tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marie-Christine Cazier

Marie-Christine Cazier (ent. Balo, s. 23. elokuuta 1963 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Ura.
Cazier saavutti urallaan viisi arvokisamitalia, joista kaksi ulkoradoilla. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 23,08 s ja saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia ajalla 42,69 s. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän saavutti 200 metrillä hopeaa uransa parhaalla ajalla 22,32 s ja oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi ajalla 43,11 s. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän kilpaili 400 metrin aitajuoksussa mutta karsiutui jo alkuerissä. Soulin 1988 olympialaisissa Cazier ei menestynyt. Kaksissa MM-kilpailuissa hänen parhaat saavutuksensa olivat 200 metrin juoksun välieräpaikka Roomassa 1987 sekä 4 × 100 metrin viestin seitsemäs sija Helsingissä 1983 ajalla 43,40 s ja kahdeksas sija Roomassa 1987 ajalla 43,75 s.
Sisäratojen MM-kilpailuissa Cazier saavutti Pariisissa 1985 hopeaa 200 metrillä ajalla 23,33 s. Indianapolisissa 1987 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Sevillassa 1991 hän sijoittui 4 × 400 metrillä viidenneksi ajalla 3.34,05.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Cazier saavutti 200 metrillä hopeaa Göteborgissa 1984 ajalla 23,68 s ja pronssia Liévinissä 1987 ajalla 23,40 s. Vuosina 1982 ja 1990 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Milanossa 1982 hän sijoittui 60 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 7,35 s ja vuotta myöhemmin Budapestissa hän oli samalla matkalla kuudes ajalla 7,38 s.
Cazier voitti Ranskan ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä vuonna 1985, 200 metrillä vuosina 1985–1988 sekä 400 metrin aidoissa vuosina 1990–1991. Sisäratojen mestaruuden hän voitti 60 metrillä vuonna 1982 sekä 200 metrillä vuosina 1984, 1985, 1987 ja 1990. Hän paransi 200 metrillä kolmasti Ranskan ennätystä vuonna 1986: heinäkuussa hän juoksi Épinalissa ajan 22,51 s sekä elokuussa Stuttgartin EM-kilpailuissa ajat 22,45 ja 22,32 s. Viimeksi mainitun ennätyksen alitti Marie-José Perec kesäkuussa 1991. Sisäradoilla Cazier juoksi 200 metrillä Ranskan ennätyksen 23,33 s Pariisin MM-kilpailuissa 1985.
Kätketty aarre

Kätketty aarre ("Moonfleet") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1955. Se pohjautuu J. Meade Falknerin romaaniin, ja elokuvan pääosissa ovat Stewart Granger, George Sanders, Joan Greenwood ja Viveca Lindfors
Tuotanto ja vastaanotto.
MGM oli hankkinut Falknerin romaanin filmatisointioikeudet ja tuottanut teoksesta elokuvakäsikirjoituksen vuonna 1952. Tämän jälkeen projekti jäi kuitenkin hetkeksi hyllylle, kunnes tuottaja John Houseman otti sen tuotantoon. Houseman valitsi Langin ohjaajaksi elokuussa 1954.
"Kätketyn aarteen" kuvaukset alkoivat elokuun puolessa välissä. Sen budjetti oli 1,9 miljoonaa dollaria. Kuvaukset saatiin päätökseen kahden kuukauden päästä. Ensi-iltansa elokuva sai kesäkuussa 1955. Se ei ollut Yhdysvalloissa menestys, mutta Euroopassa kriitikoiden arvostus oli selvästi parempi. Euroopan-levitykseen elokuva päätyi vasta muutama vuosi myöhemmin. Pariisissa "Kätketty aarre" oli ensi-illassa 1960. Ranskassa elokuva sai myös kriitikkopalkinnon ennen Robert Bressonin "Taskuvarasta" ja Ingmar Bergmanin "Kasvoja".
Liliane Gaschet

Liliane Gaschet (s. 16. maaliskuuta 1962 Fort-de-France, Martinique) on entinen ranskalainen pikajuoksija. Hän edusti Ranskaa kolmissa arvokisoissa vuosina 1982–1984.
Gaschet sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1982 seitsemänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 22,97 s ja saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia ajalla 42,69 s. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 23,37 s ja sijoittui pikaviestissä seitsemänneksi ajalla 43,40 s. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 11,68 s (alkuerissä hän juoksi ajan 11,42 s) sekä sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi ajalla 22,86 s (välierissä hän juoksi uransa parhaan ajan 22,73 s) ja 4 × 100 metrin viestissä neljänneksi ajalla 43,15 s.
Liliane Gaschet voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa sisäradoilla vuonna 1983 ja ulkoradoilla vuonna 1984. Hän paransi Ranskan ennätystä 4 × 100 metrillä kerran ja 4 × 200 metrillä kahdesti.
Yle Klassinen

Yle Klassinen (aiemmin Ylen Klassinen) on Yleisradion digitaalinen radiokanava, jolla soitetaan vuorokauden ympäri (24 h) klassista musiikkia, kuten esim. sinfonioita, konserttoja sekä muita sävel- ja lauluteoksia. Kanavan ensimmäinen lähetys oli huhtikuun 30. päivänä vuonna 1999. Kanavaa voi seurata Yle Areenan välityksellä, itsenäisellä (stand-alone) nettiradiolla 
(esim. Terratec Noxon) tai tietokoneella (esim. WinAmp-sovellus). Yle Klassinen oli saatavilla koko Suomessa Ylen digi-tv:n radiokanavana, mutta palvelu lopetettiin 30. kesäkuuta 2016. Tavallisella analogisella radiovastaanottimella Yle Klassinen kuuluu ainoastaan Yle Radio 1:n kanssa tehtävien yhteislähetysten aikaan kahdesti päivässä.
Ohjelmisto.
Yle Klassisen ohjelmisto on jaettu viiteen osioon vuorokaudenajan mukaan: aamu-, aamupäivä-, päivä-, ilta- ja yöklassiseen. Lisäksi yhden ja kahden välillä lähetetään Klassista kahteen -konsertti. Yle Klassisen ohjelmat saivat keväällä 2020 perinteisten vuorokaudenaikoihin perustuvien nimien rinnalle uudet nimet, jotka kuvaavat paremmin kunkin ohjelman tematiikkaa. Kanavalla soitettavien teosten kuuluttaja on myös kanavan tuottajana toimiva Jari Rantschukoff. Teosten nimet kuulutetaan sekä ennen esitystä että sen jälkeen. Teosten nimet löytyvät myös Yle Areenan ohjelmatiedosta esityksen aikana.
Kanavalla soivat Yleisradion oman orkesterin Radion sinfoniaorkesterin (RSO) tulkinnat, Ylen omat kantanauhatallenteet sekä Euroopan Yleisradioliitto EBU:n konsertit ja teemapäivät. Kesäaikana Yle Klassisessa kuullaan konsertteja maailman suurimmalta klassisen musiikin festivaalilta BBC:n Promseilta. Klassisen ohjelmat ovat äänenlaadultaan lähes CD:n tasoa, eli parempaa kuin perinteisissä FM-lähetyksissä. 
Yle Klassisen ohjelmakaavio on viikoittain samanlainen. Ohessa on esimerkki kanavan ohjelmistosta helmikuulta 2020.
"Yöklassinen" ja "Klassista kahteen" -konsertti ovat yhteislähetyksiä Yle Radio 1:n kanssa, ja niiden aikatauluun saattaa vaikuttaa Radio 1:n muu ohjelmisto.
Captain Olimar

Captain Olimar () on Shigeru Miyamoton luoma pelihahmo, joka seikkailee "Pikmin"-pelisarjassa. Hahmo esiintyy myös pelattavana hahmona "Super Smash Bros. Brawlissa", "Super Smash Bros. for Nintendo 3DS &amp; Wii Ussa" ja "Super Smash Bros. Ultimatessa".
Huulipunamurhaaja

