tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Liar (Silia Kapsiksen kappale)

Liar on kyproksenkreikkalaistaustaisen australialaisen laulajan Silia Kapsiksen esittämä kappale, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2024. Kapsis edusti kappaleella Kyprosta vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale tuli finaalissa 15. sijalle 78 pisteellä.
Polyvinylideenikloridi

Polyvinylideenikloridi eli PVDC on halogenoituihin polyolefiineihin kuuluva polymeeri, jonka monomeeri on vinylideenikloridi. Polyvinylideenikloridilla on useita käyttökohteita. 
Ominaisuudet.
Polyvinylideenikloridi on termoplastinen polymeeri. Polymeerin molekyylimassa on tavanomaisesti 105 000–125 000 g/mol. Sen sulamispiste on 198–205 °C, mutta kuumennettaessa yli 125 °C se alkaa hajota muodostaen muun muassa vetykloridia. Polyvinylideenikloridin lasisiirtymälämpötila on -19– -11 °C. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi tetrahydrofuraaniin ja ketoneihin. Kiteisyysaste vaikuttaa liukoisuuteen ja amorfinen polymeeri liukenee helpommin kuin kiteinen. Polyvinylideenikloridin kiteisyysaste vaihtelee huomattavasti valmistustavasta riippuen. Jos polymeerisula jäähtyy hitaasti, on tuote amorfinen. Hitaan jäähdytyksen seurauksena muodostuu kova ja korkeakiteinen polymeeri. Aine kestää hyvin useiden kemikaalien vaikutuksia. Sen tiheys on 1,67–1,94 g/cm3. Vesihyöry ja muut kaasut läpäisevät polyvinylideenikloridin huonosti.
Valmistus ja käyttö.
Polyvinylideenikloridia valmistetaan vinylideenikloridista useimmiten radikaalipolymeroinnilla emulsiona tai suspensiona vedessä. Reaktio tapahtuu happamissa oloissa noin 60–80 °C:n lämpötilassa. Radikaali-initiaattorina reaktiossa käytetään niin epäorgaanisia kuin orgaanisiakin peroksideja ja katalyyttieinä Ziegler–Natta-katalyyttejä. Vinylideenikloridin lisäksi käytetään usein komonomeerejä, kuten vinyylikloridia, akryylinitriiliä tai akrylaatteja.
Polyvinylideenikloridista valmistetaan erityisesti kalvoja ja kuituja. Niitä käytetään muun muassa elintarvikepakkauksissa, paperin pinnoittamiseen, suodatinmateriaaleina sekä köysien ja tekstiilien valmistamiseen.
We Will Rave

We Will Rave () on itävaltalaisen laulajan Kaleenin esittämä kappale, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2024. Kaleen edusti kappaleella Itävaltaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale tuli finaalissa 24. sijalle saatuaan yhteensä 24 pistettä, joista 5 yleisöltä ja 19 tuomareilta.
Kappaleen sanoittajat ovat Anderz Wrethov, Jimmy Joker, Kill J ja Thomas Stengaard.
Dizzy (kappale)

Dizzy () on englantilaisen laulajan Olly Alexanderin esittämä kappale, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2024. Olly Alexander edusti kappaleella Yhdistynyttä kuningaskuntaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa finaalissa Malmössä. Kappale tuli kilpailun finaalissa 18. sijalle saaden yhteensä 46 pistettä, joista 0 yleisöltä ja 46 raadeilta.
Atelektaasi

Atelektaasi on keuhkon osan tai harvemmin koko keuhkon kasaanpainuminen ja ilmattomuus. Sen yleisin syy on nukutuksessa toteutettu leikkaus. Jonkinasteinen atelektaasi on tavanomainen suuren leikkauksen jälkeen.
Atelektaasi voi johtua taustalla olevista keuhkosairauksista, joihin kuuluvat astma, COVID-19, keuhkokuume, bronkiektasia, keuhkoahtauma, kystinen fibroosi, tuberkuloosi, keuhkofibroosi, pleuroeffuusio, äkillinen hengitysvaikeusoireyhtymä ja kasvaimet. Myös mikä tahansa nielemisvaikeuksia aiheuttava sairaus tai hengityslihaksiin vaikuttava lihassairaus voi olla atelektaasin taustalla. Atelektaasi saattaa lisäksi ilmetä rintakehän vamman komplikaationa tai hengitystietukoksen seurauksena. Tiedossa oleviin riskitekijöihin kuuluvat pitkäaikainen vuodelepo liian vähäisin asentomuutoksin, tupakointi, raskaus ja lihasrelaksanttien käyttö. Joissain tapauksissa atelektaasi saattaa olla ensimmäinen merkki keuhkosyövästä.
Atelektaasi ei lievimmillään aiheuta oireita. Varsinkin ennestään keuhkosairauksista kärsivillä voi ilmetä hengitysvaikeuksia. Muihin mahdollisiin oireisiin lukeutuvat kiihkeä ja heikko hengitys, hengityksen vinkuminen, yskä ja rintakipu. Lievä atelektaasi voi korjautua ilman hoitoa, mutta joskus hoidossa voidaan joutua turvautumaan leikkaukseen tai hengitysteiden ylipainehoitoon. Jos atelektaasi johtuu hengitystietukoksesta, tukos voidaan poistaa bronkoskopian yhteydessä. Atelektaasin mahdollisia komplikaatioita ovat hypoksemia ja keuhkokuume. Vaikeat tapaukset (kuten koko keuhkon atelektaasi) voivat johtaa hengitysvajaukseen.
Tmesipteris

Tmesipteris on psilotopsidien suku, joka sisältää muutamia lajeja. "Tmesipteris"-lajeja esiintyy pääasiassa Tyynenmeren saarilla, kuten Uudesta-Seelannissa ja Polynesiassa. Ne viihtyvät trooppisissa ja subtrooppisissa ympäristöissä ja niitä tavataan usein kosteikoilla, metsissä ja vuoristoalueilla. "Tmesipteris"-lajeja esiintyy erilaisissa kasvupaikoissa, kuten metsien aluskasvillisuudessa ja kosteikoilla, joissa ne voivat kasvaa sammalien ja muiden kosteikkokasvien kanssa. 
"Tmesipteris"-lajit ovat pienikokoisia ja kääpiömäisiä kasveja, joilla ei ole varsinaisia lehtiä tai juuria. Niiden lisääntymisrakenne muodostuu pienehköistä itiömuodostumista, jotka esiintyvät kasvin oksistoissa. "Tmesipteris"-kasvit ovat primitiivisiä ja niiden rakenne on yksinkertainen verrattuna moniin nykyaikaisiin kasveihin.
Lajit.
"Tmesipteris"-suvusta ei tunneta kaikkia lajeja tai niiden lukumäärää. Tunnetuimmat lajit ovat:
Otavan kirjallisuustieto

