tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katharina Schratt

Katharina Schratt (11. syyskuuta 1853 – 17. lokakuuta 1940) oli itävaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin Itävalta-Unkarin hallitsijan Frans Joosef I:n pitkäaikaisena ystävättärenä ja luottohenkilönä.
Schratt syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Hän teki teatteridebyyttinsä 11-vuotiaana paikallisella näyttämöllä. Isän mielestä se oli skandaali ja hän lähetti tyttärensä luostarikouluun. Luostarikoulussa Schratt esiintyi koulukavereilleen ja koulun johtajatar kirjoitti Schrattin isälle, että ottaisi tämän pois koulusta.
Isän epäröinnin jälkeen Katharina Schratt sai luvan mennä Eduard Kirschnerin teatterikouluun Wienissä. Wienin näyttämöillä Schratt debytoi 17-vuotiaana. Vuonna 1873 hän esiintyi esimmäistä kertaa keisarille tämän valtaantulon 25-vuotisjuhlissa. Hänestä alkoi vähitellen tulla näyttämöiden suosikki ja hän teki pitkiä kierteita, joista yksi suuntautui New Yorkiin saakka. Avioliiton Schratt solmi vuonna 1879 unkarilaisen aristokraatin Miklós Kiss de Itteben kanssa. Pariskunnalle syntyi yksi poika. Vähitellen puolisot erkaantuivat toisistaan ja asuivat erillään ottamatta kuitenkaan eroa.
Vuonna 1884 Schratt oli Burg-teatterin näyttelijä. Keisari tuli puolisonsa Elisabetin kanssa katsomaan näytöstä. Keisari oli tuolloin 53-vuotiaas ja hänellä oli huonot välit puolisonsa kanssa. Väitetään, että Elisabet rohkaisi Frans Joosefia tutustumaan Schrattiin ja aloittamaan tämän kanssa suhteen. Löydettyään Frans Joosefille ystävättären saattoi Elisabet elää erillään omaa elämäänsä.
Elisabetin kuoltua vuonna 1898 Frans Joosefin ja Katharina Schrattin suhde syveni. Heidän suhteensa, yksinvaltiaan ja kauppiaan tyttären, oli kaikilla aikakauden mittareilla erikoinen. Keisarin kirjeet kertovat suuresta kiintymyksestä ja kunnioituksesta. Schratt auttoi vähentämään hallitsijan tuntemaa yksinäisyyttä ja toi hoviin iloa ja lämpöä. Keisari maksoi Schrattin velat, lahjoitti tälle koruja ja palatsin. Pariskunnan välille tuli erimielisyyttä ja he eivät tavanneet vuosina 1900–1901. Riitojen sopimisen jälkeen pariskunta oli yhdessä keisarin vuonna 1916 tapahtuneeseen kuolemaan saakka. Heidän pitkä suhteensa oli täysin platoninen.
Schratt teki viimeiset roolinsa vuonna 1902. Hän tapasi Frans Joosefin viimeisen kerran 21. marraskuuta 1916, kaksi päivää ennen tämän kuolemaa. Uusi hallitsija Kaarle I kunnioitti Schrattia ja pyysi tämän vierailemaan surutalossa.
Keisarin kuoleman jälkeen Schratt näytteli vielä yhdessä elokuvassa, Der Ochsenkrieg, vuonna 1920. Hän asui loppuelämänsä keisarilta saadussa palatsissa. 1930-luvulla journalistit kiusasivat Scrattia toistuvasti pyytäen häntä julkaisemaan muistelmiaan. Hän totesi, että hänellä ei ole mitään kerrottavaa, sillä ei ole ollut mikään Madame de Pompadour. Viimeiset vuotensa Schratt oli uskonnollinen ja vieraili joka päivä Frans Joosefin ja Elisabetin haudoilla.
Syretsin metroasema

Syrets () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 14. lokakuuta 2004.
Volodymyr Dolhov

Volodymyr Henrih’ovytš Dolhov (, 11. toukokuuta 1960 Harkova, Ukrainan SNT – 10. tammikuuta 2022) oli ukrainalainen, kilpaurallaan Neuvostoliittoa edustanut uimari ja olympiamitalisti, joka menestyi etenkin selkäuinnissa.
Dolhov voitti 100 metrin selkäuinnissa olympiapronssia Moskovassa 1980. Hän sijoittui samoissa kisoissa 200 metrin selkäuinnissa yhdeksänneksi. Neuvostoliiton-mestaruuskilpailuista Dolhov voitti kolme kulta- ja kolme pronssimitalia. Elämänsä loppupuolella Dolhov työskenteli uintivalmentajana Yhdysvalloissa. Hän sairastui mahasyöpään ja kuoli 61-vuotiaana 10. tammikuuta 2022.
Vihajärvi (Puolanka)

Vihajärvi on matala, niemien pirstoma järvi Puolangassa Kainuun luoteisosassa. Sen pinta-ala on 3,7 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 62 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Vihajärvi käsittää eteläisen ja pohjoisen altaan, joita yhdistää Kuirisalmi ja erottaa Kuiriniemi. Vihajärven kylä sijaitsee Kuiriniemellä ja sen läheisyydessä. Vihajärven mutkittelevan rantaviivan pituus on 32 203 metriä. Etäisyys järven itäkolkasta länsikolkkaan on 5,7 kilometriä. Vihajärven eteläosan niemiä ovat muun muassa Naulaniemi, Pahkaniemi ja Huutoniemi. Pohjoisosan rannat ovat suureksi osaksi niemien rantoja, etenkin Toppisniemi ja Kuikkaniemi määrittävät pohjoisosan muotoja.
Vain pari prosenttia Vihajärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat järven eteläosassa. Pohjoisosan syvin kohta on noin kahdeksan metriä. Järven luoteisosan Luodeselkä on erittäin matala.
Vihajärven saarilukua ei ole ilmoitettu. Kartan perusteella saaria on yli kymmenen. Laajimmat saaret ovat eteläosan Pekansaari ja pohjoisosan Valtasaari. Vihajärven rannat ovat enimmäkseen metsä- ja suomaata. Pientaloja on suhteellisen paljon ja monet saarista on mökitetty. Kaakkoisen rannan Akanvaaran laki on noin sata metriä järven pintaa korkeammalla.
Vihajärveen virtaa Salmijoki etelästä Pohjainlammen (152,0 metriä mpy) kautta. Idästä virtaa Liejeenjoki Liejeenkankaan halki. Vihajärven luusua sijaitsee Luodeselän pohjoisrannalla, josta alkaa pohjoiseen virtaava, noin kaksi kilometriä pitkä Vihajoki, joka laskee Ristijärveen (149,9 metriä mpy).
Vihajärven vesitilavuus on 11 066 000 kuutiometriä.
Vihajärvi (60.053.1.003) kuuluu Vihajärven alueeseen (60.053), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiiminkijoen vesistöalueella (60). Toinen jakovaihe on Puolankajärven valuma-alue (60.05). Vihajärvi on Vihajärven alueen laajin vakavesi. Sen ohella alueeseen kuuluu Pohjainlampi, Ahvenlampi, Vihalampi ja Kaivoslampi.
Ihor Razoronov

Ihor Anatolijovytš Razoronov (, s. 25. maaliskuuta 1970 Krasnyi Lyman, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt painonnostaja, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Razoronov saavutti 105 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Ateenassa 2004. Hän kilpaili kesäolympialaisissa myös Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sijoittuen jälkimmäisissä neljänneksi. Razoronov jäi Pekingin kesäolympialaissa 2008 kiinni nandrolonin dopingkäytöstä, ja hänen Pekingin-tuloksensa mitätöitiin. MM-kilpailuista Razoronov saavutti yhteistuloksessa kaksi kulta- ja kaksi pronssimitalia (joukossa maailmanmestaruus Lahdesta 1998), ja EM-kilpailuista hän voitti yhden kullan ja yhden pronssin.
Vuorinen (Ruokolahti)