Huulipunamurhaaja ("While the City Sleeps") on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1956. Se perustuu Charles Einsteinin kirjoittamaan romaaniin "The Bloody Spur" William Heirensin Chicagon alueella tekemistä murhista. Elokuvassa esiintyvät muun muassa Dana Andrews, Rhonda Fleming, George Sanders ja Howard Duff.
Elokuva kuvattiin nopeasti kesällä 1955. Ensi-iltansa se sai vajaa vuosi myöhemmin. "Huulipunamurhaaja" sai suhteellisen suotuisat arviot, ja sitä pidettiin hyvänä jännityselokuvana.
Miikka Matikka

Miikka Matikka (s. 12. joulukuuta 1986 Imatra) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Ykköspesis-joukkue Jyväskylän Kiriä. Hänet valittiin vuonna 2007 Superpeiksen vuoden tulokkaaksi.
Matikka aloitti Superpesiksessä 2007 Hyvinkään Tahkossa. Hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan mestaruuden ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Ennen ensimmäisiä Superpesis-otteluitaan Matikka pelasi Riihi-Pesiksessä, Järvenpään Pesiksessä, Imatran Pallo-Veikoissa sekä Kouvolan Pallonlyöjissä. Matikka loukkaantui Hyvinkään joukkoampumisessa 26. toukokuuta 2012, jossa joukkuetoveri Topi Koistinen kuoli.
Anomodontia

Anomodontia on sukupuuttoon kuollut terapsidien alalahko. Useimmat anomodontit olivat kasvinsyöjiä, ja niiden monimuotoisin ja menestynein ryhmä on Dicynodontia. Dikynodonteista "Lystrosaurus" oli menestynein. Se on laajimmalle levinnyt selkärankainen maaeläin maapallon historiassa. Anomodontit ilmestyivät permikauden keskivaiheilla noin 269 miljoonaa vuotta sitten ja hävisivät myöhäistriaskaudella noin 215 miljoonaa vuotta sitten. Saattaa kuitenkin olla että viimeiset alalahkoon kuuluneet lajit selvisivät varhaisliitukaudelle n. 110 miljoonaa vuotta sitten asti, mikäli eräs sirpaleinen löytö osoittautuu dikynodontiksi. Anomodontit olivat permikauden lopulla ja triaskaudella hallitsevia kasvinsyöjiä. Basaalisimmilla (”primitiivisimmillä”) Anomodontian jäsenillä on vielä kokonainen hampaisto, kuten "Biseridensin" erilaistuneet hampaat, mutta myöhemmiltä anomodonteilta kuten Dicynodontian edustajilta hampaat puuttuvat lähes kokonaan tai jopa täysin. Hampaiden sijasta niillä oli keratiinista muodostunut nokka.
Luokittelu.
Fylogenia.
Tämä kladogrammi perustuu kallon ominaisuuksiin, sillä useimmat näistä terapsideista tunnetaan vain kallon perusteella. Jun Liu, Bruce Rubidge &amp; Jinling Li (2009):
Rubidge &amp; Sidor (2001):
Index Ventures

Index Ventures on eurooppalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yhtiön päämaja on Genevessä, Sveitsissä. Se hallinnoi noin 1,5 miljardin euron sijoitusomaisuutta. Yhtiö on kerännyt perustamisensa jälkeen viisi venture-rahastoa ja yhden kasvurahaston.
Index Ventures sijoittaa pääasiassa tieto- ja viestintäteknologia- ja biotekniikkayrityksiin Euroopassa ja Israelissa. Sen menestyksekkäimmät sijoitukset ovat Betfair, Skype ja MySQL. 
Vuonna 2007 yrityksen osakas Daniel Rimer nimettiin Forbesin "Midas List" -rankingissa maailman 25 parhaan venture capital -kaupantekijän joukkoon. Hän on yksi Index Venturesia pyörittävästä Rimerin veljesnelikosta.
Christer Engelhardt

Christer Engelhardt (s. 1969) on ruotsalainen sosiaalidemokraattipuolueen poliitikko. Hän istui vuosina 2002–2015 valtiopäivillä, jossa hän edusti Gotlannin läänin vaalipiiriä. Hän on varsinaiselta ammatiltaan diakoni. 
Gotlannin saarella syntynyt ja kasvanut Engelhardt asuu Visbyssä vaimonsa ja kahden poikansa kanssa. Hän työskentelee diakonina Visbyn tuomiokirkkoseurakunnassa. Hän on paitsi valtiopäiväedustaja, myös Gotlannin kunnan kunnanvaltuuston jäsen.
Nanay

Nanay on yksi Amazonin sivujoista. Nanayn pituus on noin 300 kilometriä. Se kulkee Napojoen länsipuolella, Tigrejoen itäpuolella ja yhtyy Amazonin pääuomaan Perussa Iquitosin kaupungin luona. 
Jokivarressa kasvaa tulvametsiä, joiden suojelemiseksi on perustettu Allpahuayo-Mishanan suojelualue 23 kilometriä Iquatosista etelään. Nanayn veden laatu on hyvä. Akvaariokalojen kauppiaat käyttävät sitä kalojen kasvattamiseen, ja ilmeisesti kahden heille sattuneen onnettomuuden seurauksena jokeen on levinnyt värikäs kiekkokalakanta.
Juan Alberto Schiaffino

 
Juan Alberto Schiaffino Villano (28. heinäkuuta 1925 Montevideo, Uruguay – 13. marraskuuta 2002 Montevideo, Uruguay) oli uruguaylais-italialainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan sekä Uruguayta että Italiaa MM-tasolla. Seurajoukkueuransa aikana hän edusti uruguaylaista Peñarolia sekä italialaisia AC Milania ja AS Romaa. Hän voitti Uruguayn riveissä maailmanmestaruuden Brasilian MM-kisoissa 1950. Hän teki loppuottelussa Brasiliaa vastaan 1–1-tasoitusmaalin. Milanin riveissä Schiaffino voitti kolme Italian-mestaruutta.
Diego Marani

Diego Marani (s. 1959 Tresigallo, Ferrara, Italia) on italialainen kirjailija ja kääntäjä Euroopan unionin neuvostossa Brysselissä.
Marani on kehittänyt 1996 alun perin huumorimielessä keinotekoisen europanto-kielen, joka on eräänlainen vapaa ja luova yhdistelmä Länsi-Euroopan kielistä, parodia esperanton ideasta sekä samalla kannanotto englannin kielen ylivaltaa vastaan. Marani on kirjoittanut europantoksi artikkeleita sekä novellikokoelman "Las adventures des inspector Cabillot", joka ilmestyi Ranskassa 1998.
Vuonna 2000 Maranilta ilmestyi osittain Suomeen sijoittuva romaani "Nuova grammatica finlandese" (käännetty suomeksi nimellä "Sotilas ilman menneisyyttä" 2003). Romaani on saanut useita palkintoja, muun muassa yhden Italian arvostetuimmista kirjallisuuspalkinnoista, "Premio Grinzane Cavour", vuonna 2001. Maranin toinen palkittu romaani on "L'ultimo dei vostiachi" (2001, suomennettuna "Viimeinen vostjakki" 2004), joka sai "Premio Campiello" -palkinnon 2002.
Marani kertoo opiskelleensa suomea voidakseen kääntää suomesta italiaksi ja innostuneensa suomen vaikeasta kieliopista monine sijamuotoineen. Niistä erityisen kiehtovana hän pitää abessiivia, jonkin puuttumista kuvaavaa muotoa, jossa hän näkee jotakin tyypillisen suomalaista. Sijamuodoista Marani on todennut: "Teillä on adessiivi, ablatiivi ja allatiivi. Miksi ihmeessä ette keksineet sellaista sijamuotoa kuin aperitiivi!"
Konsulinsaari