Otavan kirjallisuustieto on vuonna 1990 ilmestynyt kirjailijoita ja kirjallisuutta laajasti esittelevä aakkosellinen hakuteos. Sen ovat toimittaneet Risto Rantala ja Kaarina Turtia.
Otava julkaisi teoksen satavuotisen historiansa kunniaksi. Teoksessa on 7 000 hakusanaa, joista kirjailijoita on lähes 5 000 ja heistä suomalaisia 650. Heidän tuotantonsa lisäksi esitellään termejä, kirjallisia hahmoja ja katsauksia eri maiden kirjallisuudesta. Kirjoittajien muodostaman neuvottelukunnan puheenjohtajana toimi Hannes Sihvo.
Aihepiiri kattaa Euroopan lisäksi muun maailman kirjallisuutta, ja mukana on myös usein hakuteoksista pois jääviä jännitys- ja viihdekirjallisuuden edustajia. Hakemisto sisältää 14 000 suomalaista ja suomennettua teosta, jotka viittaavat kirjailija-artikkeliin tai johonkin muuhun hakusanaan.
Arviot.
Teoksen ilmestymisen jälkeisenä vuonna kirjoittamassaan kritiikissä Pekka Tarkka tyrmää teoksen hakusanojen valintaperusteet: "Kirjallisuustieto muistaa hartaasti myös antikvaarista sekundaa, joka joutui aikoja sitten vintille" ja paheksuu, että Helena ei vie Homerokseen vaan Aino Räsäsen kirjaan "Soita minulle, Helena!". Mauri Sariolalle on omistettu 59 riviä, mutta Väinö Linna saa vain 41. Kun Maria Jotunista sanotaan kirjassa, että hän "ei ole suuren lukijakunnan kirjailija", Tarkka muistuttaa, että "samaan aikaan Kirjallisuustiedon kanssa ilmestyi "Huojuvan talon" kymmenes painos". Lopulta Tarkka antaa teokselle kuitenkin armon: "Työkaluna Otavan kirjallisuustieto osoittautuu loppujen lopuksi käyttökelpoiseksi. Yleensä se on ajan tasalla, meneepä joskus edellekin, esimerkiksi mainitessaan Wallace Stevensin runojen suomennosvalikoiman, joka ei ole vielä ilmestynyt."
Ercole Bernabei

Ercole Bernabei (n. 1622 – 5. joulukuuta 1687) oli italialainen säveltäjä.
Bernabei toimi vuosina 1653–1665 San Luigi dei Francesi -kirkon urkurina ja vuosina 1665–1667 Lateraanikirkossa sen kuoronjohtajana (). Hän oli Orazio Benevolin seuraaja Pietarinkirkossa vastaavassa toimessa vuosina 1672–1674. Vuodesta 1674 Bernabei työskenteli Münchenissä hovisoittajien johtajana ja vaaliruhtinaan neuvonantajana. Hänen katsotaan kuuluneen Giacomo Carissimin edustamaan roomalaiseen koulukuntaan.
Bernabein sävellysten joukossa on muun muassa viisi oopperaa, motetteja ja kantaatteja. Hänen teoksestaan "Sacrae modulationes" on vuodelta 1691 peräisin oleva kappale Uppsalan yliopiston kirjaston kokoelmissa. Bernabein poika oli säveltäjä Giuseppe Antonio Bernabei.
Kaukasten luontopolku

Kaukasten luontopolku on Hyvinkään Kaukasten kylässä kesällä 2017 avattu luontopolku. Polku avattiin virallisesti käyttöön 13. kesäkuuta 2017, ja sen pituus on 1,3 kilometriä.
Reitti alkaa keskeltä Kaukasten urheilukenttää. Polun alkupäässä on pylvääseen kiinnitetty kyltti. Polun varrella on opaskylttejä, jotka kertovat keskustan luonnon monimuotoisuudesta sekä kylän paikallishistoriasta. Suomen vanutehtaan vanhat rakennukset näkyvät reitin varrella.
Alkusysäyksen luontopolku sai jo vuonna 2011 Jyrki Lillebergin ehdotuksesta rakentaa pitkospuut Keravajoen varteen Lemmensillalta kohti Vanuntietä patapyörrettä vastapäätä olevalle rannalle. Maanomistajan Kaukas Kiinteistöjen suostuttua hankkeeseen, suuri määrä kylän miesväkeä kokoontui rakentamaan pitkospuita. Nämä pitkospuut toimivat innoittajana, kun luontopolku pääsi Hyvinkään kaupungin avulla Polkua luontoon -hankkeen yhdeksi kohteeksi.
Kaupunki rakensi yhteistyössä EMO ry:n myöntämällä maaseudun kehittämisen Leader-rahoituksella seitsemän luontopolkua, joista yksi on Kaukasten asukasyhdistyksen kanssa rakennettu Kaukas.
Kaukasten luontopolku on ollut suosittu paikalliskohde, ja erityisesti koronaviruspandemian aikaan luontopolku sai paljon vierailijoita.
Justina Casagli

Justina Kristina Casagli (o.s. "Wässelius"; 16. lokakuuta 1794 – 30. toukokuuta 1842) oli ruotsalainen oopperalaulaja (sopraano) ja näyttelijä. Häntä on pidetty ensimmäisenä kansainvälisesti tunnustettuna ruotsalaisena laulajana.
Casaglilla oli useita sisaruksia. Myös hänen vanhempi sisarpuolensa Jeanette Wässelius oli esiintyvä taiteilija. Casagli pääsi sisarpuolensa tavoin Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskouluun. Hänellä oli kiinnitys Tukholman kuninkaalliseen oopperaan vuosina 1812–1818. Casagli saavutti mainetta rooleillaan Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoissa "Figaron häät" (Cherubino), "Don Giovanni" (Zerlina) ja "Taikahuilu" (Papagena). Hän esiintyi muiden muassa Charlotta Erikssonin, Maria Ruckmanin ja Gustaf Åbergssonin kanssa. Hänestä tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuonna 1817.
Casagli oli vuodesta 1812 naimisissa italialaisen tanssija Ludovico Casaglin kanssa. Mies oli aiemmin ollut naimisissa tanssija Hedvig Elisabeth Millbergin kanssa tämän kuolemaan saakka. Pariskunta lähti vuonna 1818 Italiaan, jossa Casagli saavutti nopeasti suosiota. Hän esiintyi Gioacchino Rossinin ja Domenico Cimarosan oopperoiden tuotannoissa. Sittemmin pariskunta matkusti Müncheniin, jossa Casagli työllistyi vuonna 1827. Hän jäi leskeksi vuonna 1831 ja haki jälleen töitä Tukholman kuninkaallisesta oopperasta, mutta hakemus hylättiin. Casaglin tilalle oli tullut Henriette Widerberg. Kärsittyään masennuksesta Casagli teki itsemurhan hyppäämällä ikkunasta vuonna 1842.
Ukrainan kielioppi

Ukrainan kielioppia hallitsee sanojen taivutus ja se muistuttaa monia muita slaavilaisia kieliä.
Substantiivit.
Substantiivi taipuu ukrainassa seitsemässä sijassa ja kahdessa luvussa. Kieliopillisia sukuja on kolme. 
Suku.
Kolme kieliopillista sukua ovat maskuliini, feminiini ja neutri:
Luonnollinen suku määrittelee naista tarkoittavat sanat automaattisesti feminiineiksi (корова: lehmä) ja miestä tarkoittavat maskuliineiksi (бик: härkä) riippumatta siitä, mihin kirjaimeen ne päättyvät.
Luku.
Lukuja ukrainassa on kaksi (yksikkö ja monikko) ja monikko määräytyy substantiivin päätteen mukaan:
Sijamuodot.
Sijamuotoja ukrainassa on seitsemän: nominatiivi, genetiivi, datiivi, akkusatiivi, instrumentaali, lokatiivi (joskus myös nimellä prepositionaali) ja vokatiivi.
Sijamuotojen päätteet ja käyttökohteita:
Pronominit.
Persoonapronominit.
Persoonapronomien subjektimuodot ovat seuraavat:
Adjektiivit.
Adjektiivi taipuu myös suvussa, luvussa ja sijaissa siihen liittyvän substantiivin mukaan.
Verbit.
Aikamuotoja ukrainassa on kolme (preesens, preteriti ja futuuri) ja verbi taipuu tekijän luvun mukaan. Muiden slaavilaisten kielten tavoin verbeistä erotellaan imperfektiivinen ja perfektiivinen aspekti, joilla korvataan puuttuvia aikamuotoja.
Verbit jaetaan kolmeen luokkaan sen perusteella, miten ne taipuvat ja tämä näkyy monikon 3. persoonan päätteestä: I konjugaatiossa se on -уть/-ють, II konjugaatiossa -aть/-ять ja loput verbeistä ovat epäsäännöllisiä. Infinitiivin tunnus on yleensä -ти.
Numeraalit.
Lukusanat 1–10 ukrainaksi:
Lauseoppi.
Sanajärjestys on varsin vapaa, koska ukrainan substantiivit ja verbit taipuvat sen verran, että niistä selviää sanojen kieliopillinen merkitys. Perussanajärjestys on SVO. Kopulaa ei ukrainassa kielessä käytetä. Adjektiivi sijoittuu yleensä ennen substantiivia. Kieltosana sijoittuu lähtökohtaisesti verbin eteen.
Täpläkirjovehka

