tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Korallihaarakas

Korallihaarakas ("Clavulina cristata") on haarakkaisiin kuuluva melko pieni sieni.
Korallihaarakkaan itiöemä on pieni, vain noin 2–7 cm korkea. Se on väriltään nuorena lähes puhtaanvalkoinen, mutta vanhemmiten siihen tulee pieni harmahtava tai kellertävä sävy. Itiöemän haarat ovat toisinaan harvat, toisinaan tiheän pensasmaiset, lähes aina epäsäännölliset. Jalka on valkoinen, tyvestä nukallinen sekä lyhyt. Malto on valkoista ja melko sitkeätä. Itiöt ovat valkoisia ja syntyvät suoraan haarojen ulkopintaan. Tuoksu on miellyttävä mutta melko heikko. Maku on lähes mieto, tosin jälkimakuna tuntuu toisinaan lievä kirpeys. Kirpeys ei ole kuitenkaan yhtä voimakas kuin kavalahaarakkaalla tai erittäin vanhalla keltahaarakkaalla.
Korallihaarakas ei ole kovin vaativa kasvupaikkojensa suhteen. Se kasvaa usein ruohikkoisilla aukkopaikoilla, niin havu- kuin lehtimetsissä.
Korallihaarakas on syötävä, mutta ruokasienenä melko vähäarvoinen. Se on selvästi pienempi kuin esimerkiksi keltahaarakas ja sen malto on melko sitkeätä, joten sillä ei ole juurikaan käytännön merkitystä ruokasienenä.
Kartanonrannan koulu

Kartanonrannan koulu on koulu Sundsbergissa, Kirkkonummella. Lukuvuonna 2024-2025 koulussa on 329 oppilasta. Koulu on perustettu vuonna 2009. Kartanonrannan koulun yhteydessä toimii myös Kartanonrannan päiväkoti. 
Koulun pihalla sijaitsee urheilukenttä, keinuja, kiipeilytelineitä, jalkapallokaukalo ja koripallokenttä. Koulun vieressä sijaitsee Bmx-rata ja nurmikenttä, joita voidaan hyödyntää liikunnan opetuksessa.
Oryza sativa subsp. japonica

Oryza sativa" subsp. "japonica on riisin alalaji. Se tunnetaan myös "japonica"-riisinä tai tahmariisinä. Tähän alalajiin kuuluvat lajikkeet, jotka menestyvät lauhkeammilla alueilla kuin toinen riisin alalaji, "Oryza sativa" subsp. "indica". "Japonica"-riisin lajikkeilla varsi on lyhyempi ja paksumpi kuin "indica"-riisin lajikkeilla. Sitä on viljelty varhaisista ajoista lähtien Kiinan Jangtse-joen pohjoispuolella. Euroopan komission riisin luokituksessa on riisityyppi nimeltä Musta Japonica. Se on tummaleseinen ja aromaattinen riisityyppi, jota käsitellään mahdollisimman vähän, kuten ruskeaa riisiä.
Vladimir Oidupaa

Vladimir Oidupaa (; 6. syyskuuta 1949 – 25. syyskuuta 2013) oli venäläinen muusikko ja rikollinen. Hän oli kotoisin Tuvasta ja esitti paikallista höömei-kurkkulaulua. Hän vietti yhteensä 33 vuotta Neuvostoliiton ja Venäjän vankileireillä.
Oidupaa oppi ensin chadagan-kielisoittimen ja sitten näppäinharmonikan soiton. Hän suoritti kolme peräkkäistä vankeustuomiota rikoksistaan. Viimeiset viisitoista vankeusvuottaan hän vietti Kemerovossa. Oidupaa teki monia äänityksiä, mutta hänen ainoa albumijulkaisunsa oli "Divine Music From a Jail", joka ilmestyi 1990-luvun lopussa. Oidupaa teki kansainvälisiä esiintymisiä Ruotsissa ja Sveitsissä.
Oidupaa sai omaperäisellä tyylillään vaihtelevan vastaanoton eri yleisöiltä. Pervyi kanalilla hänen esiintymisensä herätti moskovalaisissa huvittuneisuutta, ja Tatjana Tolstaja piti hänen tyyliään "kakofonisena". Viimeisen julkisen esiintymisensä Oidupaa teki festivaalilla Tšadanaassa 26. heinäkuuta 2012. Oidupaan tyyli on vaikuttanut moniin muihin kurkkulaulajiin. Oidupaa kääntyi vankeusaikanaan kristityksi. Hänen pojastaan tuli perinnesoitinten rakentaja.
Franz Brünnow

Franz Friedrich Ernst Brünnow (1821 Berliini – 1891 Heidelberg, Saksa) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hän oli kotoisin Berliinistä ja toimi vuosina 1851–1854 Berliinin observatorion ensimmäisenä assistenttina. Michiganin yliopiston Henry P. Tappan kutsui hänet Ann Arboriin Detroitin observatorioon valvomaan laitteiden asennusta ja myöhemmin kutsui hänet observatorion johtajaksi. Brünnow avioitui Tappanin tyttären Rebecca Lloyd Tappanin kanssa 1857. Kun Tappan erotettiin 1863, Brünnowkin irtisanoutui. Sen jälkeen hän oli astronomina Irlannissa Dunsinkin observatoriossa vuoteen 1874, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Brünnowin tärkeimpiä töitä ovat tutkimus Vicon löytämästä pyrstötähdestä, Flora-, Victoria- ja Iris-asteroidien taulut ja laaja tutkimus tähtien parallakseista. Hänet tunnetaan erityisesti maineikkaasta oppikirjasta "Lehrbuch der sphärischen Astronomie", joka on käännetty monille kielille.
Jevgeni Džugašvili

Jevgeni Jakovlevitš Džugašvili (; 10. tammikuuta 1936 Urjupinsk – 22. joulukuuta 2016 Moskova) oli Josif Stalinin lapsenlapsi ja tämän poliittisen perinnön puolestapuhuja.
Džugašvili ei koskaan tavannut Stalinia henkilökohtaisesti. Hänen isänsä oli Jakov Džugašvili ja äitinsä Olga Golyševa. Pariskunnan suhde päättyi ennen pojan syntymää ja isä kuoli Sachsenhausenin keskitysleirillä toisessa maailmansodassa. Džugašvili valmistui vuonna 1959 Ilmavoimien Žukovski-insinööriakatemiasta. Hän opetti vuosikymmenten ajan Neuvostoliiton sotilasakatemioissa. Džugašvili meni naimisiin Nanuli Nozadzen kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi poikaa. 1990-luvulla Džugašvili oli ehdokkaana duuman vaaleissa.
Džugašvili julkaisi vuonna 2015 muistelmateoksen "Moi ded – Stalin. On – svjatoi!" ("Minun isoisäni oli Stalin. Hän oli pyhimys!"). Samana vuonna Euroopan ihmisoikeustuomioistuin hylkäsi hänen valituksensa tapauksesta, jossa "Novaja gazeta" oli hänen mukaansa aiheettomasti syyllistänyt Stalinin Katynin joukkomurhasta. Džugašvili teki valituksia myös venäläisiin tuomioistuimiin ja vaati Ukrainalta rikostutkintaa Stalinia holodomorista syyttäneitä viranomaisia vastaan. Džugašvili piti Vladimir Putinia "aivottomana" ja uskoi, että Neuvostoliiton alamäki olisi vältetty jos Stalin olisi elänyt kauemmin.
Lindenbaumin lause

