tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aventaminen

Aventaminen on lastuavan työstön menetelmä, jossa monileikkuinen työkalu, avennin, vedetään tai työnnetään reiän läpi tai työkappaleen ulkopintaa pitkin. Työkalun muoto jää työkappaleeseen. Riippuen poistettavasta ainemäärästä ja lastuttavan muodon monimutkaisuudesta, voidaan joutua käyttämään useampia aventimia. Avennettaessa useat pääsärmät lastuavat samanaikaisesti. Siksi lastuamisvoimat ovat suuret. Avennustyökaluja on erilaisia koon, hinnan, haluttujen toleranssien mukaan. Aventamisen tulos on hyvä sekä pinnan laadun kannalta että mittatarkkuuden suhteen. Vaikka työkalut ovat kalliita, avennus on yleensä kannattavampaa muihin menetelmiin verrattuna korkealaatuisia tuotteita valmistettaessa.
Kameramies

Kameramies () on televisio- ja elokuvauksessa käytettävä ammattinimike. Toisinaan käytetään myös nimitystä kameraoperaattori. Kameramiehet voivat olla miehiä tai naisia. 
Kameramies television monikameratuotanossa.
Monikameratuotannossa kameramiehet toteuttavat ohjaajan ja kuvaajan suunnitelmia. Usein kuvat on suunniteltu tarkasti etukäteen ohjaajan ja kuvaajan suunnittelupalavereissa. Niin on syntynyt kuvakäsikirjoitus (tai ohjaajan käsikirjoitus tai kuvausvalmis käsikirjoitus). Sen perusteella kuvaussihteeri on tehnyt kameramiehille kameralistat, joitten mukaan kameramiehet työskentelevät. Kameramiehelle jää kuitenkin paljon tilaa oman luovuuden käyttöön. Kuvaustilanteessa kuvaaja on kameramiesten työnjohtaja.
Improvisoiduissa toteutuksissa eli ohjelmissa, joissa tarkkaa kuvasuunnitelmaa ei ole voitu tehdä, kameramiehet toisaalta tarjoavat kuvia ohjaajalle, toisaalta ohjaaja pyytää kameramiehiltä tietynlaisia kuvia .
Kameramiehen työvälineenä on videokamera, joka on videokaapelilla tai linkillä yhdistetty kuvatarkkaamoon ja tv-ohjaamoon. Erikoistapauksissa kameramies voi käyttää kauko-ohjattavaa kameraa. Silloin kameramies operoi kameraa kauko-ohjauslaitteilla etäällä kuvauspaikasta usein kuvatarkkaamossa tai ohjaamossa.
Ohjaajan, kuvaussihteerin, kuvaajan ja kameramiesten välillä on komentoyhteys. Ohjaajalla, kuvaussihterillä ja kuvaajalla on mikrofoni ja kameramiehillä kuulokkeet. Ohjaaja ja kuvaussihteeri antavat ohjeita erityisellä komentokielellä, eräänlaisella koodikielellä.
Kameramies television yksikameratuotannossa ja elokuvatuotannossa.
Yksikameratuotannossa ja elokuvauksissa kameramies on kuvaajan assistentti. Hän auttaa kuvauskaluston siirroissa sekä valojen ja kameran rakentamisessa. Kuvaaja suorittaa varsinaisen kuvauksen. Joskus kameramies voi myös tehdä yksinkertaisimpia kuvaustehtäviä.
Kirstin talo

Kirstin talo on Vanhassa Raumassa sijaitseva historiallinen asuinrakennus ja nähtävyys. Kirstin taloa hallinnoi Rauman museo. 
Kirstin talo edustaa tyypillistä Vanhan Rauman parituparakentamista. Se on rakennettu todennäköisesti 1730- tai 1740-luvuilla, sillä kaupungin asemakartassa vuodelta 1756 mainitaan Kirsti asutuksi, kun se vielä 1720-luvun lopun asutuskartassa esiintyi autiotonttina. Kirstissä on viimeisimpänä asunut merimiesperhe, joten nykyinen sisustus on myös merihenkinen kuivattuine meritähtineen ja merimieskirstuineen. Kirstille oli valmiina myös muokkaussuunnitelma vuodelta 1901, mutta se jäi toteuttamatta.
Kirsti on avoinna yleisölle toukokuun puolivälistä elokuun loppuun.
Brenda Chapman

Brenda Chapman (1. marraskuuta 1962, Beason, Illinois) on yhdysvaltalainen animaattori ja käsikirjoittaja. Hän oli ensimmäinen yhdysvaltalainen naispuolinen animaatio-ohjaaja. Hänen ensimmäinen ohjauksensa oli "Egyptin prinssi" (1998), josta hän sai Annie-ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta. Sitä ennen vuonna 1994 hän sai Annien "Leijonakuningas"-elokuvan käsikirjoituksesta. Chapman voitti vuonna 2013 Oscar -palkinnon parhaasta ohjauksesta elokuvalla "Urhea" (yhdessä Mark Andrewsin kanssa).
Chapmanin puoliso on ohjaaja Kevin Lima.
Tv-ohjaamo

Tv-ohjaamo ( tai ) on television monikameratuotannossa tila, missä ohjaaja työskentelee kameraharjoituksen, nauhoituksen tai suoran lähetyksen aikana. Ohjaamo sijaitsee joko tv-studiossa tai ulkotuotantoautossa. Erikoistapauksissa tv-ohjaamo voidaan rakentaa muuallekin, kuten stadioneille tai jäähalleihin.
Tv-ohjaamossa sijaitsee ohjaamon pöytä, minkä ääressä istuvat ohjaaja, kuvaussihteeri (uusi yleistynyt nimike: tuotantokoordinaattori ) ja mikseri, usein myös tuottaja. Heidän edessään on monitoripaneeli, missä näkyvät kaikkien ohjelmassa käytettävien kuvalähteitten kuvat kuten kameroitten tai videoinserttien. Paneelissa sijaitsevat myös uloslähtevä kuva ja esikatselumonitori. Monitorilla tarkoitetaan tässä tv-ruutua. Ohjaajalla ja kuvaussihteerillä on mikrofonit, joitten avulla he ovat komentoyhteydessä kameramiehiin, studio-ohjaajaan ja muihin tv-studion tarkkaamotiloihin kuten kuva- ja äänitarkkaamoon. Kuvaussihteeri varoittaa tulevista kuvista, äänistä ja muista ohjelman tapahtumista. Tv-ohjaaja ohjaa kameramiesten työskentelyä, valitsee ohjelmassa käytettävät kuvat, komentaa, ja mikseri leikkaa kuvat ohjelmaan.
Joissakin tv-studioissa kaikki tarkkaamot sijaitsevat samassa tilassa. Ohjaamossa ovat siis myös kuva- ja valaistustarkkaamo sekä äänitarkaamo ja kuvanauhoituskoneet tai muut tallennusvälineet .
Graafinen tekniikka

Graafinen tekniikka on tekniikan ala, joka käsittää asiantuntemuksen materiaaleista ja järjestelmistä painoviestinnässä sekä uusimmista digitaalisista painamistekniikoista ja esimerkiksi digitaalisen ja painetun viestinnän yhdistymisestä perinteisten painomenetelmien tuntemusta unohtamatta.
Monikanavajulkaisemisen menetelmät ja painoviestinnän digitaaliset työnkulut ovat graafisen tekniikan keskeinen sisältö.
Graafisen tekniikan insinööriopinnoissa painotuotteiden ulkoasun suunnittelun perusteet ovat myös osa opintoja. Opiskelija voi suuntautua joko digitaaliseen julkaisuun tai esimerkiksi pakkaustekniikkaan.
Carlo Lievore