Täpläkirjovehka ("Dieffenbachia seguine") on suosittu koristekasvi, joka kuuluu Araceae-heimoon. Täpläkirjovehka tunnetaan suurista, näyttävistä lehdistään, jotka voivat olla vihreitä, valkoisia tai keltaisia, ja joissa on usein näyttäviä täpliä tai juovia.
Elinympäristö.
Täpläkirjovehka on peräisin Keski- ja Etelä-Amerikan sademetsistä, joissa se kasvaa luontaisesti kosteissa ja varjoisissa olosuhteissa. Täpläkirjovehka viihtyy kosteassa maaperässä. Täpläkirjovehka voi kasvaa luonnossa melko suureksi, jopa yli metrin korkeaksi, mutta sisätiloissa se yleensä pysyy pienempänä, noin 30–150 cm korkeana. Kasvi voi olla melko pitkäikäinen, ja se voi elää vuosia, jos sille tarjotaan oikeanlaiset olosuhteet ja oikeanlaista. hoitoa.
Huonekasvina.
Täpläkirjovehka on suosittu huonekasvi sen houkuttelevan ulkonäön ja helppohoitoisuuden vuoksi. Se on erittäin koristeellinen kasvi suurten, kiiltävien lehtiensä ansiosta, jotka voivat olla eri värejä ja näyttäviä kuvioita. Täpläkirjovehka sopii hyvin sisätiloihin, joissa on valoa, mutta ei suoraa auringonvaloa, ja se viihtyy tasaisen kosteassa maaperässä.
Google Contacts

Google Contacts on Googlen kehittämä yhteystietojen hallintaohjelma. Contacts käsittelee yhteystietoja sekä Gmailin taustalla että puhelimessa. 
Contacts julkaistiin alun perin lisätyökaluna Gmailiin vuonna 2007. Sen käyttö oli rajattu vain Android One, Nexus ja Pixel -laitteille vuoteen 2017 asti, jolloin Google päivitti sen käytettäväksi kaikissa Android-laitteissa. Helmikuussa 2024 Contacts ilmoitettiin päivitettävän versioon 4.26, johon kuuluu esimerkiksi uudistettu käyttöliittymä.
Antti Salmén

Antti Eelis Salmén (6. maaliskuuta 1946 Hollola – 22. heinäkuuta 2009) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.
Salmén opiskeli Lauri Lahtisen ja Matti Lehtisen johdolla. Hän liittyi Suomen kansallisoopperan kuoroon vuonna 1969 ja esiintyi siellä sittemmin myös soolo-osissa. Salmén esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla "Viimeisissä kiusauksissa" (1980) ja "Lentävässä hollantilaisessa" (1981, 1982). Hän teki esiintymisiä myös Kotkassa, Turussa, Lahdessa ja Leningradissa.
Salmén sai kolmannen palkinnon Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen miesten sarjassa vuonna 1969.
H’odoriv

H’odoriv (; aiemmin nimillä H’odorostav () tai H’odoriv-Stav ()) on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Stryin piirissä. H’odoriv sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Luhjoen varrella, linnuntietä 52 kilometriä aluekeskus Lvivistä eteläkaakkoon. 
Tammikuun keskilämpötila on −3,0 ja heinäkuun +18,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 650−750 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 954 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 10 541 asukasta, Heistä etnisesti ukrainalaisia oli 97,93, venäläisiä 1,19 prosenttia ja puolalaisia 0,62 prosenttia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 12 455 asukasta. 
Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1394. Magdeburgin oikeudet paikkakunta sai vuonna 1436. Kaupungin aseman se sai vuonna 1940.
H’odoriv on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Stryin piiriin; sitä ennen se oli Žydatšivin piirissä sijainnut kaupunki.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa kirkko (1777—1779) ja paroni Kazim de Vaux’n palatsi (1800-loppupuolelta).
Mäkäräniemi

Mäkäräniemi on kylä Konneveden kunnan itäosassa. Se sijaitsee Etelä-Konneveteen työntyvällä niemellä lähellä Rautalammin rajaa.
Mäkäräniemi on ollut yksi Konneveden kunnan rekisterikylistä, johon on kuulunut myös suurin osa Kivisalmesta ja pienempi osa Kangasharjusta, myös suurin osa Rysäpästä on kuulunut kylään. Kunnan koulu- ja vaalipiirijaon perusteella Mäkäränientä saatetaan kuitenkin pitää laajemman Istunmäen osana.
Historiaa.
Mäkäräniemen nimen taustalla on joko luontonimi tai 1500-luvulta lähtien nykyisen Keski-Suomen alueella esiintynyt sukunimi Mäkäräinen. Mäkäräniemen talo perustettiin kuitenkin vasta 1600-luvulla, jolloin se oli yksinäistalo. Samoihin aikoihin perustettiin myös muun muassa Siikakosken kylän Leskelän ja Hinkkalan talot. 1700-luvulla useat Rautalammin pitäjän tilalliset alkoivat ostaa kruununtiloja perintötiloiksi, ja 1760-luvulla puolet Mäkäräniemen talosta ostettiin perinnöksi.
Pian Kuopion perustamisen jälkeen, vuonna 1777, aloitettiin kaupungista Rautalammin kautta Laukaaseen kulkevan maantien rakentaminen. Yksi ongelmallisimmista kohdista tulevalla reitillä oli Kivisalmi, jonka ylittämiseen suunniteltiin vuonna 1785 lauttasiltaa. Salmen leveyden takia sillan sijaan hankittiin lossi, jolle pitäjä palkkasi ylläpitäjän. Ensimmäinen lossari Antti Hänninen perusti Mäkäräniemen kylään salmen rannalle Kivisalmen torpan vuonna 1794. Maantien valmistuttua alueella toimi kievari talvisin Mäkäräniemen talossa ja kesäisin Kivisalmen torpassa. 
Isojako kylässä valmistui vuonna 1803. Sen aikana Mäkäräniemeen ei perustettu uudistiloja, vaan uusia taloja syntyi kantatalon jakautuessa. Vuonna 1815 Mäkäräniemellä oli kolme itsenäistä taloa sekä seitsemän torppaa. Vuoteen 1850 mennessä tilojen määrä oli kasvanut yhdellä ja torppien määrä vähentynyt kahdella. Vuonna 1895 taloja oli kuusi ja torppia yhdeksän, kun taas vuoteen 1920 mennessä kumpikin lukema oli kasvanut yhdellä. Vuonna 1919 Rautalammista määrättiin erotettavaksi Konneveden seurakunta, johon Mäkäräniemikin liitettiin, vaikka eräs kylän talollinen vastustikin tätä vedoten kirkkomatkan pituuteen. Seurakunta aloitti toimintansa seuraavana vuonna ja kunnallishallinto vuonna 1922.
Jukka Salminen (oopperalaulaja)