Lindenbaumin lause on propositiologiikassa seuraavanlainen: jos formula_1 on ristiriidaton propositiolausejoukko, niin formula_1 voidaan laajentaa maksimaalisesti ristiriidattomaksi propositiolausejoukoksi formula_3, jolla formula_4. 
Määritelmä: propositiolausejoukko formula_5 on "ristiriitainen", jos formula_6 jollakin propositiolauseella formula_7. 
Määritelmä: propositiolausejoukko formula_8 on "maksimaalisesti ristiriidaton", jos formula_8 on ristiriidaton ja jokainen propositiolausejoukko formula_10, jolle pätee formula_11 ja formula_12, on ristiriitainen.
Todistus.
Olkoon formula_1 ristiriidaton propositiolausejoukko ja olkoon kaikkien propositiolauseiden joukko formula_14. Määritellään joukot formula_15 induktiivisesti, kun formula_16: formula_17 ja 
formula_18
Induktiolla voidaan osoittaa, että formula_19 on ristiriidaton kaikilla formula_20. 
Olkoon formula_21. 
Väite: formula_3 ristiriidaton. 
Tehdään vastaoletus: formula_3 on ristiriitainen, joten formula_24 jollakin propositiolauseella formula_7. Nyt on olemassa äärellinen propositiolauseiden joukko formula_26 siten, että formula_27 ja formula_28. Olkoon formula_29 kaikilla formula_30 ja olkoon formula_31. Koska formula_32, niin formula_33, joten formula_19 on ristiriitainen. Ollaan päädytty ristiriitaan. Täten formula_3 on ristiriidaton. 
Väite: formula_3 on maksimaalisesti ristiriidaton. 
Tehdään vastaoletus: Olkoon formula_10 on ristiriidaton propositiolausejoukko siten, että formula_38, formula_39 ja formula_40, missä formula_41. Nyt formula_42, joten formula_43 on ristiriitainen. Koska formula_44, niin formula_10 on ristiriitainen. Ollaan päädytty ristiriitaan. Täten formula_3 on maksimaalisesti ristiriidaton.
Siis mielivaltaiselle, ristiriidattomalle propositiolausejoukolle on olemassa laajennus, joka on maksimaalisesti ristiriidaton propositiolausejoukko. formula_47
Warlaing

Warlaing on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Scarpejoen varrella, noin 21 kilometriä Douain kaupungista itään.
Kaupungintalo on rakennettu 1800-luvun puolivälissä. Se oli alun perin Brasiliassa omaisuutensa hankkineen rikkaan teollisuusmiehen asuintalo. 16 vuotta myöhemmin, vuonna 1879, talo myytiin kunnalle. Tämän jälkeen se toimi pappilana. Vuonna 1981 se päätettiin ottaa kunnan käyttöön.
Uusgoottilainen Notre-Dame-de-l'Assomptionin kirkko valmistui vuonna 1854. Sen suunnitteli lilleläinen arkkitehti Charles Leroy, joka on suunnitellut useita uskonnollisia rakennuksia lähiseudulla. Kirkko kunnostettiin kokonaan vuonna 2011.
Urheilu.
Kunnassa on Pariisi–Roubaix maantiepyöräkilpailussa käytettävä kivitieosuus eli pavé. Warlaing-Brillon osuuden pituus on 2 700 metriä.
Tustin

Tustin on kaupunki Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Se on osa Los Angelesin suuraluetta. Kaupungin väkilukuun, joka oli vuonna 2023 noin 78 000, ei lasketa North Tustinin asukkaita.
Maantiede.
Tustin sijaitsee Kalifornian eteläosassa noin 52 kilometriä Los Angelesista kaakkoon.
Historia.
Columbus Tustin perusti Tustinin 1868. Hän osti runsaan viiden neliökilometrin laajuisen alueen Rancho Santiago de Santa Anasta ja alkoi rakennuttaa siihen asutusta, joka jäi kuitenkin viereisen Santa Anan varjoon. Sen kasvua edisti Southern-Pacific-rautatien eteläinen pääteasema. Tustin sai virallisesti kaupungin aseman 1927. Tuolloin sen asukasluku oli noin 900. Toisen maailmansodan aikana Tustinin lähellä sijaitseville pelloille perustettiin sotilastukikohtia, mutta kaupungin kasvu alkoi kunnolla vasta sodan jälkeen. Tasokkaat oppilaitokset, hyvät liikenneyhteydet moottoriteineen ja elinvoimainen teollisuus houkuttelivat Tustiniin tuhansittain uusia asukkaita. Maanviljelijät myivät maitaan rakennusyhtiöille, ja Tustinin ilme muuttui agraarista urbaaniksi.
Tustinin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa viktoriaaninen Hewes Mansion, jonka David Hewes rakennutti 1881.
Talous.
Tustinin suuria työllistäjiä ovat oppilaitokset, terveydenhuolto ja vähittäiskauppa.
Grigori Tšernyšov

Grigori Petrovitš Tšernyšov (; 21. tammikuuta 1672 – 30. heinäkuuta 1745) oli venäläinen kenraali ja poliitikko.
Tšernyšov oli Pietari Suuren läheinen liittolainen. Hän soti ensimmäisen kerran Azovin kampanjassa vuonna 1695 ja osallistui sitten Suureen Pohjan sotaan. Vuonna 1710 Tšernyšov osallistui Viipurin valtaukseen, ja hänestä tuli Viipurin ensimmäinen komendantti. Tšernyšov oli mukana miehittämässä Suomea Isovihassa. Vuodesta 1718 hän oli Amiraliteettikollegion ja hallitsevan senaatin jäsen. 1720-luvun jälkipuoliskolla hän oli kuvernööri Azovissa ja Liivinmaalla, 1730-luvun alkupuolella Moskovan provinssissa. Tšernyšov vapautettiin palveluksesta vuonna 1735, mutta hän palasi senaattiin vuonna 1740.
Tšernyšov sai kenraalin arvon ("general-anšef") vuonna 1730 ja oli vuodesta 1742 kreivi.
Teddy-stadion

Teddy-stadion () on Israelin Jerusalemissa sijaitseva jalkapallostadion, joka on valmistunut vuonna 1991. Se toimii Beitar Jerusalemin ja Hapoel Jerusalemin kotikenttänä sekä myös Israelin jalkapallomaajoukkueen kotiotteluiden näyttämönä. Stadion on nimetty Jerusalemin entisen promestarin Teddy Kollekin mukaan.
Israel paralympialaisissa

Israel on osallistunut paralympialaisissa kaikkiin pidettyihin kesäparalympialaisiin ja vuoden 2022 Pekingin talviparalympialaisiin.
Historia.
Israel osallistui ensimmäisiin paralympialaisiin Roomassa 1960 kahden yksilöurheilijan ja yhden joukkueen voimin. Siitä lähtien maa on saanut jokaisista kesäparalympialaisista mitaleja, yhteensä 375. Menestynein paraurheilija on ollut Zipora Rubin-Rosenbaum, joka on saanut vuosina 1968–1988 yhteensä 21 mitalia, joista on 11 kultamitaleja.
Ivan Pantšenko