Konsulinsaari on pieni saari Tampereen Jussinkylässä Tammerkosken yläjuoksulla.
Saaren nimi.
Saari sai nykyisen nimensä konsuli F. E. Wahlgrenista, joka oli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n toimitusjohtajana 1869–1881 ja isännöi saarta osana yhtiön maita. Saarta kutsuttiin myös Wahlgrenin saareksi, mutta Konsulinsaaresta tuli uusi pysyvä nimi. Aiemmin saarella on ollut useita nimiä. Se on tunnettu nimillä Koivusaari, Marieholm, Koskensaari sekä Pikkusillan vieressä oleva saari.
Saaren käyttö.
Vuonna 1858 Konsulinsaaren kautta rakennettiin kapea, pelkästään kävelyyn tarkoitettu puinen Pikkusilta. Se oli aikanaan toinen Tammerkosken ylittävä silta. Tuolloin Hämeensillan paikalla ollutta siltaa kutsuttiin Isoksisillaksi.
Vuonna 1882 saareen rakennettiin kahvila-ravintola, joka toimi vuoteen 1897 saakka. Silloin alettiin rakentaa nykyistä Satakunnansiltaa, ja sillan valmistuttua vuonna 1900 kulkuyhteys saareen katkesi. Samalla suuri osa saaresta jäi sillan alle. Vuonna 1901 saareen vielä suunniteltiin uutta ravintolaa ja arkkitehti Birger Federleyltä tilattiin ravintolalle piirustukset, mutta suunnitelmasta luovuttiin. Tämän jälkeen saari on ollut käyttämättömänä.
Syksyllä 2016 saaressa tehtiin kunnostustöitä ja sinne sijoitettiin Matti Hauptin veistämä Kultakutri. Veistos on ollut aiemmin esillä Pyynikillä Joselinin niemellä.
Stylophora

Stylophora on kivikorallien suku, johon kuuluu kahdeksan lajia. Joitakin niistä pidetään akvaariossa. Korallin haarojen päät ovat tylpän nuijamaiset ja lyhyiden tentakkeleiden peitossa. Väri on ruskehtava tai violetinsävyinen ja vaalenee usein haarojen kärkiä kohti. 
Suvun lajeja tavataan sekä koralliriuttojen rinteillä että tasangoilla ja laguuneissa.
Sequoia Capital

Sequoia Capital on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Sequoiaa pidetään yhtenä tieto- ja viestintäteknologian alan ja Piilaakson maineikkaimmista venture capital -rahoittajista, koska se on alan pitkäikäisimpiä ja on toimintansa aikana rahoittanut suurta osaa alan kaikkein merkittävimmistä yrityksistä. Näihin kuuluvat muun muassa Apple, Atari, Cisco Systems, Electronic Arts, Flextronics, Google, NVIDIA, Oracle, PayPal, Yahoo! ja YouTube. Sequoia on yhtiön itsensä mukaan ollut ensimmäinen rahoittaja yrityksille, jotka muodostavat nykyisellään 10 prosenttia koko NASDAQ-teknologiapörssiin listautuneiden yritysten yhteenlasketusta markkina-arvosta.
Sequoialla on Menlo Parkissa, Kaliforniassa sijaitsevan pääkonttorin lisäksi viisi toimistoa, muun muassa Kiinassa, Intiassa ja Israelissa.
Osakkaat.
Don Valentine, Randy L. Ditzler, Greg McAdoo, Michael Moritz, Douglas Leone, Gaurav Garg, Michael Goguen, Mark Stevens, Jim Goetz, Roelof Botha ja Mark Kvamme.
Vuosina 2006 ja 2007 yrityksen osakas Michael Moritz nimettiin Forbesin maailman 25 parhaan venture capital -kultasormien "Midas List" -rankingissa ensimmäiseksi.
Sotilas ilman menneisyyttä

Sotilas ilman menneisyyttä () on italialaisen kirjailijan ja kielenkääntäjän Diego Maranin osittain Suomeen sijoittuva romaani. Se on saanut useita palkintoja, muun muassa yhden Italian arvostetuimmista kirjallisuuspalkinnoista, "Premio Grinzane Cavour", vuonna 2001. Teos julkaistiin suomeksi vuonna 2003 Leena Taavitsainen-Petäjän kääntämänä.
Juoni.
Teos kertoo haavoittuneesta muistinsa menettäneestä miehestä, joka tuodaan suomalaisen lääkärin hoidettavaksi Triesten sotilassairaalaan Italiaan vuonna 1943. Koska miehellä on päällään Suomen armeijan sotilaspuku, jossa lukee nimi Sampo Karjalainen, lääkäri päättää siirtää hänet hoitoon Helsinkiin, toivoen että kotimaan ympäristö ja sen tutut ärsykkeet auttaisivat miehen muistia palautumaan. 
Mies matkustaa Suomeen ja alkaa etsiä juuriaan. Hän opiskelee suomen kieltä ja tutustuu Olof Koskela -nimiseen pappiin, jonka koskenkorvanhuuruiset innostuneet privaattiluennot auttavat häntä pääsemään sisälle Kalevalan maailmaan. Myöhemmin päähenkilö tutustuu sairaanhoitajaan nimeltä Ilma Koivisto, mutta koska mies tunne edes itseään, hänen on äärimmäisen vaikeaa päästää ketään toista lähelleen, puhumattakaan seurustelusuhteeseen antautumisesta. Aivan romaanin lopussa Sampo Karjalaisen arvoitus alkaa paljastua.
Sosialistinen patriotismi

Sosialistinen patriotismi on käsite, jossa sosialismi ja patriotismi yhdistyvät. Sosialistisella patriotismilla tarkoitetaan patriotismia sosialistista isänmaata kohtaan. Kommunistit katsovat sosialistisen isänmaan olevan ”tukikohta” maailmanvallankumoukselle. Tämä tarkoittaa, että sosialistinen patriotismi on samalla sekä sosialistisen isänmaan puolustamista että internationalistista maailmanvallankumouksen tukemista.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Vladimir Lenin ja muut vallankumoukselliset sosialistit kutsuivat kotimaidensa kapitalistihallituksia puolustaneita sosialidemokraatteja sosiali-patriooteiksi. Sosialistisella patriotismilla oli myönteinen merkitys, kun taas "sosiali-patriotismilla" viitattiin negatiivisesti sosialidemokraatteihin, jotka kannattivat ensimmäiseen maailmansotaan osallistumista. Bolševikit kannattivat niin sanottua vallankumouksellista defaitismia. Lokakuun vallankumouksen jälkeen sosialistisen patriotismin termi vakiintui ja siitä muodostui myöhemmin myönteinen ilmaus, jolla kuvattiin neuvostokansalaisen isänmaallisuutta.
Patriotismi tai defaitismi.
Kommunistien mukaan ylempien valtaluokkien päämääriä ajavan sodan häviäminen ajoi työväenluokan ja vallankumouksellisten asiaa. Leninin mukaan esimerkiksi japanilainen porvarisluokka edisti venäläisen työväenluokan ja samalla vallankumouksellisen asiaa voittaessaan Venäjän–Japanin sodan 1905. Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä sosialististen suuntausten ero oli kasvanut. Sosialidemokraattiset menševikit kannattivat sotavalmisteluja kun vallankumoukselliset bolševikit tukeutuivat defaitismiin. Sodan sytyttyä osa menševikeistä loikkasi bolševikkeihin loppujen osallistuessa sotaponnistukseen.
Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen menševikit jakautuivat Venäjän sisällissodan eri puolille. Bolševikkien voitettua mensevismiä ruvettiin purkamaan ja lopulta Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kiellettiin vuonna 1921. Koska kommunistit pyrkivät maailmanvallankumoukseen ilman rajoja, käsitteitä isänmaa ja isänmaallisuus pidettiin alkuun taantumuksellisina ja vastavallankumouksellisina. Karl Marxin ja Friedrich Engelsin mukaan ”proletariaatilla ei ole isänmaata”.
Termin uusi nousu.
1920-luvulla kävi ilmi, ettei maailmanvallankumous tule toteutumaan niin nopeasti kuin kommunistit olivat otaksuneet. Josif Stalinin aikana ruvettiin ajattelemaan, että Neuvostoliitto toimisi lopulta koittavan maailmanvallankumouksen keskuksena ja airuena. Hakiessaan kansansuosiota vielä epävakaalle järjestelmälle Stalin alkoi palauttaa kansallishenkeä. Porvarillinen nationalismi säilyi yhä vastavallankumouksellisena käsitteenä, mutta sosialistisesta patriotismista tuli nyt yksi edellytyksistä mallikansalaisuudelle. Näin Marxin ja Engelsin ajatus isänmaattomasta proletariaatista korvattiin uudella lauseella ”Neuvostoliitto on maailman proletariaatin isänmaa”.
Neuvostoliittolaiset käyttivät osallistumisestaan toiseen maailmansotaan nimeä suuri isänmaallinen sota.
Alcides Ghiggia

