tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ramat Rahel

Ramat Rahel () on kibbutsi Israelissa Jerusalemin vanhankaupungin eteläpuolella. Kibbutsin ohella paikalla on rauniokumpu. Ramat Rahelin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 545.
Maantiede.
Ramat Rahel sijaitsee Israelin Jerusalemin hallintoalueella suurin piirtein Jerusalemin vanhankaupungin ja Länsirannan puoleisen Betlehemin välissä. Paikka on kukkulalla, joka on valvonut historiallisesti kahden merkittävän kulkureitin yhtymäkohtaa. Jerusalemista on lähtenyt tie kohti etelää ja toinen tie yhdisti Jerusalemin länteen.
Historia.
Nykyisen Ramat Rahelin paikalta on tehty arkeologisia löytöjä. Paikalla oleva rauniokumpu tunnetaan nimellä "Khirbat Salih". Paikka on yhdistetty useisiin eri raamatullisiin paikannimiin. Sen on esitetty esimerkiksi olleen "Netofa" (esim. 2. Samuelin kirja 22.28) tai "Kimham" (Jeremian kirja 71.17). Mikään yksi teoria ei ole kuitenkaan täysin selvä. Paikka on arkeologisten löytöjen perusteella asutettu Juudan kuningaskunnan kaudella 700- tai 600-luvulla eaa. Paikalla oli asutusta, sekä 600-luvulta peräisin oleva suurehko palatsi. Roomalaiset rakennuttivat paikalle kylpylän ja 400–500-luvulla jaa paikalle rakennettiin kirkko ja luostari. Kirkko mainittiin historiallisissa lähteissä usein paikkana, jolla Jeesuksen äiti Maria levähti matkalla synnyttämään Betlehemiin. Pienempimuotoista rakennuttamista tapahtui myös Bysantin, umaijadien ja abbasidien kausilla. Sittemmin paikan asutus kuitenkin katosi.
Nykyinen Ramat Rahelin kibbutsi on perustettu vuonna 1926. Sen asukkaat olivat juutalaisiasiirtolaisia Itä-Euroopasta ja he kävivät rakennustöissä Jerusalemissa. Paikka itsessään oli liian pieni maataloudelle, joten sen talous riippui siirtotyöläisistä. Jerusalemin ohella heitä työskenteli esimerkiksi Kuolleenmeren potaskakaivoksilla. Nimen Ramat Rahel kibbutsi sai Raakelin haudan mukaan. Hauta sijaitsee kuitenkin varsinaisesti hieman etelään Betlehemin puolella. Vuoden 1929 levottomuuksien aikana mellakoineet arabit tuhosivat kibbutsin. Se jälleenrakennettiin vuonna 1930, mutta joutui taas hyökkäysten kohteeksi vuosien 1936–1939 arabikapinan aikana.
Israelin itsenäisyyssodan alkaessa vuonna 1948 Ramat Rahel oli tärkeä tukikohta juutalaisten hallitsemien Jerusalemin osien puolustamiseksi. Transjordanian arabilegioona yritti vallata sitä egyptiläisten tuella toukokuussa 1948. Seuranneessa Ramat Rahelin taistelussa paikka vaihtoi käsiä useaan otteeseen. Lopulta sodan päättyessä sitä hallitsi kuitenkin Israel ja se päätyi näin maan rajojen sisäpuolelle. Taisteluissa tuhoutunut Ramat Rahel rakennettiin jälleen uudelleen ja nyt siihen liitettiin myös maatalousaluetta. Paikkakunta oli taas eturintamassa vuoden 1967 kuuden päivän sodan alettua.
Väestö ja talous.
Ramat Rahelin asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 545. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 308.
Monet kibbutsin asukkaista saavat nykyisin elinkeinonsa matkailusta. Matkailijoita tulee esimerkiksi paikallisille arkeologisille kohteille. Ramat Rahelissa on hotelli, kokoustiloja ja urheilukeskuksia. Maatalouden saralla tuotetaan esimerkiksi sitrushedelmiä ja kanoja.
Sibylla (nimi)

Sibylla on kreikkalaislähtöinen naisen etunimi. Sen alkuperäistä merkitystä ei tunneta, mutta antiikin mytologiasta nimi on saanut myöhemmin uuden merkityksen ’ennustajatar’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2024 mennessä tilastoitu alle 55 Sibylla-nimistä naista.
Nimipäivät.
Sibylla-nimi oli mukana Suomen almanakassa vuonna 1705. Nimipäivä oli 20. toukokuuta.
Ruotsin almanakassa Sibyllan nimipäivä on nykyään 20. lokakuuta; aikaisemmin se oli 22. toukokuuta.
Amiri Baraka

Amiri Baraka, Imamu Amear Baraka, alkup. nimi (Everett) LeRoi Jones, (7. lokakuuta 1934 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 9. tammikuuta 2014 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kansalaisoikeustaistelija.
LeRoi Jones valmistui Howardin yliopistosta 1953. Hän muutti 1968 nimensä afrikkalaiseksi ja perusti Black Arts Repertory Theatren.
Ensimmäisten näytelmien jälkeen hänen asenteensa jyrkkeni sekä tuotannossa että yksityiselämässä. Näytelmiin tuli väkivaltainen sävy, runoissa lyyrisyys vuorottelee ahdistuksen kanssa. Hän on kirjoittanut myös omaelämäkerrallisia aineksia sisältävää kaunokirjallisuutta.
Suomennetut runot.
Lähde
Lähde
Anna Hallberg

Anna Kristina Elisabet Hallberg (s. 19. marraskuuta 1963 Göteborg) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli Ruotsin ulkomaankauppa- sekä pohjoismaaministeri vuosina 2019–2022.
Elämä ja ura.
Hallberg varttui Trollhättanissa. Hän opiskeli oikeustiedettä ja yritystaloutta Göteborgin yliopistossa vuosina 1983–87. Työuraa hän on tehnyt yksityisellä sektorilla muun muassa pankkialalla. Syyskuussa 2019 hänet valittiin Ruotsin ulkomaankauppa- ja pohjoismaaministeriksi, kun Ann Linde siirtyi ulkoministeriksi.
Hallbergilla on kaksi lasta. Hän elää avoliitossa Anders Sundströmin kanssa, joka on aiemmin ollut ministeri sekä Swedbankin hallituksen puheenjohtaja.
Michel de Gruyère

Michel de Gruyère (ennen vuotta 1539 – 2. toukokuuta 1576 Bryssel) oli sveitsiläinen aatelinen ja Gruyèren maakunnan viimeinen kreivi ja linnanherra (1539–1554). Vuonna 1554 de Gruyère julistettiin vararikkoon, ja kreivikunta jaettiin kahden suurimman velkojan, Bernin ja Fribourgin kesken. 
Michel de Gruyèren vanhemmat olivat Jean II de Gruyère "Johannes II" (noin. 1504 – 23 marraskuuta 1539) ja kreivitär Marguerite de Vergy.
Elämäkerta.
Michel de Gruyère vietti nuoruutensa Ranskassa kuningas Frans I hovissa. Hän oli useita kertoja toiminut joukkojen päällikkönä tai diplomaattina Ranskan kuninkaan tai keisari Kaarle V:n palveluksessa. Hänestä tuli Gruyèren kreivi isänsä Jean II de Gruyèren kuoltua.
Kreivi Michel de Gruyère hyväksyi 30. maaliskuuta 1541 Fribourgin lordilta 4000 kolikon lainan. Ensimmäiset 1000 écua laskettiin liikkeeseen seuraavana päivänä, kun taas muut 3000 écua oli toimitettava notaarin vahvistaman asiakirjan mukaan. Michel de Gruyère kiinnitti vastineeksi Oronin ja Châteaux d'Oexin seuraajaksi. 31. maaliskuuta 1541 Michel de Gruyère täsmentää Fribourgin lordeille lähettäneensä palvelijansa François Biolleyn Fribourgiin perimään 1000 écua.
Avioliitto ja perintö.
Michel de Gruyère meni naimisiin 8. lokakuuta 1553 Madeleine de Miolans (?–1564), Montmajourin kreivitär, Louis de Miolansin ja Françoise de Chabannesin tyttären kanssa.
Damaskoksen portti