Vuorinen on pääosin pitkistä ja kapeista lahdista koostuva metsäjärvi Ruokolahden ja Rautjärven rajalla Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 89 hehtaaria. Etäisyys Imatralta on 26 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Vuorisen polveilevan rantaviivan pituus on 10 918 metriä. Etäisyys järven eteläkolkasta pohjoiskolkkaan on 2,35 kilometriä. Vuorisen eteläosan muodostaa Vuorisenlahti ja Katitsalahti. Lahtia erottaa Haisniemi. Järven keskiosasta työntyy länteen noin 900 metriä pitkä Pitkälahti. Pohjoisessa on Kotilahti ja Lentamonlahti. Lähes kolmasosa Vuorisesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 24 metriä, sijaitsee järven keskivaiheilla. Lisäksi järvessä on useita noin 20-metrisiä syvänteitä
Vuorisen saariluku on neljä. Yksi saarista on alle aarin laajuinen luoto. Ainoa nimetty saari on muutaman aarin laajuinen Kalliosaari Pitkälahden edustan matalikolla. Vuorisen rannat ovat metsämaata, rannoilla on pientaloja harvakseltaan.
Vuoriseen virtaa laskuojia ympäristön metsälammilta. Vuorinen laskee länsirannan Mustaniemen pohjoispuolelta Mutajokea länteen Vesamoon (104,4 metriä mpy), joka laskee Taineenjokea etelään Veikkolanjärveen (102,8 metriä mpy). Veikkolanjärvi sijaitsee Vuorisen lounaispuolella noin puolen kilometrin päässä Vuorisenlahden pohjukasta.
Vuorisen vesitilavuus on 6 424 000 kuutiometriä.
Vuorinen (04.197.1.007) kuuluu Myllyjoen-Taineenjoen valuma-alueeseen (04.197), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Vuoksen alue (04.19) ja ensimmäinen Suur-Saimaan alue (04.1). Vuorinen on kolmanneksi laajin Myllyjoen-Taineenjoen valuma-alueen 20:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Ylinen ja Kaituri.
Elisabet Itävaltalainen (n. 1430–1505)

Elisabet Itävaltalainen (, , ; 1438 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta – 30. elokuuta 1505 Krakova, Puolan kuningaskunta) oli Habsburg-suvun prinsessa ja Puolan kuningatar, jonka lapsista monet kohosivat merkittäviin asemiin Euroopan hallitsijasuvuissa.
Suku ja lapsuus.
Elisabetin vanhemmat olivat Saksan, Böömin ja Unkarin kuningas Albrekt II ja Unkarin ja Böömin kruununperijä Elisabet Luxemburgilainen (1409–1442), kuningas Sigismund Luxemburgilaisen ja Barbara Celjeläisen tytär ja ainoa perillinen.
Hänellä oli kolme sisarusta, joista yksi kuoli pian synnyttyään. Vanhin sisar Anna (1432–1462), Luxemburgin herttuatar, kihlattiin ja lähetettiin kasvatettavaksi tulevan puolisonsa luokse vuonna 1439 ja avioitui vuonna 1446 Saksin herttuan, Thüringenin maakreivin Vilhelm III:n (1425–1482) kanssa. Nuorin veli Ladislaus Postumus (1440–1457) hallitsi sittemmin Böömiä ja Unkaria kuningas Ladislaus V:nä.
Elisabet jäi orvoksi jo pienenä lapsena. Hänen isänsa kuoli kun Elisabet oli 3-vuotias ja äiti kuoli kun tyttö oli kuusivuotias. Elisabet vietti lapsuutensa veljensä Ladislauksen kanssa setänsä keisari Fredrik III:n hovissa Grazissa ja Wiener Neustadtissa, jossa heille annettiin hyvä koulutus. Enea Silvio Piccolomini, keisarin sihteeri ja tuleva paavi Pius II, kirjoitti "De liberorum educationen" ohjeeksi lasten kouluttamiseen.
Avioliitto ja lapset.
Elisabet avioitui 18-vuotiaana vuonna 1454 Kasimir Jagiellon (1427–1492) kanssa. Avioliitolla oli poliittiset tarkoitusperät, sillä se yhdisti Habsburgin ja Jagellon mahtisuvut ensimmäistä kertaa. Avioliitosta tuli onnellinen ja Elisabet seurasi puolisoaan kymmeniä kertoja tämän matkoille Liettuaan. Hänellä oli vaikutusvaltaa mieheensä, mutta hän ei ollut poliittisesti aktiivinen. Elisabet oli 10 ensimmäisen avioliittovuoden aikana raskaana seitsemän kertaa ja synnytti seitsemän lasta. Häntä on kutsuttu "Jagellojen kanta-äidiksi".
Heille syntyi yhteensä 13 lasta, joista kahta lukuunottamatta kaikki elivät ajalle poikkeuksellisesti aikuiseksi asti: 
Perintö.
Leskikuningatar Elisabet Itävaltalainen kuoli 68-69-vuotiaana Krakovassa 30. elokuuta 1505 sairasteltuaan sitä ennen. Hänen on haudattu Wawelin katedraaliin Krakovaan. 
Vuonna 1973 tehty tutkimus Elisabet Itävaltalaisen jäännöksistä paljasti, että hän oli todennäköisesti nuorena sairastanut selkäydintuberkuloosin. Tämän seurauksena hänen luustonsa oli näkyvästi epämuodostunut, s-muotoinen selkäranka, vääntynyt leuka, epämuodostunut rintakehä ja pää oli kallistunut oikealle. Pään asento oli johtanut kasvojen oikean puolen kehityksen estymiseen. Hänen kasvonsa olivat kapeat ja leukansa iso. Kuten hänen pitkä elämänsä ja toistuvat raskautensa sekä terveet jälkeläiset osoittavat, hänen terveydentilansa oli kuitenkin yleisesti ottaen hyvä.
Lena Adelsohn Liljeroth

Lena Adelsohn Liljeroth (s. 1955) on ruotsalainen toimittaja ja maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän toimi Ruotsin kulttuuri- ja urheiluministerinä vuosina 2006–2014 ja istui valtiopäivillä vuosina 2002–2014.
Yksityiselämä.
Adelsohn Liljeroth on ollut vuodesta 1981 naimisissa kokoomuspoliitikko Ulf Adelsohnin kanssa.
Suolijärvi (järvi Puolangalla)