Alcides Edgardo Ghiggia (22. joulukuuta 1926 Montevideo, Uruguay – 16. heinäkuuta 2015 Uruguay) oli uruguaylais-italialainen jalkapalloilija. Hän edusti Uruguayta Brasilian MM-kisoissa 1950 ja teki ratkaisevan 2–1-maalin loppusarjan ottelussa, joka varmisti Uruguayn voiton Brasiliasta. Koko turnauksessa Ghiggia pelasi neljä ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Ghiggia kuoli 16. heinäkuuta 2015. Hän oli Uruguayn legendaarisen mestarijoukkueen viimeinen elossa ollut pelaaja. Kuolinpäivä on sama kuin loppuottelun voitto vuonna 1950, siis tasan 65 vuotta myöhemmin.
Aleksi (Joensuun piispa)

Aleksi (siviilinimeltään Pertti Rantala; 13. huhtikuuta 1941 Liperi – 22. tammikuuta 1984 Joensuu) oli Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispa.
Pertti Rantala valmistui kuusiluokkaisesta pappisseminaarista vuonna 1966. Hän toimi uskonnonopettajana Jyväskylässä vuoteen 1973 ja oli kesälomiensa aikana kanttorina Valamon luostarissa. Hän oli kiinnostunut kirkkoslaavista. Igumeni Simforian opetti hänelle kieltä ja luostariperinnettä. Rantala avusti kanttoriosaamisellaan myös Lintulan luostaria.
Kun apulaispiispa Leo valittiin Oulun metropoliitaksi, hänen tilalleen apulaispiispan virkaan valittiin Pertti Rantala. Hän vihkiytyi munkiksi nimellä Aleksi, ja sen jälkeen hänet vihittiin diakoniksi, papiksi, arkkimandriitaksi ja lopulta piispaksi Valamon luostarissa. Piispallisen päähineen eli mitran hänelle tekivät Lintulan nunnat.
Kirkon sisällä puhuttiin, että arkkipiispa Paavali kasvattaisi Aleksista hänen seuraajaansa samalla tavoin kuin arkkipiispa Herman oli menetellyt vuosina 1955–1960. Hän oli syksyllä 1981 Moskovassa Suomen kirkon edustajana ortodoksien ja vanhauskoisten välisissä neuvotteluissa Moskovassa.
Aleksi kuoli Joensuussa 22. tammikuuta 1984 vakavan sairauden johdosta. Hänen hautansa on Valamon luostarissa Heinävedellä.
Myllyjärvi (Espoo, Röylä)

Myllyjärvi () on pieni järvi Espoossa Röylän kaupunginosassa, Bodominjärven pohjoispuolella.
Espoossa on kolme Myllyjärveä. Lahnuksen Myllyjärvi (10 ha) on suurin Espoon Myllyjärvistä, niistä toiseksi suurin Myllyjärvi (5 ha) sijaitsee Röylässä ja pienin Myllyjärvi (1 ha) puolestaan Velskolassa.
Myllyjärven pinta-ala on 5,37 hehtaaria. Sen pituus on noin 400 metriä ja leveys noin 200 metriä. Järvellä ei ole saaria. Rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Myllyjärven rannat kuuluvat etelärantoja lukuun ottamatta luonnonsuojelualueeseen. Järvi on vanhan metsän ympäröimä, ja se sijaitsee korkean mäen päällä. Järven itärannalla on myös pieni uimaranta laitureineen. Mäen etelärinteellä kasvaa vanha kuusimetsä, jonka alikasvustona kasvaa suuria luonnonvaraisia pähkinäpensaita ja muutamia vaahteroita. Myös metsän vanhat kuuset, männyt ja vielä pystyssä suuret seisovat kelopuut ovat näyttäviä. Aluskasvillisuudesta löytyvät niin kallioimarre, sinivuokko, hiirenporras kuin mustikkakin.
Myllyjärvi kuuluu Espoojoen valuma-alueeseen (vesistöaluetunnus 81.055). Järven vedenpinnan korkeus on 58,1 metriä mpy. Myllyjärvi laskee sen kaakkoispäästä lähtevää Myllyojaa pitkin. Myllyoja yhtyy Lukbäckeniin, joka laskee Bodominjärveen.
Rami Rantanen

Rami Rantanen (s. 25. marraskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Rantasen ura alkoi juniorina Pallokerho-35:ssä, josta hän siirtyi myöhemmin Helsingin Jalkapalloklubin juniorijoukkueisiin. Rantanen nousi HJK:n edustusmiehistöön kaudella 1987, jolla hän voitti heti ensimmäisen mestaruutensa. Myös toinen HJK-kausi päättyi kultaan. Rantanen siirtyi 1989 Lahden Reippaaseen ja sieltä 1991 Kuusysiin, jossa hän voitti taas Suomen mestaruuden. Kaudet 1992–1994 Rantanen pelasi jälleen Helsingin Jalkapalloklubissa. Hän voitti viimeisen mestaruutensa HJK:ssa 1992. HJK:sta Rantanen siirtyi Ruotsin pääsarjassa pelanneeseen Trelleborgiin, jossa hän pelasi kolme vuotta. Palattuaan Suomeen vuonna 1998 Rantasen uudeksi seuraksi tuli PK-35, joka seuraavalla kaudella muuttui FC Jokereiksi. Kaudeksi 2001 hän siirtyi Atlantis FC:hen ja 2002 Atlantiksen liigapaikan perineeseen AC Allianssiin. Hän lopetti uransa kauden 2004 päätteeksi. Neljän mestaruuden lisäksi Rantanen voitti Suomen Cupin HJK:n, Jokerien ja Atlantiksen riveissä. Kaikkiaan hän pelasi uransa aikana 322 pääsarjatason ottelua Suomessa.
Rantanen pelasi maajoukkueessa 18 A-maaottelua vuosina 1993–2001.
Rantasen lapsista Amanda Rantanen ja Daniel Rantanen ovat tunnettuja jalkapalloilijoita.
Kleiner Perkins Caufield &amp; Byers

