tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lauluyhtye Fiori

Lauluyhtye Fiori (Fiori Vocal Ensemble) on seitsemän naisen lauluyhtye, joka on perustettu Jyväskylässä 1993. Yhtyeen pitkän toiminnan aikana sen ohjelmisto on vaihdellut kansanmusiikista keskiaikaiseen ja renessanssimusiikkiin sekä moderneihin sävellyksiin. Lauluyhtye Fiorin nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Iina Karjalainen, Katri Lepistö, Henna-Mari Lintunen, Marjukka Manner, Sini Salonen, Vivi Sippala ja Tiina Vuori. 
Viime vuosina yhtye on esittänyt suomalaista nykymusiikkia ja nykykansanmusiikkia. Ohjelmistossa on suomalaisista säveltäjistä mm. Liisa Matveisen, Tellu Turkan, Mia Makaroffin, Tero Lanun, Jenny Wilhelmsin ja Pekka Kostiaisen teoksia. Mia Makaroff, Cecilia Damström ja Janne Salmenkangas ovat tehneet Fiorille sävellyksiä.
Vuonna 2007 alkoi Fiorin ja englantilaisen säveltäjän yhteistyö, kun Parsons sävelsi Fiorille laulusarjan Kolme laulua Sapphon fragmentteihin (Three Sappho songs). Fiori on sittemmin kantaesittänyt lähes 30 Parsonsin vokaaliteosta. Fiori on konsertoinut Parsonsin kutsusta lukuisia kertoja Iso-Britanniassa, viimeksi vuonna 2024. Lisäksi yhtye on nauhoittanut useita Parsonsin teoksia, joita säveltäjä on julkaissut omalla Soundcloud-tilillään. 
Fiorin Marjankukka -levy on soinut mm. BBC:llä Essential Classics -ohjelmassa. Fiorin levytyksiä löytyy suoratoistopalveluista englanninkielisellä nimellä Fiori Vocal Ensemble.
Fiori on voittanut Tampereen Sävelen (Tampere Vocal Music Festival) ohjelma-erikoispalkinnon v. 2001. Fiori osallistui vuonna 2012 Tšekin Olomoucissa järjestetyille 40. kansainvälisille kuorofestivaaleille "Svátky Písní – Festival of Songs". Yhtye kilpaili Mundi Canti -kilpailussa naiskamarikuorojen sarjassa, jossa se saavutti sarjan voiton 97/100 pisteellä ja kultamitaliluokituksella. 
Fiori on esiintynyt Euroopassa mm. Italiassa, Tsekeissä, Alankomaissa ja Iso-Britanniassa, sekä useasti Kaustinen Folk Music Festivalilla ja ympäri Suomea konserteissa ja festivaaleilla. 
Kesällä 2026 Fiori esiintyy Berliinissä.
Kantaesitykset.
Lauluyhtye Fiorin kantaesittämät kappaleet:
Levytykset.
Fiorin levytyksiä löytyy suoratoistopalveluista nimellä Fiori Vocal Ensemble.
Kauhajärvi (Lapua)

Kauhajärvi on Lapualla sijaitseva kylä samannimisen järven rannalla. Lapuan ydinkeskustaan kylästä on matkaa noin 30 kilometriä. Kylässä sijaitsee Kauhajärven kirkko.
Kylä kuului 1500-luvulla Pietarsaaren seurakuntaan ja vuodesta 1637 Lappajärven seurakuntaan. 1700-luvun puolessa välissä se siirrettiin Alajärven seurakuntaan ja vuonna 1780 takaisin Lappajärven seurakuntaan. Lappajärven kunnan perustamisesta 1865 asti se kuului osaksi Lappajärven kuntaa, ja vuodesta 1938 kylä on kuulunut Lapuaan.
Choron-kastike

Choronkastike eli choron-kastike () on vaaleanpunainen emulsiokastike. Se on nimetty kehittäjänsä ranskalaisen keittiömestarin Alexandre Étienne Choronin (1772–1834) mukaan. Tätä kastiketta tarjotaan erityisesti grillatun kalan, keitettyjen kananmunien ja tournedospihvien kera. 
Kastike valmistetaan keittämällä punaviiniä, etikkaa, hienonnettua sipulia, tomaattisosetta ja rakuunan varsia. Liemen annetaan kiehua puoleen alkuperäismäärästä, jonka jälkeen se jäähdytetään. Liemeen sekoitetaan kananmunan keltuaisia, ja seos keitetään uudelleen. Seoksen kypsyttyä (sisälämpötila n. 82–84 °C) kattila siirretään pois liedeltä, ja joukkoon sekoitetaan kuutioitu voi.
Kastikkeen voi tehdä myös béarnaisekastikkeesta lisäämällä siihen tomaattisosetta ja jättämällä kirvelin pois.
Nikolai Rukavišnikov

Nikolai Nikolajevitš Rukavišnikov (; 18. syyskuuta 1932 Tomsk – 19. lokakuuta 2002 Moskova) oli neuvostoliittolainen kosmonautti, joka teki kolme avaruuslentoa.
Rukavišnikov opiskeli Bauman-instituutissa Moskovassa josta valmistuttuaan insinööriksi hän pääsi Sergei Koroljovin suunnittelutoimistoon. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1967. Hän lensi Sojuz 10, Sojuz 16 ja Sojuz 33 -avaruusaluksilla. Näihin kuului kaksi lentoa, jolloin telekointi Saljut-avaruusasemiin epäonnistui. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1987 siirtyen Energija-yhtiöön. Hän kuoli sydänkohtaukseen.
Mustatapakulo

Mustatapakulo ("Scytalopus latrans") on pienikokoinen, lähes musta eteläamerikkalainen varpuslintu. 
Esiintyminen.
Mustatapakulot elävät Etelä-Amerikan luoteisosassa Ecuadorissa, Perussa, Kolumbiassa ja Venezuelassa noin 220 000 neliökilometrin alalla. Harmaatapakulo ("Scytalopus unicolor") jaettiin eli splitattiin kolmeen lajiin vuonna 2005: harmaatapakulo, mustatapakulo ja livertäjätapakulo ("Scylatopus parvirostris").
Lisääntyminen.
Mustatapakulon pesä sijaitsee maassa tai lähellä maanpintaa. Se on pallomainen ja rakennettu juurista ja muista kuiduista.
Ravinto.
Pesäpoikasia ruokitaan hyönteisillä.
Peace Sells

Peace Sells on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtyeen Megadethin kappale samannimiseltä studioalbumilta. Se on levyn tunnetuimpia kappaleita singlen "Wake Up Dead" ohella. Kappaleen alussa kuuluvaa bassoriffiä käytettiin pitkään MTV Newsin tunnusmusiikkina. Mustaine väittää, ettei koskaan saanut mitään rojalteja kappaleen käytöstä. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.
VH1 rankkasi kappaleen sijalle 11# listallaan "40 Greatest Metal Songs" ja sijalle 51# listallaan parhaista hard rock-kappaleista.
Kappale on myös mukana peleissä NHL 10, , ja soitettavana pelissä Rock Band 2.
Juri Artjuhin

Juri Petrovitš Artjuhin (; 22. kesäkuuta 1930 – 4. elokuuta 1998) oli neuvostoliittolainen kosmonautti, joka teki yhden avaruuslennon.
Artjuhin väitteli Neuvostoliiton ilmavoimien koulussa tekniikan tohtoriksi ja erikoistui sotilastietoliikenteeseen. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1963. Hän lensi Sojuz 14 -avaruusaluksella vuonna 1974.
Artjuhin erosi avaruusohjelmasta vuonna 1982. Hänellä oli eri virkoja avaruustekniikka-alalla, muun muassa kosmonauttien kouluttajana ja Buran-sukkulan kehitystyössä. Artjuhin kuoli syöpään.
Valmet 502