Suolijärvi on matala, suojeltujen saarten täplittämä järvi Puolangalla Kainuun luoteisosassa. Sen pinta-ala on 11 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 100 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Suolijärven pituus lounaasta koilliseen on noin viisi kilometriä. Länsiranta jakautuu Pajulahteen, Pahkalahteen ja Pirttilahteen, joita erottavat toisistaan kapeat niemet. Etelärannalla on Juurikkalahti ja Porttilahti. Koillisrannalla on Koiraperä, pohjoisrannan lahdista laajimmat ovat Vuorilahti ja Pärnälahti. Suolijärvi on lähes kauttaaltaan korkeintaan kuusi metriä syvä. Järven itäosassa sijaitsee 12 metrin syvänne.
Suolijärven useista saarista laajin on keskellä järveä sijaitseva noin kuusihehtaarinen Lamposaari. Muita laajoja saaria ovat Halmesaari pohjoisessa sekä Vasikkasaari ja Joensuunsaari Lamposaaren eteläpuolella. Suolijärven kylä sijaitsee järven luoteisrannalla. Myös länsi- ja lounaisrannalla on kulttuurimaisemaa. Muut rannat ovat metsäisempiä.
Suolijärveen laskee Näljänkäjoki kaakosta. Järven pohjoispuolisen suon halki virtaa Luhtajoki. Lisäksi järveen virtaa useita vähäisiä suo-ojia. Suolijärvi kääntyy alavirtaan Suolijärven kylän kohdalla, josta laskee Suolikoski pohjoiseen Tenämäjärveen, jonka korkeustaso on noin kaksi metriä Suolijärveä alempi.
Suolijärven vesitilavuus on 21 833 000 kuutiometriä.
Suolijärvi (61.722.1.001) kuuluu Suolijärven alueeseen (61.722), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Korpijoen keskiosan alue (61.72) ja ensimmäinen on Korpijoen valuma-alue (61.7). Suolijärvi on Suolijärven alueen laajin vakavesi. Alueeseen kuuluu 13 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista toiseksi laajin on noin Heinäjärvi.
Fabe

Fabe aiemmin Le Fvbelos (oikealta nimeltään Farbod Karimi, s. 20. syyskuuta 2001 Tampere) on suomalais-iranilainen muusikko. Hän nousi julkisuuteen lokakuussa 2018 julkaistuaan kappaleen "Kauas", jota on kuunneltu jo yli 5 miljoonaa kertaa suoratoistopalvelu Spotifyssa.
Elämä ja ura.
Faben ura alkoi vuonna 2016, kun hän alkoi räppäämään kavereidensa kanssa huvin vuoksi. Fabe kertoo kuitenkin viihtyneensä jo pienenä mikrofoni kädessään, oli kyse sitten kuorossa laulamisesta tai sukulaisille esiintyminen. Fabe on ollut Sony Musicin jäsen vuodesta 2021 lähtien. Fabe tunnetaan herkistä R'n'B tulkinnoistaan. 
Fabe on yhdistetty espoolaiseen L-City-katujengiin. Jengiin yhdistetyt räppärit Yutu Brown, Fabe ja Nuteh Jonez julkaisivat keväällä 2021 ”disstrackin” eli pilkkaavan kappaleen nimeltään P-Block Disstrack, joka oli kohdistettu räppäreihin Cavallini ja Blacflaco. Fabe joutui Milan Jaffin Kurdish Mafian pahoinpitelemäksi syksyllä 2021, kun vihollisjengiläiset etsivät L-Cityn keulakuvana pidettyä Yutu Brownia. Pahoinpitely kuvattiin ja jaettiin sosiaaliseen mediaan.
Tammikuussa 2024 Fabe joutui somekohun keskelle lähettämistään naisvihamielisistä yksityisviesteistä. Somekohu sai alkunsa siitä, kun Faben kahdelle naiselle lähettämät viestit levisivät kuvakaappauksina Instagramissa. Fabe pyysi tapahtumia myöhemmin anteeksi.
Öllölänjärvi

Öllölänjärvi on kapea ja matala järvi Joensuun kaakkoisosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on 57 kilometriä itäkaakkoon. Järven länsirannalla sijaitsee Öllölän kylä.
Maantiede.
Öllölänjärvi koostuu suurelta osin kahdesta etelä–pohjoissuuntaisesta lahdesta, joita erottaa Öllölänniemi. Läntisen lahden pituus on noin kolme kilometriä ja itäisen noin kaksi kilometriä. Lahtia yhdistää Öllölänniemen eteläpuolinen järvenosa, jonka kohdalla järven leveys on noin 1,3 kilometriä. Järven eteläisimmät osat ovat Pärehöylänlahti ja Leveälahti, joka sijaitsee muusta järvestä hieman erillään. Vain kuusi hehtaaria Öllölänjärvestä on vähintään viisi metriä syvä. Syvin kohta, 12 metriä, sijaitsee järven itäosassa.
Öllölänjärven saariluku on viisi. Saaret ovat pieniä ja niillä ei ole karttanimiä. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 11 aaria. Öllölänjärven rannat ovat pääosin metsä- ja suomaata. Rannoilla on jonkin verran pientaloja ja peltotilkkuja. Järven eteläosaa jakavalla koukkumaisella niemimaalla levittäytyy Kitasiensuo.
Öllölänjärveen laskee Onnenvirta kaakosta Korpijärveltä (130,7 metriä mpy). Öllölänjärvi laskee luoteiskulmastaan Myllykoskea luoteeseen Alajärveen (129,7 metriä mpy).
Öllölänjärven vesitilavuus on 4 676 000 kuutiometriä.
Öllölänjärvi (01.023.1.001) kuuluu Vekarusjoen keskiosan alueeseen (01.023), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Loitimon alue (01.02). Öllölänjärvi on laajin Vekarusjoen keskiosan alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajin on Pieni Lapinjärvi.
Aiserey

Aiserey on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Dijonin kaupungista kaakkoon.
Kunta on tunnettu 1700-luvulla rakennetusta linnasta, jossa kuvanveistäjä Henri Bouchard vietti osan lapsuudestaan. Kuntaa halkova Burgundin kanava avattiin vuonna 1832, ja se lisäsi kunnan teollisuutta.
Dallas Plantation

Dallas Plantation on kunta ("plantation") Mainen osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kunta kuuluu Franklinin piirikuntaan. Sen väkiluku oli 304 vuonna 2020. Kunta sijaitsee osavaltion länsiosassa.
Väestö.
Vuonna 2020 Dallas Plantationissa asui 304 asukasta ja 133 kotitaloutta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 57,8 vuotta ja kotitalouksien mediaanitulot olivat 56 339 dollaria. 4,0 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 2,0 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Naisten Ykkösen kausi 2022

Naisten Ykkösen kausi 2022 oli jalkapallon Naisten Ykkösen 39. kausi. Sarjan voitti Turun Palloseura, joka nousi Kansalliseen Liigaan kaudeksi 2023. Naisten Kakkoseen putosivat FC Sport ja Vantaan Jalkapalloseura.
Sarjamuoto.
Kaudella 2022 Naisten Ykkösessä pelattiin 10 joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka neljä parasta jatkoivat kaksinkertaisessa yläloppusarjassa ja kuusi huonointa yksinkertaisessa alemmassa jatkosarjassa. Runkosarjan ottelut laskettiin mukaan jatkosarjoihin. Yläloppusarjan voittaja nousi Kansalliseen Liigaan kaudeksi 2023 ja toiseksi sijoittunut karsi liigapaikasta Kansallisen Liigan Haastajasarjan toiseksi viimeiseksi sijoittuneen kanssa. Alemman jatkosarjan viidenneksi ja kuudenneksi sijoittuneet putosivat Naisten Kakkoseen kaudeksi 2023.
Koska Rovaniemen Palloseuralle ei myönnetty lisenssiä Naisten Ykköseen kaudelle 2022, joten käynnistyi täydennysmenettely. Täydennysmenettelyn kautta EBK sai paikan Naisten Ykköseen. Alun perin EBK oli täydennysmenettelyssä toisella sijalla, mutta ensimmäisellä sijalla ollut FC Sport sai paikan jo aiemmin, kun Tikkurilan Palloseura luopui paikastaan Kansallisessa Liigassa ja Nurmijärven Jalkapalloseura sai paikan Kansalliseen Liigaan.
Sarjataulukot.
Alempi jatkosarja.
 
