivikunnan luoteisosassa, Avonjoen varrella. Kaupungin suurin työllistäjä on meijeritoiminta, minkä lisäksi siellä valmistetaan elintarvikkeita, parkittua nahkaa, huonekaluja ja sähkötekniikkaa.
Saksien uskotaan perustaneen Chippenhamin noin vuonna 600. "Anglosaksien kronikassa" se tunnetaan nimellä Cippanhamme. Tämä saattaa viitata Cippa-nimiseen heimopäällikköön tai Cheppehamiin (saksien kauppa ja tori). Hamme on joenmutkan sisäänsä sulkema maa-alue.
Keskiajalla Englannin hovilla oli kartano Chippenhamissa, ja kaupunki oli merkitty Domesday bookiin (1086) kruununmaaksi. St Andrew’n kirkko rakennettiin 1100-luvulla. 1500-luvulta lähtien kaupunki sai vaurautensa villasta. Lontoon ja Bathin välinen maantie ylittää Avonjoen Chippenhamissa 22-kaarista kivisiltaa pitkin.
Sister Flo

Sister Flo oli alun perin Riihimäeltä kotoisin oleva rockia, folkia ja psykedelia-poppia soittava yhtye, joka esiintyi ja levytti vuosina 2000–2010. Se julkaisi ensimmäiset äänitteensä omalla Han Soo Voice -levymerkillään. Yhtyeen, Riku Mattilan ja Nick Trianin tuottama läpimurtoalbumi "Tragician's Hat" ilmestyi vuonna 2004 ja yhtye soitti konsertteja niin kotimaan festivaaleilla kuin ulkomaillakin. Vuonna 2007 yhtye siirtyi Fullsteam Recordsille ja julkaisi sen kautta albumin "The Healer".
Yhtye ilmoitti hajoamisestaan tammikuussa 2012. Yhtyeen keulahahmo Samae Koskinen jatkoi soolouralla.
Zoom (sarjakuvalehti)

Zoom oli vuosina 1973–1974 Suomessa ilmestynyt sarjakuvalehti. Julkaisijana oli Sanoma Osakeyhtiö. Zoom alkoi lokakuussa 1973 ja päättyi vuoden 1974 joulukuussa. Vuonna 1974 julkaistiin myös 14 Zoom-albumia. Zoom-niminen suklaapatukka oli markkinoilla jo aikaisemmin. Patukan mainos oli Zoom-lehden ensimmäisessä numerossa.
Zoomissa ilmestyivät jatkosarjoina jo ennestään lukijoille tutut Asterix sekä Tintti, ja myös myöhemmin suosituksi tulleet Blueberry ja Valerian.
Kaikki Zoomin sarjakuvat olivat belgialaista ja ranskalaista materiaalia, Dargaud- ja Lombard-yhtiöiden kustantamia. 
Zoomin päätoimittajana toimi Mary A. Wuorio, joka kirjoitti maineikkaat pääkirjoitukset useimpiin numeroihin.
Zoom oli vastine belgialaiselle Tintin-lehdelle. Zoomia julkaistiin yhteispainatuksena saksalaisen Zackin kanssa.
Viola Turpeinen