Carlo Lievore (10. marraskuuta 1937 Carrè, Vicenza, Italia – 9. lokakuuta 2002 Torino, Italia) oli italialainen yleisurheilija. Hän piti 1960-luvulla keihäänheiton maailmanennätystä hallussaan kolmen vuoden ajan.
Lievore sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 keihäänheitossa 11:nneksi tuloksella 68,88 m, Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kuudenneksi tuloksella 76,25 m sekä Budapestin EM-kilpailuissa 1966 12:nneksi tuloksella 72,06 m. Olympialaisissa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Roomassa 1960. Italian mestaruuden hän voitti vuosina 1957, 1959, 1960, 1961, 1964 ja 1969.
Carlo Lievore paransi Italian ennätystä viidesti. Syyskuussa 1957 hän heitti Bolognassa maansa ennätyksen 74,00 m ja huhtikuussa 1958 Padovassa 74,98 m. Jälkimmäisessä kilpailussa hänen veljensä Giovanni Lievore paransi Italian ennätystä kolmasti ja voitti kilpailun tuloksella 79,98 m. Carlo Lievore otti ennätyksen takaisin heittämällä heinäkuussa 1960 Moskovassa tuloksen 81,14 m ylittäen 80 metrin rajan toisena italialaisena veljensä jälkeen. Neljä viikkoa myöhemmin Schiossa hän paransi ennätyksen lukemiin 83,60 m. Milanossa 1. kesäkuuta 1961 hän heitti maailmanennätyksen 86,74 m. Vasta heinäkuussa 1964 norjalainen Terje Pedersen heitti pidemmälle. Italian ennätyksenä Lievoren tulos säilyi kesäkuuhun 1983, jolloin Agostino Ghesini heitti yli 89-metrisen heiton. Vielä vuonna 1962 Lievore heitti tuloksen 83,65 m ja oli tuon vuoden maailmantilastossa kolmas kahden neuvostoliittolaisen takana.
Jousihartsi

Jousihartsi on kovetettua pihkaa. Se tunnetaan myös nimillä kolofoni, tai joskus soittimen mukaan viulu-, sello- tai kontrabassohartsi. Sitä hangataan viulujen, alttoviulujen, sellojen ja kontrabassojen jousiin kitkan lisäämiseksi, jolloin ääni syntyy helpommin. Hartsin kovuus riippuu soittimesta, jonka jouselle se on tarkoitettu.
Jousihartsia tehdään kuumentamalla tuoretta pihkaa niin, että sen nestemäiset terpeenit haihtuvat. Se on läpikuultavaa ja vaihtelee väriltään keltaisesta mustaan. Hartsi on huoneenlämmössä kiinteää, mutta sulaa muutaman sadan asteen lämpötilassa. Hartsi koostuu pääasiassa erilaisista hartsihapoista.
Giovanni Lievore

Giovanni Lievore (20. maaliskuuta 1932 Vicenza, Italia – 28. huhtikuuta 2025) oli italialainen keihäänheittäjä.
Lievore sijoittui keihäänheitossa Melbournen 1956 olympialaisissa kuudenneksi tuloksella 72,88 m. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 73,38 m. Italian mestaruuden hän voitti vuosina 1956 ja 1958.
Giovanni Lievore paransi Italian ennätystä kuudesti. Elokuussa 1956 hän heitti Padovassa tuloksen 71,00 m ja kuukautta myöhemmin Roomassa tuloksen 73,76 m. Vuonna 1957 hän menetti ennätyksen veljelleen Carlo Lievorelle. Padovassa 27. huhtikuuta 1958 veljekset paransivat yhdessä kilpailussa maansa ennätystä neljä kertaa: ensin Giovanni heitti tuloksen 74,03 m, sitten Carlo tuloksen 74,98 m, ja kaksi viimeistä ennätysparannusta merkittiin Giovannille lukemin 78,83 m ja 79,98 m. Roomassa 12. lokakuuta 1958 Giovanni Lievore ylitti ensimmäisenä italialaisena keihäänheittäjänä 80 metrin rajan tuloksellaan 80,72 m. Vuonna 1960 hän menetti maansa ennätyksen pysyvästi veljelleen.
Erehdysten komedia

Erehdysten komedia (), aikaisemmalta suomennosnimeltään Hairahduksia, on William Shakespearen uransa alkuvaiheessa, noin 1589–1594 kirjoittama komedia. Se kertoo kahdesta identtisestä kaksosparista, jotka elävät veljistään tietämättä antiikin Kreikassa, Efesossa ja Syrakusassa. Dromio-nimiset kaksoset ovat Antifolus-nimisten kaksosten orjia.
Elokuvasovituksia.
Näytelmästä on tehty useita mykkäelokuvia ja televisiosovituksia sekä elokuvaversio vuonna 2000. Vuonna 1978 tehdyssä versiossa on naispääosassa Judi Dench.
6LoWPAN

6loWPAN on IPv6 matalan tehon langaton likiverkko. Lyhenne on muodostettu sanoista "IPv6 over Low power Wireless Personal Area Networks". 
Verkon rakenne.
6LoWPAN-arkkitehtuuri määrittää kolme eri tyyppistä verkkoa: yksinkertainen LoWPAN (), laajennettu LoWPAN () ja Ad hoc LoWPAN
Verkon osia ovat jäsenet ja reunareitittimet. Verkon jäsenet ovat joko isäntä- () tai reititinroolissa (), ja niillä kaikilla on oltava sama IPv6-osoitteen etuliite. Reunareitittimet puolestaan reitittävät liikennettä sisään ja ulos 6LoWPAN-verkosta. Ne voivat kytkeytyä myös IPv4-verkkoihin ja niissä on usein myös hallintaominaisuuksia koko IoT-ratkaisuun jonka osana 6LoWPAN-verkkoa käytetään. 
Protokollat.
6LoWPAN protokollapino on samankaltainen kuin IPv6-protokollassa, mutta protokollaa on optimoitu matalan tehon langatonta verkkoa varten. Tästä johtuen esimerkiksi IPv6 ja 6LoWPAN protokollasovitusta pitää tehdä verkon reunareitittimillä yhteensopivuuden saavuttamiseksi. 6LoWPAN-verkko toimii IEEE 802.15.4 -standardin päällä Zigbeen tavoin. 
Viestien reitittämiseen reunareitittimen ja verkossa olevan jäsenten välillä käytetään joko Route-Over (IP-reititys) tai Mesh-Under (Wireless mesh-reititys) -menetelmiä. 
6LoWPAN-verkossa käytetään kuljetuskerroksessa useimmiten vain UDP ja ICMP-protokollia, ja varsinainen sovellustason protokolla on usein sovelluskohtainen binääriprotokolla.
Troilus ja Cressida

Troilos ja Cressida () on William Shakespearen noin vuonna 1600 kirjoittama komedia tai tragedia. Se sijoittuu Troijan sodan aikaan, ja näytelmässä esiintyy Homeroksen kuvaamia hahmoja kuten Nestor ja Odysseus. Troilos on Troijan kuninkaan poika, joka rakastaa Cressidaa, mutta Cressidalla on tunteita myös Kreikan prinssi Diomedesta kohtaan.
Elokuvasovituksia.
Näytelmästä on tehty televisioversiot muun muassa vuonna 1966 ja 1981.
Claus von Bülow

Claus von Bülow (synt. "Claus Cecil Borberg"; 11. elokuuta 1926 Kööpenhamina, Tanska – 25. toukokuuta 2019 Lontoo) oli brittiläis-tanskalais-saksalainen lakimies ja seurapiireissä tunnettu aatelismies, jota syytettiin vaimonsa murhasta. Hänen elämästään on tehty kirjoja ja elokuva "Onnen kulissit", jonka pääosissa olivat Jeremy Irons ja Glenn Close. 
Claus von Bülow opiskeli lakia ja toimi nuoruudessaan Jean Paul Gettyn yksityissihteerinä. Hän meni naimisiin amerikkalaisen perijättären Martha ”Sunny” Sharp Crawfordin kanssa vuonna 1966. Vuonna 1980 Sunny von Bülow vaipui koomaan, ja aviomiestä syytettiin hänen murhayrityksestään insuliinin avulla. Kahden kohuoikeudenkäynnin jälkeen hänet vapautettiin syytteistä. Vaimo kuoli 6. joulukuuta 2008 oltuaan 28 vuotta koomassa.
Von Bülow’n isä oli tanskalainen teatterikriitikko Svend Borberg. Hänen äitinsä Jonna Borberg oli Tanskan oikeusministerinä 1900-luvun alussa toimineen Frits Bülow’n tytär ja aatelista von Bülow -sukua. Claus von Bülow alkoi myöhemmin käyttää sukunimenään äitinsä tyttönimeä.
Beatles ’65