Liigakarsinta.
ONS säilytti paikkansa Kansallisessa Liigassa yhteismaalein 6-2.
Sodankylän linja-autoasema

Sodankylän linja-autoasema on linja-autoasema Sodankylässä.
Sodankylän linja-autoasema muodostaa yhdessä Kemin ja Rovaniemen linja-autoasemien kanssa valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön ”Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat”. Sodankylän kirkonkylän osayleiskaava-alueen rakennusinventointi kuvaa linja-autoasemaa ”keskustan arkkitehtoniseksi kohokohdaksi”, joka ”edustaa uudistunutta tila- ja arkkitehtuuriajattelua”. Sodankylän linja-autoaseman merkitys osana Sodankylän taajamakuvaa on keskeinen.
Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat jälleenrakennettiin Lapin sodan jälkeen. Vuonna 1946 paikkakunnille avattiin parakkiasemat ja vuonna 1949 väliaikaiset linja-autoasemat. Rakennukset ajanmukaistettiin vuosina 1959–1964. Asemat ovat yhä toiminnallisesti ja taajamakuvallisesti keskeisiä rakennuksia. Linja-autoaseman rakennus on vuodelta 1962 ja sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Kaarlo Leppänen, Niilo Pulkka ja Pekka Rajala, kuten Rovaniemenkin linja-autoaseman. Linja-autoaseman rakennutti kiinteistöyhtiö, jossa oli osakkaina kunta ja Matkahuolto. Sodankylän Linja-autoasemakiinteistö Oy perustettiin vuonna 1961 ja se on yhä toiminnassa.
Gunnar Aspelin (filosofi)

Gunnar Aspelin (23. syyskuuta 1898 Södra Mellby, Kristianstadin lääni, Ruotsi – 29. elokuuta 1977, Lund) oli ruotsalainen filosofi.
Elämäkerta.
Aspelin oli taiteilija Karl Aspelinin (1857–1932) ja Ellen Berghin poika. Vuonna 1923 hän meni naimisiin lääkäri Frithiof Schersténin ja Ida Schröderin tyttären, Dagmar Schersténin kanssa. Gunnar Aspelin oli viiden lapsen isä. Hänen lapsiaan olivat Herbert Aspelin, vertailevan kirjallisuuden tutkija Kurt Aspelin, hovioikeuden asianajaja Erland Aspelin, opettaja Marianne Aspelin ja taiteilija Gert Aspelin. Aspelinin puolisoineen on haudattu Södra Mellbyn hautausmaalle.
Työ.
Gunnar Aspelin väitteli Lundin yliopistossa vuonna 1925 väitöskirjallaan "Hegels praktiska filosofi under åren 1800–1803" ("Hegelin käytännöllinen filosofia vuosina 1800–1803"), ja samana vuonna hänestä tuli käytännöllisen filosofian dosentti. Väitöskirjassaan ja myöhemmissä teoksissaan hän tukeutuu marxilaiseen historiankäsitykseen, tosin jossain määrin erilaisella metodologisella vaikutuksella. Aspelin oli samaa mieltä marxilaisuuden kanssa siitä, että historiallisten tapahtumien ymmärtämisessä on otettava huomioon yhteiskunnalliset olosuhteet, missä ne tapahtuivat. Toisaalta yleiset lainalaisuudet eivät selitä kaikkia historian tapahtumia, vaan myös toimijoiden yksilöllisyys vaikuttaa tapahtumien kulkuun.
Vuonna 1936 Aspelin nimitettiin professoriksi Göteborgin korkeakouluun, jossa hän työskenteli vuosina 1936–1949. Vuonna 1949 hänestä tuli teoreettisen filosofian professori Lundin yliopistoon, jossa hän työskenteli vuosina 1949–1964. Vuonna 1953 hän perusti "Hans Larsson seuran" ("Hans Larsson Samfundet"), ja hänestä tuli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli Hans Larssonin hyvä ystävä ja kollega. Seuran kirjasarjassa "Insikt och handling" ("Oivallus ja toiminta") hän julkaisi kannanottoja muun muassa Hans Larssonin kiistakirjoituksista Axel Hägerströmiä vastaan. Vuonna 1968 hän julkaisi muistelmansa "Lek och allvar (Leikkiä ja vakavuutta)".
Toistuvana teemana Aspelinin tutkimuksissa on yksilön ja kollektiivin välinen suhde. Filosofit, joihin hän pääasiassa keskittyi, olivat Hans Larsson, John Locke, Karl Marx, Hegel, Bertrand Russell, Ralph Cudworth ja Hugo Münsterberg. Elämänsä viimeisinä vuosina Aspelin kiinnostui yhä enemmän keskiajan aatteista ja harjoitti aatehistorian ja sosiologian tutkimusta. Vuonna 1958 hän julkaisi teoksen "Tankens vägar" ("Ajatuksen tiet"), joka on kuvaus Euroopan filosofian historiasta.
Perintö.
Ylioppilaslehti "Lundagård" perustettiin Aspelinin johdolla, ja hänestä tuli lehden ensimmäinen päätoimittaja.
Hänen oppilaidensa joukossa on Sven-Eric Liedman.
Pohjolan rengastie

Pohjolan rengastie on kesällä 2021 avattu rengasreitti Pohjois-Pohjanmaalla. Sen tavoiteena on tuoda esiin Perämeren ja Pohjois-Pohjanmaan luonnon monimuotoisuutta. Reitillä on muun muassa 9 matkailualuetta, 16 suurjokea, Suomen keskipiste ja Suomen eteläisin tunturialue. Reitin pituus on noin 850 kilometriä. Reitin avajaiset pidettiin kesäkuussa 2021 Nallikarissa.
Reitti.
Pohjolan rengastien reitti kulkee jokien, metsien ja tuntureiden läpi Oulusta Raahen kautta Kalajoelle ja sieltä Syötteen kautta Ouluun. Reitti on suunniteltu niin, että sen voi kulkea osissa tai kokonaan autolla, pyörällä tai patikoiden. Alueella on myös jonkin verran julkista liikennettä ja lukuisia matkailuyrityksiä.
Erna Kentala

Erna Kentala (s. 12. heinäkuuta 1963) on suomalainen entinen pesäpalloilija. Kentala edusti urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä Helsingin Roihua ja Viinijärven Urheilijoita. Hän saavutti yhden SM-kullan kaudella 1990, kuusi SM-hopeaa kaudella 1982, kaudella 1985, kaudella 1986, kaudella 1988, kaudella 1989 ja kaudella 1991 ja yhden SM-pronssin kaudella 1992. Kaudella 1992 Kentala oli myös Superpesiksen etenijäkuningatar 62:lla tuodulla juoksulla. Hän pelasi neljä Itä-Länsi-ottelua vuosina 1987, 1989 ja 1991 ja 1992 ja kaksi Liitto-Lehdistö-ottelua vuosina 1987 ja 1991. Kentala pelasi Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 223 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 13 kunnaria ja 149 tavallista juoksua, toi 406 juoksua ja keräsi 1 119 kärkilyöntipistettä.
Kentala on koulutukseltaan korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkäri ja hän toimii HUS:n Pää- ja kaulakeskuksen toimialajohtajana. Kentala on väitellyt vuonna 1996 aiheesta "Huimauksen asiantuntijaohjelma."
Jung Chan-sung

Jung Chan-sung (; s. 17. maaliskuuta 1987) on eteläkorealainen entinen höyhensarjan vapaaottelija ja potkunyrkkeilijä. Hän otteli kahdesti UFC:n höyhensarjan mestaruudesta, ensin José Aldoa ja toisella kertaa Alexander Volkanovskia vastaan, mutta hävisi molemmilla kerroilla. Ennen UFC:tä Jung voitti muun muassa Pancrasen Korean kevytsarjan turnauksen. Hän ilmoitti lopettavansa kilpailemisen 26. elokuuta 2023 hävittyään Max Hollowayta vastaan.
Muualla.
Jung on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC" (2014), "EA Sports UFC 2" (2016), "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Rauman linja-autoasema