Kleiner Perkins Caufield &amp; Byers (KPCB) on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yritys on nimetty sen neljän perustajajäsenen (Eugene Kleiner, Tom Perkins, Frank J. Caufield ja Brook Byers) mukaan. 
Kleiner Perkins Caufield &amp; Byers on Piilaakson vanhimpia venture capital -rahoittajia. Se on rahoittanut toimintavuosiensa aikana yli 300 tieto- ja viestintäteknologia- ja biotekniikkayritystä, joista nimekkäimpinä Amazon.com, AOL, Electronic Arts, Flextronics, Friendster, Genentech, Google, Macromedia, Netscape, Segway ja Sun Microsystems.
Historia.
Eugene Kleiner oli jo 1957 mukana perustamassa Fairchild Semiconductoria, jonka ympärille koko Piilaakson katsotaan kehittyneen. Vuonna 1968 hän sijoitti omia rahojaan Inteliin, ja 1972 perusti Hewlett-Packard -veteraani Tom Perkinsin kanssa Kleiner Perkinsin. Vuonna 1977 Frank J. Caulfield ja Brook Byers valittiin yrityksen nimiosakkaiksi ja näin yhtiö sai nykyisen nimensä.
Osakkaat.
Entinen Yhdysvaltain varapresidentti Al Gore on ollut marraskuusta 2007 lähtien Kleiner Perkins Caufield &amp; Byersin osakas. Entinen Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powell liittyi yritykseen puolestaan jo kesällä 2005, tittelillä "strategic limited partner". Myös kaksi Sun Microsystemsin neljästä perustajasta, Vinod Khosla ("affiliated partner") ja Bill Joy (osakas) kuuluvat Kleiner Perkins Caufield &amp; Byersin tiimiin.
Vuosina 2006 ja 2007 yrityksen osakas L. John Doerr nimettiin Forbesin maailman 25 parhaan venture capital -kaupantekijän "Midas List" -rankingissa toiseksi. Doerr oli yksi Googlen perustajajäsenistä.
Kara (alue)

Kara on yksi Togon viidestä alueesta. Karan asukasluku on vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 985 512, ja sen pinta-ala on 11 631 km². Alueen pääkaupunki on samanniminen Kara.
Karan alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Savanesin alueeseen ja etelässä Centralen alueeseen.
Prefektuurit.
Karan alue koostuu seitsemästä prefektuurista:
Peltolude

Peltolude ("Lygus rugulipennis") on Suomen yleisimpiä ludelajeja. Laji on tunnettu viljelytuholaisena. Niittyluteiden ("Lygus") suvun luteiden tunnistaminen on vaikeaa. Kansainvälisissä hakemistoissa lajista käytetään usein nimeä karvaniittylude (esimerkiksi ), vaikka tätä nimeä ei suomalaisista lähteistä löydykään.
Ulkonäkö.
Pituus 4,7 mm - 5,7 mm Peltolude kuuluu niittyluteiden suvun vaikeasti määritettäviin lajeihin. Se on suvun luteista selvästi karvaisin. Sen peitinsiipien tiheä karvapeite onkin lajin paras tuntomerkki. Väritys vaihtelee harmaankellertävästä punertavaan, mutta useimmin lajin yleisväri on vaalean kellanrusehtava. Pikkukilvellä ei yleensä ole selkeää vaaleaa V-kuviota, vaan vaalea alue on jakautunut pienempiin kuvioihin. 
Peltolude muistuttaa hyvin paljon yleistä ketoludetta ("Lygus pratensis").
Levinneisyys.
Laji esiintyy runsaslukuisena koko maassa.
Elinympäristö.
Erilaiset avoimet ympäristöt.
Elintavat.
Laji kelpuuttaa ravintokasveiksi satoja kasvilajeja suosien asteri- (Asteraceae), ristikukkais- (Brassicaceae) ja hernekasveja (Fabaceae). Peltolude vioittaa perunoita, omenoita, mansikoita ja muita marjakasveja, sekä vihanneksia, sokerijuurikkaita, ristikukkaisia öljykasveja ja puiden taimia imemällä kasvin nesteitä ja vioittamalla samalla kukkia ja kasvupisteitä.
Centrale (Togo)

Centrale on yksi Togon viidestä alueesta. Centralen asukasluku on vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 795 529, ja sen pinta-ala on 13 182 km². Alueen pääkaupunki on Sokodé.
Centralen alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Karan alueeseen ja etelässä Plateaux’n alueeseen.
Prefektuurit.
Centralen alue jakaantuu viiteen prefektuuriin:
Maritime

Maritime on Togon viidestä alueesta eteläisin. Maritimen asukasluku on vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 3 534 991, ja sen pinta-ala on 6 395 km². Alueen pääkaupunki on Lomé, joka on myös maan pääkaupunki.
Maritimen alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Plateaux’n alueeseen ja etelässä Guineanlahteen.
Prefektuurit.
Maritimen alue jakaantuu kuuteen prefektuuriin ja yhteen erilliseen kuntaan (Lomé):
Pertti Hemánus

Pertti Väinämö Hemánus (3. joulukuuta 1934 Suomusjärvi – 27. joulukuuta 2012 Toijala, Akaa) oli suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän hoiti Tampereen yliopiston tiedotusopin professuuria vuosina 1973–1997.
Elämä ja ura.
Hemánuksen isä oli kansakoulunopettaja Suomusjärvellä. 10-vuotiaana Hemánus aloitti oppikoulun Salossa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1952, yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1956, lisensiaatiksi 1965 ja tohtoriksi 1966. Hemánus väitteli Tampereen yliopistosta ensimmäiseksi suomalaiseksi lehdistö- ja tiedotusopin tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa aiheena oli rikosaineisto Helsingin sanomalehdissä.
Työuransa alussa Hemánus työskenteli sanomalehtitoimittajana ja mainostekstien kirjoittajana. Vuosina 1967–1970 hän toimi Yleisradiossa ohjelmatoiminnan koordinaattorina Eino S. Revon pääjohtajakaudella. Hemánus kirjoitti ajanjaksosta kirjan "Reporadion nousu ja tuho" (1972).
Vuonna 1973 Hemánus nimitettiin Tampereen yliopiston tiedotusopin professoriksi, kun viran edellinen haltija Raino Vehmas oli pyytänyt eroa. Toinen tiedotusopin professori oli tuohon aikaan Kaarle Nordenstreng. Hemánus jatkoi tehtävässä vuoteen 1997.
Hemánuksen kolumneja julkaisivat muun muassa "Kaleva" ja "Kotimaa", ja hän kirjoitti myös yliopistoympäristöön sijoittuvia salapoliisiromaaneja.
Pertti Hemánuksen poika on ohjaaja Juha Hemánus.
Ordre national du Québec

Ordre national du Québec on Kanadan Québecin provinssin myöntämä kunniamerkki. Kunniamerkki perustettiin 20. kesäkuuta 1984 Québecin varakuvernöörin Jean-Pierre Côtén ja Québecin pääministerin René Lévesquen avustuksella. Kunniamerkki on ranskankielisen Amerikan korkein kunnianosoitus. Kunniamerkki myönnetään pääasiassa Québecissä syntyneille tai siellä asuville, mutta se voidaan myöntää myös provinssin ulkopuoliselle. Merkki voidaan myöntää myös henkilön kuoltua. Provinssin ulkopuolisen henkilön kunniamerkin myöntää aina provinssin pääministeri, ja se myönnetään pääasiallisesti henkilölle, joka on tehnyt Québeciä tai ranskan kieltä tunnetuksi.
Luokat.
Ordre national du Québec -kunnianosoitukset jaetaan kolmeen alaluokkaan.
Conor Venture Partners

Conor Venture Partners on suomalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Se sijoittaa alkaviin suomalaisiin, ruotsalaisiin ja baltialaisiin teknologia-alan kasvuyrityksiin. Yritys aloitti toimintansa vuodenvaihteessa 2006, jolloin sen ensimmäiseen sijoitusrahastoon Conor Technology Fund I Ky:hyn kerättiin 16 miljoonan euron potti (sijoittajina Etera, Alexander Ehrnroothin Atine Group ja Suomen Teollisuussijoitus).
Conor on toteuttanut useita sijoituskierroksia Index Venturesin, Northzone Venturesin ja Suomen Teollisuussijoituksen kanssa.
Osakkaat.
Conor Venture Partnersin osakkaat ovat Jari Mieskonen ja Manu Mäkelä. He työskentelivät aiemmin Eqvitec Partnersissa, Mäkelä myös Holtron Venturesissa. Aiemmin osakkaana oli myös Sami Ahvenniemi.
Triskaidekafobia