Valmet 502 on vuonna 1971 esitelty takavetoinen traktorimalli, jonka valmistaja oli suomalainen Valmet-yhtiö. Se korvasi aiemman Valmet 500-mallin. Sen ohjaamo oli valmistajan mukaan aikanaan markkinoiden hiljaisin. Ohjaamon lisäksi muita uutuuksia mallissa olivat uusi pidempi välirunko, täysin uudistettu nostolaite ja hydrostaattinen ohjaus. Moottori oli 500 mallista peritty kolmisylinterinen 49 hevosvoimainen 310 B, jonka iskutilavuus oli 2685 cm3
Vuonna 1974 takarenkaiden koko kasvatettiin 28 tuumasta 30 tuumaan ja samalla traktorin omamassa nousi noin sadalla kilolla.
Traktoria valmistettiin vuoteen 1982 asti. Valmetin uutuutena oli tuolloin etukuormain.
Pjotr Klimuk

Pjotr Klimuk (; s. 10. heinäkuuta 1942 Kamaroukan kylä, Brestin piiri, Brestin alue, Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on syntyjään valkovenäläinen kosmonautti, joka teki kolme avaruuslentoa.
Klimuk opiskeli Leninski Komsomol Tsernigov -ilmailukoulussa ja liittyi Neuvostoliiton ilmavoimiin vuonna 1964. Jo seuraavana vuonna hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän kävi Gagarinin ilmavoimien akatemian ja Leninin sotilaspoliittisen akatemian. Hänen sotilasarvonsa on kenraalieversti.
Klimuk vietti yhteensä 78,76 vuorokautta avaruudessa. Hän lensi Sojuz 13 -avaruusaluksella vuonna 1973. Vuonna 1975 hän lensi Saljut 4 -avaruusasemalle Sojuz 18 -aluksella. Vuonna 1976 hän lensi Intercosmos-ohjelman puitteissa Sojuz 30 -aluksella.
Klimuk erosi lentävien kosmonauttien joukosta vuonna 1978 nousten Gagarinin nimeä kantavan kosmonauttikoulun varajohtajaksi. Hän yleni keskuksen johtajaksi vuonna 1991, jossa hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä asti, vuoteen 2003.
Luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista

Tämä on luettelo 1 000 pistettä Suomen koripallomaajoukkueessa tehneistä pelaajista. Tuhat pistettä on onnistunut ylittämään yhdeksäntoista miespelaajaa. Tuhannen pisteen rajan on viimeksi saavuttanut vuonna 2012 Petteri Koponen. 1 500 pistettä on ylittänyt 13 miespelaajaa. Viimeisimmät 1 500 pisteen rajan ylittäjät ovat Hanno Möttölä, Tuukka Kotti ja Shawn Huff. Paras pistekeskiarvo yli sata pistettä uransa aikana heittäneistä maajoukkuepelaajista on Kalevi Sarkalahdella, jonka pistekeskiarvo on 16,4.
Naisissa tuhannen pisteen rajan on saavuttanut yhdeksän pelaajaa, joista eniten pisteitä on tehnyt Lea Hakala. Hän on tehnyt Suomen naisten koripallomaajoukkueessa 4139 pistettä. Viimeisin 1 500 pisteen ylitys on vuodelta 2009, jolloin Taru Tuukkanen ylitti kyseisen rajan. Ensimmäisenä pelaajana sadan pelatun maaottelun rajan rikkoi Raimo Lindholm. Hän rikkoi rajan vuonna 1965 Puolaa vastaan pelatussa ottelussa.
Tuhat pistettä saavuttaneet pelaajat.
Miehet.
 Pelaa edelleen. Päivitetty 24.9.2024
Naiset.
 Pelaa edelleen. Päivitetty 1.1.2018.
Maaottelujen ottelukohtainen piste-ennätys.
Kolme pelaajaa on saavuttanut 42 pistettä yhdessä ottelussa, joka on edelleen Suomen koripallomaajoukkueen ottelukohtainen ennätys. Ensimmäisenä 42 pisteeseen ylsi Timo Lampén, jolla on myös hallussa paras maajoukkuedebyytti. Ensimmäisessä maaottelussaan Lampén teki 26 pistettä Ruotsia vastaan vuonna 1953. Jaetulla kakkossijalla maaotteludebyytissä ovat Kari-Pekka Klinga ja Jouni Haikonen, jotka ovat tehneet 19 pistettä Ruotsia vastaan. Klingan ennätys on vuodelta 1982 ja Haikosen vuodelta 1984. 
Kaikkien ikäluokkien piste-ennätystä pitää hallussaan Topias Palmi. Palmi teki 20-vuotiaiden maaottelussa 60 pistettä vuonna 2013 Luxemburgia vastaan.
Kodinonni

Kodinonni ("Soleirolia soleirolii") on pieni, monivuotinen nokkoskasvi, joka on kotoisin Välimeren läntisiltä saarilta – Baleaareilta, Korsikalta ja Sardinialta. Se kasvaa myös vakiintuneena karkulaisena ainakin Ranskassa, Britteinsaarilla, Belgiassa ja Alankomaissa. Suomessa se on suosittu huonekasvi.
Kodinonni kasvaa enintään 5 cm:n korkuiseksi ja 30 cm:n levyiseksi, ja sen kasvutapa on lamoava. Langanohuet varret ovat karvaiset ja nivelistä juurehtivat. Lehdet ovat 2–6 mm leveät, kolmisuoniset ja lähes pyöreät tai munuaisen muotoiset. Vaatimattomat, yksineuvoiset kukat ovat vihreät tai valkoiset (joskus myös punertavat) ja puhkeavat yksittäin lehtihankoihin touko–elokuussa.
Kasvin hoito.
Multa pidetään jatkuvasti kosteana. Keväällä ja kesällä kasvia lannoitetaan kahden viikon välein miedolla nestemäisellä huonekasvilannoitteella. Kodinonnea voi leikata saksilla sen pitämiseksi aisoissa. Lisääminen onnistuu täysikasvuisen kasvin juuripaakkuja jakamalla.
Vladimir Džanibekov

Vladimir Džanibekov (; s. 13. toukokuuta 1942 Iskandar, Uzbekistan) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka teki viisi avaruuslentoa.
Džanibekov syntyi Iskandarissa Taškentin alueella, Uzbekistanissa. Hän opiskeli vuodesta 1960 Leningradin yliopistossa fysiikkaa alkaen harrastaa lentämistä. Vuonna 1961 hän alkoi opiskella V. M. Komarovin sotilaslentokoulussa. Hän valmistui neljä vuotta myöhemmin ja toimi lennonopettajana Neuvostoliiton ilmavoimissa. Vuonna 1970 hänet valittiin kosmonautiksi.
Džanibekov lensi Sojuz 27-, Sojuz 39-, Sojuz T-6-, Sojuz T-12- ja Sojuz T-13 -avaruusaluksilla. Hän vietti 145 vuorokautta avaruudessa ja teki 8,5 tuntia avaruuskävelyitä.
Vuonna 1986 Džanibekov siirtyi avaruustoiminnasta politiikkaan Uzbekistanin neuvostotasavallassa vuoteen 1990 asti.
Džanibekov on tehnyt avaruusaiheista taidetta, maalauksia.
Hermes Linnapuomi