Ivan Petrovitš Pantšenko (; s. 27. tammikuuta 1967 Svetlograd) on venäläinen sarjamurhaaja. Hänestä on julkisuudessa käytetty nimitystä "Svetlogradski manjak" ("Svetlogradin mielipuoli").
Varhaiset vaiheet ja ensimmäinen tuomio.
Pantšenko aloitti asepalveluksensa vuonna 1985, mutta karkasi aseveljensä kanssa ja murhasi tämän. Teon jälkeen hän piilotteli metsään kaivamassaan korsussa. Vuonna 1986 Pantšenko sai neljän vuoden vankeustuomion sotilaskarkuruudesta, ja vuonna 1987 hänelle määrättiin lisää vankeutta murhasta. Hänet vapautettiin vuonna 1997.
Myöhemmät murhat.
Pantšenko palasi läheistensä luo vapauduttuaan. Hänen kälynsä, 18-vuotias Oksana katosi 30. syyskuuta 1998. Tämän jälkeen katosi hänen toinenkin kälynsä, 16-vuotias Jelena Malovitško. Lisäksi Svetlogradissa katosivat vuosina 1998–1999 nuoremman kälyn ystävä Marina Semiletova (s. 1984) ja Oksana Tamarevskaja (s. 1981).
Iltapäivällä 5. lokakuuta 2008 Svetlogradissa katosivat 8- ja 11-vuotiaat tytöt. Rikostutkijat pääsivät Pantšenkon jäljille ja löysivät vanhemman tytön tämän luota elossa, mutta sidottuna, raiskattuna ja kidutettuna. 8-vuotiaan tytön Pantšenko oli kuitenkin kuristanut ja haudannut. Eloonjäänyt uhri kertoi Pantšenkon käyttäneen omaa 9-vuotiasta poikaansa hyväkseen tyttöjen houkuttelussa. Aikuistuttuaan Pantšenkon poika kiisti asian. 
Pantšenko tunnustautui kaikkien näiden murhien tekijäksi. 18-vuotiaan kälynsä hän tunnusti houkutelleensa Kalausjoelle ja ampuneensa sinne. Pantšenko kertoi vihanneensa uhriaan. Nuoremman kälynsä hän oli houkutellut ja vanginnut korsuun, minkä jälkeen hän oli murhannut tämän. Muut uhrit Pantšenko oli houkutellut korsuunsa, jossa oli pornografian lisäksi Neitsyt Marian ikoni ja runsaasti pyhimysten kuvia. Häneltä löydettiin itse valmistettu ihmisen kokoinen nukke, jota hän oli pukenut ja jolle hän oli muovannut sukupuolielimen. Viimeiset kuusi kuukautta ennen pidätystään Pantšenko oli viettänyt erossa perheestään.
Pantšenko todettiin syyntakeiseksi. Vuonna 2009 hänet tuomittiin Stavropolin alueoikeudessa elinkautiseen vankeuteen muun muassa murhista, vapaudenriistoista ja raiskauksista. Pantšenko määrättiin suorittamaan tuomiotaan Napapöllö-nimellä tunnettuun rangaistuslaitokseen. Hänestä on tehty elokuva.
Surxondaryo

Surxondaryo (uzb. kyrill. Сурхондарё, ) on Amudarjan sivujoki Uzbekistanissa. Sen pituus on 175 kilometriä (Toʻpolondaryo mukaan luettuna 297 kilometriä). Valuma-alueen laajuus on 13 500 neliökilometriä.
Surxondaryo saa alkunsa Hisorvuorten etelärinteiltä virtaavien Toʻpolondaryo ja Qoratogʻdaryo -jokien yhtyessä Qorovultepan kylän luona. Se virtaa lounaaseen Boysuntogʻ- ja Bobotogʻvuorten välisessä 30 kilometriä leveässä laaksossa ja laskee Amudarjaan Termizin kaupungin luona. Suurimmat sivujoet ovat Sangardakdaryo, Xoʻjaipok, Vaxshivordayo, Konikon, Oqqopchigʻay, Okjarsoy ja Boysun.
Joki saa vetensä talven sateista. Se on korkeimmillaan touko-kesäkuussa, ja yli kaksi kolmasosaa vesimäärästä virtaa maalis-kesäkuussa. Keskimääräinen virtaus on Qorovultepan luona on 76,7 kuutiometriä sekunnissa ja lähellä joen suuta Manguzarissa 68,2 kuutiometriä sekunnissa. Niiden välillä suuri osa Surxondaryon ja sen sivujokien vedestä käytetään maatalouden keinokasteluun. Vesi on hyvin sameaa, ja joki tuo Amudarjaan paljon maa-ainesta.
Ella Pamfilova

Ella Aleksandrovna Pamfilova (; s. 12. syyskuuta 1953 Olmaliq, Uzbekistan) on venäläinen poliitikko ja viranhaltija. Häntä kuvattiin 2010-luvun alussa liberaaliksi, mutta sittemmin häneen on viitattu Vladimir Putinille kuuliaisena alamaisena ja Venäjän propagandistina.
Elämä ja ura.
Pamfilova sai sähköteknikon koulutuksen. Hän kuului Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, kunnes erosi siitä vuonna 1991.
Pamfilova istui 1990-luvulla Venäjän valtioduuman jäsenenä ja toimi sosiaaliministerinä. Venäjän presidentinvaalissa 2000 hän oli maan ensimmäinen naispuolinen presidenttiehdokas. Vladimir Putin nimitti Pamfilovan vuonna 2002 Presidentillisen ihmisoikeuskomission jäseneksi. Hän erosi sen johtajan tehtävästä heinäkuussa 2010 kohdattuaan julkista painetta. Omien sanojensa mukaan hän joutui Vladislav Surkovin painostamaksi ja Naši-nuorisoliikkeen käymän informaatiosodan kohteeksi. Pamfilova oli Venäjän ihmisoikeuskomissaari vuosina 2014–2016 ja siirtyi sitten Venäjän keskusvaalikomission puheenjohtajaksi. Häntä seurasi ihmisoikeuskomissaarina Tatjana Moskalkova. Pamfilovasta tuli ensimmäinen Venäjän keskusvaalikomission johtoon nimitetty nainen. Hän toivoi valintansa yhteydessä kansalaisilta ilmoituksia näiden havaitsemasta vaalivilpistä. Pamfilova on myös johtanut kansalaisjärjestöjä.
Pamfilova joutui omien sanojensa ja Venäjän poliisin mukaan vuonna 2019 kotiinsa murtautuneen naamioituneen miehen etälamauttimella toistuvasti lyömäksi. Pamfilovan johtama keskusvaalikomissio oli estänyt monia sitoutumattomia henkilöitä asettumasta vaaliehdokkaiksi, mikä oli herättänyt opposition aktivisteissa kiukkua. Aleksei Navalnyi piti kertomusta pahoinpitelystä valeuutisena, jonka tarkoitus oli viedä huomio pois vaalivilpistä.
Pamfilova on saanut muun muassa Kunnialegioonan arvon vuonna 2007 ja Putinin myöntämän mitalin palveluksista kansakunnalle. Muun muassa Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat asettaneet häntä kohtaan henkilökohtaisia pakotteita vuonna 2022 Ukrainaan aloitetun suurhyökkäyksen jälkeen. Pamfilova on järjestänyt laittomia vaaleja Venäjän miehittämillä Ukrainan alueilla.
Mielipiteet.
Vuonna 2011 Radio Free Europe/Radio Liberty luonnehti Pamfilovaa yhdeksi Venäjän johtavista liberaaleista vaikuttajista. Omien sanojensa mukaan Pamfilova oli vuonna 1999 yksi harvoista duumaedustajista, jotka puhuivat Putinin presidentiksi valitsemista vastaan. Hän kuvaili Mihail Hodorkovskin pidätystä ja viranomaisten toimintaa Beslanin koulukaappauksessa merkkeinä Venäjän kehittymisestä autoritaariseen suuntaan.
Myöhemmin Pamfilova on kuvaillut vaalivilpistä puhuvia "mielipuoliksi". Hänen mukaansa Venäjällä on maailman nykyaikaisin, avoimin ja läpinäkyvin vaalijärjestelmä. Pamfilova on väittänyt Ukrainan herättävän henkiin natsismia. Venäjältä poistuneisiin hän on viitannut "saastana", ja Volodymyr Zelenskyita hän on kuvaillut "länsimaisten isäntiensä pillin mukaan tanssivaksi pelleksi".
Theodoros Samoslainen (taidemaalari)

Theodoros Samoslainen (, ) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka oli kotoisin Samoksesta. Hän oli Nikostheneen oppilas yhdessä Stadieuksen kanssa. Theodoros on yksi taidemaalareista, jotka Plinius vanhempi sanoo mainitsevansa vain lyhyesti, vaikka he olivatkin maineikkaita. Muutoin hänestä ei tiedetä mitään.
Taidemaalari Theodoros Samoslaista ei tule sekoittaa kuvanveistäjä ja arkkitehti Theodoros Samoslaiseen.
Therimakhos (taidemaalari)