Rauman linja-autoasema oli Raumalla vuosina 1963–2019 toiminut linja-autoasema.
Historia.
Rauman linja-autoasema oli aiemmin sijainnut Savilan aukiolla, josta se siirrettiin 1950-luvun alussa silloisen Rantakadun huoltoaseman yhteyteen. Uusikin paikka kävi ahtaaksi ja kaupunki alkoi valmistella uutta asemaa vuonna 1956. Se päätettiin rakentaa Tehtaankadun, Tarvonsaarenpuiston ja Koillisväylän väliselle pallokentälle. Rakennuksen omistajaksi tuli Rauman Linja-autoasemakiinteistö Oy, jolle Rauman kaupunginvaltuusto vuonna 1962 vuokrasi alueen 50 vuodeksi. Linja-autoaseman osoitteeksi tuli Tehtaankatu 5.
Linja-autoaseman suunnitelmat tilattiin arkkitehti Yrjö Mykkäseltä. Hän oli suunnitellut vuosikymmenen vaihteessa myös Forssan ja Kokkolan linja-autoasemat. Rauman linja-autoasema valmistui syksyllä 1963. Rakennuksen runko oli betonia ja sen katto oli tasakatto. Se edusti 1960-luvun modernismia. Sen tiilet oli muurattu kahitiilestä ja siinä oli sekä suuria lasisia ikkunapintoja että umpinaisia seinäpintoja, joita oli jäsennelty paikoitellen nauhaikkunoilla. Rakennuksen sisätiloissa oli odotusaula, jonka ympärillä oli ravintolatiloja, liiketiloja ja Matkahuolto. Rakennuksen kellarissa oli huolto-, väestönsuojelu- ja teknisiä tiloja. Rakennuksen toisessa kerroksessa oli kaksi asuntoa, joista pienempi yhdistettiin 1980-luvulla toimistohuoneen kanssa ateljeeksi.
Satakunnan Museon vuonna 2011 tekemässä rakennusinventoinnissa rakennusta kuvattiin, että se ”edustaa monessa suhteessa aikansa laadukkainta asema-arkkitehtuuria” ja että se on säilyttänyt joitain pieniä muutoksia lukuun ottamatta alkuperäisasunsa, mutta että ”arvokkain sisätila, keskeinen odotusaula, on kuitenkin säilyttänyt erittäin hyvin alkuperäispiirteensä”.
Linja-autoasema purettiin vuonna 2019 ja sen toiminta siirtyi tilapäisesti Harmaidenveljesten pysäköintialueelle.
K-300P Bastion-P

K-300P Bastion-P () on venäläinen rannikkopuolustusjärjestelmä, joka käyttää 3M55/Yakhont meritorjuntaohjusta. Järjestelmä on tarkoitettu aluevesien hallintaan.
Bastion-P on otettu käyttöön vuonna 2010. Bastion-S (K-300S) on kehityksen alla.
Aiempi Bal-järjestelmä käyttää Kh-35-ohjusta.
Mandarin Daily News

Mandarin Daily News () on taiwanilainen kiinankielinen sanomalehti. Lehti on kirjoitettu kiinaksi perinteisin merkein sekä niiden rinnalla bopomofo-merkeillä, joita käytetään usein vain lastenkirjallisuudessa.
Lehti sai alkunsa vuonna 1937, kun Kiinan tasavallan opetusministeriö päätti perustaa kolme kertaa viikossa ilmestyvän mandariinikiinankielisen lehden nimeltä Mandarin Tabloid (). Vuonna 1948 opetusministeri Zhu Jiahua vieraili Taiwanissa ja näki, miten lehti oli vaikuttanut positiivisesti mandariininkiinan opiskelijoihin. Lehti sai tuolloin nykyisen nimensä. Lehden sisältö on tarkoitettu alakouluikäisten oppilaiden ja näiden vanhempien luettavaksi.
Myrsky (kylätalo)

Myrsky on kylätalo Tampereen Teiskon Pohjankapeen kylässä. Rakennus on entinen työväentalo, alkuperäiseltä nimeltään Tulevaisuuden myrsky, ja se on kulttuurihistoriallisesti merkittävä.
Historiaa.
Kurun kuntaan kuulunut Pohjankapeen työväenyhdistys perustettiin 15. tammikuuta 1906. Yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1908. Jäseniä oli tuolloin 30, joista naisia oli 10. Vuokratontin yhdistys sai hankittua Aution tilan mailta, koska yhdistyksen perustajien joukossa oli Aution talon väkeä. Toukokuussa 1910 valmistunut talo sai nimekseen Tulevaisuuden myrsky. Samana vuonna yhdistys perusti oman ompeluseuran. Näytelmäseura toimi ahkerasti työväentalolla 1910- ja 1920-luvuilla. Yhdistyksen pieni jäsenmäärä väheni entisestään 1930-luvulla.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen, maalaamaton ja vuoraamaton. Talon satulakattoinen kuisti muutettiin pulpettikattoiseksi vuonna 1936, ja kattolappeessa olleet kaksi kattolyhtyä poistettiin luultavasti kattoremontin yhteydessä vuonna 1950. Ikkunat vaihdettiin vuonna 1948. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja entinen vahtimestarin asunto. Vielä 1980-luvun alussa talo oli työväenyhdistyksen omassa käytössä.
Nykyinen toiminta.
Talon omistaa nykyään Kapeen maa- ja kotitalousseura, joka jatkaa työväenyhdistyksen perinnettä kyläläisiä yhteen kokoavana toimijana. Työväentalon nimi on muutettu Myrskyksi, ja siellä järjestetään kesäisin tansseja ja myyjäisiä. Taloa vuokrataan myös kokous- ja juhlatilaisuuksiin.
Moskva (ohjusristeilijä)