Damaskoksen portti on Jerusalemin vanhankaupungin muuriin kuuluva portti muurin pohjoisosassa. Portti tunnetaan vähintään roomalaiskaudelta toiselta vuosisadalta jaa. lähtien. Roomalainen portti raunioitui myöhemmin ja nykymuotoisen portin suunnitteli Osmanisulttaani Suleimanin hoviarkkitehti Sinan 1500-luvun alkupuoliskolla. Nykyisin se on suojeltu historiallinen kohde.
Historia.
Nykyinen portti on ollut aikanaan varsinaisen kaupunkialueen ulkopuolella. Juudean kuningas Herodes alkoi laajentamaan kaupunkia kohti pohjoista ja uusien asuinalueiden suojaksi rakennettiin muuria. Joidenkin tutkijoiden mukaan ensimmäisen portin nykyisen paikalle on saattanut rakennuttaa Herodes Agrippa toisella vuosisadalla eaa. Vanhankapungin pohjoismuuri on kuitenkin tiettävästi peräisin vasta Rooman valtakunnan kaudelta. Roomalainen portti rakennettiin varhain ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Rooman keisari Hadrianus päätti hävittää Jerusalemin vierailtuaan kaupungissa vuonna 130. Vanhan tilalle rakennettiin uusi roomalaistyylinen kaupunki, joka sai roomalaisen nimen Aelia Capitolina. Damaskoksen eli silloisen Neapoliksen portilta sisään kaupunkiin avautui korkean pylvään koristama ympyrämäinen tila, jolta lähti kaksi forumeille johtavaa pääkatua. 300- tai 400-luvulla portista tehtiin osa kaupunginmuuria ja sitä käytettiin edelleen Bysantin valtakunnan kaudella, sekä varhaisella islamilaisella kaudella.
Ristiretkeläiset valtasivat Jerusalemin vuonna 1099. Tuhoutuneita muureja jälleenrakennettiin. Damaskoksen portti oli pääkäytävä kaupunkiin pohjoisesta. Myöhemmin kaupunginmuurit menettivät merkitystään ja ne alkoivat raunioitua. Aluetta tuolloin hallinnut Osmani-valtion sulttaani Suleiman Suuri määräsi kaupungin uudet linnoitustyöt vuoden 1535 paikkeilla. Sulttaanin hoviarkkitehti Sinan suunnitteli nykyisen kaltaisen suuren portin. Portissa olevan kaiverroksen mukaan sen rakennustyöt valmistuivat vuonna 1538. Sinanin suunnittelema portti perustui vanhan roomalaisen portin raunioihin. Aikaisemmat keskiaikaiset vaikutteet jätettiin pois. Portti on edelleen Sinanin suunnittelemassa muodossa, eikä siihen sittemmin tehty suurempia muutoksia.
Damaskoksen portista ja kaupunginmuureista tuli suojeltu historiallinen kohde Yhdistyneen kuningaskunnan mandaattihallinnon aikana. Läheltä purettiin 1800-luvun rakennuksia ja portille perustettiin uutta- ja vanhaakaupunkia erottava aukio. Jerusalemin kasvaessa myöhemmin sen lähelle on rakennettu uudestaan nykyaikaisempia rakennuksia. Sittemmin portilla on tehty arkeologisia kaivauksia, joissa on esimerkiksi paljastettu vanhan roomalaisen portin jäänteitä.
Baiokassit

Baiokassit (), myös Baiocassit tai Bodiocassit (), olivat gallialainen heimo, joka asui nykyisen Normandian alueella. Plinius vanhempi kutsui heitä nimellä "Bodiocasses", Ausonius nimellä "Baiocasses". Ranskan Calvadosin departementin Bayeux on ilmeisesti saanut nimensä heimon mukaan.
Kaliumtetrakloroplatinaatti

Kaliumtetrakloroplatinaatti (K2[PtCl4]) on kalium- ja tetrakloroplatinaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden platinayhdisteiden valmistukseen. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kaliumtetrakloroplatinaatti on ruskehtavanpunaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen. Kaliumtetrakloroplatinaatti liukenee hyvin veteen.
Kaliumtetrakloroplatinaattia voidaan valmistaa kaliumkloridin ja platina(II)kloridin välisellä reaktiolla. 
Kaliumtetrakloroplatinaatti on yksi keskeisimmistä lähtöaineista muiden platinayhdisteiden valmistuksessa. Siitä valmistetaan esimerkiksi sisplatiinia. Yhdistettä voidaan käyttää myös valokuvauskemikaalina.
Jón Óskar

Jón Óskar, oik. Jón Óskar Ásmundsson (1921 Länsi-Islanti – 1998 Reykjavík, Islanti) oli islantilainen runoilija.
Jón Óskar oli modernististen niin sanottujen atomirunoilijoiden keskeisiä henkilöitä. Hän toimitti 1953–1968 ryhmän lehteä "Birtingur". 
Suomennettu tuotanto.
Jón Óskarin runoja on julkaistu suomeksi antologiassa "Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa" (suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin + Göös 1977 ).
Resonanssikieli

Resonanssikielet ovat lisäkieliä monissa intialaisissa soittimissa, joissakin barokkisoittimissa ja eri kansojen perinnesoittimissa. Kieliä ei yleensä soiteta suoraan, vaan ne värähtelevät resonanssin ansiosta soittimen muita kieliä soitettaessa.
Väinö Lehtinen (laulunopettaja)

Väinö Lehtinen (14. lokakuuta 1879 Sääksmäki – 15. toukokuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen Helsingin konservatorion laulunopettaja.
Lehtisen perhe muutti Tampereelle hänen ollessaan puolentoista vuoden ikäinen. Hän vietti lapsuutensa puutteellisissa oloissa ja kävi vain kansakoulun ja veistokoulun. Hän tuli nuorukaisena mukaan Tampereen nuorisoseuran sekakuoroon ja täällä hänen musikaaliset lahjansa herättivät kuoron johtajan Ernst Linko vanhemman, silloinen Lindroth huomion. Lindroth innosti Lehtistä musiikkiopintoihin ja hän lähti opiskelemaan Helsingin lukkari-urkurikouluun saaden sieltä päästötodistuksen 1904. Lehtinen oli sitten Tampereella laulunopettajana ja kuoronjohtajana sekä Aleksanterin kirkon vt. lukkarina. Hän toimi kanttori-urkurina Ilomantsissa 1909–1913 ja opiskeli sitten Helsingin musiikkiopistossa 1911–1914 opettajinaan muun muassa Abraham Ojanperä, Emmy Achté, Oskar Merikanto ja Axel von Kothen. Lehtinen oli tämän jälkeen Tampereella konserttilaulajana, laulunopettajana ja vuosina 1916–1917 Aamulehden musiikkiarvostelijana. 
Vuonna 1918 Lehtinen siirtyi Tampereelta Helsinkiin laulunopettajaksi. Hän teki valtion stipendiaattina opintomatkan Saksaan 1920–1921 ja oli matkan aikana Berliinissä jonkin aikaa tunnetun laulupedagogin professori Louis Bachnerin (1882–1945) oppilaana. Matkaltaan palattuaan Lehtinen tuli ensimmäiseksi yksinlaulunopettajaksi Helsingin Konservatorioon. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke ansioistaan laulunopettajana vuonna 1931.
Väinö Lehtinen kuoli toukokuussa 1931 keuhkovesipöhöön. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Åsnenin kansallispuisto