Beatles '65 on The Beatlesin kuudes Yhdysvalloissa julkaistu albumi joulukuulta 1964. Suurin osa sen kappaleista on samoja kuin Euroopassa aiemmin samassa kuussa julkaistulla albumilla "Beatles for Sale".
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Tom Stiansen

Tom Stiansen (s. 3. syyskuuta 1970) on entinen norjalainen alppihiihtäjä, pujottelun maailmanmestarí. Hän edusti Asker Ski Clubia.
Stiansen sijoittui Albertvillen olympialaisissa 1992 supersuurpujottelussa kahdeksanneksi. Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 hän oli pujottelussa kolmastoista. Sestrieren MM-kisoissa 1997 Stiansen voitti pujottelun maailmanmestaruuden viiden sadasosasekunnin erolla Sébastien Amiez'hin. Naganon olympialaisissa 1998 hän sijoittui pujottelussa neljänneksi ja Vailin MM-kilpailuissa 1999 suurpujottelussa 14:nneksi. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Stiansen oli pujottelussa kahdestoista ja St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 kahdeksas.
Stiansen sijoittui maailmancupissa kaudella 1995–1996 toiseksi Kvitfjellin ja kolmanneksi Adelbodenin suurpujottelukilpailuissa. Seuraavalla kaudella hän saavutti uransa ainoan maailmancup-voiton Breckenridgen pujottelukilpailussa ja sijoittui lajin cup-pisteissä seitsemänneksi. Hän oli pujotteluosakilpailuissa lisäksi kolmas Yongpyongissa kaudella 1997–1998, Aspenissa kaudella 1998–1999 ja Madonna di Campigliossa kaudella 2001–2002 sekä toinen Kranjska Gorassa kaudella 2003–2004.
Tom Stiansenin isä on 1960-luvun huippupikaluistelija Svein-Erik Stiansen.
Steinbach

Steinbach on kaupunki Manitoban provinssin kaakkoisosassa, Kanadassa. Kaupungissa on 11 000 asukasta. Vuosien 2001 ja 2006 välillä kaupungin asukasluku kohosi 19,9 %. Tämän vuoksi Steinbach on provinssin nopeimmin kasvava kaupunki. Steinbach on Manitoban 5. suurin asutusalue (2006). 
Historia.
Saksan kieltä puhuvat venäläiset mennoniitat perustivat vuonna 1874 Steinbachin (joka tarkoittaa Saksaksi kivikkoista puroa). Kaupungissa sijaitsee Mennonite Heritage Village -museo, joka esittelee varhaisten siirtolaisten arkea, työkaluja, rakennuksia ja jossa on uudelleen rakennettu kopio tuulimyllystä, joka on kaupungin tunnus. Edellinen kopio vuodelta 1972 tyylimyllystä tuhoutui 2001 tuhopoltossa. Steinbach tunnetaan myös autokaupunkina (), sillä vuonna 1914 kaupunkiin perustettiin läntisen Kanadan ensimmäinen Ford autoliike.
Vuoteen 2003 saakka kaupungin alueella oli voimassa kieltolaki. Tuolloin laki kaatui täpärästi kansanäänestyksessä.
Talous.
Steinbach on kaakkoisen Manitoban taloudellinen keskus. Palvelut ja vähittäiskauppa työllistävät suurimman osan kaupungin väestä. Kaupungissa sijaitsee myös suuria teollisuusyrityksiä, kuten lääketehdas Biovail, ikkunoita valmistava Loewen Windows ja veneitä valmistava Lund. Maatalous, joka on alueen alkuperäinen elikeino työllistää edelleen monia.
Liikenne.
Tieliikenne.
Steinbach sijaitsee noin 50 km kaakkoon provinssin pääkaupungista Winnipegistä. Kaupungin maantieyhteydet muodostavat Trans-Kanadan valtatie itään ja länteen sekä Highway 12 etelään ja pohjoiseen. Highway 12 Steinbachista etelään yhdistää kaupungin Spraguen kautta Yhdysvaltoihin. Kaupungista on myös säännöllinen Grey Goose -linja-autoyhteys muualle Manitobaan. 
Lentoliikenne.
Kaupunki omistaa ja ylläpitää virallista Steinbachin lentoasemaa kaupungin pohjoispuolella. Sen asfalttipintainen pääkiitotie on 914 m pitkä ja 23 m leveä. Yölaskeutumista varten kiitotie on varustettu valaistuksella ja majakalla. Polttoainetankkaus ja huoltotoiminnoista vastaa Steinbach Flying Club. Kentällä on myös ympärivuotinen levähdystila. 
Steinbachin toinen lentokenttä on kaupungin eteläpuolella sijaitseva yksityinen Steinbach (South) Airport, jota ylläpitää Harv's Air Service. Asfaltti ja ruohopinnotteisen pääkiitotien pituus on 945 m ja leveys 30 m. Toinen ruohopinnotteinen kiitotie on 559 m pitkä ja 30 m leveä. Se risteää pääkiitotien kanssa.
Steinbachista on noin tunnin ajomatka Winnipegin kansainväliselle lentoasemalle.
Beatles VI

Beatles VI on The Beatlesin kesäkuussa 1965 Yhdysvaltojen markkinoille julkaistu albumi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Lykke Li

Lykke Li (oik. Li Lykke Timotej Svensson Zachrisson, s. 18. maaliskuuta 1986 Ystad, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, joka yhdistelee musiikissaan useita eri tyylilajeja. Hän on julkaissut viisi albumia: "Youth Novels" (2008), "Wounded Rhymes" (2011), "I Never Learn" (2014), "So Sad So Sexy" (2018) ja "Eyeye" (2022).
Elämä ja ura.
Lykke Li syntyi Ruotsissa Ystadin Skånessa 1986. Hänen äitinsä on valokuvaaja ja isä muusikko. Perhe muutti pian Tukholmaan ja viideksi vuodeksi Portugaliin Lin ollessaan kuusivuotias. Perhe vietti aikaa myös Lissabonissa ja Marokossa sekä talvisin Nepalissa ja Intiassa. 19-vuotiaana Lykke Li muutti Brooklyniin, New Yorkiin. Ruotsiin hän palasi 21-vuotiaana levyttämään esikoisalbumiaan.
Lykke Lin toinen albumi "Wounded Rhymes" julkaistiin vuonna 2011. Hän on myös tehnyt kappaleen ”Possibility” "Twilight – Uusikuu" -elokuvan soundtrackille ja televisiosarjassa "Valehtelevat viettelijät" on soitettu hänen kappalettaan ”Get Some”.
Kesällä 2011 Lykke Lin oli määrä esiintyä Helsingissä Flow Festivalilla, mutta esiintyminen peruttiin viime hetkellä sairaustapauksen vuoksi. Hän esiintyi festivalilla seuraavana vuonna. Hän on esiintynyt myös Tavastia-klubilla 7. huhtikuuta 2008 ja loppuvuodesta 2007 The Magic Numbers -yhtyeen lämmittelijänä.
SmoothWall