Harry Hermes Linnapuomi, ent. Lindbohm (18. joulukuuta 1902 Pirkkala – 19. joulukuuta 1972 Kerava) osallistui Suomen talvisotaan komentajana 1939–1940 sekä jatkosotaan II Patteriston Kenttätykistörykmentti 3:n (II/KTR 3) komentajana 1941–1944.
Perhe ja koulutus.
Linnapuomin vanhemmat olivat asemapäällikkö Ernst Wilhelm Lindbohm ja Inkeri Augusta o.s. Tefke. Ylioppilaaksi hän pääsi Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1924. Hän otti jo 15-vuotiaana koulupoikana osaa sisällissotaan Savon rintamalla Savitaipaleella 25. maaliskuuta – 18. toukokuuta 1918. Koulun jälkeen hän suoritti varusmiespalvelun sekä RUK:n 1924–1925 ja kävi Kadettikoulun 1925–1927. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Lilly Gunilla Westerlingin kanssa. Heille syntyivät lapset Eija-Liisa (s. 1933), Riitta-Liisa (1935–2019) Marja-Liisa (s. 1938) ja Eeva-Liisa (s. 1944).
Sotilasura.
RUK:n Linnapuomi suoritti 8. marraskuuta 1924 – 5. tammikuuta 1925 ja ylennettiin reservin vänrikiksi 26. syyskuuta 1925. Hän kävi Kadettikoulun 19. lokakuuta 1925 – 16. toukokuuta 1927 ja nimitettiin vänrikiksi 16. toukokuuta 1927. Hän suoritti Kenttätykistön ampumakoulutuskurssin ja Taistelukoulun luutnanttikurssin sekä useita erikoiskursseja. Seuraavat ylennykset olivat luutnantiksi 27. maaliskuuta 1929, kapteeniksi 14. lokakuuta 1933, majuriksi 29. marraskuuta 1940 ja everstiluutnantiksi 31. elokuuta 1943. Sodissa hän palveli vuosina 1939–1940 Karjalankannaksella ja 1941–1944 Karjalankannaksella, Syvärillä ja Pohjois-Suomessa. 
Palvelusura.
Varusmiespalvelun Linnapuomi suoritti Savon Jääkärirykmentissä ja Rannikkotykistörykmentti 3:ssa vuosina 1924–1925. Valmistuttuaan upseeriksi Kadettikoulusta 1927 hän palveli nuorempana upseerina Kenttätykistörykmentti 2:ssa sekä Ilmatorjuntapatteristossa Viipurissa 1927–1932. Siirrettiin omasta pyynnöstään Suojeluskuntajärjestöön ja nimitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin Ylä-Vuoksen alueen aluepäälliköksi Ensoon 1932–1939. Talvisodan ja välirauhan aikana hän toimi I/KTR 2/:n komentajana, I Psto/2.Pr:n komentajana ja Psto/2.Pr:n patteristoupseerina 1939–1941, jatkosodan aikana II/KTR 3:n komentajana (Puomin Pojat) sekä KTR 7:n rykmenttiupseerina 1941–1944. Sotien jälkeen hän oli Keskusvarikko 5:n päällikkönä Lievestuoreella (Kelkkamäki) 1944–1946 ja komentajana II/KTR 1:ssä Ylämyllyllä 1946–1947. Linnapuomi sai omasta pyynnöstään eron puolustuslaitoksen everstiluutnantin virasta 6. toukokuuta 1947.
Puolustusvoimien jälkeinen aika.
Erottuaan Puolustusvoimista hän toimi Täry Oy:n kaupallisena johtajana Savonlinnassa 1947–1948, voimistelun ja luonnontieteiden opettajana Parikkalan yhteiskoulussa 1948–1951, Mannerheim-liiton Karjalan piirin toiminnanjohtajana Joensuussa 1952–1958, Oy Vuoksenniska Ab:n arkistonhoitajana ja varastotarkastajana Imatralla 1959–1960 ja Leipomo Oy Buttenhoffin isännöitsijänä Imatralla 1961–1967. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1967 hän muutti vaimonsa Lillyn kanssa Keravalle, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat urheilukalastus ja metsästys sekä musiikki.
Mukavuuslippulaiva

Mukavuuslippulaiva on laiva, joka on rekisteröity muun kuin kotivaltion lipun alle esimerkiksi verotuksen ja palkkakustannusten alhaisuuden vuoksi tai valtion sääntelyn välttämiseksi. Termiä on käytetty 1950-luvulta lähtien, ja se perustuu siihen, että laivan lippu kuvaa maata, jonka alusrekisterissä laiva on. Alusrekisterissä oleva aluksen kotimaa taas määrittelee sen, minkä maan lainsäädäntöä ja verotusta aluksella sovelletaan.
Aluksen siirtämistä kotivaltiosta muun maan lipun alle kutsutaan "ulosliputukseksi".
Nykyisin noin puolet maailman kauppalaivastosta toimii mukavuuslippulaivoina. Suurin osa niistä on rekisteröity Liberiassa, Panamassa tai Marshallsaarilla. Nämä ovat samalla kolme maata, joiden rekistereihin on merkitty eniten kauppa-aluksia. Vuonna 2022 japanilaisten omistamista laivoista 49 % oli rekisteröity Panamassa, kun taas kreikkalaisten omistamista laivoista 25 % oli rekisteröity Liberiassa ja 23 % Marshallsaarilla. Panamassa rekisteröityjen laivojen kantavuus oli yhteensä 350, Liberiassa rekisteröityjen 335 ja Marhallsaarilla rekisteröityjen 290 miljoonaa tonnia kuollutta painoa. Myös Hongkongissa rekisteröityjen alusten yhteenlaskettu kantavuus ylitti 200 ja Singaporessa rekisteröityjen 150 miljoonaa tonnia.
Suomi mukavuuslippumaana.
Suomi oli 1920- ja 1930-luvulla suosittu ”mukavuuslippumaa” Länsi-Euroopan maita alhaisempien kustannustensa takia, joskaan termiä ei vielä tuolloin käytetty vaan puhuttiin vain lippulaivoista ja lippuvarustamoista. Esimerkiksi vuonna 1932 suomalainen höyrylaivan lämmittäjä ansaitsi 500 markkaa kuukaudessa, kun englantilaiselle lämmittäjälle piti maksaa noin 1 200 markkaa. Brittilaivojen liputuksen Suomeen aloitti Antti Wihuri, ja myöhemmin Suomeen liputettiin eniten ruotsalaisia laivoja. Toimintaan tuli mukaan myös hollantilaisia, norjalaisia, tanskalaisia ja saksalaisia varustamoja niin, että 1930-luvun lopulla Suomen lipun alla purjehti 56 muunmaalaista laivaa, mikä vastasi noin viidennestä Suomen kauppalaivaston kuljetuskapasiteetista.
Turkmenistanin ympäristöpolitiikka

Turkmenistanin ympäristöpolitiikkan liittyvät paikalliset ja maailmanlaajuiset ympäristökysymykset ja kansainväliset, valtiolliset ja kunnalliset sopimukset ja ohjauskeinot, keskustelu, tutkimus ja rahoitus. Ympäristöpolitiikkaan vaikuttavat puolueet, rahoittajat, asukkaat, yhteisöt, yhdistykset, kansalaisliikkeet ja lehdistö. Ympäristöpolitiikka vaikuttaa lajien monimuotoisuuteen ja kansanterveyteen.
Kaspianmeri.
Turkmenistan on Kaspianmeren rannalla. Kaspianmeri on maailman suurin järvi. 75 % virtaamasta on Volgasta, mutta yhteensä järveen laskee 130 jokea. Kansainvälinen viiden hallituksen välinen Teheranin sopimus: meriympäristönsuojelusopimus solmittiin 12. elokuuta 2006: Azerbaidžan, Iran, Kazakstan, Venäjä ja Turkmenistan. Tämä ja Kaspian ympäristöohjelma (Caspian Environment Programme) suojelevat merta uhkaavilta ympäristökriiseiltä. Ympäristöuhkiin sisältyy ylikalastus ja teollisuusjätteet. Sopimukseen sisältyvät kaviaarikiintiöt vuodesta 2007 ja rajoituksia saalistuksista.
Vesi.
Afghanistan, Tadžikistan, Uzbekistan ja Turkmenistan pyrkivät ehkäisemään vesihuolto-ongelmia Amu Darya jokilaaksossa.
Turkmenistanin energiapolitiikka