Åsnenin kansallispuisto (ruots. "Åsnens nationalpark") on yksi Ruotsin kansallispuistoista. Se sijaitsee Alvestan ja Tingsrydin kuntien alueella Kronobergin läänissä. Kolme neljäsosaa sen 1873 hehtaarin pinta-alasta on vettä. 
Historia.
Puisto perustettiin Ruotsin hallituksen aloitteesta valtiopäivien päätöksellä keväällä 2018 valtion omistamille maille Alvestan ja Tingsrydin kuntien alueella. Siitä tuli Ruotsin järjestyksessään 30. kansallispuisto. Puiston tarkoituksena on "säilyttää alueen edustava, vaihteleva ja biologisesti monimuotoinen eteläruotsalainen metsä- ja järvimaisema, joka on vielä monin paikoin koskematon".
Alueet.
Puisto koostuu järvisaaristosta, johon kuuluu noin sata suurempaa saarta sekä pieniä luotoja, Bjurkärrin koskemattomista pyökkimetsistä, joissa kasvaa muun muassa jäkäliä, sieniä ja puita syöviä hyönteisiä, Toftåsan suosta sekä Trollbergistä ("Peikkovuori"), jossa on erityisesti nuorimmille kävijöille tarkoitettu vaelluspolku.
Puistossa vieraileminen.
Puistoon on kaksi sisäänkäyntiä. Puiston koillisosassa sijaitsevan Sunnabron pääsisäänkäynnin luona on parkkipaikka noin 40 henkilöautolle ja kahdelle linja-autolle sekä polkupyörille. Sisäänkäynniltä lähtevät polut on suunniteltu niin, että niitä voi kulkea myös esimerkiksi pyörätuolilla tai lastenvaunujen kanssa. Puiston länsiosassa on Trollbergin sisäänkäynti, jossa on parkkitilaa noin 20 autolle ja kahdelle linja-autolle sekä polkupyörille. Myös täältä lähtevät polut ovat saavutettavia pyörätuolin käyttäjille.
Puistossa on kahdeksan eripituista vaellusreittiä, joita voi myös yhdistellä. Lyhin reitti on 300 metriä ja pisin 2,6 kilometriä. Viisi reiteistä on saavutettavia pyörätuolin käyttäjille. 
Puisto on auki ympäri vuorokauden ja vuoden, mutta siellä eivät ole voimassa kaikki jokamiehenoikeudet. Bjurkärrissä ei esimerkiksi saa poimia sieniä. Telttailla saa vain siihen tarkoitetuilla paikoilla.
Oberlangenegg

Oberlangenegg on Thunin hallintoalueella Bernin kantonissa sijatseva Sveitsin kunta.
Historia.
Oberlangenegg mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1308 nimellä "Langonegga".
Alueen vanhimpia löydettyjä esineitä on Lindenmoosista löydetty pronssikautinen tikari. ​​Oberlangenegg ja Unterlangenegg olivat aiemmin samaa kuntaa. Oberlangenegg oli harvaan asuttua aluetta, ja alueella sijaitsee paljon metsää. Schwarzenegg, joka sijaitsi Unterlangeneggin rajalla, oli tiheämmin asuttu ja Zulgin laakson taloudellinen ja uskonnollinen keskus. Vuonna 1693 valmistunut suuri seurakuntakirkko rakennettiin hillitsemään anabaptistien kasvavaa suosiota. Nykyään kunta on maatalouteen keskittyvää ja hyvin maaseutumaista. Yli puolet alueen työpaikoista liittyvät maatalouteen. Vuonna 2005 kylään avattiin puunjalostustehdas, joka tarjoaa töitä lähiasutusalueen asukkaille.
Maantiede.
Kunta sijaitsee Zulgjoen laaksossa Honeggvuoren länsipuolella ja jalkamäillä. Se koostuu kahdesta asutusryhmästä, ulompaan kuuluvat Stalden ja osa Schwarzeneggin kylästä (jaettu Unterlangeneggin kanssa) ja sisempään Kreuzweg, Aettenbühl ja Süderen-Linden.
Amtsbezirk Thun, kunnan entinen piiri, hajotettiin 31. joulukuuta 2009. Seuraavana päivänä, 1. tammikuuta 2010, se liitettiin uuteen Verwaltungskreis Thuniin.
Chega

Chega (virallisesti tyylitelty nimellä "CHEGA!", ; lyhenne CH) on portugalilainen kansalliskonservatiivinen ja oikeistopopulistinen puolue, joka perustettiin vuonna 2019. Puolueen perusti sen nykyinen johtaja André Ventura.
Euroopan parlamentissa Chega kuuluu Euroopan patriootit -ryhmään.
Politiikka.
Chega korostaa kansallista suvereniteettia, kulttuurillista identiteettiä sekä turvallisuutta. 
Chega on vaatinut ”avoimien ovien” maahanmuuttopolitiikasta luopumista sekä syyttänyt valtapuolueita korruption edesauttamisesta.
Chega on ehdottanut Portugaliin radikaaleja uusliberalistisia talousuudistuksia. Puolue kannattaa menoleikkauksia ja yksityistämisiä sekä julkisen sektorin pienentämistä korruption vähentämiseksi.
Chega on esittänyt rikollisten tuomioiden koventamista. Puolue on ehdottanut kemiallista kastraatiota rikoksen uusiville raiskaajille. Osa puolueen jäsenistä kannattaa kuolemanrangaistusta terrorismin ja lasten hyväksikäytön kaltaisista rikoksista: vuonna 2020 44% äänesti kuolemanrangaistuksen puolesta puolueen äänestyksessä.
Puolue vastusti Venäjän hyökkäystä Ukrainaan vuonna 2022.
Vaalimenestys.
Presidentinvaalissa 2021 Chegan ehdokas André Ventura sai 11,9 prosenttia äänistä ja sijoittui kolmanneksi.
Europarlementtivaalissa 2024 Chega sai 10 prosenttia äänistä ja kaksi paikkaa Portugalin 21:stä paikasta.
Atomirunoilijat

Atomirunoilijat on 1950-luvun alussa muodostunut modernistinen islantilainen runoilijaryhmä, joka ei järjestäytynyt virallisesti. Sen äänitorvena oli kirjallisuuslehti "Birtingur". Ryhmän keskeisiä jäseniä olivat Einar Bragi, Hannes Sigfússon, Jón Óskar, Sigfús Daðason ja Hörður Grímsson. Omaksuessaan vapaan mitan atomirunoilijat edistivät uuden aikakauden alkua Islannin runoudessa. Nimitys on peräisin Halldor Kiljan Laxnessin romaanista "Atomiasema", jossa väheksyvän nimityksen "atómskáld" saa hahmo Benjamin.
Runoille on ominaista, että ne ovat vailla riimiä, rytmiä ja alkusointua, jotka olivat ominaisia aiemmalle islantilaiselle runolle. Ryhmä herätti syvää paheksuntaa, ja siitä kertoi alun perin nimityskin, jonka ryhmän jäsenet pian omaksuivat itselleen. Vastustajat pelkäsivät, että islantilainen runous kadottaa vuosisatoja vanhan kulttuurisen identiteettinsä. Aiempi runous noudatti tiukkoja sääntöjä, joihin ahdettiin käännösrunotkin. Vapaamittaisuus oli vastustajien mukaan vierasta vaikutusta, jota oli vastustettava ankarasti.
Henry Wahl