Moskva () (vuoteen 1995 Slava ) oli Slava-luokan risteilijä ja Venäjän Mustanmeren laivaston lippulaiva. Se otettiin 1983 palvelukseen Neuvostoliiton Mustanmeren laivastossa. Alus upposi 14. huhtikuuta 2022 Venäjän Ukrainaan tekemässä hyökkäyksessä.
Valmistus.
Alus tilattiin Nikolajevista (nyk. Mykolajiv), missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1976. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1979 ja valmistui 30. joulukuuta 1982 nimellä "Slava".
Aluksen pituus oli 186 metriä ja huippunopeus 32 solmua. Sen uppouma oli 12 500 tonnia. Miehistöä oli runsaat 500. Pääaseistuksena olivat P-1000 Vulkan -ohjukset, joiden laukaisimia oli 16. Aluksella oli lisäksi 64 S-300-ilmatorjuntaohjusta, 40 9K33 Osa -ohjusta, 130 mm:n kaksoistykki ja torpedoja. Aluksella oli myös paikka ja laskeutumisalusta Kamov Ka-27 -helikopterille.
Palvelus.
Alus sijoitettiin palvelukseen otettaessa Mustanmeren laivastoon. Se oli 1990-2001 modernisoitavana, minä aikana se nimettiin 1995 "Moskvaksi". Palvelukseen palatessaan alus sijoitettiin Mustanmeren laivaston lippulaivaksi.
Vuoden 2008 Georgian sodassa se turvasi muun muassa maihinnousujoukkoja. Georgian laivaston kerrottiin ampuneen alukseen sodan aikana ohjuksen. "Moskva" oli vuoden ajan korjattavana. Se palautettiin palvelukseen vuonna 2010. Kun Venäjä miehitti 2014 Krimin, alus valvoi Donuzlavinlahtea estäen Ukrainan laivaston alusten paon alueelta. Vuonna 2015 alus oli Syyrian rannikolla turvaamassa Syyriassa olleita venäläisjoukkoja meri- ja ilmahyökkäyksiltä. Vuonna 2016 se purjehti Sevastopoliin modernisoitavaksi kolmeksi vuodeksi. Aluksen P-500 Bazalt korvattiin P-1000-ohjuksilla. Palvelukseen palattuaan "Moskva" varjosti Yhdysvaltain laivaston aluksia Mustallamerellä.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 alus purjehti Odessan edustalla. Alus osallistui Käärmesaaren taisteluun, jossa se tuli tunnetuksi ukrainalaisten rajavartijoiden vastattua antautumiskäskyyn ”Venäläinen sotalaiva, painu vittuun!”. Ukraina teki tapahtumasta pikavauhtia postimerkin.
Tuho.
Ukraina kertoi huhtikuussa 2022 tuhonneensa aluksen ohjusiskussa 150 kilometrin päästä Odessan rannikosta etelään. Ukrainalaisten mukaan laivaan osui kaksi ukrainalaisvalmisteista Neptun-meritorjuntaohjusta. Yhdysvaltalaisen talousjulkaisu "Forbesin" mukaan risteilijä on ilmeisesti uponnut. 
Venäjän puolustusministeriön mukaan aluksella oli räjähtänyt ammuksia tulipalossa, jonka syytä ei toistaiseksi tiedetä. Ministeriön mukaan aluksen koko miehistö evakuoitiin, mutta alus ei ollut silti uponnut, ja se aiottiin hinata takaisin satamaan. Myöhemmin puolustusministeriö ilmoitti aluksen uponneen ”myrskyssä” kesken hinauksen, vaikka Mustallamerellä ei ollut myrskyä. Aluksen tuhossa ilmoitettiin merimiehen kuolleen ja 27 julistettiin kadonneiksi. Oikeus julisti kadonneet viimein kuolleiksi marraskuun alussa 2022.
Xəlimə İskəndərova

Xəlimə Şakir qızı İskəndərova (, ; s. 19. toukokuuta 1940, Taškent) on tataarilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä, palkittu kansantaiteilija. Vuodesta 1963 İskəndərova on ollut Kazanin akateemisen tataariteatterin johtavimpia näyttelijöitä.
Freddy Rincón

Freddy Rincón (14. elokuuta 1966 – 13. huhtikuuta 2022) oli kolumbialainen jalkapalloilija.
Pelaajaurallaan Rincón pelasi muun muassa kotimaassaan Santa Fessä ja América de Calissa, Brasiliassa Palmeirasissa ja Corinthiansissa sekä Euroopassa Napolissa ja Real Madridissa. Corinthiansissa Rincón voitti kapteenina seurahistorian ensimmäisen seurajoukkueiden maailmanmestaruuden 2000.
Kolumbian maajoukkueessa Rincón pelasi 87 maaottelua ja edusti maataan MM-kisoissa kolmesti vuosina 1990, 1994 ja 1998. Parhaimmillaan Kolumbia ylsi Rincónin pelatessa neljännesvälieriin 1990.
Rincón kuoli 55-vuotiaana auto-onnettomuudessa huhtikuussa 2022.
Eeva-Maria Heininen

Eeva-Maria Heininen (s. 21. marraskuuta 2003 Lieto) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Heininen on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa turkulaista FBC Loistoa kausina 2019–2020, 2021–2022 ja kaudesta 2023–2024 alkaen. Hän on pelannut liigassa neljän kauden aikana 76 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 33 maalia ja antanut 28 maalisyöttöä, sekä 18 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia ja saanut viisi syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2024. Hän edusti kaudella 2022–2023 sveitsiläistä Baselia. Heininen on FBC Loiston oma kasvatti.
Force Majeure (albumi)

Force Majeure on ruotsalaisen rock-yhtyeen H.E.A.Tin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 5. elokuuta 2022.
Olivia Pietilä

Olivia Pietilä (s. 23. joulukuuta 2003 Mynämäki) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Pietilä on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa turkulaista FBC Loistoa kausina 2019–2022 ja Turun Palloseuraa kaudesta 2022–2023 alkaen. Hän on pelannut liigassa kuuden kauden aikana 119 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 83 maalia ja antanut 71 maalisyöttöä, sekä 42 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 14 maalia ja saanut 18 syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2023 ja 2024 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 2025. Pietilän kasvattajaseura on mynämäkeläinen SBS Wirmo. Hän voitti SBS Wirmon joukkueessa C-tyttöjen Suomen-mestaruuden vuonna 2018 ja B-tyttöjen Suomen-mestaruuden vuonna 2019.
Pietilä saavutti pronssia alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2022. Hän on pelannut naisten maajoukkueessa huhtikuun 2025 loppuun mennessä yhdeksän ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja antanut viisi maalisyöttöä.
Olivia Pietilän kaksossisko Emilia Pietilä pelaa myös F-liigaa TPS:n joukkueessa. Heidän isänsä Mika Pietilä on toiminut yhtenä FBC Loiston valmentajana.
Lauttahurapuu

Lauttahurapuu ("Hura crepitans") on tyräkkikasvien (Euphorbiaceae) heimoon, hurapuiden ("Hura") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on osittain kausivihanta, nopeakasvuinen ja okainen puulaji, joka voi sulkeutuneessa metsässä kasvaa jopa 50 metriä korkeaksi, mutta jää avoimella paikalla pienemmäksi, yleensä 12–20 metriä korkeaksi. Suora, lieriömäinen runko on tyveltään yleensä turvonnut ja runko voi olla suora sekä oksaton 30 metrin korkeuteen asti. Rungon halkaisija voi kasvaa kaksimetriseksi, mutta tavallisimmin runko jää noin 90–150 cm paksuksi. 
Lauttahurapuu kasvaa kosteissa rannikkometsissä sekä sademetsissä. Sademetsissä lajia tavataan yleensä alueilta, joille tulvavesi nousee säännöllisesti. Luonnossa lajia tavataan Keski-Amerikassa Nicaraguasta etelään, Karibialla sekä Etelä-Amerikan pohjoisosissa aina Perun ja Bolivian leveyksille asti.
Kaikki kasvin osat sisältävät myrkyllistä maitiaisnestettä. Maitiaisneste sisältää myrkyllistä diterpeeneihin kuuluvaa huratoksiinia. Maitiaisnesteen joutuessa kosketuksiin silmien kanssa voi se aiheuttaa sokeutta. Maitiaisnestettä sekä puun kuorta, lehtiä, hedelmiä ja siemenistä saatavaa öljyä on kuitenkin käytetty perinteisiin lääkinnällisiin tarkoituksiin. Lisäksi maitiaisnestettä on käytetty nuoli- sekä kalanmyrkkyjen valmistusaineena.
Lauttahurapuuta kasvatetaan toisinaan tuomaan varjoa viljelyksille, mutta sitä kasvatetaan laajalti myös koristepuuna Amerikoiden, Afrikan ja Aasian trooppisissa osissa. Koristepuuna sitä kasvatetaan tyypillisesti teiden varsilla sekä puistoissa. Kypsymättömien hedelmien puiset suojukset ovat myös olleet suosittuja koristeita sekä pieniä säilytysrasioita. Hedelmät ovat kypsinä kuitenkin vaarallisia, sillä ne räjähtävät levittäen teräviä siemeniä ympäristöönsä.
Lauttahurapuun puuaineen väri vaihtelee vaaleasta kellanruskeasta tummanruskeaan. Sydänpuu ei aina erotu pintapuusta, mutta toisinaan pintapuu erottuu selvänä, 15–25 cm paksuna, vaaleankellertävänä kerroksena. Puutavaraa käytetään yleensä paikallisesti, mutta joskus sitä myös myydään. Puutavaraa käytetään tavallisiin puusepäntöihin, sisärakentamiseen sekä puulaatikoiden ja vanerin valmistamiseen. Perinteisesti lauttahurapuiden rungoista on myös valmistettu ruuhia.
George Washington Gale Ferris