Turkmenistanin energiapolitiikka kertoo Turkmenistanin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Turkmenistanilla on laajat maakaasuvarat. 
Kaasu.
Turkmenistanissa räjähti merkittävä kaasuputki hämärissä olosuhteissa huhtikuussa 2009. Turkmenistanin maakaasun ostajiin on sisältynyt Gazprom ja Naftogaz.
Venäjä solmi pitkäaikaisia kaasusopimuksia vuonna 2008 korkeiden hintojen vallitessa Keski-Aasian maiden kanssa. Turkmenistanin kanssa on 25 vuoden kaasusopimus. Koska kysyntä laski vuonna 2009 Gazpromilla oli ylitarjontaa. Dayletbat-Dariyalyk-kaasuputki räjähti rikki 9. huhtikuuta 2009 Turkmenistanissa lähellä Uzbekistanin rajaa. Putkessa oli painetta, joka aiheutti räjähdyksen. Putki on rakennettu vuonna 1979. Kaasu lakkasi virtaamasta Turkmenistanista Venäjälle eikä putkea ollut korjattu ainakaan vielä 24. huhtikuuta 2009. Keski-Aasiasta kulkee neuvostoaikana rakennettu öljyputki ja kaasuputki Venäjän kautta Eurooppaan Slovakiaan ja Puolaan.
Turkmenistanista on rakenteilla kaasuputki Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan.
Fausto Gresini

Fausto Gresini (23. tammikuuta 1961 Imola – 23. helmikuuta 2021) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä ja tallipäällikkö. Hän voitti kaksi 125cc-luokan maailmanmestaruutta vuosina 1985 ja 1987. Gresini ajoi molemmat mestaruutensa Garellilla. Tallipäällikkönä Gresini toimi MotoGP-sarjassa.
Gresini aloitti ammattilaisuransa vuonna 1979. 125-kuutioisten MM-sarjaan hän siirtyi vuonna 1983. Ensimmäinen osakilpailuvoitto tuli seuraavalla kaudella ja kokonaispisteissä hän oli kolmas. Gresinin uran ensimmäinen maailmanmestaruus tuli kaudella 1985. Seuraavalla kaudella hän oli MM-sarjan toinen. Uran toinen maailmanmestaruus tuli vuonna 1987 ylivoimaisella esityksellä. Gresini voitti 11 osakilpailusta kymmenen ja viimeinen osakilpailu päättyi ulosajoon. Kolmen heikomman kauden jälkeen Fausto Gresini pääsi jälleen osakilpailuvoittojen makuun kausilla 1991 ja 1992, kun hän oli siirtynyt ajamaan Hondalla. Gresini lopetti uransa kauden 1994 jälkeen.
Ajajauran jälkeen Fausto Gresini perusti joulukuussa 1996 omaa nimeään kantavan kilpatallin Gresini Racing, joka ajoi alkuun Hondan moottoripyörillä. Japanilainen Daijirō Katō ajoi tallille vuonna 2001 maailmanmestaruuden 250-kuutioisten sarjassa. Seuraavalle kaudelle Katō ja Gresini Racing pääsi MotoGP-sarjaan. Gresinin talli on ajanut MotoGP-luokan lisäksi muun muassa Moto2- ja Moto3-sarjoissa. Tallista tuli vuonna 2015 Aprilian virallinen talli, mutta joulukuussa 2020 Gresini ilmoitti, että talli palaa itsenäiseksi vuonna 2022.
Gresini sairastui joulukuussa 2020 covid-19-sairauteen ja joutui 27. joulukuuta sairaalaan. Hänet siirrettiin Bolognaan, missä hänet vaivutettiin koomaan. Gresini näytti alkaneen toipua tammikuussa, jolloin hänet herätettiin. SARS-CoV-2-viruksen aiheuttama keuhkokuume heikensi kuitenkin hänen kuntoansa, ja hänet nukutettiin helmikuussa uudestaan koomaan. Gresini kuoli 23. helmikuuta taisteltuaan noin kahden kuukauden ajan koronaviruksen aiheuttamaa sairautta vastaan.
Susan Atkins

Susan Denise Atkins (7. toukokuuta 1948 – 24. syyskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen murhaaja. Hän oli kulttijohtaja Charles Mansonin seuraaja, joka osallistui elokuvanäyttelijä Sharon Taten ja usean muun ihmisen murhaan vuonna 1969.
Lapsuus ja nuoruus.
Atkins kasvoi keskiluokkaisen kolmilapsisen perheen keskimmäisenä lapsena Pohjois-Kaliforniassa. Hänen äitinsä kuoli syöpään vuonna 1963, minkä jälkeen perheen elämä oli hyvin rikkonaista. Atkins oli kouluaikoina hiljainen ja itsetietoinen tyttö, joka kuului paikalliseen kristilliseen kuoroon.
Atkins jätti lukion kesken 18-vuotiaana ja lähti San Franciscoon, jossa hän elätti itsensä sihteerinä, toimiston juoksutyttönä ja stripparina. Hän tapasi Charles Mansonin vuonna 1967, kun Manson oli soittamassa kitaraa kommuunissa, jossa Atkins asui usean ystävänsä kanssa. Kun kommuuni ratsattiin muutamaa viikkoa myöhemmin, ja Atkins jäi kodittomaksi, Manson pyysi häntä liittymään ryhmäänsä. Manson antoi hänelle lempinimen "Sadie Mae Glutz". Kasvava ”Mansonin perhe” asettui oleskelemaan Spahn Ranchille San Fernando Valleyssa. Atkins synnytti 7. lokakuuta 1968 pojan, jolle annettiin nimi Zezozose Zadfrack Glutz. Atkins menetti oikeutensa lapseen saatuaan tuomion murhasta, ja lapsi on adoptoitu ja nimetty uudelleen. Atkins ei ollut yhteydessä poikaansa vangitsemisensa jälkeen.
Taten murha ja elinkautinen vankeus.
”Mansonin perhe” murhasi kesällä 1969 kaikkiaan yhdeksän ihmistä, joista tunnetuin oli elokuvaohjaaja Roman Polańskin silloinen vaimo, näyttelijä Sharon Tate. Atkins myönsi puukottaneensa Taten kuoliaaksi, mutta myöhemmin Charles ”Tex” Watson tunnusti tehneensä varsinaisen surmatyön Atkinsin pitäessä Tatea aloillaan. Atkins myös kirjoitti uhrien verellä surmapaikan seinään sanan ”Pig” ("sika"). Atkins tuomittiin kuolemaan murhasta, mutta rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi, koska Kalifornian korkein oikeus otti kuolemanrangaistuksen väliaikaisesti pois käytöstä ennen tuomion täytäntöönpanoa. Atkins oli vangittuna Kaliforniassa 1. lokakuuta 1969 alkaen, ja hänen pyyntönsä päästä ehdonalaiseen hylättiin 17 kertaa.
Atkinsilla todettiin vuonna 2008 aivokasvain. Hänen viimeinen kuulemistilaisuutensa ehdonalaiseen pääsyn yrittämiseksi oli 2. syyskuuta 2009. Atkinsin anomus ehdonalaiseen hylättiin keskiviikkona 2. syyskuuta 2009. Hän kuoli 24. syyskuuta 2009.
Harri Rantanen (näyttelijä)

Harri Orjo Olavi Rantanen (3. syyskuuta 1946 Helsinki – 12. joulukuuta 2020 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Rantanen oli Tampereen Työväen Teatterin pitkäaikainen näyttelijä. Hän näytteli myös muun muassa televisiosarjoissa "Tankki täyteen" (1978), "Luonnonmukainen rakastaja" (1992) ja "Metsolat" (1993–1995) sekä elokuvissa "Kujanjuoksu" (1971) ja "Petos" (1988).
Vesakkomyrkky