Henry Wahl (9. maaliskuuta 1915 Odda – 13. lokakuuta 1984, Trondheim oli norjalainen pikaluistelun MM- ja EM-pronssimitalisti yhteispisteissä.
Wahl kilpaili ennen maailmansotaa 1930-luvulla Norjan työläisurheiluliiton alaisuudessa edustaen trondheimeniläistä työläisurheiluseuraa. Parhaat tuloksensa hän saavutti pitkillä matkoilla. Hän saavutti työläisurheilijoiden EM-kisoissa 4. sijan vuonna 1936. 
Hän edusti työläisurheiluseuraa maailmansodan lopulle asti, jolloin hän syksyllä 1945 siirtyi edustamaan Norjan luisteluliiton alaista trondheimeniläistä SK Falkenia. Tällöin muodostui menestyksekäs ns. Falken-trio eli Hjallis Andersen, Sverre Farstad ja Henry Wahl. Talvella 1946 hän oli mukana Norjan mestaruuskisoissa ja EM-kisoissa ilman suurempaa menestystä. Seuraavalla kaudella hän otti Norjan mestaruuden yhteispisteissä ja oli kuudes MM-kisoissa Suomen Lasse Parkkisen voittaessa. Olympiavuonna 1948 Norjan mestaruuskisoissa tuli menestystä pitkillä matkoilla eli 5 000 ja 10 000 metrillä. Niinpä hänet valittiin edustamaan Norjaa St. Moritzin olympialaisten 10 000 metrillä, mutta kisoissa hän keskeytti ennen 8 000 metrin täyttymistä. Saman vuoden MM-kisoissa Helsingin olympiastadionilla noin kaksi viikkoa myöhemmin hän otti MM-pronssia maanmiehensä Odd Lundbergin voittaessa ja Yhdysvaltain John Werketin ottaessa hopeaa yhteispisteissä. Heikon kauden 1949 jälkeen Wahl oli mukana Norjan mestaruuskisoissa ottaen hopeaa Hjallis Andersenin jäljessä. Pian sen jälkeen käydyissä Helsingin EM-kisoissa Wahl oli ensimmäisen kilpailupäivän jälkeen kolmantena, mutta toisen päivän avausmatkalla 1 500 metrillä hän vaihtoi rataa väärin ja hylättiin. Kauden 1951 alussa pidetyissä Oslon EM-kisoissa tuli Wahlille tasainen suoritus kaikilla matkoilla loppusijoituksen oikeuttaessa yhteispisteissä kolmanneksi maanmiehensä Andersenin ja Hollannin Wim van der Voortin jäljessä. Olympiavuonna 1952 Wahlia ei kelpuutettu joukkueeseen huonosti sujuneiden Norjan mestrauuskisojen vuoksi. Kauden 1952 jälkeen Wahl päättikin 38-vuotiaana pikaluistelu-uransa.
Henry Wahl oli maailmansodan aikaisen saksalaismiehityksen aikana vangittuna.
Daphne (nimi)

Daphne, josta tunnetaan myös rinnakkaismuoto Dafne, on naisen etunimi. Se tulee kreikan kielestä ja merkitsee laakeripuuta. Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy tämänniminen nymfi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on toukokuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 40–60 "Daphne"-nimistä ja noin 10–20 "Dafne"-nimistä naista.
Diabigué

Diabigué on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Nioron piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Niorosta itään. Kunnassa on 9 400 ja kylässä 2 500 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede.
Diabiguén kunnan pinta-ala on 2 058 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Nioron piirin Yérérén, pohjoisessa Diarran ja Troungoumbén ja Baniéré Korén, idässä Koréra Korén sekä etelässä Diéman piirin Béman ja Guédébinén kuntiin.
Kunta sijaitsee historiallisella Diarran alueella. Maisemaa leimaavat hiekkaiset tasangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensassavannia.
Asutus.
Kuntaan kuuluu 15 kylää. Diabigué on myös Troungoumbén arrondissementin hallinnollinen keskus.
Asukkaat ovat soninkeja, maureja, fulbeja ja bambaroita. Yleisin kieli on soninke ja vallitseva uskonto islam.
Talous ja palvelut.
Seudun liikenneyhteydet ovat heikot. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maapähkinä, lehmänpapu, teehibiskus ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Diabiguéssa pidetään viikoittaiset markkinat. Teollisuutta kunnassa ei ole lainkaan. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin tai pyrkii muuttamaan Eurooppaan ja muualle Afrikkaan.
Palveluihin kuuluvat seitsemän alakoulua ja terveyskeskus. Vesihuolto kattaa 69 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Orangen ja Malitelin matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Ja tunturin takaa kuulet –

Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa on valikoima islantilaista lyriikkaa. Kirjan runot on valikoinut ja suomentanut Maj-Lis Holmberg, ja sen on julkaissut Weilin + Göös vuonna 1977. Marja Laakkonen kirjoittaa vuonna 1977 "Arvostelevassa kirjaluettelossa", että kirja on tarpeellinen, samoin kuin sen alkusanat, joista lukija saa tietoa islantilaisesta kirjallisuudesta.
Kirjailijat.
Lähde
Thorsten Jonsson

Thorsten Jonsson (1910 Nordmaling, Ruotsi – 1950 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli kustannustoimittaja, lehtitoimittaja ja myöhemmin 1940-luvulla Yhdysvalloissa kirjeenvaihtaja.
Jonsson toi proosassaan Ruotsiin kovaksikeitetyn proosatyylin. Monille hänen teoksistaan on ominaista lakoninen kerronta ja dramatiikka sekä elokuvamainen pikkutarkkuus. Niistä esimerkki on toisen maailmansodan aikaan sijoittuva "Laivasaattue". Hän käänsi ruotsiksi yhdysvaltalaista kirjallisuutta.
Tor Jonsson

Tor Jonsson (14. toukokuuta 1916 Lom, Gudbrandsdalen, Norja – 14. tammikuuta 1951 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija ja toimittaja.
Jonssonin kieli on konstailematonta. Hän asettui lapsuudenkokemustensa vuoksi vastarintaan talonpoikaisia arvoja vastaan. Hänen tuotantonsa antaa todisteen niistä mielialoista, jotka veivät hänet kuolemaan.
Abdullah Battal-Taymas