SmoothWall on Linux-jakelu, joka on suunniteltu palomuurikoneisiin. SmoothWallia ohjataan selainpohjaisella käyttöliittymällä, eikä aiempaa Linux-kokemusta tarvita. SmoothWallin takana on kaupallinen yhtiö, jolla on valikoimissaan myös maksullisia palomuuri- ja web-suodatusohjelmistoja.
SmoothWallin ensimmäinen ilmaisversio julkaistiin vuonna 2000, ja maksullinen versio vuonna 2001
Bent Madsen

Bent Madsen on tanskalainen sosiaalipedagogi. Hänen näkemyksensä mukaan modernissa yhteiskunnassa on havaittavissa integraatioprobleema. Madsen katsoo sosiaalipedagogiikan olevan erityinen strategia, joka edistää yhteiskunnan integraatiota.
Madsenin kukka.
Bent Madsen on kehittänyt nk. Madsenin kukan, jonka avulla kuvataan sosiaalipedagogisesti orientoituneen ammattilaisen osaamisaluetta. Näitä alueita voidaan kuvata seuraavalla tavalla:
Tätä mallia voidaan soveltaa niin sosiaalialan työntekijöiden toimintaan, kuin sosionomi (AMK) -tutkinnon tutkintorakenteeseen.
Herman Nohl

Herman Nohl (7. lokakuuta 1879 Berliini – 27. syyskuuta 1960 Göttingen) oli 1920-luvulla henkitieteellis-hermeneuttisen sosiaalipedagogiikan merkittävimpiä saksalaisia teoreetikoita. Koulutukseltaan Nohl oli filosofi ja hän toimitti muun muassa vuonna 1928 Pedagogiikan käsikirjan. 
Nohlin mukaan sosiaalipedagogiikan tehtävänä oli ottaa vastuuta lasten ja nuorten kasvatuksesta tapauksissa, joissa kodin ja koulun antama kasvatus oli riittämätöntä. Nohl kehitti sosiaalipedagogiikkaa arkipäivän pedagogiikan suuntaan, hän oli myös ajattelussaan hyvin yksilökeskeinen. Nohl piti pedagogisessa toiminnassa tärkeimpänä kasvattajan ja kasvatettavan persoonallista suhdetta. Hän näki sosiaalipedagogiikan autonomisena nuortenhuollon teoriana, jonka keskeisenä tavoitteena oli yksilön tahdon herättäminen itseapuun sekä vastuullisuuteen itsestä ja yhteiskunnasta. 
Nohlin henkitieteellis-hermeneuttisen sosiaalipedagogiikan tulkinnan lähtökohtana oli sosiaalipedagoginen käytäntö ja tavoitteena tämän käytännön ymmärtäminen sitä muovanneiden historiallisten, yhteiskunnallisten, kulttuuristen ja psyykkisten tekijöiden kautta. Hänen pyrkimyksenä oli herättää pedagoginen henki elämän kaikilla alueilla, joilla ihmisten välille muodostuu kasvatuksellinen suhde. Nohlin näkemys pedagogiikasta kattaa näin ihmisen elämänkaaren imeväisestä aikuisuuteen. 
Nohl kehitti henkitieteelliseltä pohjalta ajatusta autonomisesta sosiaalipedagogiikkatieteestä. Sosiaalipedagogiikka saattoi kehittyä itsenäisenä tieteenä ja oppialana autonomisen pedagogiikkatieteen kautta. Hänen tähtäyspisteenä oli ihmisen siveellinen kohottaminen yhä ihmisarvoisempaan elämään. Itsenäisen sosiaalipedagogiikkatieteen ohjelmassa lähtökohtana oli ajatus tieteen ja toiminnan, teorian ja käytännön vastavuoroisuudesta. 
Henkitieteellisen sosiaalipedagogiikan tuli olla käytännön toimintaa ymmärtävä tiede, joka palvelee sosiaalipedagogista käytäntöä ja on olemassa sitä varten. Tällä sosiaalipedagogiikalla oli kaksi kohdealuetta: toisaalta yksilön materiaalinen, taloudellinen, siveellinen ja oikeudellinen hätä ja toisaalta yhteiskunnan laajat mittasuhteet saavuttanut sosiaalinen ja kulttuurinen kriisi. Nohlin mukaan olen-naista henkitieteellisessä sosiaalipedagogisessa suhteessa on joustavuus ja herkkyys, subjektiuden mahdollistava vastavuoroisuus sekä huomion kiinnittäminen ihmisen yksilöllisiin tarpeisiin ja mahdollisuuksiin. Tässä työotteessa on siis kyse spontaaniudesta, luovuudesta ja ainutkertaisuutta korostavan inhimillisen vuorovaikutuksen periaatteesta. Pedagogisen suhteen ydin ja samalla kaiken pedagogisen vaikutuksen edellytys on pedagogiseen rakkauteen perustuva luottamus.
Adolph Diesterweg

Adolph Diesterweg (1790-1866) oli saksalainen kasvatusajattelija, joka ansioitui Saksan kansakoululaitoksen järjestämisessä ja opettajasivistyksen kohottamisessa. Hän toimi sveitsiläisen pedagogi Johann Heinrich Pestalozzin (1746-1827) hengessä. 
Adolph Diesterweg ja Karl Mager ottivat ensimmäisinä sosiaalipedagogiikan käsitteen käyttöön ja tulkitsivat sen sisältöä. Diesterweg korosti tulkinnassaan pedagogista näkökulmaa huono-osaisten auttamiseen ja sosiaalipedagogiikan läheistä yhteyttä sosiaalipolitiikkaan. 
Diesterwegille sosiaalipedagogiikka tarkoitti yhteiskunnan huono-osaisten auttamiseen suuntautuvaa pedagogiikkaa. Se oli keino vastata sosiaalisiin ongelmiin kasvatuksellisilla keinoilla. Sosiaalipedagogiikka oli hänelle pikemminkin yhteiskunnallinen ja poliittinen käsite kuin pedagoginen käsite. Se merkitsi hänelle pyrkimystä sosiaalisen kysymyksen pedagogiseen kohtaamiseen mutta sen lisäksi hän kannatti myös huono-osaisten materiaalista auttamista. 
Diesterweg tähtäsi myös huono-osaisuuden ennaltaehkäisyyn. Hän piti tärkeänä opettajien tietoisuutta sosiaalipoliittisten toimenpiteiden välttämättömyydestä köyhyyden lievittämisessä ja poistamisessa, siksi hän suositteli opettajien koulutukseen myös sosiaalipoliittista kirjallisuutta.
Aron Kangeqilainen

Aron Kangeqilainen (9. huhtikuuta 1822 Kangeq, Grönlanti – 12. maaliskuuta 1869) oli grönlantilainen inuitti-metsästäjä, taiteilija ja suullisen perinteen osaaja. Hänen maalauksensa kuvailivat inuittien kulttuuria ja historiaa. Hänen tarinansa ovat tunnettuja grönlantilaisessa lastenkirjallisuudessa.
José María Quintana Cabanas

