Mieza

Mieza (, myös "Meza", , "Myeza", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Makedoniassa nykyisen Kreikan alueella. Se sijaitsi nykyisen Náousan kunnan alueella lähellä nykyisiä Lefkádian ja Kopanóksen kyliä.
Maantiede.
Miezan kaupunki sijaitsi Bottiaiassa Makedoniassa Bermion (nyk. Vérmio) -vuoren juurella. Roomalaisella kaudella Bottiaia tunnettiin Emathiana. Emathian kaupunkien joukossa Miezan mainitsee Klaudios Ptolemaios. Miezasta pohjoiseen sijaitsivat Skydra ja Edessa ja etelään Beroia.
Miezan kaupunkivaltioon kuulunut alue tunnettiin nimellä "Miezēoi topoi" (). Sen kokoa ei tunneta. Alueella sijaitsi ainakin kaksi kylää, Gaimeion ja Nea.
Kaupunki oli tunnettu tippukiviluolastaan, jonka Plinius vanhempi mainitsee. Hän kuvaa sitä seuraavasti: ”Miezassa Makedoniassa vesi kivettyy kun se roikkuu kallioiden muodostamasta holvikatosta”.
Historia.
Miezan kaupunki oli olemassa ainakin klassiselta roomalaiselle kaudelle. Makedonialaisen myytin mukaan Mieza oli yksi kuningas Bereen kolmesta tyttärestä ja näin Makedonin lapsenlapsi; muut olivat Beroia sekä paikallisen joen jumalana pidetty Olganos. Tämä legenda viittaa siihen, että kyseessä oli merkittävä kaupunki.
Miezan historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki tunnetaan pääasiassa Klaudios Ptolemaiokselta, Plutarkhokselta, Plinius vanhemmalta ja eräiltä muilta antiikin kirjoittajilta, sekä Stefanos Byzantionlaiselta. Se mainitaan myös Delfoin "theorodokosten" luettelossa, joka mainitsee oraakkelille lähetettyjen sanansaattajien vastaanottajat. Stefanos Byzantionlainen puolestaan viittaa siihen ilmauksella "topos Strymonos" () ja lisää, että sitä kutsuttiin joskus nimellä "Strymonion" (). Tämän arvellaan olleen kaupungin epiteetti, ei varsinainen nimi.
Arkeologisten löytöjen perusteella Mieza on alkanut kukoistaa Filippos II:n ajasta lähtien. Hän perusti Miezaan Aristoteleen koulun, jossa tämä opetti Aleksanteri Suurta. Miezan eponyymi viranhaltija oli Asklepioksen pappi. Virkamiehiksi mainitaan "epistatēs" sekä "tagoi"- ja "dikastai"-virkamiehet. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Miezaios" () ja "Miezeus" ().
Miezan arkeologisia kaivauksia on suoritettu vuodesta 1966 lähtien.
Rakennukset ja löydökset.
Antiikin Miezaan liittyviä löytöjä on hajallaan nykyisen Lefkádian kylän eteläpuolella sen ja Kopanóksen kylän välillä, sekä itäpuolella.
Gymnasion.
Miezan gymnasion sijaitsi kaupungin eteläpuolella muurien ulkopuolella. Se rakennettiin Filippos II:n aikana 359–336 eaa., ja se on suurikokoisin ja ylellisin Miezasta löydetty rakennus. Gymnasionissa oli doorilaistyylisellä peristyylillä ympäröity palaistra, jonka ympärillä oli mosaiikkilattioin koristeltuja huoneita.
Teatteri.
Miezassa oli kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi heti gymnasionin lounaispuolella. Siinä on ollut kolme eri rakennusvaihetta. Alun perin teatteri rakennettiin yhtä aikaa gymnasionin kanssa klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Nykymuodossaan se on kolmannesta ja viimeisestä vaiheesta 100-luvulta jaa.
Teatterin orkhestran halkaisija on 22 metriä. Puolikaaren muotoinen katsomo on kaiverrettu poros-kiviseen luonnonrinteeseen ja avautuu itään päin. Katsomossa oli viisi pystysuuntaisten porraskäytävien muodostamaa sektoria ja 19 penkkiriviä, joista on säilynyt seitsemän. Myös skene- eli näyttämörakennuksesta on säilynyt jäänteitä. Teatteri jäi käytöstä 300-luvulla, jonka jälkeen paikkaa käytettiin kivilouhoksena ja hautausmaana.
Teatteri löydettiin vuonna 1992 ja kaivettiin vuodesta 1993 alkaen. Se kunnostettiin vuosina 2007–2008 ja 2011–2014, ja nykyisin sitä käytetään kesäaikaan erilaisiin tapahtumiin.
Nymfaion.
Miezan lähellä kaupungista lounaaseen sijaitsi nymfaion eli vesinymfeille omistettu pyhäkkö, joka oli rakennettu lähteen yhteyteen. Sen paikka on nykyisessä Isvóriassa noin kolme kilometriä itään Náousasta. Paikka oli alun perin louhos, josta louhittiin huokoista poros-kiveä. Se muutettiin nymfaioniksi Filippos II:n aikana. Paikka löydettiin vuonna 1966.