Abdullah Battal-Taymas (ent. Abdullah Battal, synt. "Ğabdelbari Ğabdulla ulı Säyetbattal", Габделбари Габдулла улы Сәетбаттал; 1883 – 1969) oli tataaritaustainen turkkilainen kirjailija, toimittaja, opettaja. Hän vaikutti myös Suomen tataaripiireissä, jonka keskuudessa hänet tunnettiin merkittävänä tataarin arabialaisen kirjaimiston uudistaja. Hän oli myös mukana laatimassa seurakunnan ensimmäiset säännöt. Battal-Taymasin tunnetuin teos on "Kazan Türkleri", joka julkaistiin Turkissa vuonna 1925. Taustatyön hän aloitti Suomessa käyttäen hyödyksi Helsingin yliopiston aineistoa.
Elämä.
Ğabdelbari Säyetbattal (myöh. Abdullah Battal/Battal-Taymas) syntyi Yaña Altan -nimisessä kylässä Buzavlykissä, Haibullinon piirissä. Elämänsä alkuaikoina hän opiskeli mm. Orenburgin ja Troiskin korkeamman asteen madrasoissa. Vuonna 1904, hän matkusti Egyptiin, jossa opiskeli arabian kieltä. 
Kun Battal-Taymas palasi Arabiasta neljä vuotta myöhemmin takaisin Venäjälle, hän työskenteli toimittajana mm. Orenburgissa "Vakit"- ja "Sura" -lehdissä sekä Kazanissa "Yoldız"- ja "Ak Yul" -lehdissä.
Vuonna 1917 Batta-Taymas valittiin Ufan kansalliskokoukseen Sisä-Venäjän ja Siperian ns. turkkilais-tataarien edustajaksi. Tämän jälkeen hän palasi Kazaniin, jossa jatkoi toimittajana mm. "Korıltay" -lehdessä.
Battal-Taymas joutui vangituksi poliittisten kirjoituksiensa vuoksi ainakin kahteen eri kertaan. Vuonna 1921 hän onnistui pakenemaan Suomeen, jossa hän toimi tataariyhteisön nuorison opettajana Terijoella, Helsingissä ja Turussa. Hän oli johtavassa asemassa Suomen muhamettilaisen seurakunnan (nyk. Suomen Islam-seurakunta) perustamista edeltävässä hankkeessa. Hän laati yhdessä imaami Lütfi el Ishakin kanssa seurakunnan sääntöjä. Battal-Taymas koki, että kyseinen imaami ei saanut tarpeeksi hänelle kuuluvaa arvostusta Suomessa. Kun hän kuoli vuonna 1925, Battal-Taymas siteerasi Abdulla Tukain runoa hänelle omistetussa suruvalittelukirjeessään, jossa vapaasti käännettynä hän kysyi: "Arvostammeko ihmistä vasta hänen kuolemansa jälkeen?".
Samana vuonna Battal-Taymas muutti Turkkiin, jossa vuonna 1925 julkaistiin hänen kirjansa "Kazan Türkleri," aluksi arabialaisin kirjaimin Istanbulissa ja myöhemmin vuonna 1966 latinalaisin kirjaimin uudistettuna versiona Ankarassa (Turkissa hän lisäsi "Taymas" -päätteen nimeensä). Hän oli alkanut työstää kyseistä Kazanin "turkkilais-tataareista" kertovaa kirjaa Suomessa, käyttäen Helsingin yliopiston kirjaston aineistoa hyödykseen. Ollessaan maassa hän oli myös opiskellut suomen kieltä.
Battal-Taymas jatkoi Turkissa toimittajan ja kirjailijan työtänsä.
Hänen tiedetään vierailleen Suomessa hammaslääkäri-vaimonsa Azizen kanssa vielä vuonna 1961.
Ennen kuin yhteisö lopulta siirtyi latinalaiseen kirjaimistoon, Battal-Taymas oli merkittävä arabialaisen kirjaimiston uudistaja Suomessa. Hän pyrki tekemään siitä sopivamman tataarin kielelle soveltaen kirjoituksen enemmän foneettiseksi.
Mykola Bahlei

Mykola Lvovytš Bahlei (, , 25. helmikuuta 1937 Kiova, Ukrainan SNT – 3. maaliskuuta 1991 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Bahlei voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Tokiossa 1964 ja Euroopan mestaruuden Neuvostoliitossa 1965. Seuratasolla hän edusti BK Budiveljnyk Kiovaa.
Honolulun Skyline

Honolulun Skyline on metrojärjestelmä, joka palvelee Honolulun kaupunkia ja sen lähialueita. Noin 32 kilometrin pituinen metrolinja on tarkoitus avata vaiheittain, ja ensimmäinen osuus avattiin 30. kesäkuuta 2023.
Kiista metrojärjestelmästä oli hallitseva kysymys paikallispolitiikassa, erityisesti vuoden 2008 vaaleissa. Oahun asukkaat päättivät järjestelmän rakentamisesta suoralla äänestyksellä ja se sai 53 prosenttia äänistä. Järjestelmän rakentaminen aloitettiin 22. helmikuuta 2011.
Sydneyn metron jälkeen se on Oseanian toiseksi vanhin ja toiseksi suurin metroverkosto.
Linja.
Metrolinja on tarkoitus avata vaiheittain, kolmessa osassa. Ensimmäinen osuus avattiin 30. kesäkuuta 2023, toinen osuus avattiin 16. lokakuuta 2025 ja kolmas vuonna 2031. Myös laajennusta Kāliaan on suunniteltu, mutta sitä ei ole vielä rahoitettu.
Earth A.D./Wolfs Blood

Earth A.D./Wolf's Blood on yhdysvaltalaisen Misfits -yhtyeen toinen studioalbumi vuodelta 1983. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Glenn Danzig.
Lennart Kivi

Oiva Lennart Kivi (22. syyskuuta 1914 Helsinki – 1. joulukuuta 1990 Karjaa) oli suomalainen urheiluvaikuttaja. Hän oli Työväen Urheiluliiton (TUL) varapuheenjohtaja ja pitkään sen kansandemokraattisen siiven johtomies.
Lennart Kiven isä oli tunnettu kommunisti Jaakko Kivi. Kivi kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1935 ja valmistui sähköinsinööriopintojen jälkeen diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1945. Hän harrasti nuoruudessaan TUL:n seuroissa eri urheilulajeja, joista hänen omaksi lajikseen valikoitui 1930-luvun lopussa äskettäin Suomeen tuotu koripallo. Yhdessä Olavi Suvannon kanssa hän toi koripallon TUL:n seuroihin ja toimi TUL:n koripallojaoston puheenjohtajana vuosina 1941–1971. Kivi laati vuosien 1939–1940 aikoihin tiettävästi ensimmäisen suomenkielisen koripallo-oppaan. Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa hän toimi Suomen koripallojoukkueen johtajana.
Kivi oli TUL:n liittotoimikunnan jäsen 1945–1983, TUL:n varapuheenjohtaja 1967–1983 ja vuonna 1947 perustetun TUL:n urheiluteknillisen toimikunnan ensimmäinen puheenjohtaja. Hän vastasi 1950-luvulta alkaen TUL:n kansainvälisistä suhteista, pääasiassa sosialistisiin maihin. Hän oli 1970-luvulla mukana TUL:n ja TUK:n yhdistymisneuvotteluissa. Kivi kuului myös Stadion-säätiön hallitukseen 1946–1985, Suomen olympiakomitean hallitukseen 1963–1976 ja Valtion urheiluneuvostoon 1973–1983. Hänelle myönnettiin TUL:n aloitteesta Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi vuonna 1979.
Ansiotyönään Kivi toimi Sotevan insinöörinä ja toimistopäällikkönä 1946–1951, AEG:n Suomen-toimitusjohtajana 1952–1953, Sähkösisu Oy:n johtajana 1954–1962, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) tuotantojohtajana 1962–1973 ja OTK:n teknisenä johtajana 1973–1979. Hän kuului Finnairin, Veikkauksen ja Hakan hallintoneuvostoihin sekä Veikkauksen (1968–1983), Elannon (1966–1986), Hakan (1974–1979), Renlundin (1972–1980) ja Sotkan (1976–1980) johtokuntiin. Lisäksi hän kuului Suomi–DDR-Seuran hallitukseen 1956–1978 ja oli seuran varapuheenjohtajana 1978–1983. Kivi oli vuodesta 1930 Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) jäsen.
Leonid Ivanov

Leonid Gennadjevitš Ivanov (, 28. helmikuuta 1944 – 19. kesäkuuta 2010) oli neuvostoliittolainen koripalloilija.
Ivanov voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa MM-pronssia Brasiliassa 1963. Leningradin Spartakissa hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1975 sekä useita himmeämpiä mestaruussarjan mitaleja. Ivanov kuoli 66-vuotiaana 19. kesäkuuta 2010.
Antonina Melnikova