José María Quintana Cabanas (s. 1930) on espanjalainen sosiaalipedagogi. Hän syntyi pienessä Bagan kylässä Kataloniassa Pyreneiden vuoristossa. Quintana pääsi sisällissodasta johtuen säännöllisen koulunkäynnin piiriin vasta 11-vuotiaana, mutta hän sai opetusta vain vaikeimmissa aineissa, muutoin hän joutui opiskelemaan itse. Nämä kokemukset vaikuttivat hänen pedagogisiin näkemyksiinsä siitä, että menestyksekäs opetus ei riipu hyvistä välineistä vaan ennen kaikkea opettajan ja oppilaan ponnisteluista ja tahdosta oppia ja opettaa.
Quintana valmistui alun perin opettajaksi ja on hänestä tehtyjen tutkimusten mukaan kirjoittanut pedagogiikan, filosofian, psykologian ja sosiologian alalta yli 30 kirjaa yksin ja tusinan verran yhdessä muiden kanssa.
Quintana on modernin espanjalaisen sosiaalipedagogiikan pioneeri, ajattelijapedagogi ja kirjoittaja. Sosiaalipedagogisesti Quintana tuntee erityisesti Johann Heinrich Pestalozzin itselleen läheiseksi. Quintana puolustaa kolmea klassista arvoa: totuutta, hyvyyttä ja kauneutta. Lisäksi hän puolustaa oikeuksien ja velvollisuuksien sekä vapauden ja vastuun liittoa, klassisen kulttuurin ja teknologisen innovaation kädenlyöntiä ja rationaalista käyttäytymistä yhdistyneenä persoonalliseen luovuuteen. Quintana puolustaa siis humanistista pedagogiikkaa, ja on pitkälti hänen ansiotaan, että nykyajan espanjalainen sosiaalipedagogiikka rakentuu vahvalle monitieteelliselle humanistiselle perustalle.
Quintanan mukaan kirjallisuudesta on löydettävissä viisi erilaista sosiaalipedagogiikan määritelmää:
Näiden näkemysten juuret löytyvät Paul Natorpilta. Quintana hyväksyy määritelmistä vain ensimmäisen ja neljännen. Ensimmäinen kohta on ajankohtainen ja välttämätön, neljäs määritelmistä on aitoa ja puhdasta sosiaalipedagogiikkaa. Quintanan näkemyksen mukaan sosiaalipedagogiikka on sosiaalityön pedagoginen tiede.
Eurodance (kappale)

Eurodance on Aamupoikien kappale ja toinen single vuonna 2009 ilmestyneeltä albumilta Radiohitit.
Kappaleessa ovat mukana myös Waldo's Peoplen keulahahmo Waldo sekä Movetronin laulaja Päivi.
Adriano Celentano

Adriano Celentano (6. tammikuuta 1938 Milano, Italia) on italialainen laulaja, laulunsanoittaja, näyttelijä, koomikko, elokuvaohjaaja ja televisiojuontaja.
Adriano aloitti uransa 1950-luvun loppupuolella. Hänen levyjään on myyty miljoonia. Hän on julkaissut urallaan noin neljäkymmentä albumia. 
Adriano on ollut naimisissa italialaisen näyttelijän Claudia Morin kanssa vuodesta 1964 lähtien, pariskunnalla on kolme lasta.
Adam Olearius

Adam Olearius, alkuperäinen nimi: Ölschläger (16. elokuuta 1603 Aschersleben, Saksi – 22. helmikuuta 1671 Gottorf, Schleswig) oli saksalainen oppinut, matemaatikko, maantieteilijä ja kirjastonhoitaja. Hän oli naimisissa Tallinnasta kotoisin olleen Katharina Müllerin kanssa. Kun Schleswig-Holstein-Gottorfin herttua Fredrik III lähetti Persiaan suurlähettilään, hänestä tuli lähettilään sihteeri.
Olearius julkaisi elinaikanaan kaksi teosta, joissa hän kuvaili matkakokemuksiaan. Persian Isfahaniin vuosina 1635–1639 tehdystä matkasta kertoneesta kirjasta tuli myyntimenestys. Kirja "Offt begehrte Beschreibung der newen Orientalischen Reise, So durch Gelegenheit einer Holsteinischen Legation an der König in Persien geschehen" kirja painettiin Schleswigissä vuonna 1646. Se sisältää laajoja kuvauksia eri kansojen tavoista.
Oleariusta kuljettanut laiva haaksirikkoutui Suursaaren lähellä marraskuussa 1635, mistä hän kirjoitti, että Suursaarella elää köyhyydessä olevia ihmisiä. Holsteinin ruhtinaskunnan Moskovan suuriruhtinaskunnan suurlähetystöä kuljettanut alus oli lähtenyt 7. marraskuuta Tallinnasta, mutta 8. marraskuuta oli puhjennut myrsky, ja laiva ajautui karille. Laiva rikkoontui, mutta lähetystö onnistui siirtymään Suursaarelle asumaan yhdeksäksi päiväksi kalastajien majoissa. Laivasta onnistuttiin pelastamaan myös seitsemän hevosta, joista kaksi kuoli myöhemmin.
Tawast

Tawast tai Tavast on suomalainen aatelissuku. Nimi "Tawast" tai "Tavast" on ollut usean hämäläisen suvun nimenä. Aatelissuvulla ei ole mieslinjassa tunnettua yhteyttä keskiaikaiseen Tavast-sukuun.
Nimellä "Tawast" aateloitiin alkujaan vuonna 1582 linnanpäällikkö Arvid Henrikinpoika, joka oli vanhaa hämäläistä sukua Hauhon Kokkalasta. Hänen isänsä nimi oli Kaas, eikä tiedetä miksi hän alkoi käyttää nimeä Tavast. Ruotsin ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1625 hänen sukunsa sai arvalla numeron 64 aatelissukujen joukossa. Tämä suku kuitenkin sammui mieslinjalta vuonna 1731.
Nykyinen Tawast-suku polveutuu 1500-luvun puolivälissä Lempäälän Hietaniemen tilan omistaneesta Henrik Jönsinpojasta, jonka suku vaikutti porvareina Turussa. Vuonna 1765 Ruotsin aateliin hyväksyttiin tähän sukuun kuulunut luutnantti Carl Johan Tawast sisaruksineen ja he saivat käyttöönsä aiemmin sammuneen Tawast-suvun nimen ja numeron 64, sillä heidän virheellisesti oletettiin kuuluneen siihen. Samaten hyväksyttiin myös Kerimäen Hannolanpellosta olleen vääpeli Christoffer Tawastin (k. 1742) jälkeläiset, joiden katsotaan olleen edellisten kanssa samaa sukua. Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä 1818 tämä uusi Tawastin suku liitettiin Suomen aateliin aatelisena sukuna numero 3. Sukuun kuulunut kenraali Johan Henrik Tawast korotettiin Ruotsissa vuonna 1802 vapaaherraksi ja 1818 kreiviksi, mutta koko turkulainen sukuhaara sammui hänen kuollessaan Ruotsissa vuonna 1841. Suku jatkui kuitenkin vielä kerimäkeläisestä haarasta, johon nykyään Suomessa elävät Tawastit kuuluvat. Sen uusia sukuhaaroja on liitetty Suomen ritarihuoneelle vielä 1900-luvun jälkipuoliskon aikana.
Sukuun kuulunut Herman Berndt Tawast sai Venäjän keisarilta vuonna 1830 oikeuden muodostaa oman aatelissukunsa nimellä Stålarm-Tawast, sillä tuolloin vallinneen virheellisen käsityksen vuoksi Tawastien oletettiin olleen sukua Ruotsin vallan aikaiselle Stålarmin mahtisuvulle. Stålarm-Tawastin suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle samana vuonna aatelisena sukuna numero 189, mutta se sammui mieslinjalta vuonna 1880. Samaa alkuperää nykyisen Tawastin suvun kanssa ovat lisäksi 1664 aateloitu Tawasténin ja 1687 aateloitu Tawaststjernan suku, joiden kantaisät olivat myös 1500-luvulla eläneen Henrik Jönsinpojan jälkeläisiä.
Kōchi

Kōchi () on Kōchin prefektuurin pääkaupunki Shikokun saarella Japanissa. Sen väkiluku on 339 163 (vuonna 2014). Kaupungissa toimii kaksi yliopistoa: Kōchin yliopisto ja Kōchin naisten yliopisto. Tunnettuja nähtävyyksiä on muun muassa Kōchin linna. 
Kōchi on valittu yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Ernst Gombrich