Therimakhos (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Plinius vanhempi ajoittaa hänet toimineeksi 107. olympiadin aikaan eli vuonna 352 eaa., samaan aikaan kuin Ekhion, joka myös harjoitti kumpaakin taidemuotoa. Therimakhoksen teoksista ei ole säilynyt tietoja.
Therimakhos

Therimakhos (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Teddy Kollek

Theodor "Teddy" Kollek (; 27. toukokuuta 1911 Nagyvázsony - 2. tammikuuta 2007 Jerusalem) oli israelilainen poliitikko, joka toimi Jerusalemin pormestarina vuosina 1965-1993.
Elämä.
Kollek syntyi Itävalta-Unkarin Veszprémin läänissä ja varttui seitsenvuotiaasta lähtien Wienissä. Vuonna 1935 Kollekin perhe muutti Palestiinaan, jossa hän oli muun muassa perustamassa Ein Gevin kibbutsia. Vuonna 1942 Kollek nimitettiin Palestiinan juutalaistoimiston tiedustelupäälliköksi ja 1947-1948 hän toimi Haganahin edustajana Washingtonissa. 1940-1950-luvuilla Kollek oli avainasemassa Mossadin ja CIA:n välisen yhteistyön syntymisessä. Vuodesta 1952 lähtien Kollek työskenyeli pääministeri David Ben-Gurionin toimistossa, kunnes hänet valittiin 1965 Mordechai Ish-Shalomin seuraajaksi Jerusalemin pormestarin virkaan. Työväenpuoluetta edustanut Kollek voitti pormestarinvaalit viidesti peräkkäin, mutta hävisi vuonna 1993 tulevalle pääministerille Ehud Olmertille.
Teddy Kollek kuoli 95-vuotiaana tammikuussa 2007. Hänet on haudattu Herzl-vuorelle. Kollekin mukaan on nimetty muun muassa Jerusalemin vanhan kaupungin tuntumassa sijaitseva puisto sekä jalkapallostadion.
Perhe.
Teddy Kollekin poika on elokuvaohjaaja Amos Kollek.
Timanthes Kythnoslainen

Timanthes Kythnoslainen (, ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka oli kotoisin Kythnoksesta. Usein häneen viitataan koulukuntansa mukaan nimellä "Timanthes Sikyonlainen" (, ).
Elämä.
Timanthes oli Plinius vanhemman mukaan Zeuksiin ja Parrhasioksen aikalainen ja toimi 95. olympiadin eli vuoden 400 eaa. tienoilla. Quintilianus sanoo hänen olleen kotoisin Kythnoksen kaupungista samannimiseltä saarelta. Eustathios kuitenkin esittää hänet sikyonlaisena. Todennäköisin selitys tälle on se, että hän oli syntyjään kythnoslainen mutta kuului maalaustaiteen sikyonlaiseen koulukuntaan.
Timantheen varsinaisesta henkilöhistoriasta ei tiedetä antiikin lähteiden kautta muuta kuin se, että hän kilpaili Parrhasioksen ja Koloteen kanssa. Tätä Timanthesta ei tule sekoittaa toiseen taidemaalari Timanthes Sikyonlaiseen, joka eli myöhemmin, 200-luvulla eaa.
Teokset.
Plinius kehuu Timantheen kykyjä ja ilmaisua ja kuvaa hänen hallinneen koko taiteenalansa. Plinius sanoo hänen maalaustensa vihjanneen enemmän kuin tuoneen julki, ja vaikka ne olivat taiteellisesti erinomaisia, ne osoittivat samalla tätä suurempaakin neroutta. Cicero mainitsee Timantheen yhtenä niistä taidemaalareista, joka olisi käyttänyt vain neljää väriä.
Antiikin lähteissä on säilynyt maininta vain viidestä Timantheen teoksesta, jotka saivat hyvin kiittävät arviot; ne olivat:
Ifigeneian uhraaminen
Maalaus, jota antiikin aikana pidettiin Timantheen mestariteoksena, esitti Ifigeneian uhraamista. Hän maalasi sen kilpaillessaan Koloteen kanssa. Maalauksen keskushahmona oli uhrialttarilla ollut Ifigeneia, jonka ympärillä olivat Kalkhas, jonka ennuslause oli vaatinut neidon uhraamista; Odysseus, joka oli hakenut Ifigeneian kotoaan; Menelaos, hänen isänsä Agamemnonin veli; sekä hänen isänsä Agamemnon itse.
Maalaus herätti huomiota ennen kaikkea siksi, että siinä Agamemnon oli kuvattu niin, että hänen vaatteensa peitti hänen kasvonsa. Taidehistorioitsijat ovat pohtineet, oliko tämä nerokkuutta vai pelkkä temppu, mutta antiikin aikana se herätti mitä suurinta ihailua. Sitä ylistävät muun muassa Cicero, Quintilianus ja Valerius Maximus. He tulkitsivat, että Agamemnonin kasvojen peittäminen osoittaisi ilmaisuvoiman rajoja: Timantheen kuvattua jo Kalkhaan, Odysseuksen ja Menelaoksen toinen toistaan voimakkaamman surun, Agamemnonin surun kuvaaminen enää näitä suuremmaksi kävi jo mahdottomaksi.
Nykyajan taidehistorioitsijat taas ovat katsoneet, että Agamemnonin kasvot olisi peitetty ennemmin esteettisten periaatteiden kuin taiteilijan kykyjen rajallisuuden vuoksi. Erään tulkinnan mukaan Timanthes tunsi kuin isä, ja peitti Agamemnonin kasvot häveliäisyyden vuoksi, ei siksi, ettei olisi kyennyt kuvaamaan niitä. Agamemonin surun esittäminen olisi tuhonnut hänen hahmonsa suuruuden ja tilanteen vakavan arvokkuuden.
Eustathios katsoi, että idea olisi perustunut erääseen "Iliaan" säkeeseen (24.163). Maalauksen jäljitelmä on löydetty Pompejista erään talon seinästä.
Muut maalaukset
Timantheen muita maalauksia olivat:
Timanthes Sikyonlainen (200-luku eaa.)

Timanthes (; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka oli Aratoksen aikalainen ja toimi Sikyonissa. Plutarkhos kehuu Timantheen tekemää maalausta, joka esitti vuoden 240 eaa. Pellenen taistelua, jossa Aratos voitti aitolialaiset.
Tätä Timanthesta ei tule sekoittaa tunnetumpaan taidemaalari Timanthes Kythnoslaiseen, johon viitataan joskus myös Timanthes Sikyonlaisena.
Timanthes

Timanthes () voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Timarete

Timarete () oli antiikin kreikkalainen taidemaalari, joka oli taidemaalari Mikon nuoremman (jota ei tule sekoittaa tunnetumpaan Mikon Ateenalaiseen) tytär. Plinius vanhempi kertoo Timareten maalanneen Artemista esittäneen paneelimaalauksen, joka oli vielä hänen aikanaankin Efesoksessa ja joka oli tehty hyvin vanhalla tyylillä ("antiquissimae picturae").
Mikita Tsmyh

Mikita Dzmitryjevitš Tsmyh (, łac. "Mikita Dzmitryjevič Cmyh", s. 15. huhtikuuta 1997 Mahiljou, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 2016 ja 2020.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähteet: Olympedia, Kesäolympialaiset, Swinrankings, World Aquatics
Ivan Viskovatyi