Antonina Aleksejevna Melnikova (, s. 19. helmikuuta 1958 Rahatšou) on valkovenäläinen Neuvostoliittoa edustanut ratameloja. Hän saavutti pronssia 500 metrin kajakkiyksikössä Moskovan kesäolympialaisissa 1980.
Just Knud Qvigstad

Just Knud Qvigstad (4. huhtikuuta 1853 Lyngen, Tromssa – 15. maaliskuuta 1957 Tromssa) oli norjalainen kielitieteilijä, joka tunnetaan erityisesti saamelaista kulttuuria ja kieliä koskevasta tutkimustyöstään.
Qvigstadin vanhemmat olivat tohtori Engebret Qvigstad ja Edel Petra Krogh. Isä polveutui vanhasta suvusta Gulbrandsdalenista, Kvigstad-nimiseltä tilalta, ja äiti kuului vanhaan Nordlandin sukuun. Qvigstad kävi ensimmäiset vuodet koulua kotonaan. Kymmenvuotiaana hänet lähetettiin Tromssan kouluun, josta hän valmistui ylioppilaaksi 16-vuotiaana. Vuonna 1874 Qvigstad valmistui filosofian kandidaatiksi korkein arvosanoin. Hän toimi opettajana ja yliopettajana Oslon kouluissa. Hänen pedagogiset taitonsa huomattiin ja 25-vuotiaana hänet nimitettiin Tromssan opettajankoulutuslaitoksen opettajaksi, myöhemmin rehtoriksi (1883–1910 sekä 1912–20).
Vuonna 1878 Qvigstad lähti Koutokeinoon vierailulle noin 4 kuukaudeksi ja oppi Koutokeinon saamea. Hänen kielenoppaanaan toimi muun muassa tunnettu Koutokeinon saamelainen Lars Jakobsen Haetta. Palattuaan Koutokeinosta hän jatkoi opettajantyötään, mutta opiskeli samalla teologiaa ja suoritti teologian tutkinnon 1881. Hän julkaisi 1881 ensimmäisen tieteellisen työnsä, "Beiträge zur Vergleichung des verwandten Wortvorracthes der lappischen und der finnischen Sprache". Hän kokosi lyhyen luettelon Tromssan museon saamelaisesineistä ja käänsi kieltä ja folklorea koskevia tekstejä norjasta saameksi. Hän oli myös yhteiskunnallisesti aktiivinen ja toimi muun muassa eri komiteoissa. Vuosina 1910–12 hän toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä Wolter Konowin johtamassa hallituksessa.
Suomalais-ugrilainen seura Helsingissä valitsi Qvigstadin kunniajäsenekseen 1910. Hän oli jäsenenä myös Norjan tiedeakatemiassa sekä Kuninkaallisessa Norjan Tieteellisessä yhteisössä Trondheimissa, ja 1925 hänet nimitettiin Tromssan museon kunniajäseneksi.
Čuorvut-liike

Čuorvut-liike () oli lestadiolaisuutta muistuttanut ja sille maaperää valmistanut hengellinen maallikkoliike, joka vaikutti etenkin Ruijan saamelaisten keskuudessa. Liikkeen saamenkielinen nimi viittaa siihen tuomiosaarnaan, jolla liikkeen kannattajat, pääasiassa nomadisaamelaiset, kutsuivat ihmisiä parannukseen 1760-1770 -luvuilla erityisesti Koutokeinon suunnalla. Liikkeen painopiste oli Norjan Lapissa, Ruijassa, siitä huolimatta, että sen syntymiseen lienee ollut osuutensa Ruotsin Lapissa aiemmin vaikuttaneesta Wiklundin herätysliikkeestä markkina- ja nomadiliikenteen kautta tulleet vaikutteet.
Čuorvut-liikkeen jäsenillä oli lestadiolaisuuden liikutuksia (lihkadusat) muistuttavia hurmostiloja. Niiden aikana he kulkivat ympäriinsä ja saarnasivat ankaraa parannussaarnaa. Ekstaattisen uskonnollisuuden ainekset olivat vahvempia kuin myöhemmässä lestadiolaisuudessa. Siinä esiintyi tainnoksiin menemisiä, kouristuksenomaisia liikkeitä ja saamelaisen "noaidi"n sielunmatkoihin liittyvien näkyjen kaltaista visionaarisuutta. Ekstaattisuudessaan Čuorvut-liike lieneekin kanavoinut Norjan saamelaisalueilla joitakin sukupolvia aiemmin voimaperäisesti tukahdutetun saamelaisen samanismin aineksia; Ruotsin puolella samanismi oli tukahdutettu jo aiemmin. Se voidaan myös tulkita ilmaukseksi heräämässä olevasta saamelaisten etnisestä vastarinnasta: Čuorvut-liikkeen parannussaarnaajat "saamelaiset maallikot" saattoivat hengellisten vaatimustensa kautta asettua papistoa ja sen kautta koko valtakulttuuria vastaan tämän omilla ehdoilla.
Gákti

Gákti on pohjoissaamenkielinen nimitys saamenpuvulle, saamelaisten kesävaatetukseen kuuluvalle vaatteelle. Pohjoissaameksi kyseinen vaate on nimeltään "gákti". Skandinaaviselta taholta (vrt. ruotsin ja norjan "kofta" 'neuletakki; (kansan)puvun takki') lainattua sanaa käytetään myös etelä-, uumajan-, piitimen- ja luulajansaamessa tarkoittamaan saamenpukua. Myös inarinsaamessa on samaa lähtöä oleva "kähti", mutta merkitys viittaa hieman myöhäisempään kulttuurikerrostumaan: "kähti" on papin lievetakki.
Gákti on umpinainen, mekon tapainen pitkähihainen päällysvaate, jonka kaula-aukon etupuolella on halkio. Materiaalina on useimmiten sarka tai verka, vanhastaan (etenkin Ruotsin puolella) myös sisna eli karvattomaksi parkittu poronnahka. Naisten kauhti saattaa olla myös puuvillakankaasta.
Saamelaisten umpitakin kuosi on perua keskiaikaisen eurooppalaisen talonpojan takista, joka osoitettuaan kelvollisuutensa pohjoisen oloissa on jäänyt käyttöön. Saamelaiset ovat soveltaneet mallia ompelemalla lisäkairoja takahelman leventämiseksi ja tiivistämällä takin yläosaa verkakoristeilla, jolloin takista on tullut lämpimämpi. Verkakoristelut kertovat myös takin kantajan kotiseudun.
Sana "gákti" liittyy laajempaan euraasialaiseen vaatetuksen historiaan. Ruotsin ja norjan "kofta" on todennäköisesti samaa lähtöä kuin itämaista pitkää ja väljää takkia, viittaa, papin takkia tai kaapua tarkoittava "kaftan", joka tunnetaan monessa kielessä. Sana on kulkeutunut Eurooppaan turkin kielestä, jonne se on saatu arabian kautta persiasta. Niin ikään suomen kielessä on sana "kaftaani", mutta samasta alkuaan persialaisesta sanasta on peräisin myös suunnilleen samaa merkitsevä "kauhtana". "Kauhtana" on saatu kieleen varhemmin, mihin viittaa sanan mukautuminen suomen kielen äännejärjestelmään, ja kulkureittikin lienee ollut toinen: se on peräisin venäjästä.
Saamelaiskonferenssi