George Washington Gale Ferris Jr. (14. helmikuuta 1859 – 22. marraskuuta 1896) oli yhdysvaltalainen insinööri, joka keksi maailmanpyörän.
George Washington Gale Ferris syntyi Illinoisin Galesburgissa vuonna 1859. Hänen perheensä muutti Nevadaan, kun Ferris oli viisivuotias. Ferris kävi lukion Oaklandissa ja opiskeli sen jälkeen New Yorkin Rensselaer Polytechnic Institutessa, josta valmistui insinööriksi vuonna 1881. Valmistumisensa jälkeen Ferris työskenteli Pittsburghissa, jossa hän erikoistui siltojen ja tunnelien teräsrakenteiden suunnitteluun.
Kun Chicagon vuoden 1893 maailmannäyttelyä ryhdyttiin suunnittelemaan, Ferris saapui kaupunkiin toivoen voivansa auttaa suunnittelemaan teräsrakenteen, joka löisi laudalta Pariisin vuoden 1889 maailmannäyttelyn vetonaulan, Eiffel-tornin. Chicagon maailmannäyttelyn valmistelutoimikunta toivoi, että näyttelyyn rakennettaisiin jotakin ”omaperäistä, uskaliasta ja ainutlaatuista”. Ferris luonnosteli valtavan pyörivän "havaintopyörän" ja esitteli luonnoksensa komitealla. Sen suunnaton koko yllätti komitean. He pitivät Ferrisiä hulluna ja hylkäsivät ajatuksen. Ferris palasi kuitenkin komitean luo muutaman viikon päästä varmistettuaan useilta muilta insinööreiltä, että pyörä olisi rakennettavissa ja turvallinen. Lisäksi hän oli löytänyt rahoittajat 400 000 dollaria maksavalle rakennustyölle. Ferrisin suunnitelma hyväksyttiin.
Ferrisin "Ferris Wheel" eli maailmanpyörä perustui polkupyörän pyörälle. Maailmanpyörä oli 264 jalkaa korkea, sen tukipylväät 140 jalkaa korkeat, ja akseli painoi 46,5 tonnia. Pyörässä oli 36 gondolia, joihin kuhunkin mahtui 40 ihmistä istumaan tai 60 ihmistä seisomaan. Pyörää pyöritti vuorotellen toinen kahdesta 1 000 hevosvoiman höyrykoneesta, ja se pysäytettiin paineilmajarrulla. Ferrisin suunnitteleman innovatiivisen rakenteen ansiosta pyörä kesti täydessä kuormassa myös Chicagon pahamaineiset tuulet.
Chicagon maailmannäyttelyn avajaisissa 21. kesäkuuta 1893 maailmanpyörästä tuli heti näyttelyn suosikki. Maailmanpyörä toimi häiriöttä koko näyttelyn ajan, ja siinä kävi 1,5 miljoonaa kävijää.
Mutta maailmanpyörän menestys ei tuonut Ferrisille onnea. Maailmannäyttelyn päätyttyä Coney Island ja muut huvipuistot varastivat Ferrisin idean ja rakensivat omia maailmanpyöriään. Lisäksi Ferris väitti, että Chicagon maailmannäyttelyn johto oli riistänyt häneltä ja hänen sijoittajiltaan heille kuuluvan osuuden pyörän tuottamasta lähes 750 000 dollarin voitosta. Katkeroitunut Ferris käytti seuraavat kaksi vuotta oikeudenkäynteihin ja kuoli ennenaikaisesti vuoden 1896 lopulla. Hänen nimensä jäi kuitenkin elämään maailmanpyörän englanninkielisessä nimityksessä "Ferris Wheel".
Natriumoksalaatti

Natriumoksalaatti (C2O4Na2) on natrium- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa tekstiilien käsittelyssä, analyyttisen kemian reagenssina ja pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa natriumoksalaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Natriumoksalaatti liukenee kohtalaisesti veteen. Yhdiste hajoaa kuumennettaessa natriumkarbonaatiksi. Monien muiden oksalaattisuolojen tavoin on natriumoksalaatti myrkyllistä.
Natriumoksalaattia voidaan valmistaa neutraloimalla oksaalihappoa natriumhydroksidilla. Toinen tapa on natriumformiaatin kuumennus. 
(COOH)2 + 2 NaOH → C2O4Na2 + 2 H2O
Natriumoksalaattia käytetään muun muassa sellun ja tekstiilien käsittelyissä ja nahan parkituksessa. Analyyttisessä kemiassa sitä käytetään määrittämään kaliumpermanganaattiliuosten konsentraatio titraamalla. Ilotulitteisiin natriumoksalaatti antaa keltaista väriä ja kimaltavan efektin.
Mi-26-helikopterin pudotus 2002

Mi-26 -helikopterin pudotus tapahtui lähellä Venäjän ilmavoimien lentotukikohtaa Hankalassa Tšetšeniassa 19. elokuuta 2002. Sotilaita kuljettanut suurikokoinen Mil Mi-26 -helikopteri tiputettiin tšeenikapinallisten olalta laukaistulla ilmatorjuntaohjuksella ja kone putosi miinakentälle. Kuolleita oli 127.
Helikopteri kuljetti pudotushetkellä yli 140 matkustajaa, eli huomattavasti enemmän, kuin helikopteri oli suunniteltu kuljettamaan.
Tausta.
Hankala on kaupunki lähellä Tšetšenian pääkaupunki Groznyitä ja sen vieressä sijaitsee alueen suurin venäläinen sotilastukikohta. Mil Mi-26 on venäläinen kuljetushelikopteri ja yksi maailman suurimmista helikopterityypeistä. Helikopteri on suunniteltu kuljettamaan kuormaa ja lentäjien lisäksi enintään 85 matkustajaa. Helikopteri on myös suhteellisen hidas, mikä teki siitä alttiin kapinallisten iskuille.
Pudotus.
Hankalassa alasammuttu Mi-26 oli 19. elokuuta 2002 matkalla Mozdokista Pohjois-Ossetiassa Hankalan lentotukikohdalle Tšetšeniassa. Kyydissä tuolloin oli yli 140 venäläistä sotilasta, eli selvästi helikopterin alkuperäistä tarkoitusta enemmän. Helikopteria kohti laukaistiin venäläisvalmisteinen olalta laukaistava ilmatorjuntaohjus, joka osui toiseen helikopterin moottoreista. Helikopteri teki pakkolaskun keskelle Hankalan sotilastukikohtaa suojaavaa miinakenttää. Pakkolaskusta selvinneet matkustajat eivät päässeet ulos helikopterin kuormatilan ovista ja samalla sen tiloihin vuosi polttoainetta. Osa selviytyi ulos helikopterin ohjaamon pienestä ovesta. Onnettomuudessa kuoli kaikkiaan 127 venäläistä. Selviytyneitä oli aluksi 24, mutta heistä 4 kuoli vammoihinsa sairaalassa.
Seuraukset.
Mi-26:n pudotus oli siihenastisista helikopterionnettomuuksista eniten henkiä vaatinut. Tšetšenian Venäjää vastaan taistelleet kapinalliset ottivat vastuun helikopterin alasampumisesta uutisoiden siitä Kavkaz Centerin kautta. Venäjän sotilasviranomaiset epäilivät aluksi teoriaa koneen tippumisesta ohjuksen osuman takia. Vaihtoehtoiseksi syyksi esitettiin teknistä vikaa. Teoria herätti kritiikkiä. Sen väitettiin olevan osa asevoimien johdon nöyryyttävän tapauksen peittely-yrityksiä. Kritiikkiä herätti myös tapauksen yhteydessä ilmi tullut helikopterin ylikuorma. Tavan kuvailtiin kuitenkin olleen reitillä hyvin yleinen. Monilla vastaavilla lennoilla Hankalaan oli 100-110 matkustajaa tarkoitetun 85 sijaan.
Vuonna 2004 pudotustapauksen tiimoilta Venäläisessä oikeusistuimessa tuomittiin elinkautiseen vankeuteen tuolloin 24-vuotias Doku Džantemirov, jonka todettiin auttaneen iskun toteuttamisessa. Neljää muuta epäiltyä ei saatu kiinni. Helikopterin komentaja Aleksandr Kudjakov tuomittiin laiminlyönneistä ja lentosäännösten rikkomisesta.
Eteläinen maakunta (Sambia)