Ivan Mihailovitš Viskovatyi (; k. 25. heinäkuuta 1570 Moskova) oli venäläinen diplomaatti ja Iivana Julman hallinnon keskeinen vaikuttaja.
Viskovatyi aloitti työskentelyn nykyajan ulkoministeriöitä vastaavassa hallinnollisessa laitoksessa vuonna 1542. Hänestä tuli sen johtaja vuonna 1549. Vuonna 1553 Viskovatyista tuli pajareiden duuman jäsen ja vuonna 1561 sinetinvartija. Viskovatyi oli aktiivinen Liivinmaan sodan yhteydessä käydyissä neuvotteluissa. Hän suositteli aselepoa Puolan kanssa ilman vaatimusta Liivinmaan kaupunkien luovuttamisesta. Neuvottelujen kariutuminen johti Puola-Liettuan perustamiseen.
Venäjän sisäisen tilanteen kiristyttyä Iivana Julma ryhtyi puhdistamaan hallintoaan. Viskovatyin veli Tretjak pidätettiin ja teloitettiin. Viskovatyi pyysi Iivana Julmaa säästämään pajarit, mutta hallitsija alkoi syyttää myös Viskovatyita salaliitosta, jonka tarkoitus olisi Novgorodin ja Pihkovan luovuttaminen Puolan monarkille. Iivana Julman mukaan Viskovatyi oli myös tarjonnut Kazania ja Astrahania Turkin sulttaanille ja Krimin kaanille. 25. heinäkuuta 1570 Viskovatyi teloitettiin julkisesti aukiolla. Hänet sidottiin useiden teloittajien paloiteltavaksi. Iivana Julma ja tämän poika Ivan Ivanovitš olivat paikalla teloitusta seuraamassa. Viskovatyin jälkeen vielä yli sata ihmistä teloitettiin Iivana Julman käynnistämissä puhdistuksissa. Myös Viskovatyin äiti ja leski vangittiin.
Israelin juutalaistoimisto

Israelin juutalaistoimisto (, , vuosina 1922-1948 Palestiinan juutalaistoimisto) on vuonna 1922 perustettu järjestö, jonka pääasiallisena tehtävänä on edistää juutalaisten maahanmuuttoa ja sopeutumista Israeliin. Juutalaistoimisto on Israelin valtion omistama organisaatio, mutta se saa lähes kaiken rahoituksensa yksityisiltä tahoilta eri puolilta maailmaa. Juutalaistoimistolla oli keskeinen rooli myös Israelin valtion perustamisessa vuonna 1948.
Punatähden ritarikunta

Punatähden ritarikunta () oli neuvostoliittolainen kunniamerkki. Se perustettiin 6. huhtikuuta 1930 korkeimman neuvoston presidiumin käskystä, ja sillä palkittiin sotilaita, jotka olivat palvelleet poikkeuksellisella tavalla Neuvostoliiton puolustuksessa niin rauhan kuin sodankin aikana. Ensimmäinen kunniamerkin saanut henkilö oli V. K. Blucher. 
Vuosina 1944–1958 kunniamerkkiaä jaettiin myös sellaisille poliiseille, sotilaille ja salaisen poliisin jäsenille, jotka olivat palvelleet väh. 15 vuotta. Neuvostoliiton romahtaessa vuonna 1991 kunniamerkkiä oli jaettu noin 4 000 000 kappaletta. 
Kunniamerkkiä jaettiin vain yhdessä luokassa:
Megamind vs. Tuomiosyndikaatti

Megamind vs. Tuomiosyndikaatti () on vuonna 2024 julkaistu komedia-animaatioelokuva, jonka on tuottanut DreamWorks Animation Television ja ohjannut Eric Fogel. Se on jatko-osa elokuvalle "Megamind" ja pilotti televisiosarjalle "Megamind määrää!".
Juoni.
Elokuva alkaa kaksi päivää ensimmäisen elokuvan tapahtumien jälkeen. Kolmen rikollisen ryhmä yrittää varastaa erään arvokkaan kalan, mutta Megamind pysäyttää heidät. Myöhemmin Megamindille annetaan kaupunginavain, jonka vankilassa oleva Megamindin entinen tiimi, Tuomiosyndikaatti, näkee televisiosta. He päättävät paeta sieltä ja mennä tapaamaan Megamindia luullen tämän olevan edelleen paha ja vain huijaavan kaupunkilaisia. Kun he pääsevät hänen luokseen, tämä ei uskalla kertoa totuutta, vaan päättää esittää olevansa yhä paha. Myöhemmin yksi heistä, Lady Doppler, alkaa epäilemään, kun Megamind käyttäytyy huonosti. Muidenkin epäilyt nousee, kun tämä "unohtaa" salasanan oveen, jonka takana on kaupungin alla olevien moottorien ohjauskeskus. He antavat Megamindille päivän aikaa lennättää kaupunki kuuhun tai se tuhouttaisiin. Megamindin valhe paljastuu, kun hän yrittää vangita muut eräällä keksinnöllään, joka ei kuitenkaan toimi kauaa ja he pääsevät vapaaksi. He yrittävät tappaa Megamindin, mutta tämä pääsee pakoon. Tämän jälkeen Megamind piiloutuu, mutta Roxanne ja uusi tuttavuus Keiko löytävät hänet ja onnistuvat suostuttelemaan Megamindin Tuomiosyndikaattia vastaan. Pian myös Minion (nykyinen Kamu) tulee paikalle, jolloin he alkavat tiiminä keksimään suunnitelmaa, mihin heillä on aikaa tunti ennen kuin Tuomiosyndikaatti pääsee tunkeutumaan kaupungin alla olevien moottorien ohjauskeskukseen. He keksivät suunnitelman, mutta eivät ehdi ajoissa pysäyttämään moottoreita ja kaupunki nousee ilmaan. He kuitenkin pian onnistuvat laskemaan kaupungin takaisin vaikkakin väärin päin. Tuomiosyndikaatti joutuu vankilaan ja Roxanne valitaan uudeksi pormestariksi. Kuitenkin kostonhimoisena Megamindille tämän entinen mentori, Machiavilunki, tunkeutuu vankilaan vapauttamaan Tuomiosyndikaatin, mihin elokuva päättyy.
Ääninäyttelijät.
Alkuperäiset.
Muissa rooleissa: Carlos Alazraqui, Eric Bauza ja Kimberly D. Brooks
Suomenkieliset.
Muissa rooleissa: Anni Kajos, Jani Karvinen, Juha Paananen, Jukka Nylund, Katja Sirkiä ja Martti Manninen
Suomenkielisen dialogin on kääntänyt Karri Savonen, ohjannut Lauri Planman, äänittänyt Teemu Timperi ja miksannut Lars Viilumsen ja sen tuotantopäällikkönä toimi Ona Bergroth.
Aleksanteri Nevskin ritarikunta

Aleksanteri Nevskin ritarikunta () on venäläinen kunniamerkki. Se perustettiin Neuvostoliitossa vuonna 1942. Sitä jaetaan tunnustuksena kaikenlaisissa sotilaallisissa johtotehtävissä oleville komentajille. Ritarikunta ei ole Venäjän keisarikunnassa jaetun Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan jatkaja.
Neuvostoaikoina kunniamerkkiä jaettiin yli 42 000 upseerille ja yli 1400 yksikölle.
Ritarikunta perustettiin uudestaan Venäjän federaatiossa 7. syyskuuta 2010 annetulla presidentin ukaasilla. Nyky-Venäjällä se on vain siviileille jaettava kunniamerkki. Myöntämisperusteena on lähtökohtaisesti väh. 20 vuotta kestänyt ura virkamiehenä. Lisäksi henkilöt, jotka ovat osallistuneet Venäjän talouden, tieteen, opetuksen tai kulttuurin vahvistamiseen, voidaan nimittää ritarikuntaan.
Ritarikuntaa jaetaan vain yhdessä luokassa, mutta nauhan väri on vaihdellut aikojen saatossa:
Anatoli Antonov