Ernst Gombrich (30. maaliskuuta 1909 Wien, Itävalta – 3. marraskuuta 2001 Lontoo, Britannia) oli itävaltalaissyntyinen taidehistorioitsija, 1900-luvun monipuolisimpia ja vaikutusvaltaisimpia. 
Gombrichin tunnetuimpia teoksia on alun perin nuorille lukijoille tarkoitettu yleistajuinen "Maailman taiteen historia" "(The Story of Art)", joka ilmestyi alkukielellä vuonna 1950. Se julkaistiin suomeksi viisi vuotta myöhemmin Sakari Saarikiven suomentamana ja runsaasti kuvitettuna. Kirja on käännetty noin 30 kielelle. Sen sanotaan olevan myydyin taidekirja, sillä sen painosmäärä on yli seitsemän miljoonaa.
Toinen laajasti tunnettu Gombrichin teos on "Art and Illusion" vuodelta 1960. Myöhemmistä julkaisuista merkittäviä ovat "The Image and the Eye"-teos ja taidehistorioitsija Aby Warburgin (1866-1929) elämäkerta.
Gombrich opiskeli taidehistoriaa synnyinkaupungissaan Wienissä ja työskenteli muun muassa Sigmund Freudin piiriin kuuluneen Ernst Krisin kanssa. Juutalaissyntyinen Gombrich muutti Englantiin vuonna 1936. Hän toimi Lontoossa Warburg-instituutin johtajana ja Lontoon yliopiston professorina.
Gombrich on tutkinut renessanssin taidetta, taidepsykologiaa ja taideteoriaa. Hänet tunnetaan myös taidekriitikkona ja modernistisen puhtaan havainnon arvostelijana. Puhdasta havaintoa ei hänen mukaansa ole, koska opitut asiat, odotukset ja havaintotottumukset vaikuttavat niin taiteilijan kuin taiteen katsojan havaintoihin. Gombrich on lisäksi tarkastellut taiteen tradition siirtymistä skeeman käsitteen avulla. Skeema tarkoittaa tässä kuvataiteen kunkin hetkistä havainto- ja kuvaustapaa, tavallaan konventiota. Taiteilija työskentelee aina jonkin skeeman vaikutuksen alaisena, tietäen tai tietämättään. Hän ei voi kuvata tai kopioida suoraan. Kumoukset ja muutokset taiteessa syntyvät kun vallitsevaa skeemaa muutetaan tai se korvataan uudella. 
Samoihin aikoihin Wienistä Lontooseen muuttaneista emigranteista Gombrichille läheisimpiä olivat Karl Popper ja Friedrich Hayek. Gombrich avusti Popperin pääteoksen "Avoin yhteiskunta ja sen viholliset" editoimisessa. He molemmat ovat soveltaneet tutkimusaiheeseensa myös psykologian näkökulmaa. 
Gombrichille myönnettiin monia Englannin arvostetuimpia tunnustuksia ja jäsenyyksiä, samoin kuin kansainvälisiä palkintoja. Hänet tunnettiin myös hyvänä luennoitsijana, joka perusteli väitteensä hyvin.
Åke Forsman

Åke Johannes Forsman (21. marraskuuta 1923 Tenhola – 22. lokakuuta 1995) oli suomalainen jalkapalloilija, jonka ura päättyi 1950.
Oikeana välihyökkääjänä tai oikeassa laidassa pelannut Forsman edusti koko uransa ajan 1945–1950 HIFK:ta mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1947. Kaikkiaan hän pelasi neljän kauden aikana 59 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 33 maalia.
Maajoukkueessa Forsman pelasi vuosina 1947–1948 neljä maaottelua ja teki sinä aikana yhden maalin.
Suomen Palloliiton pronssinen mitali hänellä on vuodelta 1948. Forsman on myös saanut LTC-33:n hopeisen ja HIFK:n pronssisen ansiomerkin. Forsman pelasi myös jääpalloa ja käsipalloa mestaruussarjassa 1940-luvulla. Käsipallossa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1945 (HIFK). Tenniksessä hän kukisti sekanelinpelissä Kaija Horsman kanssa Curt Lincolnin ja Greta Ståhlen SM-kilpailujen loppuottelussa 1958 ja sai siten kolmannen lajin Suomen mestaruuden. 
Forsman valmistui vuonna 1948 metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta ja opiskeli liiketaloutta ASLA-Fulbright-stipendillä 1952–1954 Washingtonin yliopistossa Yhdysvaltojen Seattlessa. 1960-luvulla hän työskenteli Finska Gummi AB:n palveluksessa Ruotsissa.
Juhani Haavisto

Juhani Haavisto (20. marraskuuta 1945 Kotka – 27. kesäkuuta 2025 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Haavisto nousi Kotkan Reippaan edustusjoukkueeseen 1965. Hän edusti Kotkan Työväen Palloilijoita 1966–1969 ja 1975 sekä Valkeakosken Hakaa 1970–1974. Haavisto voitti Suomen Cupin Hakassa 1967. Kaikkiaan Haavisto pelasi kahdeksan kauden aikana 163 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 12 maalia. 
Maajoukkueessa Haavisto pelasi yhden maaottelun vuonna 1968. Haavisto edusti Suomea myös kolmessa nuorten maaottelussa ja oli mukana seuraotteluissa bulgarialaista, hollantilaista ja pohjoismaisia joukkueita vastaan. Kun KTP putosi mestaruussarjasta 1969, ja Arto Tolsa lähti Belgiaan, siirtyi Haavisto Valkeakosken Hakaan ja pelasi muun muassa Euroopan cup-voittajien cupissa. Hän pelasi ikämiesten Suomen mestarijoukkueessa 1987 ja toimi myös KTP:n joukkueenjohtajana.
Haavisto toimi insinöörinä. Hän perusti teknologiateollisuuden sopimusvalmistajana toimivan yrityksen peliuransa jälkeen 1980-luvulla, joka myös tuki KTP:tä. Kotkalaiselle jalkapalloyleisölle tuli tutuksi kuulutus "pelipallot tähänkin otteluun on lahjoittanut Tilauskonepaja Juhani Haavisto Oy".
Haavisto kuoli vuonna 2025 Kotkassa ja hänet on haudattu Kotkassa Parikan hautausmaalle.
Raimo Hagström

Raimo Juhani Hagström (1. marraskuuta 1934 Vaasa – 8. kesäkuuta 2004 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija ja kunnallispoliitikko.
Tukimiehenä pelannut Hagström edusti urallaan 1952–1966 Vasa IFK:ta, Helsingin Palloseuraa ja FC Sportia. Hän voitti Suomen mestaruuden VIFK:ssa 1953. Kaikkiaan Hagström pelasi kahdeksan kauden aikana 99 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia. 
Maajoukkueessa Hagström pelasi neljä maaottelua vuonna 1956.
Hagström pelasi myös kymmenen kautta jääpalloa mestaruussarjassa. Hän toimi SPL:n apulaispuheenjohtajana ja Vaasan piirin puheenjohtajana vuodesta 1971, piirin hallituksessa jo edellisestä vuodesta ja Sportin puheenjohtajana vuosina 1966–1970. Hagströmille myönnettiin Vaasan piirin kultainen ansiomerkki.
Hagström toimi piiripäällikkönä ja markkinointitehtävissä Bockin panimossa ja myöhemmin panimotoiminnan loputtua kuljetusalalla. Hagström valittiin kuntavaaleissa Vaasan valtuustoon vuosina 1992, 1996 ja 2000. Hagström kuoli Tampereen yliopistollisessa sairaalassa vaikeaan sairauteen.
Tatra 70