Vesakkomyrkky eli vesakontorjunta-aine on myrkky, jota ruiskutetaan nuorten lehtipuiden ja pensaiden tappamiseksi. Ruiskutetut kasvit pudottavat lehtensä ja kuolevat. 
Vesakkomyrkytyksillä pyritään lisäämään havumetsän kasvua lehtipuiden kustannuksella, tai pitämään maisemia avarina esimerkiksi rauta- ja moottoriteiden varsilla, missä vesakoituminen voi lisätä hirvikolareiden määrää.
Esimerkki vesakontorjunta-aineesta on glyfosaatti.
Waqf

Waqf (), wakf, waaf tai awqaf on uskonnollinen säätiö islamilaisessa maailmassa. Waqfia perustettaessa sen varat määrättiin johonkin hyväntekeväisyyskäyttöön. Waqf muistuttaa englantilaista trust-järjestelyä, ja jotkut pitävät sitä ristiretkien aikana islamilaisesta maailmasta tuotuna kopiona.
Waqfin rakenne.
Waqf on trustin tavoin toisen henkilön eduksi hallittu varallisuuskokonaisuus. Sillä on 
Waqfin julkisena tarkoituksena oli esimerkiksi moskeijan, sairaalan, vesikaivon tai uskonoppineita kouluttavan "madrasan" ylläpito.
Waqfin taustaa.
Säätiöiden suosio johtui siitä, että abbasidihallitsijat alkoivat takavarikoida upporikkaiksi paisuneiden perheiden omaisuutta. Kun omaisuus säätiöitiin, se oli turvassa takavarikolta, eikä sitä saanut edes verottaa. Säätiöt olivat siten yhtiöitettyä ja tallennettua yksityisomaisuutta. Ratkaisu heikensi valtakunnan veropohjaa. 
Säätiö teki mahdolliseksi sen, että lahjoittaja pystyi hallitsemaan omaisuuttaan kuolemaansa asti ja siirtämään sen kontrollin jälkeläisilleen. Säätiö myös suojasi omaisuutta hajoamiselta perinnönjaossa. Säätiön varoja voitiin näin käyttää tulojen siirtämiseen omille perillisille, ja sen avulla voitiin suojata myös tyttärien toimeentulo. 1700-luvun Aleppossa naiset olivat lahjoittajina 30-40 prosentissa säätiöitä. Islamilaisen tietolähteen mukaan ylhäisönainen Fatima al-Fihri perusti 859 Al-Karaouinen moskeijan isältä perimillään rahoilla. Kyse oli mahdollisesti omaisuuden säätiöimisestä. 
Islamin laki waqfeista otettiin käyttöön 900-luvulla. Lain ansiosta sairaaloiden määrä moninkertaistui nopeasti ja 1000-luvulla jokaisessa islamilaisessa kaupungissa oli jo useita sairaaloita. Waqfit kustansivat sairaaloiden kulut kattaen lähes kaiken ylläpidon palkoista ja tarvikkeista kunnossapitoon. Säätiöt rahoittivat myös lääkäreiden koulutuksesta vastaavia kouluja.
Izmajil

Izmajil (, ven. ja , , ; suom. myös Ismail ja Izmail) on historiallinen kaupunki Tonavan varrella Odessan alueella Lounais-Ukrainassa. Kaupunki sijaitsee 245 kilometriä aluekeskus Odessasta lounaaseen. Mustallemerelle on 80 kilometriä. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin asukasluvuksi 70 731 (2021; 73 007 vuonna 2013). Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Izmajilin väkiluku oli 85 098 as., joista 43 % oli etnisesti venäläisiä, 38 % ukrainalaisia, 10 % bulgarialaisia ja 4 % moldovalaisia. Se on myös Izmajilin piirin (51 997 as., 2013) hallinnollinen keskus; sittemmin kesällä 2020 piiriä laajennettiin Ukrainan aluehallintouudistuksen yhteydessä liittämällä siihen myös Izmajilin kaupunki ja naapuripiirejä.
Izmajil on Ukrainan suurin satama Tonavalla (Izmajilin satama). Kaupungissa on myös rautatieasema ja lentoasema. Se on myös elintarviketeollisuuden keskus ja alueellinen turistikohde. Kaupunkiin johtaa valtatie M15 ja siellä on lentoasema. Ukrainan laivastolla ja Ukrainan merivartiostolla on siellä tukikohta.
Historiaa.
Vuonna 1979 kaupungin lähistöltä Matroskan kylästä löytyi ihmisasutuksen jälkiä ajalta 5000 eaa. 
Kaupungin perustivat genovalaiset kauppiaat 1100-luvulla ja se sai nimensä myöhemmiltä omistajiltaan osmaneilta. Kaupunki toimi usein tapahtumapaikkana Venäjän ja Turkin välisissä sodissa. Venäjä valtasi kaupungin 1809 ja se liitettiin Venäjään laillisesti Bukarestin rauhassa 1812. Myöhemmin 1800-luvulla se liitettiin Moldovan ruhtinaskuntaan Venäjän hävittyä Krimin sodan, mutta Venäjä valtasi sen takaisin 1878. Venäjän vallankumouksen aikana Romania miehitti alueen ja liitti sen maahansa 1918. Toisen maailmansodan jälkeen se liitettiin tällä kertaa Neuvostoliittoon osaksi Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa. Vuodesta 1991 Izmajil on ollut osa Ukrainaa.
Viimeinen silta yli Reinin

Viimeinen silta yli Reinin on John Guillerminin ohjaama tosipohjainen sotaelokuva vuodelta 1969. Yhdysvaltalainen elokuva kertoo amerikkalaisyksiköstä, joka yrittää vallata viimeisen ehjän sillan Reinin yli Saksaan toisen maailmansodan loppuvaiheissa.
Kuvaukset.
Elokuva kuvattiin Tšekkoslovakiassa Vltavajoen varrella sijaitsevassa Davlessa, jossa oli elokuvaan sopiva siltarakennelma. Kuvausten aikana Varsovan liiton joukot tunkeutuivat maahan ja kuvausryhmä joutui poistumaan takseilla maasta pois. Robert Vaughn toimi kertojana BBC:n radiokuunnelmassa "Solo behind the Iron Curtain", joka kertoo elokuvan kuvauksista 1968.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo elokuvaa tutuilla näyttelijöillä miehitetyksi perinteiseksi sotakuvaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" suosittelee elokuvaa vain sotafilmiharrastajille ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Richard Murdoch

Richard Bernard Murdoch (6. huhtikuuta 1907 Keston, Kent – 9. lokakuuta 1990) oli brittiläinen näyttelijä.
BBC:n radiokomediassa "The Men from the Ministry" Murdoch esitti Richard Lambia koko sarjan ajan 1962–1977. Muita radiorooleja hänellä oli muun muassa sarjoissa "Much Binding-in-the-Marsh" ja "Band Wagon". Murdoch esiintyi myös useissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja teatterirooleissa. Hän toimi myös kertojana "Muumien maailma" -animaatiosarjan brittiläisessä versiossa.
CanJet

CanJet oli kanadalainen halpalentoyhtiö. Yhtiö lensi ainoastaan tilauslentoja Kanadaan, Yhdysvaltoihin ja Länsi-Intiaan. Yhtiön kotipaikka oli Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema, Enfieldin kaupungissa, Nova Scotian provinssissa. CanJetin omisti "I.M.P. Group International Inc". Sen palveluksessa oli vuoden 2007 maaliskuussa 572 työntekijää. 10. syyskuuta 2006 saakka yhtiö lensi säännöllisesti 15 reittikohteeseen Kanadassa, jonka jälkeen yhtiö lensi ainoastaan tilauslentoja. CanJetin laivasto koostui viidestä Boeing 737-800 -lentokoneesta.
Yhtiö lopetti lentonsa 1. syyskuuta 2015. Sillä oli tuolloin laivastossaan enää yksi lentokone.
Javier Culson