Anatoli Ivanovitš Antonov (; s. 15. toukokuuta 1955 Omsk) on venäläinen diplomaatti.
Antonov valmistui Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista vuonna 1978. Vuonna 2012 hän väitteli IMEMO:ssa filosofian tohtoriksi politiikan tutkimuksessa ydinasekontrollia koskeneella väitöskirjalla. Antonov johti Venäjän ulkoministeriön turvallisuuden ja aseriisunnan laitosta vuosina 2004–2011. Hän toimi vuosina 2011–2016 Venäjän varapuolustusministerinä ja vuosina 2016–2017 varaulkoministerinä. 21. elokuuta 2017 Vladimir Putin nimitti hänet Venäjän suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin ja Venäjän pysyväksi tarkkailijaksi Amerikan valtioiden järjestöön. Antonov seurasi suurlähettiläänä Sergei Kisljakia.
Antonov oli neuvottelemassa vuoden 2010 Uusi START -ydinaseriisuntasopimuksesta. Hän on kansainvälisten pakotteiden piirissä. Venäjä on myöntänyt hänelle Ystävyyden kunniamerkin, kahdesti Venäjän kunniamerkin ja monia muita tunnustuksia. Antonovin kielitaitoon kuuluvat englanti ja burma. Hänellä on tytär.
Toiminta suurlähettiläänä.
Kuusi kuukautta Yhdysvaltoihin saapumisensa jälkeen Antonov kuvaili saamaansa vastaanottoa kylmäksi ja syytti Yhdysvaltain kongressia russofobiasta. Vuonna 2021 Antonov kutsuttiin noin kolmeksi kuukaudeksi takaisin Moskovaan, sillä Joe Biden oli kutsunut Putinia "tappajaksi". Vastavuoroisesti Yhdysvaltain suurlähettiläs John J. Sullivan kutsuttiin tilapäisesti takaisin Moskovasta.
Antonov kertoi vuonna 2022, ettei ollut ollut yhteydessä Putiniin suurlähettilääksi lähtemisensä jälkeen. Hän kuitenkin väitti CBS Newsin "Face the Nation" -ohjelmassa joitain päiviä ennen Venäjän suurhyökkäystä Ukrainaan, ettei Venäjällä ollut suunnitelmaa maahan hyökkäämisestä. Antonovin mukaan Venäjän joukot olivat syyttömiä Butšan verilöylyyn. Yhdysvaltain asettamia sanktioita Venäjää vastaan hän on pitänyt varkautena. Antonov kuitenkin tunnusti huhtikuussa 2022 Ukrainan aseman Venäjästä erillisenä valtiona Putinin asetettua sen kyseenalaiseksi.
Mogol

Mogol (syntyjään Giulio Rapetti, s. 17. elokuuta 1936 Milano) on italialainen musiikkituottaja ja sanoittaja, joka on kirjoittanut tekstit satoihin musiikkikappaleisiin. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään laulaja-lauluntekijä Lucio Battistin kanssa, ja hänen työpareihinsa lukeutuvat myös Adriano Celentano ja Riccardo Cocciante. Vuonna 2006 hän muutti nimensä virallisesti muotoon Giulio Rapetti Mogol.
Straumen (Sørfold)

Straumen on taajama Sørfoldin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 844 vuonna 2023.
Rørstadin kirkko

Rørstadin kirkko () on Sørfoldin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1761.
Røsvikin kirkko

Røsvikin kirkko () on Sørfoldin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1883.
Alfred Skar

Alfred Skar (30. tammikuuta 1896 Sørfold – 24. joulukuuta 1969) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Vuosina 1946–1961 hän oli Landsorganisasjonenin viestintä- ja tiedotusosaston johtaja.
Skar

Skar on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Pavel Torgajev

Pavel Viktorovitš Torgajev (; s. 25. tammikuuta 1966 Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on uransa päättänyt venäläinen jääkiekkoilija. Venäjän pääsarjan lisäksi hän pelasi urallaan Suomessa, Sveitsissä ja Pohjois-Amerikassa. Kahden kauden aikana hän pelasi 55 NHL-ottelua Calgary Flamesin ja Tampa Bay Lightningin joukkueissa. Calgary Flames varasi hänet 11. kierroksella vuoden 1994 varaustilaisuudessa.
Ura.
Torgajev debytoi Venäjän pääsarjassa kaudella 1982-1983 Gorkin Torpedon joukkkueessa. Hän pelasi organisaatiossa aina kevääseen 1993 asti ja siirtyi sitten Suomeen SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan jossa pelasi yhden kauden ennen siirtymistään Jyväskylään JyP HT:n joukkueeseen. Kahdella SM-liigakaudellaan Torgajev pelasi 97 ottelua joissa teki 32 maalia ja 61 tehopistettä.
Kaudeksi 1995-1996 Torgajev lähti Pohjois-Amerikkaan hänet varanneen Calgary Flamesin organisaatioon. Heti debyyttikaudellaan hän pääsi pelaamaan 41 NHL-ottelua jonka lisäksi hän pelasi 16 ottelua farmiliiga AHL:ssa. Seuraavan kauden alussa hän pelasi viisi ottelua AHL:ssa ennen siirtoa Sveitsin Luganoon. Sveitsissä Torgajev pelasi kolme kautta Luganon, Davosin ja Fribourgin joukkueissa ennen paluutaan takaisin Calgaryyn. Toisella yrittämällä NHL-pelejä Calgaryssa kertyi vain 9 kappaletta. Marraskuussa 1999 Tampa Bay Lightining poimi waiver-listalle asetetun Torgjevin ilmaiseksi riveihinsä. Tampassa pelejä kertyi viisi kappaletta. Näiden lisäksi Torgajev pelasi kauden aikana 36 ottelua IHL:n Long Beach Ice Dogsin riveissä.
Vuosituhannen vaihteessa Torgajev palasi takaisin Venäjän pääsarjaan Torpedo Nižni Novgorodin joukkueeseen 1-vuotisella sopimuksella. Kauden jälkeen hän solmi 2-vuotisen sopimuksen Severstal Tšerepovetsin kanssa jonka jälkeen palasi jälleen vuodeksi Torpedoon. Kaudelle 2004-2005 Torgajev palasi vielä kerran Severstalin joukkueeseen ja päätti uransa kevääseen 2005.
Torgajev voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa yhden kultamitalin ja yhden pronssimitalin alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa sekä SM-hopeaa TPS:ssa 1994.
Miesten maajoukkueessa Torgajev edusti Venäjää Lillehammerin olympiaturnauksessa 1994 sekä MM-kisoissa 1995.
Sydbank

Sydbank A/S on tanskalainen pankkiyhtiö, jonka pääkonttori on Aabenraassa. Se perustettiin vuonna 1970, ja siihen on historian saatossa yhdistynyt Aarhus Bank vuonna 1983, Fynske Bank 1984 ja Sparekassen Sønderjylland 1991.
Sydbankilla oli vuonna 2020 noin 60 toimipistettä Tanskassa ja kolme Saksassa. Työntekijöitä oli yhteensä parituhatta. Tanskalaisista pankeista se on kolmanneksi suurin Danske Bankin ja Jyske Bankin jälkeen.
Prästgatan

Prästgatan on Tukholman vanhassakaupungissa sijaitseva katu, joka ulottuu Storkyrkobrinkeniltä Österlånggatanille.
Prästgatanin läntistä laitaa kulki Tukholman ensimmäinen kaupunginmuuri. Vanhin maininta kadun nimestä on vuodelta 1586, ja se viittaa moniin kadun varrella asuneihin pappeihin.
Keith Kokkola

Keith Kokkola (4. toukokuuta 1949 Windsor, Ontario – 24. syyskuuta 2004) oli kanadalainen jääkiekkoilija, jolla oli suomalaiset sukujuuret. Hän pelasi puolustajana.
Kokkola pelasi urallaan 54 ottelua WHA-liigassa Chicagon, Denverin, Ottawan ja Birminghamin joukkueissa. Näissä otteluissa hän merkkautti itselleen viisi syöttöpistettä ja 130 jäähyminuuttia. WHA-uran jälkeen hän jatkoi vielä kahden kauden ajan alasarjoissa ja lopetti kevääseen 1979 San Francisco Shamrocksin joukkueessa. Hän palasi vielä kaudelle 1982–1983 pelaamaan 28 ottelua Atlantic Coast Hockey Leaguen Nashville South Starsin joukkueeseen.
Claudio Fabi