Jukka Tapio Salminen (s. 15. syyskuuta 1944 Rauma) on suomalainen oopperalaulaja (tenori).
Salminen opiskeli Antti Koskisen, Pekka Salomaan, Rudolf Bautzin ja Licinio Francardin johdolla. Hänestä tuli Suomen kansallisoopperan solisti vuonna 1974. Salminen tulkitsi siellä rooleja muiden muassa Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin, Georges Bizet'n ja Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoissa. Vuosina 1981–1982 hän esiintyi Richard Wagnerin "Lentävän hollantilaisen" tuotannoissa Savonlinnan oopperajuhlilla. Salmisen ohjelmistoon on kuulunut myös suomalaisia oopperarooleja, kuten "Juhan" Shemeikka, "Pohjalaisten" Antti sekä Olavi Jukka Linkolan oopperassa "Elina".
Viirusaniaiset

Viirusaniaiset ("Lomariopsis") on saniaisuku, joka kuuluu Lomariopsidaceae-heimoon. Se on pääasiassa trooppisia ja subtrooppisia alueita asuttava kasvisuku. "Lomariopsis"-suvun lajit ovat monivuotisia ja kasvavat yleensä kosteissa ja varjoisissa ympäristöissä, kuten sademetsissä ja kosteikoissa. Ne leviävät rönsyjen avulla ja muodostavat tiheän kasvuston.
Lajeja.
Suku sisältää kaikkiaan 53 hyväksyttyä lajia:
Sarianna Salminen

Sarianna Salminen (s. 26. helmikuuta 1960 Tampere) on suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja näyttelijä.
Salminen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1989 opiskeltuaan Anitan Välkin johdolla. Lisäksi hän sai opetusta Thomas Hemsleyltä Lontoossa ja oli vuosina 1989–1990 oppilaana Zürichin oopperastudiolla. Salminen on esiintynyt Suomen kansallisoopperassa ja eri alueoopperoissa. Hän esiintyi vuosina 1986–1989 Savonlinnan oopperajuhlilla Papagenan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin "Taikahuilussa". Salminen on oopperan ohella tulkinnut operettiohjelmistoa muun muassa Tampereen Teatterissa.
Salminen esiintyi Astan roolissa Kari Kyrönsepän elokuvassa "V. Y. Vihdoinkin yhdessä" (1986). Salmisen sisko on oopperalaulaja Katriina Pyrrö.
Leena Salonen

Leena Marjatta Salonen (o.s. "Lehto"; s. 21. elokuuta 1945 Tampere) on suomalainen oopperaohjaaja ja dramaturgi. Hänelle myönnettiin vuonna 2008 kulttuurineuvoksen arvonimi.
Salonen valmistui teatteriohjaajaksi Tampereen yliopistosta vuonna 1970. Hän työskenteli Oulun kaupunginteatterissa dramaturgina ja ohjaajana vuosina 1973–1987. Vuonna 1987 hänestä tuli Oulun kaupunginteatterin oopperatoiminnan johtaja-ohjaaja (oopperatoimenjohtaja). Vuonna 1989 Salonen aloitti toiminnan Suomen Oopperaliiton ja vuonna 1992 Valtion säveltaidetoimikunnan varapuheenjohtajana. Hän on tehnyt runsaasti ohjauksia Oulussa. Lisäksi hän on ohjannut muissa Suomen kaupungeissa, Tallinnassa ja Tartossa.
Salonen sai vuonna 1992 Oulun kaupungin kulttuuripalkinnon. Hänelle on myönnetty myös Oulun Etta -palkinto.
Mikołaj Zieleński

Mikołaj Zieleński (n. 1550 – n. 1615) oli puolalainen säveltäjä ja urkuri.
Zieleński työskenteli arkkipiispa Wojciech Baranowskin palveluksessa urkurina Łowiczissa vuoteen 1615 saakka. Häneltä julkaistiin vuonna 1611 Venetsiassa laajat kirkkomusiikkikokoelmat "Offertoria totius anni" ja "Communiones totius anni". Teokset on sävelletty 1–12 laulajan esitettäviksi.
Arja Sohlberg

Arja Eeva Kairamo (o.s. Sohlberg; 17. marraskuuta 1932 Helsinki – 10. tammikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen pianisti.
Sohlberg opiskeli vuosina 1947–1953 Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajiaan olivat Liisa von Zweygberg-Jalkanen ja Ilmari Hannikainen. Hän voitti Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1953 ja piti ensikonserttinsa 1954. Hän suoritti vielä täydentäviä opintoja Timo Mikkilän, Suzanne Guébelin, Vlado Perlemuterin, Jan Hoffmanin ja Beveridge Websterin johdolla. Sohlberg piti konsertteja eri puolilla Suomea ja esiintyi myös kamarimuusikkona sekä orkesterien solistina. Lisäksi hän opetti Sibelius-Akatemiassa.
Sohlbergin äiti oli opetusneuvos Anna-Liisa Sohlberg. Sohlberg meni vuonna 1957 naimisiin Kari Kairamon kanssa.
Sohlberg on haudattu miehensä viereen Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Danylo Demutskyi

Danylo Demutskyi, (16. heinäkuuta 1893 Oh’mativ, Kiovan kuvernementti – 7. toukokuuta 1954 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen valokuvaaja ja elokuvaaja. Hänen isänsä oli säveltäjä Porfyr Demutskyi.
Demytskyille myönnettiin 1925 kultamitali Pariisissa kansainvälisessä taideteollisuusnäyttelyssä. Samana vuonna Demutskyi aloitti Odessan elokuvastudiolla (VUFKU) ja myöhemmin Kiovan elokuvastudiolla. Hän työskenteli Oleksandr Dovženkon elokuvissa "Arsenal" (1929), "Maa" ("Zemlja", 1930) ja "Ivan – kertomus kahdesta nuoresta miehestä" ("Ivan", 1933) ja perusti runollisen kamerataiteen koulukunnan. Demutskyi karkotettiin 1930-luvulla Keski-Aasiaan, ja vuoteen 1943 asti hän ei saanut siellä toimia elokuvan parissa. Tehtyään Taškentin elokuvastudiolla muutamia elokuvia hän palasi 1947 Ukrainaan, jossa hän Kiovan elokuvastudiolla kuvasi elokuvat "Podvyh rozvidnyka" (1947, 'Partiolaisen saavutus'), "U myrni dni" (1950, 'Rauhan aikaan') ja "Tulisydän" ("Taras Ševtšenko", 1951), jonka kuvaamisesta hän sai Karlovy Varyn elokuvajuhlilla 1951 ensimmäisen palkinnon. Hänen viimeinen elokuvansa oli "Kalynovyi hai" (1953, 'Heisilehto'). Leonti Kohno on kirjoittanut Demutskyin elämäkerran, joka ilmestyi Kiovassa 1965.
Jääkiekon SM-liigan pudotuspelit 2024

