Avoin strategia

Avoin strategia () on organisaatioiden strategiatyön lähestymistapa, jossa strategian suunnittelu, kehittäminen ja toteuttaminen tehdään osallistavasti ja läpinäkyvästi. Avoin strategia eroaa perinteisestä, suljetusta strategiatyöstä siten, että siihen pyritään ottamaan mukaan laajempi joukko sidosryhmiä kuten työntekijöitä, asiakkaita, yhteistyökumppaneita tai suurempaa yleisöä, ja jakamaan heille tietoa strategiasta. Lähestymistavan tavoitteena on lisätä strategian laatua, strategiaan sitoutumista, sekä organisaation kykyä reagoida nopeasti muuttuviin olosuhteisiin. Avoimen strategian keskeisenä ongelmana on osallistaminen ja sen muuntaminen vaikuttamiseksi. Esimerkiksi työntekijät kamppailevat usein saadakseen ylimmän johdon huomion osallistavissa prosesseissa, koska heiltä puuttuu kyvyt tuoda esille omaa operatiivista tietämystään. Toisaalta johto joutuu tasapainoilemaan vallan ja vastuun jakamisen kanssa: miten varmistaa organisaation strateginen suunta, vaikka strategiaa tekee aiempaa suurempi joukko? 
Tausta ja historia.
Vaikka työntekijöiden osallistamisesta strategiaprosessiin löytyy esimerkkejä aiemmiltakin vuosikymmeniltä, avoin strategia on alkanut muotoutua niin käytännön tekoina kuin tutkimusalana 2010-luvulla. Sen tavoitteena on vastata jatkuvasti muuttuvaan toimintaympäristöön, jossa paras tieto on hajautunutta ja toimintaympäristön muutos on aiempaa nopeampaa. Avoin strategia -käsitteen kehittivät tutkijat Richard Whittington, Ludovic Cailluet ja Basak Yakis-Douglas vuonna 2011. Se korostaa "siirtymää kohti avoimempia strategian tekemisen muotoja, joissa on enemmän läpinäkyvyyttä organisaation sisällä ja ulkopuolella sekä enemmän erilaisten toimijoiden osallistumista niin sisäisesti kuin ulkoisesti." . 
Oxfordin yliopiston professorin Richard Whittingtonin kirja strategiatyön historiasta sotatieteiden ulkopuolella kuvaa kolme strategian tekemisen aikakautta. Ensimmäinen aikakausi (strateginen suunnittelu) alkoi 1950-luvulla Yhdysvalloissa, jossa yksityiset yritykset olivat kasvaneet mittakaavaan joka edellytti uusia välineitä johtamiseen, ja niitä alettiin lainata armeijan kenraaleilta ja suunnittelijoilta. Ammattijohtajat eivät enää omistaneet johtamaansa yritystä ja tarvitsivat strategiaa kertomaan omistajille, mitä aikovat yritykselle tehdä, ja perustelemaan työntekijöille heidän käskyvaltaansa. Strategian tekeminen oli rajattu pienelle piirille – vastaten kenraalia ja esikuntaansa – ja se oli ensisijaisesti älyllinen, tarkkojen suunnitelmien tekemiseen perustuva harjoitus. Toinen aikakausi (strateginen johtaminen) alkoi näkyä 1980-luvulla, jolloin mm. 1970-luvun energiakriisi ja toimintaympäristön ennakoimattomuus ja strategian toteuttamisen haasteet osoittivat pelkkien pienen piirin suunnitelmien riittämättömyyden. Strategiatyössä alettiin arvostaa tekemistä suunnittelun rinnalla ja erityisesti keskijohdon rooli tunnistettiin niin käytännössä kuin akateemisessa tutkimuksessa. Strategia oli avoimempaa eli isompi joukko alkoi osallistua sen tekemiseen ja tietoa jaettiin laajemmin. Kolmas eli avoimen strategian aikakausi alkoi näkyä 2000-luvulla, kun esimerkiksi IBM:n , Wikimedian ja Red Hat:n laajasti osallistaneet strategiaprosessit herättivät kiinnostusta. Suomessa varhainen esimerkki laajasti osallistavasta strategiatyöstä on Nokian 1990-luvun alun strategiatyö Gary Hamelin tukemana. 