Saamelaiskonferenssi on saamelaisneuvoston korkein päättävä elin ja pidetään joka neljäs vuosi. Saamelaisneuvoston jäsenorganisaatiot Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa nimittävät 20 edustajaa ja Kuolan saamelaiset viisi edustajaa konferenssiin. Konferenssiin osallistuvien edustajien lukumäärä on yhteensä 65. Konferenssi nimittää yhteensä 15 jäsentä saamelaisneuvostoon, viisi Norjasta, neljä Ruotsista ja Suomesta ja kaksi Venäjältä.
Konferenssissa käsitellään ja päätetään muun muassa saamelaisneuvoston ehdotukset ja käsitellään toimintakertomuksia. Konferenssissa on päätetty muun muassa saamen lipusta, kansallislaulusta ja saamelaispoliittisista ohjelmista.
Ensimmäinen pohjoismainen saamelaiskonferenssi pidettiin Jokimukassa 1953 (saamelaisneuvosto), johon kutsuttiin yksittäisiä saamelaisia, järjestöjä ja laitoksia. Toisessa konferenssissa Kaarasjoella 1956 muodostettiin Pohjoismaiden saamelaisneuvosto. Neuvoston tehtäväksi määrättiin huolehtia saamelaisten yhteisistä asioista. Saamelaisneuvoston jäseniksi valittiin perustajajärjestöjen (Lapin sivistysseura, Sami Ätnam, Oslo Sámi Searvi) edustajia. 1971 pidettiin seitsemäs saamelaiskonferenssi Jällivaarassa. Jällivaaran konferenssissa perustettiin uusi elin, Saamen kielilautakunta. Kielilautakunnan tehtäväksi annettiin suojella ja kehittää saamen kieltä ja toimia saamen kieltä koskevissa asioissa. Arjeplogin konferenssi 1978 hyväksyi pohjois- ja eteläsaamen kirjoitusjärjestelmät. Tromssan konferenssissa 1980 hyväksyttiin saamelaisten poliittinen ohjelma ja päätettiin ottaa käyttöön yhteinen pohjoismainen käsityömerkki Sámi Duodji. Åren saamelaiskonferenssissa 1986 päätettiin saamen lipusta ja kansallislaulusta. Kansallislauluksi hyväksyttiin Isak Saban kirjoittama "Sámi soga lávlla".
Helsingissä pidetyssä 15. konferenssissa määrättiin kansallispäiväksi helmikuun 6. päivä. Helsingin konferenssi oli historiallinen, sillä Venäjän saamelaiset, oman järjestönsä kautta, hyväksyttiin neuvoston viralliseksi jäseneksi. Vuodesta 1994 myös Amerikan saamelaiset ovat osallistuneet tarkkailijoina konferenssiin. 1996 järjestettiin konferenssi Murmanskissa ja samalla vietettiin saamelaisneuvoston 50-vuotisjuhlallisuuksia. Murmanskissa päätettiin myös saamelaisneuvoston tehtävien, kuten kielilautakunnan siirtämisestä saamelaiskäräjille. Saamelaisneuvoston asema saamelaispolitiikassa oli muutoksen kourissa uuden demokraattisemman saamelaiselimen aloitettua toimintansa Norjassa, Suomessa ja Ruotsissa.
Muistolaatta

Muistolaatta on muistomerkki, joka on tyypillisesti seinään, kiveen, hautaan tai muuhun pintaan kiinnitetty laatta, joka voi sisältää paikkaan liittyvää historiallista tietoa tekstin, kuvan, symbolin tai näiden kaikkien muodossa. Se voi esimerkiksi kertoa tietyssä kiinteistössä asuneesta tunnetusta henkilöstä. Muistolaatta voidaan tehdä metallista, keramiikasta, kivestä, puusta tai muista materiaaleista. 
Kaiverruksen sijasta hautakiveen voidaan asentaa muistolaatta. Niitä valmistetaan usein muun muassa messingistä, alumiinista, ruostumattomasta teräksestä ja kaiverrusmuovista.
Kelly Prestonin filmografia

Tämä on Kelly Prestonin filmografia.
Anttolan kirjasto

Anttolan kirjasto on Mikkelin Anttolan pitäjän Anttolan kirkonkylän Anttolatalossa toimiva yleinen kirjasto. Sen naapurustosta löytyvät muun muassa Anttolan yhtenäiskoulu ja Anttolan hyvinvointiasema. Anttolan kirjasto on osa Mikkelin seutukirjastoa ja Lumme-kirjastoja. Tämän kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa.
Betawian malaiji

Betawian malaiji (omakielinen nimi "Betawi") on malaijiin perustuva kreolikieli, jota puhuvat Jakartan ympäristössä asuvat betawit. Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat mm. Kookossaarten malaiji. Kielellä on hieman yli 5,6 miljoonaa puhujaa.
Betawi sai alkunsa 1800-luvulla, kun balilaisten ja kiinalaisten jälkeläiset alkoivat puhumaan pidgin-malaijia ja kieli siirtyi seuraavalle sukupolvelle äidinkielenä. Myöhemmin kieli alkoi ottaa lainoja jaavan ja sundan kielistä. Arviolta 93 % Betawian malaijin sanastosta on yhteneväinen indonesian kanssa ja loput 7 % on lainattu muista kielistä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Tanskalainen viittomakieli

Tanskalainen viittomakieli (tanskaksi "Dansk tegnsprog") on Tanskassa käytetty viittomakieli, jota käyttää pääsääntöisesti maan kuurojen yhteisö. Äidinkielisten viittojien määrä on arviolta 4000, minkä lisäksi noin 20 000 ihmistä osaa sitä jonkin verran.
Kielen on otaksuttu perustuvan ranskalaiseen viittomakieleen. Tanskalainen viittomakieli on itse toiminut perustana islantilaiselle viittomakielelle. Tanskalaisen viittomakielen katsotaan olevan uhanalainen..
Kielenhuoltoa hoitaa tanskalaisen viittomakielen neuvosto, johon kuuluu viisi jäsentä. Neuvosto toimii Tanskan kielineuvoston alaisuudessa, joka nimittää viittomakielen neuvostoon kaksi jäsentä. Loput jäsenistä nimittävät Tanskan kuurojen liitto, sisäministeriö sekä korkeakoulu- ja tiedeministeriö.. Tanskan kansankäräjät tunnusti tanskalaisen viittomakielen omaksi kielekseen vuonna 2014.
Ferrari 550

Ferrari 550 on Ferrarin vuosina 1996–2002 valmistama grand tourer -luokan automalli, joka korvasi Ferrari F512M:n. Mallin seuraajaksi tuli Ferrari 575M Maranello.
550 esiteltiin Nürburgringissä heinäkuussa 1996. Se oli ensimmäinen etumoottorinen Ferrarin lippulaivamalli 23 vuoteen. Mallin nimi viittaa sen 5,5-litraiseen V12-moottoriin, jonka teho on 485 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2000 esiteltiin avomalli 550 Barchetta, jota valmistettiin 448 kappaletta.
Karpaloheisi

Karpaloheisi ("Viburnum edule") on tesmayrttikasvien heimoon ja heisien sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kanadassa ja Pohjois-Yhdysvalloissa.
Karpaloheisi on kasvutavaltaan monivuotinen pensas. Sen kirpeät marjat kypsyvät aikaisin keväällä; niitä syövät sekä linnut että nisäkkäät. Siemeniä lukuun ottamatta marjat ovat syömäkelpoisia myös ihmiselle.
Gáspár Károli

Gáspár Károli, joskus myös Károlyi, (1529 – 1591) oli unkarilainen humanisti ja reformaattori.
Károli syntyi Unkarin Nagykárolyssa serbialaistaustaiseen perheeseen; hänen syntymänimensä oli Gáspár Radicsics. Opiskeltuaan Wittenbergissä Károli tuli tärkeäksi uskonpuhdistuksen puolestapuhujaksi Unkarissa. Hänen tärkein teoksensa on Károlin Raamatuksi nimitetty ensimmäinen täydellinen raamatunkäännös unkariksi, jolla oli vaikutusta myös yhtenäisen unkarin kirjakielen kehittämisessä.
Gyula (kaupunki)