Triskaidekafobia on luvun 13 taikauskoista pelkoa, jota esiintyy lähinnä länsimaissa. Luku koetaan pahaenteiseksi, ja esimerkiksi asuminen hotellihuoneessa numero 13 tuntuu tämän vuoksi vaikealta tai pelottavalta.
Lähinnä Yhdysvalloissa usein hotelleista ja muista rakennuksista on tämän vuoksi jätetty välistä pois kerrosluku 13 ja huone numero 13. Myös matkustajalentokoneissa vältetään 13. rivinumeroa. Lisäksi Formula 1:ssä kellään kuljettajalla ei ole autoa numero 13.
Triskaidekafobian erikoismuoto on paraskavedekatriafobia, jossa pelko kohdistuu erityisesti kuukauden 13. päivän osumiseen perjantaille.
Itä-Aasiassa vastaava pelko on tetrafobia, joka kohdistuu numeroon 4. Italiassa taas epäonnenlukuna pidetään seitsemäätoista.
Shap-’ng Tsai

Shap-'ng Tsai oli kiinalainen merirosvo, joka komensi noin 70 džonkkia Etelä-Kiinan merellä vuosina 1845–1859. Hänen toimintansa keskittyi Tien-paihin, joka sijaitsee noin 290 kilometriä Hongkongista länteen. Läheiset rannikkokylät ja kauppiaat maksoivat Shap-'ng Tsaille suojelurahaa saadakseen olla rauhassa. Shap-'ng Tsai kaappasi häntä jahdanneet Kiinan sotalaivat, ja niiden päällystö otettiin panttivangiksi. Kiinan hallitus tarjosi anteeksipyyntöä ja sotilasarvoa, joista Shap-'ng Tsai kuitenkin kieltäytyi.
Merirosvouran loppu.
Keväällä 1849 Shap-'ng Tsaita syytettiin yhden yhdysvaltalaisaluksen ja kolmen oopiumia kuljettaneen brittiläisaluksen upottamisesta. Syyskuussa 1849 laivueellinen brittiläisaluksia meni Tien-paihin, josta löytyi sata kaapattua alusta, joista merirosvot olivat vaatineet lunnaita. Merirosvoja ei löytynyt. Lokakuussa 1849 kolme brittialusta jahtasi Shap-'ng Tsaita ja hänen merirosvojaan Vietnamin Hải Phòngin saarille ja kanaville. Siellä merirosvot ja britit kävivät kahden päivän taistelun, ja myöhemmin britit ilmoittivat tuhonneensa taistelussa 58 džonkkia sekä niiden 1 200 kanuunaa ja 3 000 hengen miehistön. Shap-'ng Tsai onnistui pakenemaan paikalta mukanaan kuusi pienempää džonkkia ja 400 hengen miehistö. Myöhemmin Shap-'ng Tsai antautui Kiinan viranomaisille ja otti vastaan Kiinan aiemmin tarjoaman sotilasarvon.
Wolfram Alpha

Wolfram Alpha (myös muodossa WolframAlpha tai Wolfram|Alpha) on Wolfram Researchin kehittelemä haku- ja vastauskone, joka julkaistiin 15.5.2009. Wolfram Alphan toiminta pohjautuu Wolfram Researchin kehittelemään Mathematica-laskentaohjelmaan tiedon etsimisessä ja käsittelyssä. 
Vastauskoneelle voi esittää yksittäisten hakusanojen lisäksi myös suoria kysymyslauseita, joihin se etsii vastausta tietokannoistaan. Muista hakukoneista eroten Wolfram Alpha ei anna vastausta linkkilistana, vaan mm. numeroina, taulukkoina ja kuvina. Lisäksi Wolfram Alpha pystyy suorittamaan symbolista ja numeerista laskentaa sekä piirtämään kuvaajia annetuista funktioista.
Marie Laforêt

Marie Laforêt (Maïtèna Marie Brigitte Doumenach; (5. lokakuuta 1939 Soulac-sur-Mer, Ranska – 2. marraskuuta 2019 Genolier, Sveitsi) oli ranskalainen laulaja ja näyttelijä.
Laforêt syntyi Ranskassa armenialaistaustaiseen perheeseen. Hän osallistui vuonna 1959 kykyjenetsintäkilpailuun ja sai sitä kautta roolin ensimmäisessä elokuvassaan: René Clémentin ohjaamassa Patricia Highsmith -filmatisoinnissa "Kuuma aurinko" (1959), jossa hänen vastanäyttelijänään toimi Alain Delon. Laforêt’n laulajanura avautui hänen toisen elokuvansa "Saint-Tropez Blues" (1960) myötä hänen laulettuaan elokuvan tunnuskappaleen.
Laforêt meni naimisiin ohjaaja Jean-Gabriel Albicoccon kanssa 1960, mutta liitto päättyi myöhemmin eroon. Albicocco ohjasi vaimoaan ensimmäistä kertaa elokuvassa "Kultasilmäinen tyttö" ("La Fille aux yeux d’or", 1961), jonka mukaan näyttelijä sai lempinimensä ”kultasilmäinen tyttö”. Sittemmin Laforêt on esiintynyt säännöllisesti valkokankaalla. Häntä ovat ohjanneet muun muassa Claude Chabrol ("Punaiset rubiinit", 1965) ja Georges Lautner ("Iso kala koukussa", 1990). Teatterissa hän on esittänyt esimerkiksi Maria Callasta "Mestariluokassa" (1999) Pariisissa.
Laulajana Laforêt on monipuolinen. Hän on esittänyt muun muassa folkia, rockia ja popia. ”Mon amour, mon ami” (1967) on muodostunut pieneksi popklassikoksi, jonka coverversion on levyttänyt esimerkiksi Carla Bruni. ”Je voudrais tant que tu comprennes” (1966) on Francis Lain sävellys. Laforêt’n suurimmaksi hitiksi lienee noussut ”Il a neigé sur Yesterday” (1977), jonka aiheena on The Beatlesin hajoaminen. 
Myös Laforêt’n monet coverkappaleet ovat kohonneet maineeseen. Esimerkiksi vuoden 1973 suosittu ”Viens, viens” on käännösiskelmä brittiläisen Simon Butterflyn kappaleesta ”Rain, Rain, Rain”. Laforêt on duetoinut ”Summer Winen” ranskankielisen version ”Le vin de l’été” (1969) Gérard Kleinin kanssa.
Laforêt muutti Geneveen 1978, minkä jälkeen hän vähensi laulamistaan tuntuvasti. Hänellä oli myös Sveitsin kansalaisuus.
Sissi (elokuvasarja)

Sissi-elokuvasarja on Ernst Marischkan vuosina 1955–1957 ohjaama itävaltalainen elokuvatrilogia, joka kuvaa romantisoidusti Itävallan keisarinnan Elisabetin nuoruusvuosia. Päärooli Sissiksi kutsuttuna Elisabetina nosti teini-ikäisen Romy Schneiderin maailmanmaineeseen.
Elokuvasarjan ensimmäisessä osassa Sissi on vielä naimaton prinsessa, mutta hän kihlautuu ja avioituu Itävallan keisarin Frans Joosefin kanssa ja kohoaa keisarinnaksi. Toinen osa kuvaa Sissin avioelämää ja taistelua hovin byrokratian ja hovietiketin syövereissä. Frans Joosefia trilogiassa esittää Karlheinz Böhm.
Pääosat.
Elokuvasarja koostuu seuraavista elokuvista:
Romy Schneider palasi keisarinna Elisabetin rooliin vielä 15 vuotta myöhemmin Luchino Viscontin elokuvassa "Ludwig II" (1972).
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää trilogian kahta ensimmäistä, suomenkielisinä VHS-videoina julkaistua elokuvaa auttamattomasti vanhentuneina mutta puitteiltaan upeina menneen maailman satudraamoina. Hän antaa molemmille elokuville kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Gijs van Lennep