Viola Turpeinen (15. marraskuuta 1909 Champion, Michigan – 26. joulukuuta 1958 Lake Worth, Florida) oli amerikansuomalainen muusikko. Häntä pidetään yhtenä maailman parhaimmista naishanuristeista. Hän oli erityisen taitava polkkien soittaja. 
Viola Turpeinen opiskeli harmonikansoittoa 14-vuotiaasta alkaen amerikanitalialaisen muusikon Deiron johdolla. Hänen ensimmäinen soittokumppaninsa vuodesta 1926 lähtien oli Elimäeltä kotoisin ollut, häntä itseään lähes 20 vuotta vanhempi, viulua, mandoliinia ja banjoa soittanut John ”Jukka” Rosendahl (oik. Juho Wiren), jonka kanssa hän teki vuonna 1928 ensimmäiset levytyksensä Columbia Records -levy-yhtiölle. Kaksikko esiintyi yhdessä muun muassa Illinois’n, Ohion ja Massachusettsin osavaltioissa, New Yorkissa sekä Kanadan suomalaisalueilla. Turpeisesta tuli pian niin kuuluisa, että häntä mainostettiin ”American hanuriprinsessana”. Turpeisen mainetta kuvasti myös se, että hän sai jatkaa levyttämistä lamavuosinakin, jolloin miltei kaikki muut siirtolaistaustaiset muusikot joutuivat lopettamaan uransa. 
Loppuvuodesta 1929 Turpeisen ja Rosendahlin kanssa alkoi soittaa toinen naisharmonikansoittaja Sylvia Polso. Rosendahl toimi molempien naissoittajien managerina. Loppuvuodesta 1930 kokoonpano jatkoi harmonikkaduona Rosendahlin ottaessa etäisyyttä soittamiseen. Trio palasi kuitenkin vielä seuraavana vuonna yhteen kunnes Turpeinen perusti oman yhtyeen. Suhteen aloittaneet Polso ja Rosendahl jatkoivat duona kunnes joulukuussa 1932 Rosendahl liukastui kotonaan portaissa ja löi päänsä kuolettavasti.
Laulaja ja kuplettien tekijä Antti Syrjäniemi ihastui Turpeisen soittoon niin, että hän omisti tälle vuonna 1929 levyttämänsä laulun ”Viola Turpeinen tanssit kiipillä”. 
Turpeinen oli tiettävästi maailman ensimmäinen harmonikkasoololevytyksiä taltioinut nainen. Turpeisen levytyksiä ja sävellyksiä on uudelleenjulkaistu cd-levyinä nimellä "American hanuriprinsessa". Tunnetuin kappale lienee Turpeisen aviomiehen ja yhtyeen rumpalin ja trumpetistin William Syrjälän sanoittama Unelma-valssi. Turpeinen ja Syrjälä levyttivät suomalaista tanssimusiikkia ahkerasti pitkin 1940-lukua ja he tekivät viimeiset levytyksensä vuonna 1952. 1940-luvulla Turpeinen sai kilpailijakseen toisen nopeasti mainetta saavuttaneen harmonikansoittajan, suomenruotsalaisten siirtolaisten pojan Walter Erikssonin.
Hänen äitinsä Signe Viitala oli amerikansuomalainen ja isä Jalo Turpeinen suomalainen Kinnulasta Keski-Suomesta. He vaikuttivat Pohjois-Michiganin kaivosyhteisöissä.
Viola Turpeinen kuoli syöpään vuonna 1958, mutta William Syrjälä jatkoi omaa uraansa Floridassa 1990-luvulle saakka. Turpeisen ja Syrjälän tuhkat on haudattu yhdessä 1993 Shell Laken hautausmaahan Wisconsiniin.
Viola Turpeisen levytys ”Kauhavan polkka” vuodelta 1928 lisättiin vuonna 2024 Yhdysvaltain Kongressin kirjaston ylläpitämään Kansallinen ääniteluetteloon, National Recording Registryyn (NRR).
Vili Savolainen

Vili Savolainen (s. 25. lokakuuta 1985 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi keskikentän pohjalla tai keskuspuolustajana.
Savolainen aloitti jalkapallon pelaamisen 5-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin Kannelmäen juniorijoukkueessa. Hän on pelannut seuran edustusjoukkueessa kaudesta 2003 lähtien, jolloin hän oli vasta 17-vuotias. Talvella 2007 hän oli englantilaisen Coventry Cityn testattavana, mutta valmentajan vaihtuminen vei mahdollisuudet siirtoon. Keväällä 2007 ilmoitettiin Savolaisen tehneen yhden vuoden jatkosopimuksen HJK:n kanssa. Alkukauden 2007 hän joutui pelaamaan puolustajana loukkaantumisten takia. Savolainen allekirjoitti syksyllä 2007 kahden vuoden sopimuksen Tampere Unitedin kanssa. Savolaisen veli Juska Savolainen pelasi myös Unitedissa, mutta siirtyi tammikuussa 2008 norjalaiseen Rosenborgiin.
Savolainen edusti Suomea maajoukkuetasolla kaikissa ikäluokissa. Hän pelasi yhteensä 35 poikamaaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Nuorten maajoukkueessa hän esiintyi kolmesti. Savolainen oli mukana alle 17-vuotiaiden Tanskassa pidetyssä EM-lopputurnauksessa vuonna 2002.
Ville Wallén