Jääkiekon SM-liigan pudotuspelit 2024 pelattiin SM-liigakauden 2023–2024 runkosarjan jälkeen alkaen 15. maaliskuuta 2024 ja päättyen 28. huhtikuuta 2024. Pudotuspeleihin etenivät runkosarjan kymmenen parasta joukkuetta, joista kuusi parasta suoraan puolivälieriin.
Pudotuspelikaavio.
&lt;section begin="kaavio"/&gt;
&lt;section end="kaavio"/&gt;
1. kierros.
Pudotuspelien 1. kierroksella pelasivat runkosarjan sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet: KalPa, Lukko, TPS ja Sport. Kierros pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä, jossa kahdella voitolla joukkue eteni puolivälieriin.
KalPa – Sport.
&lt;section begin="1kier1"/&gt;
"KalPa eteni puolivälieriin voitoin 2–0."&lt;section end="1kier1"/&gt;
Lukko – TPS.
&lt;section begin="1kier2"/&gt;
"TPS eteni puolivälieriin voitoin 2–1."&lt;section end="1kier2"/&gt;
Puolivälierät.
Tappara – TPS.
&lt;section begin="TAPvTPS"/&gt;
"Tappara eteni välieriin voitoin 4–2."&lt;section end="TAPvTPS"/&gt;
Ilves – KalPa.
&lt;section begin="ILVvKAL"/&gt;
"KalPa eteni välieriin voitoin 4–1."&lt;section end="ILVvKAL"/&gt;
Pelicans – HIFK.
&lt;section begin="PELvIFK"/&gt;
"Pelicans eteni välieriin voitoin 4–3."&lt;section end="PELvIFK"/&gt;
Kärpät – Jukurit.
&lt;section begin="KÄRvJUK"/&gt;
"Kärpät eteni välieriin voitoin 4–2."&lt;section end="KÄRvJUK"/&gt;
Välierät.
Tappara – KalPa.
&lt;section begin="TAPvKAL"/&gt;
"Tappara eteni finaaleihin voitoin 4–1."&lt;section end="TAPvKAL"/&gt;
Pelicans – Kärpät.
&lt;section begin="PELvKÄR"/&gt;
"Pelicans eteni finaaleihin voitoin 4–1."&lt;section end="PELvKÄR"/&gt;
Pronssiottelu.
Kärpät – KalPa.
&lt;section begin="pronssiottelu"/&gt;
"Kärpät voitti pronssia."&lt;section end="pronssiottelu"/&gt;
Loppuottelut.
Tappara – Pelicans.
&lt;section begin="TAPvPEL"/&gt;
"Tappara voitti mestaruuden voittamalla ottelusarjan 4–1."&lt;section end="TAPvPEL"/&gt;
Kutja

Kutja (, , ) on Itä-Euroopassa syötävä puuromainen ruoka, jota syödään erityisesti jouluna. Sitä syödään myös osassa Puolaa. Ruokalajin nimen uskotaan tulevan joko kreikan kielen sanoista "papu" () tai "vilja" ().
Mitään yhtä oikeaa reseptiä kutjalle ei ole, vaan vaihtelua on alueittain ja perheittäin sekä sen mukaan, mikä juhla on kyseessä. Kutja valmistetaan joko keittämällä vehnää tai ohraa. Tähän lisätään sitten jauhettuja unikonsiemeniä ja hunajasta valmistettua soosia. Kutja koristellaan kuivilla hedelmillä (yleensä rusinoilla) ja pähkinöillä. Toisinaan kutjaan voidaan lisätä maitoa tai kermaa, jolloin siitä tulee täyteläisempää. Myös alkoholia (esimerkiksi viiniä tai konjakkia) voidaan lisätä mausteeksi. Juhlapyhinä, kuten jouluna, syötävä kutja ei saa sisältää maitoa, koska sen pitää noudattaa paaston rajoitteita.
Kutja on vanhin ja keskeisin osa ukrainalaista joulupöytää, johon kuuluu perinteisesti 12 eri ruokalajia. Luku kuvaa 12 opetuslasta.
Jouluaterian lisäksi kutjaa syödään myös loppiaisena ja pääsiäisenä.
Kutjan syöntiin erityisesti jouluna liittyy monenlaisia perinteitä. Yhden mukaan perheen pää heittää lusikallisen kutjaa kattoon ja mitä enemmän jyviä jää kiinni kattoon, sitä parempi sato on seuraavana vuonna. Toinen perinne on heittää lusikallinen kutjaa ikkunasta, minkä on tarkoitus suojella satoa pakkaselta. Perinteisesti lapset tarjoavat kutjaa joko isovanhemmilleen tai kummeilleen saadessaan näiltä lahjoja.
Tharman Shanmugaratnam

Tharman Shanmugaratnam (, s. 25. helmikuuta 1957) on singaporelainen poliitikko ja taloustieteilijä, joka toimii Singaporen presidenttinä vuodesta 2023. Hänellä on ollut monia korkeita virkoja 22 vuotta jatkuneen poliittisen uransa aikana.
Kris Keränen

Kris Keränen (s. 1993) on suomalainen sarjakuvantekijä ja kuvittaja. Hän on tunnettu etenkin "Ahistunu pupu" -sarjakuvasta, joka alkoi blogisarjakuvana mutta on ilmestynyt sittemmin myös albumeina.
"Ahistunu pupu: Elämältä piilopaikan sain" -albumi oli Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaana vuonna 2016.
Tuotanto.
Ahistunu pupu -sarja
Näiden lisäksi Ahistunu pupu -sarjakuvia on ilmestynyt omakustannelehtinä.
Epic Mickey

Epic Mickey on vuoden 2010 toimintaseikkailupeli, jonka on kehittänyt Junction Point Studios ja julkaissut Disney Interactive Studios ja Nintendo. Peli julkaistiin ainoastaan Wiille. Pelissä Mikki Hiiri vahingoittaa vahingossa Yen Sidin unohdetuille hahmoille luomaa maailmaa, jonka sitten joutuu pelastamaan Shadow Blotilta. Pelissä on mukana myös Osku Kani. Pelillä on kaksi seuraajaa: ' ja '. Pelille julkaistaan uusioversio "" Nintendo Switchille.
Sigurd Snåre

Matz Sigurd Snåre (19. maaliskuuta 1897 Kruunupyy – 6. elokuuta 1996 Karjaa) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi. Hän saavutti tärkeän aseman suomenruotsalaisen musiikkielämän vaikuttajana.
Snåre valmistui Helsingin konservatoriosta vuonna 1923. Hänen opettajiensa joukossa olivat Erkki Melartin, Aline Ahlfors ja Ingeborg Hymander. Vuonna 1924 Snåre sai kanttori-urkurin pätevyyden Helsingin kirkkomusiikkiopistosta. Hän teki tulevina vuosikymmeninä useita opintomatkoja Saksaan, Itävaltaan ja Italiaan. Vuosina 1923–1930 Snåre opetti laulua ja musiikkia Västnyländska ungdomsringenissä. Vuosina 1930–1967 hän opetti musiikkia Tammisaaren seminaarissa, vuodesta 1958 lehtorina. Vuosina 1967–1977 Snåre opetti musiikkia Lärkkulla-säätiön kansanopistossa. Vuonna 1948 hänestä tuli Finlands Svenska Damkörsförbundin ensimmäinen liittojohtaja. Hän sai director musiceksen arvonimen vuonna 1941 ja professorin arvonimen vuonna 1973.
Snåren tuotantoon kuuluu kantaatteja, yksinlauluja, pitkälti toistasataa kuorolaulua ja lähes kolmesataa kuorosovitusta. Hänen laulunsa tulivat yleiseen käyttöön suurilla suomenruotsalaisilla laulujuhlilla. Snåre sävelsi myös jousiorkesterille. Vuodelta 1967 on hänen pianokappaleensa "Klockorna på Lärkkulla". Joitain vuosia ennen kuolemaansa Snåre lahjoitti jo 1920-luvun alussa käyttämänsä pianon Raaseporin musiikkiopiston Karjaan-toimipisteelle.
Siiri Viljakka

Siiri Viljakka (s. 1995 Varkaus) on suomalainen sarjakuvantekijä, kuvittaja ja kuvataiteilija.
Viljakka opiskeli Limingan taidekoulussa sarjakuvalinjalla ja jatkoi opintoja Turun Taideakatemiassa, josta hän valmistui kuvataiteilijaksi vuonna 2020. Valjakka on julkaissut sarjakuviaan lehdissä, kokoelmissa ja antologioissa. Ensimmäisen sarjakuvaromaaninsa Kohti sumua Viljakka julkaisi vuonna 2022. Pääasiassa lyijykynällä, hiilellä ja mustalla puuvärikynällä valmistettu teos oli vuonna 2023 Sarjakuva-Finlandia-palkintoehdokkaana. Vuonna 2022 Quaareva ry myönsi Viljakalle Vuoden Queertaiteilija -tittelin.
Aiheesta muualla.
Koneen säätiö - Saaren kartanon residenssitaiteilijat ja -tutkijat: Siiri Viljakka. Viitattu 1.3.2024.
Matkiv