Javier Culson Pérez (s. 25. heinäkuuta 1984) on puertoricolainen 400 metrin aitajuoksija.
Culson saavutti Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa 2006 kultaa 400 metrin aitajuoksussa ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Kesäuniversiadeissa 2007 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kolmanneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän selviytyi välieriin. 
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui toiseksi maansa ennätyksellä 48,09 s. Hän voitti samana vuonna Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden ajalla 48,51.
Hän paransi maansa ennätystä lukemiin 47,72 Poncessa 8. toukokuuta 2010. Maanosien cupissa 2010 hän sijoittui toiseksi. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa ajalla 48,44. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai pronssia ajalla 48,10. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli kuudes ja maanosien cupissa 2014 kolmas.
Culson saavutti Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 hopeaa ajalla 48,67. Hän karsiutui välierissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hänet hylättiin loppukilpailussa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui alkuerissä.
Culson on 198 senttimetriä pitkä.
Skyservice

Skyservice oli kanadalainen lentoyhtiö. Se lensi ainoastaan tilauslentoja Kanadaan, Yhdysvaltoihin, Länsi-Intiaan, Israeliin ja Eurooppaan. Yhtiön kotipaikka oli Etobicoken kaupungissa, Ontarion provinssissa. Yhtiön palveluksessa oli yli 1 200 työntekijää, ja sen laivasto koostui muun muassa A320- ja Boeing 757 -lentokoneista.
Skyservice joutui selvitystilaan 31. maaliskuuta 2010 ja lopetti toimintansa.
Prjažka

Prjažka (; vuoteen 1753 saakka "Tšuhonskaja retška", Чухо́нская ре́чка) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä.
Prjažka saa alkunsa Moikasta 400 metriä ennen sen suuta ja laskee Salnobujanski-kanavan kautta Suureen Nevaan. Joen pituus on 1,32 kilometriä. Leveys vaihtelee 20–30:n ja syvyys 1–2,8 metrin välillä. Entinen nimi viittaa inkerinsuomalaisiin ja nykyinen joen varrella sijainneisiin kehräämöihin. Joen ylittää kolme siltaa. 1700-luvun lopusta lähtien sen rannoille rakennettiin tehdasrakennuksia ja asuintaloja. Suhanovin talo (numero 50) on myöhäisen klassismin muistomerkki. Schröderin talo Volodja Jermakin kadun kulmassa (numero 34b) edustaa koristeellista jugendia. Prjažkan rantakadun ja Dekabristien kadun kulmatalossa asui vuosina 1912–1921 runoilija Aleksandr Blok. Vuodesta 1980 lähtien siellä toimii hänelle omistettu kotimuseo.
Krjukovin kanava

Krjukovin kanava () on Fontankan ja Moikan yhdistävä kanava Pietarissa Venäjällä. Sen pituus on 1015 metriä.
Kanava alittaa Sadovaja-kadun, Rimski-Korsakovin prospektin ja Dekabristien kadun, ohittaa Gribojedovin kanavan, Moikan ja yhtyy Työn aukiolla Amiraliteetin kanavaan. Nevan ja Moikan välinen osuus kaivettiin vuosina 1719–1720. Kanava sai nimensä sen rakentajan Semjon Krjukovin mukaan. Vuosina 1782–1787 sitä jatkettiin Fontankaan saakka. Vuosina 1801–1807 rakennettiin graniittiset rantakadut. Vuonna 1847 Nevan ja Amiraliteetin kanavan välinen osuus korvattiin putkijohdolla. Kanavan ylittää kuusi siltaa. Sen varrella sijaitsee Pyhän Nikolaoksen merikatedraali, Mariinski-teatteri ja Uuden Hollannin varastoalue. Nykyään kanavan vastarannalle rakennetaan Mariinski-teatterin uutta näyttämöä.
Teofilo Folengo

Teofilo Folengo (alkuaan Girolamo Folengo, 8. marraskuuta 1491 Mantova, Italia – 9. joulukuuta 1544 lähellä Bassano Campesea Venetsian tasavallassa) oli italialainen runoilija, joka kirjoitti salanimellä Merlinus Cocajus eli Merlino Coccaio. Hänen tärkein teoksensa on runosatiiri "Baldus," jonka hän kirjoitti benediktiinimunkkina ollessaan. Teos on eepossarja, joka 1517 julkaistiin 17-osaisena ja 1521 25-osaisena. Sarja kertoo talonpoikaisen sankarin , Balduksen, seikkailuista. Baldus on keskiaikaisen sankarin Rolandin Rinaldo-serkun jälkeläinen. Teoksessaan hän ivasi Kaarle Suurta, astrologiaa, magiaa ja ritarirunoutta käyttäen heksametreissaan latinan ja italian sekoitusta, jota kutsutaan makaronilatinaksi. Folengon makaronilyriikka sai joukon jäljittelijöitä, mutta he eivät yltäneet kuuluisuuteen esikuvansa lailla.
Folengon muutkin teokset edustavat makaronilyriikkaa. "Moschea" ivasi romanttisia runoja, "Zanitonella" (1521) paimenrunoutta ja "Orlandino" (1526) munkkeja, pappeja ja talonpoikia. "Chaos del Triperuno" (1526) kertoo runoilijasta itsestään ja hänen uskonnollisesta kääntymyksestään.
Folengo ryhtyi melko nuorena miehenä munkiksi ja otti samalla käyttöönsä nimen Teofilo Folengo, jolla hänet parhaiten tunnetaan. Noin vuonna 1525 hän erosi munkkikunnasta ja jätti luostarielämän. Vuoden 1530 jälkeen hän eli erakkona lähellä Sorrentoa, mutta liittyi 1534 benediktiiniveljeskuntaan, jossa pysyi kuolemaansa asti.
The Dream Team (piraattiryhmä)

The Dream Team (TDT) oli PC-pelien parissa toiminut kräkkeriryhmä. 1990-luvun alkupuolella se oli pari vuotta yksi aktiivisimmista PC-pelien kopiosuojauksia murtaneista piraattiryhmistä.
TDT:n historia alkoi ilmeisesti Kaos-nimisestä demoryhmästä Ruotsissa vuonna 1988. Seuraavana vuonna nimensä The Dream Teamiksi muuttanut ryhmä ryhtyi murtamaan kopiosuojauksia noin vuonna 1990 yhdysvaltalaisen The Humble Guysin inspiroimana. 1990-luvun alussa se oli hetken aikaa liitossa muun muassa Tristar &amp; Red Sector Incorporatedin ja Amiga-ryhmä Skid Row'n kanssa. Lähinnä eurooppalaisista ja yhdysvaltalaisista jäsenistä koostunut TDT oli todennäköisesti aktiivisimmillaan vuosina 1992–1993. Tämän jälkeen sen toiminta alkoi hiipua, kun ryhmän johtohahmo, "Hard Core", halusi lopettaa ja keskittyä elämäänsä. Hard Coren jätettyä TDT:n vuonna 1994 muutamat sen jäsenet yrittivät pitää toimintaa yllä, mutta parin vuoden sisällä TDT käytännössä katosi.
Andienpiikkipyrstö