Claudio Fabi (s. 29. heinäkuuta 1940) on italialainen muusikko, säveltäjä ja levytuottaja. Hän on julkaissut kaksi sooloalbumia, "Aleph" (1982) ja "Anima mundi" (1999), ja lisäksi hän on tuottanut Georges Moustakin, Premiata Forneria Marconin, Alberto Fortisin, Ivan Grazianin, Adriano Pappalardon, Gianna Nanninin, Paolo Conten ja David Bowien levyjä. Hän on myös työskennellyt Mogolin ja Lucio Battistin Numero Uno -levymerkin sekä Polygram Italian taiteellisena johtajana.
Fabi muutti vuonna 1995 Espanjaan, jossa hän on jatkanut työtään muusikkona ja tuottajana.
Qashqadaryo

Qashqadaryo (uzb. kyrill. Қашқадарё, ) on joki Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Sen pituus on 378 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8 780 tai 12 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Šingasoi-nimisenä Tadžikistanin Sugdin maakunnan Obixundavuorilta 2 960 metrin korkeudesta. Se virtaa syvässä ja kapeassa laaksossa, jossa se saa useita sivujokia. Jokilaakso laajenee tasangolle tultaessa, missä kaikki vesi käytetään keinokasteluun. Joki ehtyy Maymanoqdaryo-nimisenä Qarshin aavikolle.
Qashqadaryon keskimääräinen virtaus ennen tasankoa on 24,9 kuutiometriä sekunnissa. Lähes kaksi kolmasosaa vesimäärästä saadaan sulamis- ja sadevesistä maalis-kesäkuussa. Säännöstelyä varten on rakennettu Chimqoʻrgʻonin tekojärvi. Lisävettä saadaan kanavia pitkin Zarafshonista.
Jääkiekon I-divisioona 1981–1982

Kaudella 1981–1982 Jääkiekon I-divisioona pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertaisena sarjana. Sarjan ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet etenivät suoraan SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle ja 3.-6. sijoittuneet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. Neljä heikointa joukkuetta pelasivat säilymissarjan, jonka kaksi viimeiseksi sijoittunutta joutuivat karsimaan sarjapaikastaan II-divisioonan parhaiden kanssa.
Sarjataulukko.
Kaksi parasta SM-liigakarsinnan toiselle kierrokselle, 3.6.-sijoittuneet joukkueet karsinnan ensimmäiselle kierrokselle. 
Liigakarsinta.
Jokerit ja Lukko säilyttivät SM-liigapaikkansa. 
I-divisioonakarsinta.
Ketterä ja Valtit olivat karsintasarjan jälkeen tasapisteissä ja joutuivat pelaamaan uusintaottelun. Ketterä voitti ottelun 2-10. 
KalPa ja Ketterä nousivat I-divisioonaan, Valtit ja Jäähonka putosivat sarjasta.
Anastasija Vjaltseva

Anastasija Dmitrijevna Vjaltseva (; 13. maaliskuuta 1871 Altuhovo, Brjanskin alue – 17. helmikuuta 1913 Pietari) oli venäläinen mezzosopraano. Hänellä oli monipuolinen ohjelmisto, johon kuului operettia, oopperaa, romansseja, kansanlauluja ja romanimusiikkia.
Vjaltseva menetti isänsä varhain ja muutti äitinsä kanssa Kiovaan. Siellä hän liittyi balettiseurueeseen vuonna 1887 ja operettikuoroon vuonna 1890. Vjaltseva muutti Pietariin vuonna 1892 ja lauloi operettiseurueissa siellä sekä Moskovassa. Ensimmäisen konserttinsa itsenäisenä esiintyjänä hän piti vuonna 1897 Eremitaašin teatterissa. Vjaltseva aloitti gramofoniäänitysten tekemisen 1900-luvun alussa. Yhteisiä esiintymisiä hän teki muun muassa Varvara Paninan kanssa. Vjaltseva oli Venäjän–Japanin sodassa kenttäsairaalan sairaanhoitajana Mantšuriassa. Hän myös esiintyi säännöllisesti haavoittuneille.
Vjaltseva kiersi laajalti eri puolilla Venäjää vuodesta 1902. Hänen operettiohjelmistoonsa kuuluivat muiden muassa Johann Strauss nuoremman "Mustalaisparoni" sekä teoksia Jacques Offenbachilta ja Charles Lecocqilta. Vjaltseva osallistui myös oopperaesityksiin muun muassa Mariinski-teatterissa. Hänen oopperaohjelmistoonsa kuuluivat "Carmen", "Aida", "Simson ja Delila", "Mignon" ja "Patarouva". Vjaltseva kuoli 41-vuotiaana sairastettuaan tuberkuloosia ja leukemiaa.
Chirchiq (joki)

Chirchiq (uzb. kyrill. Чирчиқ, ) on Syrdarjan sivujoki Uzbekistanissa. Sen pituus on 454 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 14 240 neliökilometriä.
Chirchiqin alkujokia ovat Tienšanin länsiosan jäätiköiltä ja lumipeitteisiltä vuorilta virtaavat Chatqol, Koʻksuv ja Piskom. Ennen vuotta 1971 se sai alkunsa Chatqolin ja Piskomin yhtyessä Chorvoqin rotkossa. Nykyään paikalla on Chorvoqin tekojärvi. Chirchiq virtaa Qurama- ja Chatqolvuorten välisessä laaksossa ja laskee Syrdarjaan Chinozin kylän luona. Sen suurimmat sivujoet ovat Ugom ja Oqsoqtasoy.
Joen keskimääräinen virtaus on yläjuoksulla 221 ja jokisuun lähellä 62 kuutiometriä sekunnissa. Yli puolet vesimäärästä saadaan maalis-kesäkuussa. Vettä käytetään sähköenergian tuottamiseen, maatalouden keinokasteluun sekä teollisuuden ja kaupunkien käyttövetenä. Chirchiqin varrella sijaitsee Taškentin kaupunki.
Chirchiqin–Boʻzsuvin putouksen ensimmäinen vesivoimalaitos rakennettiin vuonna 1926. Nykyään 171,1 kilometrin matkalla on 19 voimalaitosta, joiden yhteinen nimellisteho on 1 220,6 megawattia. Chirchiqin vesistöalueella esiintyy useita merkittäviä veteen liittyviä ongelmia, kuten lisääntyvää kuivuutta ja maaperän suolaantumista, mikä on johtanut maataloustuotannon vähenemiseen.
Asekinosyyli

Asekinosyyli (C24H32O4) on kinoneihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa akarisidina eli punkkimyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa asekinosyyli on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi metanoliin, asetoniin ja kloorattuihin tai aromaattisiin hiilivetyihin. Aineen akarisidiset vaikutukset perustuvat punkkien soluhengityksen estoon, koska asekinosyylin aineenvaihduntatuote häiritsee elektroninsiirtoketjua.
Asekinosyylin synteesissä lawsoni reagoi dodekanaalin ja butyyliamiinin kanssa 3-(1-butyyliaminododekyyli)-2-hydroksi-1,4-naftokinoniksi. Butyyliaminoryhmä eliminoituu happamissa oloissa ja muodostunut alkeeni pelkistetään vedyttämällä. Viimeinen vaihe on reaktio etikkahappoanhydridin kanssa.
Asekinosyyliä käytetään punkkien torjuntaan esimerkiksi hedelmä-, kasvis- ja koristekasviviljelmillä. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi Euroopan unionin alueella.
Bugene