Matkiv () kylä Ukrainan Lvivin alueen Stryin piirin eteläosassa, Kozovan maaseutuhromadan alueella. Vuonna 2001 kylässä asui 467 ihmistä, mutta väkiluku on sittemmin laskenut voimakkaasti, vuonna 2017 kirjattiin enää 257 asukasta. Dnestrin vesistöön kuuluvan Stryijoen varrella sijaitsevasta kylästä on noin 84 kilometriä piirikeskus Stryihin ja 156 kilometriä aluekeskus Lviviin (molemmat kylästä koilliseen). 
Kylä on mainittu kirjallisissa lähteissä enimmäisen kerran vuonna 1538. Nykyään paikkakunta tunnettu erityisesti Karpaattien alueen puurakentamisperinnettä edustavasta kirkostaan (Matkivin Pyhän Demetrioksen kirkko; koordinaatit ), joka valmistui vuonna 1838 (I. Melnykovytš ja V. Ivanykovytš). Tämä katolinen puukirkko on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Puolan ja Ukrainan Karpaattien puiset tserkvat. Kylän toinen suojeltu puukirkko on vuonna 1899 valmistunut Pyhän kolminaisuuden kirkko.
Boikivštšynan kansallispuisto sijaitsee Matkivin kylän etelä- ja länsipuolella.
Aiheesta muualla.
The Big Cube

The Big Cube (Meksikossa nimellä "El terrón de azúcar") on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Tito Davisonin ohjaama yhdysvaltalais-meksikolainen jännitysdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Lana Turner, George Chakiris ja Richard Egan.
Juoni.
Broadway-tähti Adriana Roman (Lana Turner) menee naimisiin suurliikemiehen Charles Winthropin (Dan O’Herlihy) kanssa, minkä vuoksi Charlesin ja hänen kapinallisen teini-ikäisen tyttärensä Lisan (Karin Mossberg) välit kiristyvät. Isän ja tyttären välit tulehtuvat entisestään Lisan huumekauppiaana toimivan hippipoikaystävän Johnny Allenin (George Chakiris) vuoksi. Kun Charles kuolee yllättäen, Johnny vakuuttaa Lisan uskomaan, että Adriana murhasi tämän. Johnny ja Lisa alkavat ajaa Adrianaa hulluksi terästämällä tämän lääkkeet LSD:llä.
Tuotanto.
Esituotanto.
Tammikuuhun 1968 mennessä Motion Pictures Internationalin johtaja Steve Broidy oli neuvotellut yhteistyösopimuksen meksikolaisen Producciones Anco -elokuvayhtiön kanssa tuottaa William Douglas Lansfordin tekemän käsikirjoituksen pohjalta elokuva, jonka tuottajana olisi Lindsley Parsons ja vastaavana tuottajana Francisco Diez Barroso.
Kuvaukset.
"The Big Cuben" kahdeksanviikkoiset kuvaukset alkoivat 3. toukokuuta 1968. Elokuvan kuvauspaikaksi valittiin kustannussyistä Meksiko, jossa sitä kuvattiin Méxicossa sijaitsevilla Estudios Churubusco -studioilla ja Cozumelin saarella.
Ensi-ilta.
"The Big Cube" sai maailmanensi-iltansa Acapulcon elokuvajuhlilla Meksikossa marraskuun lopulla 1968. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Yhdysvalloissa 30. huhtikuuta 1969 Cincinnatissa, ja se julkaistiin maanlaajuisesti toukokuun aikana 1969, jolloin se sai teatteriensi-iltansa Los Angelesissa, Philadelphiassa, Chicagossa, Bostonissa ja Portlandissa. New Yorkissa elokuva sai ensi-iltansa tammikuussa 1970.
"The Big Cubesta" tehtiin espanjankielinen dubbaus, jota esitettiin meksikolaiselle yleisölle alkuperäisen englanninkielisen version ohella keväällä 1970.
Monastyryštše

Monastyryštše () on kaupunki Ukrainan Tšerkasyn alueen Umanin piirissä. Kaupunki sijaitsee Etelä-Bugin valuma-alueeseen kuuluvan Konelkajoen (Конелка) varrella, maanteitse noin 240 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä länteen.
Tammikuun keskilämpötila on −6,4 ja heinäkuun +19,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 481 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 338 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 9 463 asukasta, jotka olivat etnissti pääosin ukrainalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 16 359 asukasta. 
Arkeologit ovat löytäneet kaupungin lähistöltä pronssikautisen asutuksen jälkiä. Tutkijoiden mukaan paikkakunnalla oli asutus Kiovan Rusin aikana (kaupungin vaakuna mainitsee vuoden 1050), mutta mongolien ja tataarien aikakauden jälkeen seutu autioitui. Sittemmin maat kuuluivat Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Kronikoissa paikkakunta esiintyy 1500-luvun puolivälistä lähtien. Lublinin unionin (1569) jälkeen seutu kuului Puola-Liettuaan. Puolan toisessa jaossa (1793) Monastyryštše siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa, jossa siitä tuli Kiovan kuvernementin Lypovetsin (ven. Lipovets) kihlakunnan osa.
Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1957; kaupungiksi Monastyryštše nimettiin vuonna 1985.
Monastyryštše on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Umanin piiriin; sitä ennen se oli (1923–1963 ja 1966-2020) Monastyryštšen piirin hallintokeskus.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa aiempi kirkko (1800-luvun alusta), josta myöhemmin tehtiin piirin kulttuuritalo sekä hetman Tarnovskyn kartanon palvelijantalon rauniot (1715–1720).
Panu Hörkkö

Panu Hörkkö (s. 1973 tai 1974) on suomalainen viihdetoimittaja, jota on kutsuttu myös Suomen ainoaksi paparazziksi. Hörkkö on tunnettu suorasukaisesta tyylistään, ja hänen juttunsa sisältävät usein paljastuksia julkisuuden henkilöiden elämistä.
Hörkkö on työskennellyt juorulehti Seiskan toimituksessa vuodesta 2007 lähtien. Sitä ennen hän työskenteli Katso-lehden toimituksessa.
Hörkkö tunnetaan Suplan "Enbuske &amp; Paparazzi Hörkkö" -podcastista, jota hän on juontanut yhdessä toimittaja Tuomas Enbusken kanssa vuodesta 2023 lähtien. Podcastissa käsitellään julkisuuden henkilöitä koskevia juoruja.
1980-luvun loppupuolen ja vuoden 2005 välillä Hörkkö on tuomittu kahdesta pahoinpitelystä, omaisuusrikoksista, huumausaineisiin liittyvistä rikoksista, kotirauhan rikkomisesta ja törkeästä rattijuopumuksesta.
Raija Alestalo-Rahko

Raija Helinä Alestalo-Rahko (o.s. "Rahko"; s. 10. maaliskuuta 1940 Keuruu) on suomalainen pianisti.
Alestalo-Rahko kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1959 ja opiskeli pianonsoittoa Jyväskylässä Kurt Walldénin johdolla. Hän suoritti Sibelius-Akatemiassa musiikinopettajan tutkinnon vuonna 1962. Pianodiplominsa hän suoritti vuonna 1964 opettajanaan Timo Mikkilä. Alestalo-Rahkon muita opettajia olivat Reimar Riefling, Jan Hoffman, Gerald Moore ja Dmitri Baškirov. Alestalo-Rahko voitti Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1961 ja piti ensikonserttinsa vuonna 1964. Hän jatkoi konsertoimista ja esiintymistä orkesterisolistina Suomessa ja Ruotsissa. Hän on esiintynyt myös säestäjänä ja toiminut korrepetiittorina.
Alestalo-Rahko työskenteli musiikkiopiston opettajana Savonlinnassa vuosina 1965–1966 ja aloitti opettamisen Sibelius-Akatemiassa vuonna 1969. Hän meni vuonna 1962 naimisiin Timo Rahkon kanssa.
Pomitšna