Andienpiikkipyrstö ("Leptasthenura andicola") on Etelä-Amerikassa Andeilla elävä orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan andienpiikkipyrstö on 16–17 cm. Lajin vatsa ja selkä ovat voimakkaasti ruskean ja valkoisen raidalliset. Raidoitus eroaa hieman alalajeittain. Päälaki on harmaanruskea ja päässä on leveä valkoinen silmäkulmajuova. Siivet ovat väriltään ruskeat. Kurkku on valkoinen. Pyrstön keskihöyhenet ovat muita höyheniä pidemmät ja teräväkärkiset. Linnun pyrstön uloimmat höyhenet ovat valkoreunaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Andienpiikkipyrstön levinneisyysalue Andeilla on kaksiosainen. Pohjoinen esiintymisalue ulottuu Venezuelan eteläosasta Kolumbian kautta Ecuadoriin. Eteläinen levinneisyysalue ulottuu Boliviasta Pohjois-Peruun. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ruohomaat, metsien reunat ja pensaikot. Andienpiikkipyrstön elinalueet sijaitsevat yleensä 3 000–4 500 metrin korkeudella meren pinnasta.
Elintavat ja ravinto.
Andienpiikkipyrstöt elävät yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Laji viettää paljon aikaa liikkuen pensaiden lehtien joukossa. Linnun pesimäkausi kestää syyskuusta helmikuulle. Pesä sijaitsee ruohikossa tai talojen räystäiden alla. Naaras munii kaksi valkoista munaa.
Andienpiikkipyrstön ravinto koostuu hyönteisistä.
Gribojedovin kanava

Gribojedovin kanava (; vuoteen 1923 saakka "Katariinan kanava", ven. Екатери́нинский кана́л, "Jekaterininski kanal") on Nevan suiston kanava Pietarissa Venäjällä. Sen pituus on 5 kilometriä ja leveys 32 metriä.
Kanava on kaivettu entisen "Krivuša"-joen uomaan, jonka alkupää yhdistettiin vuonna 1739 Moikaan. Se alittaa Nevan valtakadun, Gorohovaja-kadun ja Voznesenski-prospektin, ohittaa Krjukovin kanavan ja laskee Fontankaan entisen Kaljulan kylän luona. Vuosina 1764–1790 kanavaa syvennettiin ja sen molemmin puolin rakennettiin graniittiset rantakadut. Alkupään rannat puettiin graniittiin vuosina 1954–1956. Gribojedovin kanavan ylittää 21 siltaa, joista monet ovat rakennustaiteen muistomerkkejä. Sen varrella sijaitsevat Venäläisen museon Benois-siipi, Singerin talo, Kazanin katedraali, Pietarin talous- ja finanssiyliopisto ja Pyhän Nikolaoksen merikatedraali. Kanavan rannalla ovat asuneet Aleksandr Gribojedov, josta se on saanut nimensä, Nikolai Gogol, Nikolai Tšernyševski, Fjodor Dostojevski ja Ilja Repin. Keisari Aleksanteri II haavoittui kuolettavasti rantakadulla tehdyssä pommiattentaatissa. Vuosina 1883–1907 murhapaikalle rakennettiin Kristuksen ylösnousemuksen katedraali.
Groix’n taistelu

Groix’n taistelu oli Ranskan vallankumoussotiin liittyvä meritaistelu Ranskan länsirannikolla 23. kesäkuuta 1795 Louis Thomas Villaret de Joyeusen johtaman Ranskan laivaston ja Alexander Hoodin johtaman Britannian kuninkaallisen laivaston välillä.
Alexander Hoodin laivasto-osastoon kuului neljätoista linjalaivaa, joista lippulaivana toimi 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva "HMS Royal George". Vara-amiraali Villaretin komennossa oli kaksitoista linjalaivaa. Taistelu kesti ainoastaan kaksi tuntia 40 minuuttia, jona aikana kolme ranskalaisalusta vallattiin. Taistelu keskeytyi, kun taistelevat osastot ajautuivat liian lähelle rannikkoa.
Lopputulos.
Ranskalaiset menettivät kolme linjalaivaa, jotka britit valtasivat.
Moika

Moika (, aikaisempi nimitys "Mja", Мья) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Sen pituus on 4,67 kilometriä, suurin leveys 40 metriä ja suurin syvyys 3,2 metriä.
1700-luvun alkuun saakka Moika sai alkunsa nykyisen Mars-kentän tienoilla sijainneesta suosta. Vuonna 1711 se yhdistettiin Fontankaan. Joki virtaa Amiraliteetin saaren eteläpuolitse ja laskee Suureen Nevaan lähellä sen suuta. Joutsen- ja Talvi-kanavat yhdistävät Moikan Nevaan ja Krjukovin kanava Gribojedovin kanavaan sekä Fontankaan. Vuosina 1798–1811 rakennettiin graniittiset rantakadut, joita vuonna 1975 jatkettiin Prjažka-joelle saakka. Moikan ylittää 14 siltaa, joista monet ovat rakennustaiteen muistomerkkejä. Joen varrella sijaitsevat mm. Mikaelinlinna, Pyöreä tori, keisarillinen Tallivirasto, Stroganovin palatsi, Razumovskin palatsi, Jusupovin palatsi ja Uuden Hollannin varastoalue. Moikan rantakadulla talossa numero 12 asui ja kuoli runoilija Aleksandr Puškin. Vuodesta 1925 lähtien siellä toimii hänelle omistettu kotimuseo.
AppleScript

AppleScript on Applen kehittämä komentosarjakieli, joka on Mac OS -käyttöjärjestelmässä mukana. Appleskriptillä voi hallita ohjelmia, tietokantoja, verkkoja, verkkopalveluita ja käyttöjärjestelmää itseään. Sen lähtökohtana on nopeuttaa ja yksinkertaistaa käyttäjän toistuvia toimintoja.
Aleksei Zagornyi

Aleksei Zagornyi (, s. 31. toukokuuta 1978 Jaroslavl, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen moukarinheittäjä.
Zagornyi karsiutui loppukilpailusta Sydneyn olympialaisissa 2000. Münchenin EM-kilpailuissa 2002 hän oli yhdestoista, mutta putosi loppukilpailusta sekä Pariisin 2003 että Osakan 2007 MM-kilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sai pronssia tuloksella 78,09. hän sijoittui samana vuonna neljänneksi. Zagornyi voitti hopeaa Helsingin EM-kilpailuissa 2012 tuloksella 77,40, mutta karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa. 
Zagornyi heitti ennätyksensä 83,43 Adlerissa 10. helmikuuta 2002.
24P/Schaumasse

 
24P/Schaumasse on periodinen komeetta, jonka löysi Alexandre Schaumasse 1. joulukuuta 1911 Ranskan Nizzassa. 22. maaliskuuta 2010 se ohitti Ceresin vain 0,025 AU:n etäisyydeltä, ja 29. tammikuuta 2059 se ohittaa Maan 0,27 AU:n etäisyydeltä. Sen kiertoaika on 8,25 vuotta.
Vaihdantakollisio

Vaihdantakollisio on oikeudellinen ristiriita, joka syntyy käytettäessä omistajan kompetenssia varallisuusoikeuksien vaihdannassa. Omistajan kompetenssi tarkoittaa esineoikeudessa omistajan oikeudellista valtaa siirtää varallisuutta omistuspiiristä toiseen. Esineoikeudessa käytetään usein kollision käsitettä ilman lisämäärettä vaihdanta, vaikka lisämääre rajaakin käsitteen ulkopuolelle kompetenssin käytön esimerkiksi viranomaisratkaisun antamiseen. Vaihdantakollisio-käsitettä ei käytetä lainsäädännössä, vaan se liittyy oikeustieteeseen. Vaihdantakollisiossa voittaneen osapuolen sanotaan saaneen dynaamista suojaa.
Vaihdantakollisiossa on tavallisesti ongelmana se miten oikeusperuste sitoo osapuolia sivullissuhteissa. Vaihdantakollisio voi johtua omistajan oikeusperusteen virheestä, kuten esimerkiksi siitä, että myyjän saanto on pätemätön. Tällöin ostajan saantoa rasittaa kompetenssitehottomuus. Myyjän määräämistoimet saattavat olla myös keskenään ristiriidassa, kuten esimerkiksi myytäessä sama esine kahdelle ostajalle. Kompetenssitehottomuus rasittaa tällöin jälkimmäisen ostajan saantoa. Tällaisia kompetenssivirheistä johtuvia vaihdantakollisioita nimitetään myös "oikeudellisiksi kollisioiksi."
Vaihdantakollisio syntyy myös silloin, kun varallisuusoikeudellisen määräämistoimen kohteen arvo tai kompetenssin käyttäjän varallisuus ei riitä kaikkien vaateiden täyttämiseen. Tällaista kollisiota nimitetään myös "taloudelliseksi kollisioksi." Sellainen syntyy esimerkiksi silloin, kun pakkohuutokaupassa tarjottu hinta on niin alhainen, ettei kaikkia oikeuksia voida toteuttaa.
Wide Open Spaces