Tatra T70 oli tšekkoslovakialaisen Tatran vuosina 1931–1936 sekä 1947 valmistama ensisijaisesti edustuskäyttöön tarkoitettu auto. Auton alustalle tehtiin useita korimalleja, monet niistä Sodomkan ja muiden itsenäisten korivalmistajien rakentamia versioita. Autoja käytettiin muun muassa paloautojen alustoina.
Teknisiä tietoja.
Moottori.
Autossa oli kuusisylinterinen, vesijäähdytteinen rivimoottori, joka pohjautui perusrakenteeltaan edeltäjämallien T17 ja T31 voimanlähteisiin. Erotuksena edeltäjämalleihin, kampiakseli oli laakeroitu seitsemästä kohtaa liukulaakerein, sillä aikaisemmin käytetty vierintälaakerointi ei ollut toiminut tyydyttävästi. Moottoriin oli vaihdettu hammaspyörämallinen voiteluöljypumppu mäntäpumpun tilalle. Polttoaineensyötöstä huolehti kaksi Zenith 36 DV 1 -kaasutinta.
Voimansiirto ja alusta.
Autossa oli kuiva kaksilevyinen kytkin ja nelivaihteinen vaihteisto. Kantavana rakenteena oli Tatralle ominainen keskusputkirunko. Voima välittyi vaihteistosta runkoputken sisällä kulkeneen voimansiirtoakselin kautta heilurityyppisellä erillisjousituksella varustetulle taka-akselille. Taka-akselilla oli vinottain asennetut neljänneselliptiset lehtijouset, jotka oli kiinnitetty vetopyörästön rungon takaosaan sekä jarrukilpiin. Etuakselilla erillisjousitus oli toteutettu päällekkäisin kolmiotuin ja poikittaisella, puolielliptisellä lehtijousella.
Jarruina olivat rumpujarrut, jotka olivat hydraulitoimiset ja ensimmäisenä maailmassa kaksipiiriset.
Valmistus.
T70-malleja valmistui kaikkiaan 50 kappaletta, kunnes se korvattiin vuonna 1933 T70:n tehokkaammalla moottorilla varustetulla T70A:lla. T70A:n huippunopeus oli 130 km/h ja sitä ehdittiin valmistaa 70 kappaletta ennen kuin valmistus päättyi 1936.
Toisen maailmansodan jälkeen yli jääneistä osista rakennettiin vielä yksi kappale Tšekkoslovakian presidentti Edvard Benešille. Auto luovutettiin hänelle 23. toukokuuta 1947.
Tuomo Hakala

Tuomo Hakala (s. 9. lokakuuta 1957) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Hakala edusti urallaan 1977–1984 Rovaniemen Palloseuraa mestaruussarjassa ja alemmilla sarjatasoilla. Lisäksi hän pelasi 2. divisioonassa vuosina 1987–1988 Rovaniemen Reippaassa ja Rovaniemen Lapissa. Hakala oli kaudella 1979 1. divisioonan paras maalintekijä 19 maalillaan. Kaikkiaan Hakala pelasi kolmen kauden aikana 42 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia.
Maajoukkueessa Hakala pelasi vuosina 1979–1984 yhteensä 11 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Tuomo Hakala kävi 1980-luvun alassa testeissä Kreikassa, mutta ammattilaissopimusta ei silloin syntynyt.
Jalkapallon lisäksi Hakala pelasi aktiivisti lentopalloa hakkurin pelipaikalta jalkapallon rinnalla.
Työuransa jälkeen Hakala on toiminut yrittäjänä ja toimitusjohtajana kone- ja hitsausalan palveluyrityksissä.
Puzzle Station

Puzzle Station on Ninai Gamesin luoma tietokonepeli. Se on englanninkielinen ja sen on luonut Mikko Miettinen . Peliä pystyy pelaamaan myös Joystickilla tai Gamepadilla. Puzzle Stationia myytiin kesällä 2000 jäätelöautoissa 19 markan hintaan.
Pelaaminen.
Pelin ideana on pudotella väripalikoita toistensa päälle. Kun vähintään neljä samanväristä palaa koskettavat toisiaan, ne poistuvat pelikentästä. Pelissä on monia tuhottavia väripalikoita. Tämän lisäksi on kivipalikoita jotka tuhoutuvat, mikäli väripalikat tuhoutuvat niiden vieressä. Pelissä olevia metallipalikoita ei voi tuhota.
Pelissä on kaksi pelimuotoa, joissa kummassakin on 50 tasoa, jotka on jaettu kymmeneen World-osioon. Arcade-pelissä tavoite on räjäyttää mittarin näyttämä määrä palikoita määrätyssä ajassa. Räjäytetty palikka vähentää mittarin lukumäärää, joka kertoo kuinka monta palikkaa täytyy vielä räjäyttää kentän selvittämiseksi. Jokaisen kentän jälkeen lasketaan pisteet. Pistemäärään vaikuttaa räjäytettyjen palikoiden määrän lisäksi myös jäljelle jäänyt aika. Tekemällä chain- ja combo-temppuja saa enemmän pisteitä. Puzzle-pelin tavoitteena on tyhjentää pelikenttä kaikista värillisistä palikoista. Pelaajalla on käytössään "pudotusvuoromittarin" näyttämä määrä pudotuksia. Kentälle saa jäädä ainoastaan kivi- tai metallipalikoita.
"Puzzle Station 15th Anniversary Retro Release".
Steam-palvelussa on "Puzzle Station 15th Anniversary Retro Release" Windows-alustalle, jossa julkaisijana on "YeaBoing".
Feodosi Rubtsov

Feodosi Antonovitš Rubtsov (Феодосий Антонович Рубцов, 30. joulukuuta tai 17. joulukuuta 1904 Olša, Mogiljovin alue (nykyinen Rudnja, Smolenskin alue), Venäjä – 6. marraskuuta 1986 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen etnomusikologi.
Rubtsov tunnetaan venäläisten kansanlaulujen tutkimuksesta ja teoriastaan, jonka mukaan vanhoissa venäläisissä "napevi"-kansanlauluissa esiintyy anhemitonisia asteikkoja, ja ne poikkeavat tavallisista kansanlaulujen tonaalisista rakenteista. Sellaiset laulut voivat alkaa mistä sävelestä tahansa ja päättyä mihin säveleen tahansa.
Rubtsov oli ensimmäisiä Neuvostoliitossa konserttimusiikkia harmonikalle tuottaneita säveltäjiä teoksellaan "Konsertto nro 1 bajanille ja venäläiselle kansanmusiikkiorkesterille". Henry Doktorskin mukaan teos oli ensimmäinen laajempi venäläinen harmonikalle varta vasten tehty taidemusiikkisävellys.
Bing (leipä)

Bing () on kiinalainen vehnäjauhoista tehty leipä, joka leivotaan ohueen, kiekkomaiseen muotoon. Siitä on useita erilaisia versioita, joista jotkin muistuttavat esimerkiksi länsimaisia pannukakkuja ja jotkin tortilloja. Bingit ovat tavallista ruokaa Kiinassa, ja niitä syödään erityisesti lounaan yhteydessä, vaikka niistä voidaan myös valmistaa varsinaisia aterioita. Esimerkiksi Pekingin ankka syödään tavallisesti käärittynä "bao bingin" sisään yhdessä vihersipulin ja kastikkeen kera.
Bingit kuuluvat myös korealaiseen ruokakulttuuriin, missä tavallisin muunnos on "being jian bing", jota syödään yhdessä meren antimien kanssa.
Black or White

Black or White on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin ensimmäinen vuoden 1991 albumilta Dangerous julkaistu single. Se julkaistiin lokakuussa 1991. Jackson on säveltänyt, sanoittanut, sovittanut ja tuottanut kappaleen itse. Siinä soittaa muun muassa kitaristi Bill Bottrell. Kappaleen musiikkivideolla esiintyvät esimerkiksi näyttelijät Macaulay Culkin, George Wendt ja Tyra Banks. Single menestyi listoilla hyvin. Se saavutti ensimmäisen sijan sekä Britannian singlelistalla, Yhdysvaltain singlelistalla Billboard Hot 100 että 18 muun valtion singlelistalla.
Kappaleet.
Visionary single
Shiogama