Ville Wallén (s. 26. kesäkuuta 1976 Vantaa) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti. Ammattilaisuransa jälkeen hän on toiminut vuodesta 2014 HJK:n maalivahtivalmentajana.
Wallén toimi Veikkausliigassa pelaavan Helsingin Jalkapalloklubin ykkösmaalivahtina. Hän on edustanut liigassa myös FC Lahtea ja Rovaniemen Palloseuraa. Lisäksi Wallén on pelannut Ykköstä ja Kakkosta FC Hongassa, FC Jokereissa ja Atlantiksessa. Wallén on voittanut HJK:ssa seitsemän Suomen mestaruutta, vuosina 2003, 2009, 2010, 2011, 2012, ja 2013. Lisäksi hän on voittanut Suomen Cupin vuosina 2000, 2003, 2006, 2008 ja 2011 .
Palattuaan HJK:n maalille kaudeksi 2005 Wallén toimi seuran ykkösmaalivahtina ja seuran kapteenina. Wallén pelasi lähes kaikki liigaottelut siitä lähtien ja kaikkiaan hänelle kertyi yhteensä 257 liigaottelua. Kauden 2011 päätteeksi Wallén palkittiin kauden parhaana maalivahtina. Nykyisin Wallén toimii HJK:n maalivahtivalmentajana.
Wallén on pelannut kaksi ottelua Suomen futsalmaajoukkueessa.
Aatos Lehtonen

Aatos Ensio Lehtonen (15. helmikuuta 1914 Helsinki – 10. huhtikuuta 2005 Hyvinkää) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän valmensi Suomen jalkapallomaajoukkuetta 1947–1955 ja 1959–1961. Välissä hän luotsasi Helsingin Jalkapalloklubia vuosina 1956–1958. 
Ura.
Aktiivivuosina Lehtosen pelipaikkana oli keskushyökkääjä ja hän tuli tunnetuksi hyvänä maalintekijänä. Lopettaessaan uransa vuonna 1947 hän johti SM-sarjan maalitilastoa 109 maalilla. Parhaana kautenaan 1937 hän teki 25 maalia 14 ottelussa (ottelua kohti 1,78 maalia), enemmän kuin kukaan muu SM-sarjan tai liigan historiassa. Viiteen maalikuninkuuteen on hänen lisäkseen pystynyt ainoastaan Ismo Lius.
Jalkapallon lisäksi Lehtonen pelasi jääpalloa, käsipalloa ja koripalloa. Jääpallossa hän oli voittamassa Suomen mestaruutta vuonna 1937. HJK:ssa hän voitti jalkapallon Suomen mestaruuden vuosina 1936 ja 1938.
Vuonna 1947 Lehtonen suoritti liikunnanohjaajan tutkinnon. Hän toimi vuosina 1956–1960 ja vuonna 1965 Suomen liikunnanohjaajien liiton puheenjohtajana.
Lehtonen oli Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen päätoiminen suomalainen valmentaja vuosina 1947–1955. Päävalmentajana hän lisäsi joukkueiden harjoittelumääriä merkittävästi, mikä johti parantuneisiin tuloksiin. Vuosina 1959–1961 hän oli maajoukkueen sivutoiminen päävalmentaja.
Siviiliammatiltaan Lehtonen oli konepajatyöläinen (1934–1946). Vuosina 1956–1977 Lehtonen työskenteli Valtion rautateiden urheilutoimenjohtajana.