Filippos perusti nymfaioniin koulun, jossa Aristoteles opetti Aleksanteria ja muita oppilaitaan kolmen vuoden ajan alkaen vuosina 343 tai 342 eaa. Plutarkhos on tähän tärkein lähde; hän kertoo: ”Aleksanterin opetus tapahtui Filippoksen tähän tarkoitukseen valitsemassa Miezan lähistöllä sijainneessa nymfien lehdossa, ja vielä tänä päivänä siellä voidaan nähdä Aristoteleen istuinpaadet ja varjoisat puistokäytävät ("peripatoi").”
Satojen metrien matkalla, paikoin jopa 10 metriä korkeassa kalliossa, on huomattavia kallioleikkauksia: luolia, joissa on keinotekoiset sisäänkäynnit, käytäviä, syvennyksiä, porrastuksia, jotka ovat osittain seurausta paikan päällä tapahtuneesta rakennuskiven louhinnasta, sekä stoien jäänteitä. Rakennukset edustivat joonialaista tyyliä.
Muut pyhäköt.
Miezasta on löydetty stoa, jonka pituus oli yli 106 metriä, ja joka saattoi kuului Asklepieioniin eli Asklepiokselle omistettuun pyhäkköön. Nykyisestä Kopanóksesta on löydetty joenjumala Olganoksen rintakuva, joka ajoitetaan 100-luvulla ja on oletettavasti peräisin tämän pyhäköstä. Miezassa oli kultit ja näin oletettavasti pyhäköt myös ainakin Artemiille ja Herakles Kallinikokselle.
Muut rakennukset.
Miezasta on löydetty useita hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle ajoittuvia asuin- ja maataloja. Huomattavimpia ovat mosaiikkilattioin koristeltu myöhäishellenistinen talo, joka sijaitsee länteen teatterista, sekä keisarikaudelle ajoittuva huvila lähellä nykyistä Náousaa. Muihin rakennuslöytöihin lukeutuu roomalainen kylpylä.
Haudat.
Nykyinen Lefkádia tunnettiin ennen Miezan löytymistä ennen kaikkea sieltä löytyneistä makedonialaisaikaista haudoista. Ne sijaitsevat hajallaan peltomaisemassa kylän itäpuolella. Ensimmäinen hauta löydettiin 1800-luvun lopulla ja muut on kaivettu esiin 1940–1970-luvuilla. Tärkeimpiä hautoja on neljä; niistä käytetään tutkimuksessa seuraavia nimiä:
Tuomion hauta ("Táfos tis Kríseos") on saanut nimensä sen Haadeessa tapahtuvaa vainajien tuomitsemista kuvaavista maalauksista. Se ajoittuu 300-luvun eaa. lopulle tai 200-luvun eaa. alkuun. Kyseessä on mahdollisesti Aleksanteri Suuren kenraaleihin kuuluneen Peukestas Miezalaisen hauta. Haudassa on kaksikerroksinen julkisivu, joka edustaa sekä doorilaista että joonialaista tyyliä. Friisin reliefit esittävät kreikkalaisten ja barbaarien taistelua, ja metoopit kentaurien ja lapiittien taistelua. Sisäänkäynnin kummallakin puolella kuvataan vainajien laskeutumista Haadeeseen. Hauta löydettiin vuonna 1954.
Palmettikoristeiden hauta ("Táfos ton Anthemíon") on saanut samoin nimensä koristelustaan, joka on kasviaiheinen. Se ajoittuu 200-luvun eaa. alkuun. Haudassa on kaksi kammiota ja joonialainen julkisivu. Päätykolmion koristelu esittää pariskuntaa. Hauta löydettiin vuonna 1971.
Lysonin ja Kallikleen hauta ("Táfos ton Lýsonos kai Kallikléous"), josta on löydetty kyseisten vainajien nimet, sekä muun muassa nimet Euhippos, Sparte ja Thessalonike. Se ajoittuu 300-luvun eaa. lopulle tai 200-luvun eaa. alkuun, mutta joskus ajoitukseksi mainitaan myös 100-luku eaa. Hauta on ollut käytössä samalla suvulla neljän sukupolven ajan. Siinä on 22 syvennystä tuhkauurnille. Hauta löydettiin vuonna 1942.
Niáoustan hauta eli Kinchin hauta ("Táfos tis Niáoustas", "Táfos tou Kinch"), joka on saanut nimensä Náousan kaupungista (aiempi Niáousta) sekä haudan esiin kaivaneesta tanskalaisesta arkeologista K. F. Kinchistä. Se ajoittuu 200-luvun eaa. alkuun. Haudassa on kaksi hautakammiota ja doorilainen julkisivu. Hauta löydettiin 1800-luvun lopulla ja kunnostettiin vuosina 1970–1971.
Esinelöydöt.
Pienlöytöjen joukossa ovat merkittäviä erilaiset arkkitehtoniset fragmentit, kuten kukkakuvioin maalatut terrakotasta tehdyt simat sekä gorgojen ja leijonien päät. Suurin osa näistä ajoittuu 300-luvulle eaa. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Véroian arkeologisessa museossa.