Jonkheer Gijsbert Van Lennep (s. 16. maaliskuuta 1942) on entinen hollantilainen F1-kuljettaja. 
Hän osallistui kymmeneen F1-osakilpailuun kausilla 1971 ja 1973–1975. Hän saavutti 2 MM-pistettä ajamalla kuudenneksi Hollannin GP:ssä 1973 ja Saksan GP:ssä 1975.Lennep osallistui kuuteen MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun sijoittuen parhaimmillaan seitsemänneksi.
Ennen Formula 1:iä Lennep kilpaili Porschen urheiluautotiimissä vuonna 1967 ja otti Vic Elfordin kanssa 910:sten luokkavoiton Mugellon radalla. Vuonna 1970 hän ajoi Hans Laineen parina Antti Aarnio-Wihurin AAW Racing Teamissa. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1971 Helmut Markon kanssa. Heidän ajama 5 335 km:n ennätys oli voimassa vuoteen 2010 asti. Lennep uusi voittonsa vuonna 1976 Jacky Ickxin kanssa, jonka jälkeen hän ilmoitti eläköityvänsä kilpa-autoilun parista.
Lennep voitti Targa Florion kilpailun vuonna 1973 Herbert Müllerin kanssa. Hän voitti myös Britannian F5000-mestaruuden vuonna 1972.
Basil van Rooyen

Basil van Rooyen (19. huhtikuuta 1939 Johannesburg, Etelä-Afrikka – 14. syyskuuta 2023) oli eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1968–1969. Hän keskeytti molemmissa eikä saavuttanut pisteitä.
Rooyen kilpaili myös saloon races ja Formula Atlantic -sarjoissa. Hän asui sittemmin St Ivesissä Sydneyssä.
Hiirirouva ja ruusupensaan viisaat

Hiirirouva ja ruusupensaan viisaat () on yhdysvaltalaisen Robert C. O'Brienin kirjoittama nuorten tieteisromaani. Englanninkielinen alkuteos julkaistiin vuonna 1971 ja suomennos 1977. Romaanista on tehty vuonna 1982 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva "NIMH – rouva Brisby ja hänen salainen maailmansa".
Juoni.
Kirjan päähenkilö rouva Frisby on maalaistalon pihamaalla lastensa kanssa asuva hiiri. Perheen pitäisi muuttaa maatilan kevättöiden tieltä pois, mutta Timothy-poika on sairastunut keuhkokuumeeseen eikä ehkä selviäisi muutosta öiden ollessa vielä kylmiä. Rouva Frisby lähtee etsimään apua pojalleen. Apu löytyy yllättävältä taholta: suuren ruusupensaan alla asuvilta rotilta, joita muut alueella asuvat eläimet karttavat. Rouva Frisbyn tutustuessa rottiin selviää myös merkillisiä asioita hänen kuolleen miehensä Jonathan Frisbyn menneisyydestä.
Karvakarhunsammal

Karvakarhunsammal ("Polytrichum piliferum") on kuivilla paikoilla kasvava pienikokoinen karhunsammal. Se on väriltään ruskehtavan vihreä. Sen lehden reunat ovat kääntyneet lehden päälle ja lehdet ovat yläpinnalta kiiltävät. Sen lehtien kärjessä on valkoinen kärkikarva. Karvakarhunsammal on yleinen koko Suomessa.
Karvakarhunsammal muistuttaa kangaskarhunsammalta ("Polytrichum juniperinum").
Hongkongilainen influenssa

Hongkongilainen influenssa oli vuosina 1968–1970 koko maailman kiertänyt influenssa A -pandemia, tyyppiä H3N2. Sen syntypaikasta ei ole varmuutta. Nimensä tauti sai siitä, kun se eristettiin ensimmäisen kerran Hongkongissa 13. heinäkuuta 1968.
Tauti esiintyi kahdessa aallossa, ensin 1968–1969 ja sitten 1969–1970. Se tappoi yli miljoona ihmistä, ehkä jopa neljä miljoonaa, eli se oli influenssapandemiaksi suhteellisen lievä. Kuolemat johtuivat yleensä taudin jälkitaudeista kuten keuhkokuumeesta. Tautiin sairastui koko maailmassa arviolta miljardi ihmistä.
Taudin aiheuttanut H3N2-tyyppinen virus oli muuten sama kuin kymmenisen vuotta aiemmin kiertäneessä aasialaisessa influenssassa (H2N2), mutta sen hemagglutiniini oli muuttunut. Uusi hemagglutiniini oli havaittu aiemmin linnuilla, joista se siirtyi ihmisen virukseen.
Hongkongista virus levisi elokuussa 1968 ensin muualle Kaakkois-Aasiaan, ja seuraavassa kuussa Intiaan, Iraniin ja Australian pohjoisosiin sekä Yhdysvaltoihin. Eurooppaan epidemia saapui toden teolla tammikuussa 1969. Suomessa tauti todettiin esimmäisen kerran samassa kuussa Kaartin pataljoonan varusmiehillä, minkä jälkeen se levisi muualle Suomeen. Epidemia oli Suomessa ohi maaliskuun puolivälissä, jolloin taudin tai jonkin muun influenssan oli sairastanut tilastojen mukaan 31 000 suomalaista.
Taudin toinen aalto alkoi maailmalla toukokuussa 1969, ja loppuvuonna tauti palasi myös Eurooppaan. Suomen ensimmäinen toisen aallon tautitapaus havaittiin joulukuussa 1969, ja koko epidemia oli ohi tammikuussa 1970.
Joissain maissa, kuten Yhdysvalloissa ja Kanadassa, epidemian ensimmäinen aalto tappoi enemmän ihmisiä kuin toinen aalto. Päinvastoin kävi esimerkiksi Englannissa ja monessa muussa maassa.
Ensimmäinen rokote tautiin kehitettiin jo elokuussa 1968. Rokote saatiin kuitenkin jakeluun suuremmassa mittakaavassa vasta pandemian huipun aikoihin vuoden 1969 vaihteessa, joten sen hyöty ei ollut paras mahdollinen.
Mikko Jalonen

Mikko Jalonen (s. 8. lokakuuta 1982 Forssa) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. 186 cm pitkän Jalosen kasvattajaseura on Forssan Koripojat.
Ura.
Jalonen aloitti pelaamisen Forssan Koripojissa 7-vuotiaana. Vuonna 2003 hän siirtyi Korihaiden liigamiehistöön. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi Turun NMKY:n riveihin, jossa hän voitti Vuoden I-divisioonapelaajan palkinnon kahdesti vuosina 2006 ja 2007. Jalonen teki paluun Korisliigaan vuonna 2008, kun hän meni takaisin kasvattajaseuraansa. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi Korihaihin yhden vuoden sopimuksella. Hän jatkoi sopimustaan vuonna 2010 yhdellä ja vuonna 2011 kahdella vuodella. Jalonen valittiin kaudella 2010–2011 Korisliigan parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi.
Kaudella 2014–2015 Jalonen valittiin Vuoden I-divisioonapelaajaksi. Kesäkuussa 2015 hän teki jatkosopimuksen Korihaiden kanssa. Samoin seuraavalla kaudella.
Kesäkuussa 2016 Jalonen teki Korihaiden kanssa jatkosopimuksen.
Kauden 2016-2017 päätteeksi Jalonen ilmoitti lopettavansa peliuransa. Jalonen pelasi Korihaissa yhteensä 400 virallista ottelua tehden niissä 4554 pistettä, 1037 levypalloa ja 1184 syöttöä. Kaikki lukemat ovat Korihaiden seurahistorian kaikkien aikojen-tilastoissa kymmenen parhaan joukossa.
Kaudella 2020–2021 Jalonen palasi yhden ottelun ajaksi takaisin Korihaihin.
Yksityiselämä.
Jalonen on koulutukseltaan yhdyskuntatekniikan insinööri ja on työskennellyt muun muassa Uudenkaupungin rakennusmestarina. Hänen perheeseensä kuuluivat vuonna 2015 vaimo ja kolme poikaa.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2008

Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2008 pelattiin Innsbruckissa, Itävallassa (A-lohko) sekä Sapporossa, Japanissa (B-lohko). Kilpailun voittajina A-sarjaan vuodeksi 2009 nousi Itävalta ja Unkari. 2. divisioonaan putosivat Etelä-Korea ja Viro.
Tulokset.
A-lohko.
Sarjataulukko
Ottelut&lt;br&gt;
B-lohko.
Sarjataulukko
Ottelut&lt;br&gt;
Sinun jälkeesi, Max

Sinun jälkeesi Max on Leena Parkkisen esikoisromaani vuodelta 2009. Se valittiin Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuoden parhaana suomenkielisenä esikoisteoksena.
Teoksen päähenkilöinä ovat 1899 syntyneet siamilaiset kaksoset Isaac ja Max, jotka saavat toimeentulonsa sirkuksesta. Parkkinen kirjoittaa heidän esineellistämisestään. Hän kyseenalaistaa normaaliuden ja poikkeavuuden sisällön ja pohtii ihmisen identiteettiä uudesta näkökulmasta.
Antichrist (elokuva)

Antichrist on Lars von Trierin ohjaama, vuonna 2009 valmistunut elokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet von Trier ja Anders Thomas Jensen. Elokuvan pääosissa näyttelevät Willem Dafoe ja Charlotte Gainsbourg.
Elokuva esitettiin ensi kerran 18. toukokuuta 2009 Cannesin elokuvajuhlilla, jossa se sai järkyttyneen vastaanoton väkivaltaisen ja seksuaalisen kuvastonsa takia, ja sen hyväksymistä Cannesiin hämmästeltiin. "Antichrist" sai Pohjoismaiden neuvoston vuoden 2009 elokuvapalkinnon.
Trier leikkaa tuotantoyhtiön ilmoituksen mukaan pahimmat järkytystä aiheuttaneet kohdat pois ja tekee elokuvasta ”katolisen version”, jota voidaan esittää Etelä-Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Gainsbourg sai Cannesissa roolisuorituksestaan parhaan naisnäyttelijän palkinnon.
Elokuvan tekoa on leimannut Trierin masennus ja siitä toipuminen. Hän ei voinut käsien vapinan vuoksi poikkeuksellisesti itse kuvata elokuvaa. Helsingin Sanomien kriitikon Veli-Pekka Lehtosen mukaan elokuvan tausta voi olla vähintään yhtä kiinnostava kuin itse teos.
Ohjaaja on omistanut elokuvan neuvostoelokuvan mestari Andrei Tarkovskille.
Vastaanotto.
Kritiikissä elokuvaa luonnehditaan ahdistavan raa’aksi. Se sai Nyt-liitteen viideltä kriitikolta pistekeskiarvon 3,8. "Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä ”Antichrist ei rienaa eikä mässäile raakuuksilla, vaikka siinä lyödään otsaa vessanpönttöön, porataan pulttia sääriluuhun ja silvotaan saksilla klitorista”. Hänestä noihin kohtauksiin on mahdotonta samastua, koska jo varhain ohjaaja etäännyttää katsojan tarkkailijaksi. Maskulan mielestä "Antichrist" ei ole virheetön elokuva, mutta se vie yleisönsä ”pari pykälää lähemmäksi pimeyden sydäntä, itsemme ymmärtämistä”.
Draper Fisher Jurvetson

Draper Fisher Jurvetson (DFJ) on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana. Yhtiön päämaja on Menlo Parkissa, Kaliforniassa. Se hallinnoi noin 4,5 miljardin dollarin sijoitusomaisuutta.
Draper Fisher Jurvetsonin tunnettuihin sijoituksiin kuuluvat muun muassa Hotmail, Overture, Baidu, Skype, Technorati, SugarCRM, Meebo ja Tesla Motors. Yritys on nimetty perustajiensa Timothy C. Draperin, John H. N. Fisherin ja Steve Jurvetsonin mukaan.
Moisés Solana

Moisés Solana Arciniega (26. joulukuuta 1935 – 27. heinäkuuta 1969) oli meksikolainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahdeksaan F1-osakilpailuun kausina 1963–1968. Hän oli parhaimmillaan kymmenes Meksikon GP:ssä 1964, eikä hän saanut urallaan yhtäkään pistettä.
Solana kilpaili myös F2-luokassa vuonna 1968 Lotuksella Jaraman radalla Madridissa. Hän testasi myös Ferrarin F2-autoa ja ajoi Lolalla ja McLarenilla USSRC- ja CanAm-sarjoissa vuosina 1966–1968 voittaen ensimmäisen USRRC pistekilpailun Group 7 -sarjoissa ensimmäisessä kansallisessa kilpailussa Méxicossa. Hän yhä pitää kaikkia ennätyksiä Meksikon tiekilpailukategoriassa ja Meksikon Magdalena Mixhugan radalla.
Solana oli pitkään ainoa kuljettaja, joka on kilpaillut F1-sarjassa autolla numero 13. Tämä tapahtui Meksikon GP:ssä 1963. Numeroa käytettiin F1-sarjan osakilpailussa seuraavan kerran vasta kaudella 2014, kun Pastor Maldonado valitsi sen itselleen. Solana menehtyi heinäkuussa 1969 kilpa-ajossa menetettyään McLareninsa hallinnan ja törmättyään siltaan.
Alex Soler-Roig

Alex Soler-Roig (s. 29. lokakuuta 1932) on entinen espanjalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kymmeneen F1-osakilpailuun kausina 1970–1972. Hän karsiutui neljästi ja keskeytti kuudesti eikä saavuttanut pisteitä.Aika-ajoissa hän oli parhaimmillaan 17:s (Hollannin Grand Prix 1971). Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Talvisota (täsmennyssivu)

Talvisota voi tarkoittaa seuraavia:
Muuta.
Englanninkielinen termi Winter War voi tarkoittaa myös seuraavia:
Lanosteroli

Lanosteroli (C30H50O) on tetrasyklinen triterpenoidi. Se on yhdiste, josta kaikki steroidit ovat johdannaisia.
Biosynteesi.
Kahden farnesyylipyrofosfaatin kondensoituessa syntyy skvaleenimolekyyli. Varsinainen lanosterolisynttesi tapahtuu yhdeksässä osassa, joista ensimmäisessä skvaleenimono-oksigenaasi eli skvaleeniepoksidaasi hapettaa skvaleenin 2,3-oksidoskvaleeniksi. 2,3-Oksidoskvaleenista muokataan lanosterolisyntaasientsyymin avulla lanosterolia. Rengasmaisen rakenteen syntyminen tapahtuu useassa osassa. Lanosterolimolekyylissä on seitsemän kiraliakeskusta
Steroidien synteesi.
Kaikki steroidit pohjatuvat lanosterolin rakenteeseen, josta ne muokataan erilaisten entsyymien avulla. Lanosterolista muokataan muun muassa kolesterolia yhdeksällätoista itsenäisellä reaktiolla. Näissä tarvittavat entsyymit ovat sitoutuneet eliöiden soluseinämiin.