Shiogama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Miyagin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Matsushimanlahden rannikolla Sendain koillispuolella. Kaupunkiin kuuluu osa Matsushiman maisemiltaan kauniista alueesta lukuisine saarineen. Shiogamassa on 53 519 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 17,37 neliökilometriä.
Shiogama kehittyi historiallisesti satamakaupunkina ja entisen Mutsun provinssin pääpyhäkön Shiogama-jinjan portineduskaupunkina. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se toimi Sendain ulkosatamana ja kalastussatamana. Se säilytti merkityksensä Meiji-restauraation jälkeen, ja sen satamaa on kehitetty ja laajennettu nykyaikaan saakka. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Shiogama sai vuonna 1941. Kaupungissa on elintarviketeollisuutta, etenkin "surimin" tuotantoa. Siellä harjoitetaan myös "nori"-merilevän, osterien ja simpukoiden vesiviljelyä. Kaupunki kärsi vahinkoja vuoden 2011 Tōhokun maanjäristyksessä ja tsunamissa, kun 42 ihmistä sai surmansa ja 672 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan.
Shiogama on Matsushiman saaristoalueen ja Shiogama-jinjan pyhäkön ansiosta suosittu turistikohde. Kaupunki tunnetaan myös Shiogama minato-matsuri -festivaalista. Shiogamaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Tōhoku-päälinja ja Senseki-linja.
Raisionlahti

Raisionlahti on Varsinais-Suomessa sijaitseva matala ja liejupohjainen, voimakkaasti ihmistoiminnan seurauksena rehevöitynyt merenlahti, joka on valtakunnallisesti arvokas lintuvesi ja kuuluu valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan. Raisionlahden pohjukka ja Raision eli Hahdenniemen venesatama, sekä uloimmasta osasta läntinen puoli kuuluvat Raisiolle, kun loput uloimmasta osasta Turulle, mukaan lukien Pernon telakka. Raisionlahdesta on rauhoitettu 28 hehtaarin kokoinen alue luonnonsuojelulain perusteella ja 74 hehtaarin alue lintuvesien suojeluohjelmaan.
Raisionlahden perukassa jonne Piuhanjoki laskee, vedenvaihto on rajoittunutta. Lahteen laskee myös pienempi Järvenoja.
Vedenlaatu ja pohja.
Raisionlahden ylittävä kantatie 40 ja seututie 185 penkereineen vähentävät merkittävästi veden virtausta lahden pohjukkaan. Alueella toimivan Meyer Turku Oy:n telakan (Pernon telakka) ja suuren pienvenesataman takia alueella tehdään toistuvia ruoppauksia.
2000-luvulla veden hygieenin tila on vaihdellut välttävästä tyydyttävään. Vielä 2000-vuosikymmenen puolessa välissä lahden suulle johdettiin Raision kaupungin keskuspuhdistamon käsitellyt jätevedet. Lahden veden laatua on seurattu velvoitetarkkailututkimuksin 1970-luvulta lähtien. Raision jätevedenpuhdistamon sulkemisen jälkeen lahden hygieeninen tila on parantunut nopeasti. Talvella 2009/2010 tehdyissä mittauksissa lahden hygieenisen tilan todettiin parantuneen: indikaattoribakteerien määrä desilitrassa Raisionlahden vettä oli laskenut aiemmasta tuhannesta kymmeneen.
Lahden pohjasedimenttien haitta-ainepitoisuudet ovat erittäin suuria. Vuosien 2000–2006 tammi-helmikuussa otetuissa näytteissä selviää a-klorofylli pitoisuuden olleen 43 μg/l, kokonaisfosforin 72,5 μg/l, kokonaistypen 1 895 μg/l ja näkösyvyyden 0,4 metriä.
Linnusto.
Raisionlahti kuuluu Varsinais-Suomen merkittävimpiin muuttolintujen levähdys- ja ruokailupaikkoihin ja se on kävijämäärältään Raision suosituin luontokohde. Lahden nykyinen lintutorni on tarkoitus purkaa ja tehdä sen tilalle samaan paikkaan isompi kustannusarvioltaan 30 000–40 000 euron lintutorni kevääksi 2018. Lahden linnusto on runsas ja monipuolinen. Se on muuttavien vesilintujen ja kahlaajien suosima.
Voitonpylväs

Voitonpylväs tai muistopylväs on sodassa saavutetun voiton tai muun merkittävän historiallisen tapahtuman muistoksi pystytetty muistomerkki, joka on muodoltaan korkea pylväs. Voitonpylväät sijoitetaan usein aukion keskelle.
Alkujaan muistopylväs oli roomalaisten kehittämä uusi kaupunkimonumentin tyyppi triumfikaarten ja ratsastajapatsaiden ohella. Muistopylväät olivat korkeita ja niiden kuvakertomukset toimivat politiikan välineenä ja historiallisina dokumentteina. Trajanuksen pylväs (113 jaa.) oli ensimmäinen roomalainen muistopylväs. Pylvästä kiertää nauhamaisena spiraalina reliefikuvat Trajanuksen sotaretkistä. Kuvissa ei pyritä hellenistisen kauden tapaan selkeyteen ja fyysiseen kauneuteen tai kokoperspektiiviin. Marcus Aureliuksen pylväs (161–180 jaa.) jatkoi kertovien muistopylväiden perinnettä.
Tunnettuja modernilla ajalla pystettyjä voitonpylväitä ovat esimerkiksi Colonne Vendôme Pariisin Place Vendôme -aukiolla (1810), Aleksanterin pylväs Pietarin Palatsiaukiolla (1832), Nelson’s Column Lontoon Trafalgar Squarella (1843) ja Siegessäule Berliinin Tiergartenissa (1873).
Herra Pahuus

Herra Pahuus, oikealta nimeltään Nathaniel Essex () on Marvelin kustantama ja Chris Claremontin, sekä Marc Silvestrin luoma sarjakuvahahmo. 
Sarjakuva.
Nathaniel Essex oli englantilainen biologi, joka kehitti edistyneitä teorioita ihmisevoluutiosta ja oli erittäin pakkomielteinen Charles Darwinin evoluutioteoriaan. Hänen mielestään Darwinin ja nykyajan moraaliset rajoitukset estävät syvempää tutkimista. Tehdessään omaa tutkimusta vuonna 1859 Essex huomasi ihmiskunnan kokevan mutaatiokasvuja, jota hän kutsui "Essexin tekijäksi". Essexin teorioita pilkattiin, mikä sai hänet katkeraksi. Lisäksi poikansa kuolema laittoi Essexin työskentelemään yhä enemmän. Hän yritti samalla lähestyä yhtiöitä rahoitusmielessä, kuten Helvetintulen Klubia, mutta jokainen yhtiö kieltäytyi rahoittamasta Essexin tutkimuksia. Lopulta hän palkkasi ryhmän rikollisia, joita Essex alkoi kutsua nimellä Marauderit. Heidän tehtävinään oli siepata ihmisiä Lontoon kaduilta, jotta hän voisi tehdä kokeita ihmisiin.
Myöhemmin liittoutuessaan Tuhon kanssa yhteen, Tuho käyttää Essexin edistynyttä teknologiaa mutatoidakseen tämän yli-inhimilliseksi olennoksi. Tästä hyvästä Tuho komentaa Essexiä, joka kutsuu nyt itseään nimellä Herra Pahuus luomaan kulkutaudin heikentääkseen maailman. Herra Pahuus kuitenkin kieltäytyy luomasta kyseistä kulkutautia ja luokin ruton, joka hyökkää vain Tuhoa kohti. Tämä ajaa muinaisen mutantin talvihorrokseen.
Voimat ja kyvyt.
Herra Pahuus pitää hallussaan useita voimia useiden kokeiden myötä, joita hän on myös kopioinut itseensä erinäisillä mutanttigeeneillä. Pahuudella on muun muassa yli-inhimillinen vahvuus, kestävyys, pitkäikäisyys, kykenee luomaan energiakentän ja teleportaamaan. Lisäksi Herra Pahuudella on psyykkisiä kykyjä ja nerokas tiedemies genetiikassa ja kloonaamisessa.
Arvostelu.
Hahmo oli listattu sijalle 29 vuonna 2009 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.