Eteläinen maakunta (Southern Province) on yksi Sambian maakunnista. Sen pinta-ala on 85283 km2. Hallinnollisesti Eteläinen maakunta jakautuu 13 piiriin, jotka ovat Chikankata, Choma, Gwembe, Kalomo, Kazungula, Mazabuka, Monze, Namwala, Livingstone, Pemba, Siavonga, Sinazongwe ja Zimba.
Eteläisen maakunnan väkiluku on 2 195 416, josta noin puolet ovat miehiä ja puolet naisia. Maakunnan piireistä väestönkasvu on suurinta Gwemben piirissä (4,5 %), Siavongan piirissä (4,4 %) ja Kalomon piirissä (4,4 %). Eteläisen maakunnan merkittävimpiä elinkeinoja ovat karjankasvatus, maissintuotanto, turismi sekä energiantuotanto. Lisäksi alueella kasvatetaan maapähkinöitä, durraa, vehnää ja soijapapuja.
Linjala (sukunimi)

Linjala on sukunimi, joka on Suomessa nykyisenä nimenä 107:llä henkilöllä. Nimen tunnettuja kantajia ovat:
Linjala

Linjala on linja-autoasema Hyvinkäällä.
Linjala on kolmikerroksinen rakennus, jolla on matalampi liikesiipi. Sen julkisivut on maalattu vaaleaksi ja ne ovat roiskerapatut. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Risto Sammalkorpi. Linjalan osoite on Uudenmaankatu 8–10. Rakennuksen ylimmässä kerroksessa on toiminut Hyvinkään Kauppakerho, minkä mukaan kerroksen tiloja kutsutaan yhä ”Kauppakerhoksi”.
Hyvinkään kauppala oli 1940-luvulla tehnyt VR:lle tarjouksen, jotta se olisi saanut ostettua sopivan alueen linja-autoasemalle. VR kuitenkin pitkään kieltäytyi myymästä aluetta. Lopulta yksityiset toimijat rakensivat Linjalan Hyvinkään linja-autoasemaksi. Linjalan rakennuslupa vahvistettiin 15. marraskuuta 1954 ja rakennus valmistui 5. lokakuuta 1955.
Melisa Aydemir

Melisa Aydemir (s. 13. marraskuuta 2003) on suomalainen salibandyn pelaaja.
Aydemir on edustanut naisten F-liigassa Turun Palloseuraa kaudesta 2021–2022 alkaen. Hän on pelannut liigassa 72 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia ja antanut 15 maalisyöttöä, sekä 45 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt yhden maalin ja saanut kaksi syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2022, 2023 ja 2024 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 2025.
Aydemir on voittanut mynämäkeläisen SBS Wirmon joukkueessa C-tyttöjen Suomen-mestaruuden vuonna 2018 ja B-tyttöjen Suomen-mestaruuden vuonna 2019. C-tyttöjen ratkaisevassa loppuottelussa hän teki voittomaalin jatkoajalla.
Tavarateline

Tavarateline, "tarakka", on polkupyörän, mopon tai moottoripyörän tavarateline. Sillä voi täydentää kuljetustarpeita joita kuljettaja itse voi järjestää esimerkiksi repun avulla. Tavarateline voi sijaita myös ajoneuvon etuosassa.
Nykyisin sähköpolkupyörien akku voi olla sijoitettuna tarakan alle, toisin kuin runkoon tai pystysuorasti runkoon. Tarakka on perinteisesti asennettu runkoon useammastakin kohdasta mutta tavaratelineen voi asentaa myös satulaputkeen. 
Polkupyörien suurempia liikutustarpeita varten on olemassa polkupyörän peräkärry.
Ronja Niemi

Ronja Niemi (s. 30. tammikuuta 2004) on suomalainen salibandyn pelaaja.
Niemi on edustanut naisten F-liigassa Turun Palloseuraa kaudesta 2021–2022 alkaen. Hän on pelannut liigassa 62 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt neljä maalia ja antanut 14 maalisyöttöä, sekä 39 pudotuspeliä ilman tehopisteitä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2022, 2023 ja 2024 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 2025. Niemen kasvattajaseura on mynämäkeläinen SBS Wirmo.
Mari Kalkun

Mari Kalkun (s. 1. huhtikuuta 1986 Viro) on virolainen nykykansanmuusikko. Hänen musiikkinsa ammentaa virolaisesta ja võrolaisesta kansanperinteestä. Hän käyttää lauluissaan sekä viron että võron kieltä, ja hän on usein sovittanut paikallisia runoja niihin sanoituksiksi itsekirjoittamiensa lyriikoiden lisäksi. Kalkun säveltää musiikkinsa suurelta osin itse, ja hänen käyttämiään soittimia ovat muun muassa kannel, piano ja harmonikka.
Kalkun on kotoisin Võrumaan maakunnasta, missä hän asuu isoisovanhempiensa rakennuttamassa talossa. Hän opiskeli kulttuurituottajaksi Tarton yliopiston Viljandin kulttuuriakatemiassa, ja myöhemmin hän valmistui maisteriksi Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta. Hän oli opiskellut myös Sibelius-Akatemiassa Helsingissä vaihto-oppilaana. 
Kalkun julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2007. Hän on soolouransa ohella työskennellyt myös suomalais-ugrilaista musiikkia tekevän kansainvälisen, Helsingissä vuonna 2012 perustetun Mari Kalkun &amp; Runorun -yhtyeensä kanssa. Kalkun on esiintynyt useissa maissa, ja hänet on palkittu muun muassa Etnokulp-gaalassa parhaaksi laulajaksi vuosina 2013 ja 2025 sekä Viron yleisradion vuoden muusikoksi 2020.
Vystavkovyi tsentrin metroasema

Vystavkovyi tsentr () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 27. joulukuuta 2011.
Ipodromin metroasema

Ipodrom () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 25. lokakuuta 2012.
Teremkyn metroasema

Teremky () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 6. marraskuuta 2013.
Klovskan metroasema

Klovska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1989.
Zvirynetskan metroasema

Zvirynetska (; toukokuuhun 2023 asti Družby Narodiv, ) on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1991.