Bugene oli 1847 perustettu suomalaissiirtola Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Taran piirissä. Se sijaitsi 65 km Taran kaupungista länteen. Asukkaat olivat osittain sinne karkotettuja rikollisia ja heidän jälkeläisiään. Siirtokunnalla oli oma kirkko. Bugenessa oli vuonna 1902 noin 500 asukasta, joista 350 inkeriläis-suomalaisia ja loput virolaisia ja venäläisiä. Pääelinkeino oli karjanhoito ja pääviljalajina talviruis.
Siellä avioituivat katekeetta Juho W. Lehto ja diakonissa Eeva Ketonen. Lehto oli saapunut mukaan houkuttelemansa diakonissa Eeva Ketosen kanssa Ryžkovaan 1905. Hänet oli kutsuttu sinne Omskiin asettuneen Johannes Granön apulaiseksi. Lehdot palasivat Suomeen, mutta vaiheet Siperiassa on tallennettu kirjaan "Tampereen poika Siperiassa". Karkotukset päättyivät jo ennen Lehdon aikaa, vuonna 1888.
Sen jälkeen kun Ryžkova oli palanut 1800-luvun puolivälissä, sinne 1800-luvun alussa karkotetut inkeriläiset siirtyivät Bugeneen.
Izabella Jurjeva

Izabella Danilovna Jurjeva (, oikeasti "Livikova"; 7. syyskuuta 1899 Rostov-on-Don – 20. tammikuuta 2000) oli venäläinen laulaja, jota on kutsuttu venäläisen romanssin kuningattareksi. Hän oli äänialaltaan kontra-altto.
Elämä ja ura.
Jurjevan vanhemmat työskentelivät teatterissa. Heidän naapurinsa Efrem Zimbalist vakuuttui heidän nuoren tyttärensä lahjakkuudesta. Jurjeva esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 16-vuotiaana Rostov-on-Donissa. Saavuttamansa suosion rohkaisemana hän matkusti Pietariin ja pääsi työskentelemään Anastasija Vjaltsevan säestäjänä tunnetun Aleksei Taskinin kanssa. Jurjeva teki ensimmäisen ammattimaisen esiintymisensä Taskinin kanssa vuonna 1922 tulkiten muun muassa Aleksandr Aljabjevin musiikkia. Pian hänet kutsuttiin esiintymään Eremitaašin teatteriin. Vuonna 1925 Jurjeva meni naimisiin teatterihallinnoija Iosif Epšteinin kanssa. Epštein kirjoitti pseudonyymillä Iosif Arkadjev sanoja Jurjevan lauluihin. Jurjeva esiintyi vuosina 1925–1926 Ranskassa. Hän sai miehensä kanssa yhteisen pojan, joka kuitenkin oli sairaalloinen ja kuoli varhain.
Jurjeva oli uransa alkuvaiheissa johtava venäläisen romanimusiikin esittäjä. Hänen tyylilajinsa oli kuitenkin ajoittain neuvostohallinnon epäsuosiossa, koska se yhdistettiin porvarillisiin ideologioihin. 19. marraskuuta 1928 Jurjeva piti Bolšoi-teatterissa viimeisen esiintymisensä kahdeksaan vuoteen. Vuonna 1937 hän teki ensimmäisen gramofoniäänityksensä. Vuonna 1938 Jurjeva piti kolme soolokonserttia Leningradin filharmonikkojen suuressa salissa. Toisen maailmansodan aikana hän pääsi esiintymään rautatieasemille, kutsuntapisteisiin ja rintamille. Toisen maailmansodan jälkeen "porvarillisen musiikin" rajoitustoimia jatkettiin. Jurjevalta vaadittiin paitsi ohjelmistonsa, myös äänensä muuttamista, sillä hallinto ei pitänyt matalista äänistä, joista Jurjeva oli tunnettu.
Rajoituksista huolimatta Jurjeva jatkoi uraansa laulajana vaikeissa oloissa. Vuonna 1959 hän hajotti yhtyeensä. Hän esiintyi yhä konserteissa, mutta sai aina harvemmin näkyvyyttä. Jurjeva päätti lopettaa uransa Moskovassa vuonna 1969 pitämänsä soolokonsertin jälkeen. Vuonna 1971 hän jäi leskeksi. Jurjeva aloitti esiintymisen jälleen 1980-luvun loppupuolella. Uuden suosionsa myötä hän sai vuonna 1992 Venäjän kansantaiteilijan arvonimen. Vuonna 1999 järjestettiin Jurjevan satavuotistribuuttikonsertti, jossa hänen ohjelmistoonsa kuuluneita lauluja esittivät muiden muassa Ljudmila Zykina, Nani Bregvadze ja Iosif Kobzon. Jurjeva osallistui myös itse esitykseen. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Venäjän neljännen luokan kunniamerkki palveluksista isänmaalle. Jurjeva kuoli satavuotiaana tammikuussa 2000. Hänet on haudattu Moskovaan.
Jälkivaikutus.
Mihail Šiškin käsitteli Jurjevan elämää fiktiivisesti romaanissaan "Neidonhius".
Aydarjärvi

Aydarjärvi (, myös "Haydar koʻli") on järvi Jizzahin ja Navoiyn alueilla Uzbekistanissa.
Järvi sijaitsee Nurotavuorten pohjoispuolella ja rajoittuu pohjoisessa Kyzylkumin aavikkoon. Aikaisemmin paikalla oli vajoama, jossa oli pieniä suolajärviä ja suolamarskeja. Talven 1968–1969 runsaiden sateiden takia Syrdarja tulvi vajoamaan Şardaran tekojärven ja Arnasoyn kautta ja muodosti uuden järven.
Aydarjärven rannat ovat matalat ja rikkonaiset. Sen keskisyvyys on 10–12 ja suurin syvyys 40 metriä. Vuosina 1994–1995 järven pinta-ala kasvoi 1 840:stä 3 200 neliökilometriin. Matalia rantoja ja saaria ympäröi vesikasvillisuus. Järvellä harjoitetaan kalastusta, ja se on vesilintujen asuinpaikka.
Slovakian parlamenttivaalit 1990

Slovakian parlamenttivaalit 1990 järjestettiin Tšekin ja Slovakian liittotasavaltaan kuuluneessa Slovakian tasavallassa 8. – 9. kesäkuuta 1990.
Tausta.
Samettivallankumouksen jälkeen Tšekkoslovakia jakaantui liittovaltioksi, jonka kumpaakin osapuolta johti niin kutsutut kansallisen yhteisymmärryksen hallitukset. Slovakiassa tasavallan pääministerinä toimi kommunisti Milan Čič.
Muita suuri muutoksia, jotka olivat vuoden 1990 vaalien aikaan käynnissä olivat erityisesti markkinatalouteen siirtyminen kommunismin aikaisesta suunitelmataloudesta sekä Slovakian perustuslaillisen aseman määrittäminen. Suurin osa vaaleihin osallistuneista puolueista olivat perustettu samettivallankumouksen jälkeisenä aikana. Ideologioiltaan ne olivat monipuolisia, mutta lähes kaikkia yhdisti muutoksen tarpeen tunnustaminen. Ennen vaaleja vahvimmat poliittiset ryhmittymät Slovakiassa olivat Kansa vakivaltaa vastaan (VPN) sekä Slovakian kommunistinen puolue.
Seuraukset.
Vaalien selvä voittaja oli VPN, joka muodosti hallituksen yhdessä Kristillisdemokraattien (KDH) kanssa. Pääministeriksi valittiin VPN:n Vladimír Mečiar, mutta tämä joutui eroamaan jo keväällä 1991 puoluen sisäisten riitojen takia. Lopun hallituskaudesta Slovakian pääministerinä toimi KDH:n Ján Čarnogurský.
Äänestäminen.
Rekisteröityjä äänestäjiä oli 3 622 650 kappaletta, ja kun hyväksyttyjä ääniä oli 3 455 651 kappaletta. Koko maan äänestysprosentti oli 95,39 %. Slovakian piireistä korkein äänestysprosentti oli Senicassa, jossa 97,07 % käytti äänioikeuttaan.
Parlamenttiin pääsemiseen vaadittiin 3% äänikynnyksen ylittäminen.