Wide Open Spaces on yhdysvaltalaisen Dixie Chicks -yhtyeen albumi vuodelta 1998. Albumi on yhtyeen ensimmäinen albumi, jolla on mukana laulaja Natalie Maines. 
Wide Open Spaces on Dixie Chicksin läpimurtoalbumi, ja on edelleen yhtyeen parhaiten myynyt levy. Albumia on myyty Yhdysvalloissa 12 miljoonaa kappaletta. Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle 4. Albumilta julkaistiin useita menestyneitä singlejä, mm. "There's Your Trouble" ja "Wide Open Spaces".
Albumi sai parhaan countryalbumin Grammy-palkinnon vuonna 1999. Lisäksi kappale "There's Your Trouble" voitti myös Grammyn.
Fly (Dixie Chicksin albumi)

Fly on yhdysvaltalaisen Dixie Chicks -yhtyeen albumi vuodelta 1999. Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistan kärkeen. RIAA on myöntänyt sille kymmenkertaisen platinalevyn Yhdysvalloissa.
Fly sai parhaan countryalbumin Grammy-palkinnon vuonna 2000. Lisäksi kappale "Ready to Run" voitti myös Grammyn.
Tractatus Coislinianus

Tractatus Coislinianus on keskiaikainen käsikirjoitus, joka hahmottelee komedian teorian Aristoteleen "Runousopin" perinteen mukaisesti. Tutkijat ovat olleet erimielisiä sen suhteesta Aristoteleen teokseen itseensä.
Historia.
Aristoteleen "Runousopin" toinen, komediaa käsitellyt kirja itsessään on kadonnut. "Tractatus coislinianus" on 900-luvulta peräisin oleva käsikirjoitus, joka löydettiin 
Suuren Lavran (Megisti Lavra) luostarista Athos-vuorelta. Athanasios Rhetor lähetti sen Pierre Séguierille vuonna 1643. Klassisen kirjallisuuden tutkija J. A. Cramer, joka tutki Henri Charles du Cambout de Coislinin kokoelmaa lähes kaksisataa vuotta myöhemmin, vaikuttui käsikirjoituksen sisällöstä, ja uskoi sen olevan Aristoteleen komedian teorian kommentaari. Hän julkaisi tekstin vuonna 1839.
Cramerin näkemys torjuttiin pian, mutta se on saanut uutta kannatusta myöhemmin. Richard Janko on esittänyt, että käsikirjoitus sisältää "Runousopin" kadonneen toisen kirjan luonnoksen tai siihen liittyvät muistiinpanot. Heinz-Günther Nesselrath sen sijaan on katsonut, että kyseessä on peripateettisen koulukunnan myöhemmin tuottama teos.
Käsikirjoitus on nykyään sijoitettu Ranskan kansalliskirjastoon nimikkeellä ”Coislinianus 120”.
Teoria komediasta.
"Tractatuksen" mukaan komedia herättää näytelmän katsojissa naurun ja nautinnon, ja puhdistaa heistä näin kyseiset tunteet ("katharsis"). Komedian teoria rinnastuu näin aiemmin "Runousopissa" esitettyyn tragedian teoriaan, jonka mukaan tragedian esittämän kärsimyksen herättämä pelko ja sääli puhdistavat samoin katsojan mielen. Teksti kuvaa myös niitä keinoja, joilla "katharsis" komediassa saadaan aikaan.
Home (Dixie Chicksin albumi)

Home on yhdysvaltalaisen Dixie Chicks -yhtyeen albumi vuodelta 2002. Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle 1. Albumia on myyty Yhdysvalloissa 6 miljoonaa kappaletta. 
Albumi sai neljä Grammy-palkintoa, mm. parhaan countryalbumin palkinnon vuonna 2003. Albumilta löytyvä kappale "Top of the World" palkittiin Grammy-palkinnolla kaksi vuotta myöhemmin vuonna 2005. 
Home poikkeaa Dixie Chicksin aikaisemmista albumeista akustisen bluegrass-tyylinsä ansiosta. Osa albumin kappaleista on covereita toisten artistien aiemmin levyttämistä kappaleista.
Kappaleet.
Bonusraidat
Michal Jedlička

Michal Jedlička (s. 19. syyskuuta 1973) on tšekkiläinen suunnistuksen MM-mitalisti. Hän edustaa kansainvälisellä seuratasolla suomalaista Tampereen Pyrintöä sekä kotimaassaan Dukla Libereciä.
Jedlička oli uransa huipulla vuosituhannen vaihteessa, jolloin hän suunnisti pronssia voittaneessa Tšekin joukkueessa yhdessä Michal Horáčekin, Radek Novotnýn ja Rudolf Ropekin kanssa Tampereen MM-kisoissa vuonna 2001.
Hänen uransa paras henkilökohtainen sijoituksensa MM-kisoista on vuoden 2003 Sveitsin MM-kisoissa, jolloin hän oli yhdeksäs.
Michal Horáček

Michal Horáček (s. 4. heinäkuuta 1977) on tšekkiläinen suunnistuksen MM-mitalisti. Hän edustaa seuratasolla ruotsalaista Södertälje Nykvarn Orienteringia.
Horáček voitti viestipronssia MM-kisoissa Tampereella 2001 yhdessä Michal Jedličkan, Radek Novotnýn ja Rudolf Ropekin kanssa. Hänellä on myös kulta- ja hopeamitalit nuorten MM-viesteistä vuosilta 1996–1997. 
Henkilökohtaisissa kilpailuissa Horáček on sijoittunut MM-kisoissa parhaimmillaan 14:nneksi keskimatkalla vuonna 1999 Skotlannissa.
Taking the Long Way

Taking the Long Way on Dixie Chicksin seitsemän studioalbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2006. Albumi nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Ruotsissa. Suomessa albumi nousi sijalle 12. Albumia on myyty Yhdysvalloissa 2 miljoonaa kappaletta.
Albumi voitti viisi Grammy-palkintoa vuonna 2007, mm. vuoden albumin palkinnon.
Noora Matikainen

Noora Matikainen (s. 1. syyskuuta 1980) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti kaudella 2013 Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia.
Suomen korkeimmalla sarjatasolla Matikainen on edustanut FC Honkaa, Tampereen Ilvestä, FC Unitedia, FC Espoota, Helsingin Jalkapalloklubia ja Puistolan Urheilijoita. Kaudella 2010 Matikainen pelasi Norjan Toppserienissä Amazon Grimstadin joukkueessa.
Hän on saavuttanut kaksi Suomen-mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia sekä kolme Suomen cupin mestaruutta.
Kaksoissisar Ulla Matikainen pelaa myös jalkapalloa. 
Kokemus.
Matikainen on vuosina 2000–2012 pelannut noin 290 sarjaottelua Suomessa, 15 sarjaottelua Norjassa ja yhdeksän UEFA-cupin ottelua. Virallisten kansainvälisten otteluiden lisäksi Matikainen on myös pelannut useita harjoitusotteluita ruotsalaisten seurojen edustusjoukkueita vastaan.
Matikainen on kuulunut Suomen maajoukkueryhmään, mutta ei ole pelannut yhtään maaottelua. Hän oli joukkueen kolmosmaalivahti vuoden 2005 EM-kilpailuissa.
Saavutukset.
Lisäksi Naisten Liigan 2. sija vuosina 2005 ja 2006 ja 3. sija vuosina 2001, 2007 ja 2011