Sosiaalinen media, avoimen lähdekoodin kehittäminen ja alustatalous ovat esimerkkejä ilmiöistä, jotka ovat vaikuttaneet myös strategian tekemisen tapoihin ja avoimen strategian tarpeeseen ja syntyyn. Avoin strategia on kasvava tutkimusalue strategisen johtamisen kentällä. Tällä hetkellä tutkijat ovat kiinnostuneita erityisesti siitä, miten avoimuus ja osallistavuus vaikuttavat strategian laatuun, toteutukseen ja organisaation suorituskykyyn. Muita tutkijoita kiinnostavia aiheita ovat tekoälyn vaikutus avoimen strategian prosesseihin ja avoimen strategian vaikutus yritysten olemassa oleviin valtarakenteisiin. Alan keskeisiä tutkijoita ovat esimerkiksi Richard Whittington, Julia Hautz, Georg von Krogh, Violetta Splitter ja David Seidl. 
Keskeiset ulottuvuudet sekä oletetut hyödyt.
Avoin strategia jaetaan usein kahteen pääulottuvuuteen.
Avoimuuden ja osallistavuuden rinnalle on esitetty myös päätöksenteko-oikeuksien jakamista. Strategiatyöhön voidaan ottaa mukaan laajempi joukko osallistujia, mutta pitää päätöksenteko johdon käsissä. Täysin avoin strategia tarkoittaisi tällöin sitä, että päätöksenteko olisi demokraattista, mutta tämä toteutuu harvoin jopa organisaatioissa joille avoimuus ja jaettu päätöksenteko on osa tärkeimpiä arvoja, kuten Wikimedia tai Premium-Cola. 
Avoimen strategian tuomiksi hyödyiksi on esitetty ensinnäkin se, että sen avulla voidaan saada uusia ideoita ja näkemyksiä sekä ymmärrystä asiakkaiden nykytilanteesta ja hiljaisista signaaleista, joita ei olisi tullut esiin tavallisessa, suljetussa strategiaprosessissa. Lisäksi sitoutuminen strategiaan voi vahvistua, kun ihmiset kokevat olevansa mukana sen muotoilussa ja strategiatyön läpinäkyvyys edistää luottamusta ja lisää strategian ymmärtämistä organisaatiossa . Kun työntekijät ovat olleet mukana strategian luomisen prosessissa, heillä on vahvempi ja syvällisempi ymmärrys sen sisällöstä ja yksityiskohdista. Myös strategian laadun oletetaan paranevan, kun käytettävissä on useamman organisaatiossa olevan tieto ja osaaminen. 
Esimerkkejä avoimesta strategiaprosessista.
Avoin strategia ei ole joko-tai -kysymys, vaan kyse on siitä "mitä" strategiaprosessin osia avataan ja "kenelle" ne avataan. Tyypillisesti ideointivaiheeseen liittyviä osia on helpompi avata suurelle joukolle mutta tällaisissakin prosesseissa lopullisten valintojen teko jää usein pienen ryhmän tehtäväksi. Tässä on esitelty muutama esimerkki miten strategiaprosessia voi avata:
Kritiikki ja avoimuuden ongelmat.
Avoin strategia on saanut osakseen kritiikkiä erityisesti sen soveltumattomuudesta erilaisiin organisaatiotyyppeihin ja tilanteisiin. Strategiaprosessista voi muodostua monimutkainen ja aikaa vievä, erityisesti kun osallistujien määrä kasvaa . Johtajuuden näkökulmasta avoin strategia voi hämärtää vastuunjakoa ja vaikeuttaa strategisten linjausten selkeää ohjaamista . Lisäksi kaikkien osallistujien näkemyksiä ei ole aina mahdollista ottaa tasapuolisesti huomioon, mikä voi aiheuttaa tyytymättömyyttä ja strategiaan liittyvän arkaluontoisen liiketoimintatiedon jakaminen avoimesti voi muodostaa riskejä organisaatiolle. 
Katso myös.
Avoin strategia linkittyy strategian ja johtamisen lisäksi laajempiin avoimuuden periaatteisiin, kuten avoimen lähdekoodin, avoimen hallinnon ja avoimen innovaation käsitteisiin.