Gyula (, ) on kaupunki Unkarin kaakkoisimmassa osassa Alföldillä aivan Romanian rajan tuntumassa. Kaupungin pinta-ala on 255,8 neliökilometriä, ja vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 29 308 asukasta.
Gyulan ympäristö on Unkarin alavinta seutua, ja itse kaupunki on vain 88 metriä merenpinnan yläpuolella. Mannerilmaston vuoksi alueella on kuumat kesät ja kylmät talvet. Transilvaniasta alkava Fehér-Körös-joki virtasi aiemmin kaupungin läpi, mutta suurtulvien uhan vuoksi joen uomaa on muutettu. Gyulassa on elintarviketeollisuutta ja se on erikoistunut makkaroiden valmistukseen. Paikallinen kuumien lähteiden kylpylä houkuttelee myös turisteja.
Historia.
Gyulan alueella on ollut asutusta jo 5000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Varhaisimmat arkeologiset löydöt ovat kivikaudelta ja rautakaudelta, jolloin alueella oli kelttiläistä ja skyyttiläistä asutusta. Asiakirjoissa Gyula mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1333, jolloin kuningas Kaarle Robert perusti alueelle kuninkaankartanon. 1400-luvulla varakuningas János Maróti sai fransiskaanimunkit asettumaan alueelle ja aloitti linnan rakentamisen kaupunkiin vuoden 1405 tienoilla. 1400-luvulla Gyula saavutti kunnallisen aseman.
Vuonna 1566 turkkilaiset piirittivät kaupunkia yhteensä 63 päivän ajan. Koko Fehér-Körösin ja Maros-joen välinen alue tuli osaksi Osmanien valtakuntaa ja kaupungin johtoon tuli turkkilainen bey. Turkkilaisia kauppiaita asettui alueelle ja sinne rakennettiin moskeija, mausoleumi ja kylpylä naapurikylien kirkkojen kivistä. Vuonna 1695 Gyula joutui itävaltalaisten hallintaan. Rutto riehui Gyulassa vuonna 1738 ja suuri osa kaupungista paloi maan tasalle vuonna 1801. Vuonna 1855 koettiin alueen historian pahin tulva, kun veden valtaan joutui 1 500 taloa kaupungista ja sen ympäristöstä. Tämän jälkeen joen uomaa muutettiin niin, ettei se virtaa enää kaupungin läpi.
Nähtävyydet.
Gyulan tärkein nähtävyys on sen 1300‒1400-luvuilla punatiilistä rakennettu linna, jonka muurien sisällä on museo ja linnateatteri. Suurin osa kaupunkiin saapuvista vierailijoista on kuitenkin kylpylävieraita.
Canon EOS 20D

Canon EOS 20D on Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Se julkistettiin 19. elokuuta 2004 ja siinä on 8,2 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Se on yhteensopiva Canon EF- ja EF-S-objektiivien kanssa. Kameralla voi ottaa viisi kuvaa sekunnissa ja siinä on 1,8 tuuman näyttö.
Kameran edeltäjä on Canon EOS 10D ja seuraaja Canon EOS 30D.
Tayanna

Tetjana Nyh’ailivna Rešetnjak eli Tayanna (s. 29. syyskuuta 1984 Tšernivtsi) on ukrainalainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä. Hän on julkaissut urallaan kaksi albumia: 9 песен из жизни ja Тримай мене. Hänen piti edustaa Ukrainaa Eurovision laulukilpailuissa 2019, mutta vetäytyi kisasta.
Syöttölautanen

Syöttölautanen on pesäpallossa käytettävä ympyrän muotoinen 3–5 cm:n paksuinen laatta, jonka halkaisija on 60 cm. Syöttölautasen yläpinta kohoaa maasta 3–5 cm. Kotipesän etukaaren säde on syöttölautasen keskipisteestä mitattuna 270 cm. Jos lukkarin syöttö ei osu syöttölautaseen, eikä lyöjä yritä lyödä, syöttö on väärä.
Lukkari (pesäpallo)

Lukkari on pesäpallossa joukkueen syöttäjä. Lukkari saa syöttöoikeuden lyöntivuoroiselle lyöjälle, kun pallo on käynyt kotipesässä ja jossakin kenttäpesässä olevan ulkopelaajan hallussa.
Syöttö on oikea, väärä tai mitätön. Syöttö on aina oikea, jos lyöjä lyö. Ellei hän lyö, syöttö on oikea, jos seuraavat kohdat toteutuvat: 
Jos jokin kohdista ei toteudu, syöttö on väärä.
Jonsson

Jonsson tai Jónsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kapteeni (pesäpallo)

Pesäpallon kapteeni on yksi joukkueen pelaajista. Puheoikeus tuomarille on joko joukkueen kapteenilla tai pelinjohtajalla. Ottelun alussa kapteenit suorittavat hutunkeiton, jonka voittaja saa päättää aloittaako joukkue sisä- vai ulkovuorolla. Jos ottelussa pelataan kotiutuskilpailu tai alemmilla sarjatasoilla supervuoropari ja mahdollinen kotiutuskilpailu, saa hutunkeiton voittanut kapteeni valita, aloittaako joukkue sen sisä- vai ulkovuorolla.
Joey King

Joey Lynn King (s. 30. heinäkuuta 1999 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli suuren yleisön tietoisuuteen Netflixin alkuperäiselokuvassa "The Kissing Booth" vuonna 2018.
King on näytellyt neljävuotiaasta lähtien ja esiintyi ensimmäisen kerran Life Cereal-mainoksessa. Hän teki sittemmin mainoksia brändeille kuten AT&amp;T, Sterling Jewelers ja Eggo. King varttui Simi Valleyssa, jossa hän kävi Phoenix Ranch Schoolia. Hän lauloi kykykisoissa ja esiintyi lastenteatterissa. Kingillä on kaksi vanhempaa sisarta, Kelli ja myös näyttelijänä työskennellyt Hunter.
Kingin ensimmäinen merkittävä rooli oli elokuvassa "Ramona ja Beezus" (2010), jossa hänellä oli toinen pääosista. King oli ehdolla Golden Globe- ja Primetime Emmy -palkinnon saajaksi roolistaan "The Act" -televisiosarjassa vuonna 2020.
Jokeripelaaja

Jokeripelaaja on pelaaja pesäpallossa, joka pelaa vain sisävuoroissa. Jokereita on joukkueessa korkeintaan kolme ja he pelaavat numeroilla 10, 11 ja 12. Jokaista jokeripelaajaa voi käyttää kerran sisävuoron aikana, missä tahansa kohtaa lyöntijärjestystä. Jokeripelaaja ei vie kenenkään lyöntivuoroa. Jokeri voi olla joukkueen pelitavasta riippuen etenijä, vaihtaja tai kotiuttaja.
Kankaanpään Mailajuniorit

Kankaanpään Mailajuniorit on vuonna 2013 perustettu kankaanpääläinen tyttö- ja naispesäpallon erikoisseura. Seuran edustusjoukkue pelaa naisten suomensarjassa. Lisäksi seuralla on joukkueet maakuntasarjassa sekä C–G-tytöissä.
Historia.
Kankaanpään Mailajuniorit perustettiin 16.1.2013 Kankaanpään Mailassa toimineiden seura-aktiivien ja vanhempien aloitteen pohjalta. Uuden seuran tavoitteena oli pitää lasten ja nuorten harrastus edullisena ja turvata sen toiminta. Kaudeksi 2016 Mailajunioreille myönnettiin paikka naisten Ykköspesikseen. Kaudesta 2016 lähtien seuralla on ollut C–G-ikäluokissa juniorijoukkueet.