Pomitšna () on kaupunki Ukrainan Kirovohradin alueen Novoukrajinkan piirin Pomitšnan hromadassa. Pomitšna sijaitsee Etelä-Bugin vesistön valuma-alueella, 84 kilometriä aluekeskus Kropyvnytskyista länsilounaaseen. Kaupunki on rautatien risteyspaikkakunta ja siellä on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila -5,5 °C ja heinäkuun +20,5 °C. Keskimääräinen vuosisademäärä 520 millimetriä.
Paikkakunnan nimi liittyy Zaporižžjan kasakoihin. Nykyisen kaupungin paikkeille muutti 1700-luvulla kasakoita, ja he perustivat sinne slobodan. Kylä toimitti ruokaa nykyisessä Kropyvnytskyissä sijainneeseen Pyhän Elisabetin linnoitukseen. Kylä nimettiin avun antamisen perusteella ), apua antava (kylä). Rautatie alkoi kulkea Pomitšnan kautta vuonna 1868. Kaupunkityyppisen taajaman aseman se sai vuonna 1938 ja kaupungin aseman 1957.
Ukrainan tilastokeskus arvio kaupungin väkiluvuksi 8 608 asukasta (1.1.2022). Vuonna 2001 asukkaita oli 10 913, joista etnisesti ukrainalaisia oli 93,35 prosenttia, venäläisiä 4,52 prosenttia, ja valko-venäläisiä 0,66 prosenttia. Västeönlaskennassa 1989 kaupunkiin kirjattiin 12 322 asukasta. 
Pomitšna oli aiemmin osa Dobrovelytškivkan piiriä. Kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa piirien lukumäärää supistettiin merkittävästi ja kaupunki tuli osaksi laajentunutta Novoukrajinkan piiriä.
Kirsti Hammarberg

Kirsti Lydia Salmelin (o.s. "Hammarberg"; 18. kesäkuuta 1912 Helsinki – 7. huhtikuuta 2002) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänityypiltään draamallinen sopraano.
Hammarberg opiskeli laulua vuodesta 1933 Helsingin konservatoriossa opettajanaan Lahja Linko. Lisäksi hän suoritti yksityisiä opintoja Hanna Granfeltin johdolla ja Berliinissä. Hammarberg teki esiintymisiä Suomen kansallisoopperassa vuosina 1937–1954. Rooleihin kuuluivat Santuzza, Tosca, Leonora, Musette ja Tatjana. Lisäksi Hammarberg teki esiintymisiä Aleksandr Dargomyžskin "Rusalkassa" ("Vedenneito") sekä Emmerich Kálmánin teoksissa "Tatárjárás" ("Syysmanööverit") ja "Gräfin Mariza" ("Kreivitär Mariza").
Vuosina 1947–1970 Hammarberg oli Tampereen Oopperan johtava sopraano. Hän on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa orkesterien kanssa. Hammarbergin vanhemmat olivat Juho Hammarberg ja Lydia Leskinen. Hammarberg oli vuodesta 1938 naimisissa toimitusjohtaja Simo Erik Waldemar Salmelinin (1913–1973) kanssa. Salmelinit on haudattu Tampereelle Kalevankankaan hautausmaalle.
Artturi Aarnio

Kaarlo Artturi Aarnio (alun perin "Ågren"; 1879–1956) oli suomalainen kirkkomuusikko, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Aarnio opiskeli paitsi Suomessa, myös Sternin konservatoriossa (1907–1908) ja Pietarin konservatoriossa (1915–1916). Hän työskenteli Lahden seurakunnan kanttori-urkurina vuosina 1917–1949. Aarnion sävellystuotantoon kuuluu sekakuorolauluja, kuten hengelliset sävellykset "Oi nouse sä nukkuva" ja "Kun matkani muistoja mietiskelen".
Axel Helmer

Axel Helmer (18. syyskuuta 1925 – 2001) oli ruotsalainen musiikkitieteilijä.
Helmer väitteli filosofian tohtoriksi Uppsalan yliopistossa vuonna 1973. Hän opiskeli myös pianonsoittoa ja sävellystä. Helmer työskenteli Ruotsin musiikintutkimusliiton sihteerinä ja varapuheenjohtajana. Lisäksi hän oli "Svensk tidskrift för musikforskning" -julkaisun toimitussihteeri. Helmeristä tuli Ruotsin musiikkihistoriallisen arkiston johtaja sen perustamisen (1965) yhteydessä. Hän keskittyi Ruotsin 1800- ja 1900-luvun musiikin historian tutkimukseen erityisesti yksinlaulun osalta. Hän teki lukuisia julkaisuja muun muassa ruotsalaisesta yksinlaulusta ja Ture Rangströmistä.
Raisin kirkko

Raisin kirkko () on Raisin kunnassa Tromssan läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1856.
Storslett

Storslett (kveeniksi "Hansinkenttä") on taajama Raisin kunnassa Tromssan läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,6 neliökilometriä ja asukasluku 1 830 vuonna 2023.
Sørkjosen

Sørkjosen (kveeniksi "Rässikäinen", ) on taajama Raisin kunnassa Tromssan läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 814 vuonna 2023.
Sørkjosenin lentoasema

Sørkjosenin lentoasema (, , ) on Raisin kunnassa pohjoisessa Norjassa sijaitseva lentoasema. Se avattiin vuonna 1974.
Kari Veiteberg

Kari Veiteberg (s. 4. helmikuuta 1961 Stord) on norjalainen teologi ja pappi, joka on toiminut Oslon hiippakunnan piispana vuodesta 2017. Veiteberg valmistui Oslon yliopistosta vuonna 1988 ja väitteli teologian tohtoriksi 2006 aiheenaan kasteen toimittaminen Norjan kirkossa. Tammikuussa 2024 Veiteberg ilmoitti vetäytyvänsä piispan virasta kuluvan vuoden aikana.
Lennart Brunberg

Lennart Brunberg (13. marraskuuta 1891 Porvoon maalaiskunta – 13. tammikuuta 1945 Porvoo) oli suomalainen Porvoossa vaikuttanut makeistehtailija ja Brunbergin makeisyrityksen perustaja ja johtaja.
Lennart Brunberg meni vuonna 1907 16-vuotiaana oppipojaksi porvoolaiseen A. W. Lindforsin karamelli- ja marmelaatitehtaaseen. Tämän tehtaan oli perustanut vuonna 1897 leipuri A. W. Lindfors ja vuodesta 1898 sen omisti Lindforsin poika Ivar Lindfors. Vuonna 1922 Lindforsin tehtaalla työnjohtajana toiminut Lennart Brunberg perusti oman yrityksen Brunbergin karamellitehtaan Porvooseen Lundinkatu 12:ään, nykyisen Lundin ostoskeskuksen paikalle. Vuonna 1925 Brunbergin tehdas siirtyi suurempiin tiloihin Villa Borgiin Papinkatu 17:sta. Jo 1927 Brunbergin valmistama makeismäärä ylitti Lindforsin tehtaan tuotannon. Vuonna 1928 Lennart Brunberg osti sitten Ivar Lindforsilta Lindforsin makeistehtaan ja muodosti uuden yrityksen nimellä Oy Brunberg-Lindfors Ab. Yritys toimi Lindforsin tehtaan tiloissa Raatihuoneenkadulla. Vuonna 1929 Brunberg osti vielä helsinkiläisen vuonna 1923 perustetun Mella Oy:n makeistehtaan koneet ja oikeuden kaikkiin Mellan tavaramerkkeihin.
Lennart Brunberg harrasti musiikkia ja kuorolaulua. Hän soitti itse viulua ja selloa ja oli mukana muun muassa urheiluseura Akilleksen Sångarbröder-kuorossa, jonka johtajana oli leipuri A. W. Lindforsin poika, painin olympiavoittaja Adolf Lindfors. Brunberg oli mukana perustamassa Porvoon Orkesteriyhdistystä ja Mimerin jousiorkesteria ja hän toimi jälkimmäisen johtajana. Hän hankki Porvoon Konserttikannatusyhdistyksen kautta tunnettuja muusikkoja esiintymään Porvoseen. Brunberg harrasti lisäksi urheilua Porvoon Akilles-urheiluseuran piirissä. Brunberg oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsenenä ja hän toimi Porvoon Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen puheenjohtajana. 
Täyttäessään 50 vuotta vuonna 1941 Lennart Brunberg teki merkittävän lahjoituksen talvi- ja jatkosodan ruotsinkielisiä sotainvalideja varten perustetulle Porvoon Soturikylälle. Tähän kylään kuului parikymmentä asuinrakennusta ja talousrakennuksia. Brunberg lahjoitti 1941 varoja myös suomenkielisen sotainvalidikylän perustamiseen Askolan Juornaankylään.
Lennart Brunberg menehtyi aamulla 13. tammikuuta 1945 tulipalossa, jossa tuhotui Brunbergin tehtaan konttorirakennus, jossa sijaitsi myös tehtaan lähettämö, valmiiden tuotteiden varasto ja alakerrassa Brunbergin oma asunto. Samassa talossa asunut Lennart Brunbergin poika Börje Brunberg onnistui pelastautumaan talon yläkerrasta. Palo oli saanut alkunsa Lennart Brunbergin makuuhuoneesta mahdollisesti hänen käyttämästään lämpötyynystä. Brunberg oli herännyt palon alkaessa mutta hän menehtyi yrittäessään soittaa puhelimella apua. 
Vuonna 1988 Brunbergin perilliset perustivat Lennart Brunbergin muiston kunniaksi Povoon kulttuurielämää ja erityisesti musiikkia tukevan Brunbergin säätiön.
Lisa Aisato

Lisa Aisato N'jie Solberg (s. 23. heinäkuuta 1981 Kolbotn) on norjalais-gambialainen kuvittaja ja lastenkirjailija. Hän on sekä kirjoittanut omia lastenkirjoja että kuvittanut muiden teoksia.
Porfyr Demutskyi

Porfyr (Porfyri) Demutskyi, ; (22. maaliskuuta 1860 Janyšivka, Kiovan kuvernementti – 3. kesäkuuta 1927 Kiova) oli ukrainalainen folkloristi, säveltäjä, kapellimestari, ammatiltaan lääkäri. Hänen poikansa oli elokuvaaja Danylo Demutskyi.
Demutskyi perusti vuonna 1892 kuoron Oh’mativissa Kiovan alueella ja vei sen kiertueelle ympäri Ukrainaa. Hän keräsi ja äänitti runsaat tuhat ukrainalaista kansanlaulua ja kiinnitti erityistä huomiota kansanmusiikkiin. Hän aloitti työnsä Kiovassa vuonna 1918 ja liittyi vuonna 1921 Ukrainan tiedeakatemian etnografiseen toimikuntaan. Hänen tärkeimmät kokoelmansa ovat "Narodni ukrajinski pisni v Kyjivštšyni" ('Ukrainalaisia kansanlauluja Kiovan alueella', 2 osaa, 1905–1907). ja postuumisti julkaistu "Ukrajinski narodni pisni". Bahatoholossja (Ukrainian Folk Songs: Polyphony, 1954); hän kirjoitti myös teoksen Lira ta jiji motyvy ("Lyyra ja sen motiivit", Kiova 1903).
Henning von Rettig

Robert Henning von Rettig (26. helmikuuta 1866 Gävle, Ruotsi – 28. helmikuuta 1924 Turku) oli suomalainen tupakkatehtailija ja konsuli.
Henning von Rettigin vanhemmat olivat Rettigin tupakkatehtaan johtaja, kauppaneuvos Per Fredrik Rettig ja Maria Sofia von Horn. Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Turun ruotsalaisesta lyseosta. Hän matkusti sitten ulkomaille harjoittaen siellä kieliopintoja sekä opiskeli omaa alaansa eräissä suurissa saksalaisissa tupakkatehtaissa. 
Palattuaan Suomeen Henning von Rettig meni Rettigin tupakkatehtaan palvelukseen ja tuli yrityksen osakkaaksi ja johtajaksi. Hänen kaudellaan Rettigin tupakkatehtaassa siirryttiin koneelliseen tupakkatuotteiden valmistukseen ja tehdas laajeni yhdeksi suurimmista alallaan Suomessa. Henning von Rettig omisti Raadelman kartanon.
Henning von Rettig oli naimisissa vuodesta 1893 Anna Adelaide von Hornin kanssa. Heidän poikansa oli vuorineuvos Hans von Rettig.
Mohammed Shahabuddin

Mohammed Shahabuddin (; s. 10. joulukuuta 1949) on bangladeshilainen juristi ja poliitikko, joka on toiminut Bangladeshin presidenttinä huhtikuusta 2023 alkaen.
Shahabuddin valmistui Rajshahin yliopistosta vuonna 1975. Hän oli poliittisesti aktiivinen jo opiskeluaikoinaan. Hän osallistui Bangladeshin itsenäisyyssotaan ja osallistui politiikkaan myös itsenäisessä Bangladeshissa. Hän protestoi Mujibur Rahmanin murhan jälkeen valtaan noussutta hallitusta vastaan ja joutui kolmeksi vuodeksi vankilaan. Hän teki 25-vuotisen uran tuomarina, jäi eläkkeelle 2006 ja palasi aktiivisemmin poliittiseen toimintaan Awamiliiton riveissä. Vuosina 2011–2016 hän oli korruption vastaisen komission jäsen.
Vuonna 2023 hänet valittiin presidentiksi vaalien ainoana ehdokkaana. Awamiliitto, jolla oli suora enemmistö parlamentissa asetti hänet ehdokkaakseen. Edeltäjä Abdul Hamid oli ollut vallassa jo perustuslain säätämän enimmäisajan, eli kaksi kautta.
Jani Ruotsalainen

Jani Ruotsalainen (s. 2. maaliskuuta 1974) on suomalainen ravivalmentaja ja -ohjastaja.
Ruotsalainen voitti vuonna 2023 ohjastajana ja valmentajana suomenhevosten suurimmat ikäluokkakilpailut, 4-vuotiaiden kriteriumin Paavolan Hurmoksella ja 5-vuotiaiden derbyn Wertillä. Ruotsalainen on toinen valmentaja, jonka hevoset ovat samana vuonna voittaneet molemmat kilpailut. Ruotsalaiselle myönnettiin voitoista vuoden 2023 raviteko -palkinto. Paavolan Hurmos voitti myös Derbyn 2024.
Ruotsalaisen puoliso on Anu Suutari, joka palkittiin vuoden 2023 hevosenhoitajana. Heidän valmennustallinsa on Juvalla.
Tuhannennen voittonsa Jani Ruotsalainen ohjasti Diktaattorilla 15. marraskuuta 2014 Killerillä. ja 2000. voittonsa Ypäjä Saagalla Kuopiossa 13. lokakuuta 2024.