tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lyyli Koskinen

Lyyli Johanna Koskinen (21. maaliskuuta 1919 Korpilahti – 27. elokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Koskinen toimi SKDL:n kansanedustajana vuodesta 1962 kuolemaansa asti. Hän vaikutti myös Savonlinnan kaupunginvaltuustossa ja osuusliikkeessä.
Koskinen valittiin kansanedustajaksi Mikkelin läänin vaalipiiristä. Eduskunnassa hän kuului laki- ja talous-, laki-, talous- ja verovaliokuntaan.
Koskinen aloitti työuransa lahtelaisessa tehtaassa 1930-luvun lopulla. Vuosina 1939–1949 hän työskenteli koristeompelijana ja leikkaajana Helsingissä ja Savonlinnassa. 1950-luvun Koskinen toimi työväenlehti Kansan Sanan toimistonhoitajana ja aluesihteerinä. Ennen kansanedustajuuttaan Koskinen teki töitä SKP:n valistussihteerinä 1960–1962. 
1960-luvun loppupuolella Koskinen asettui kommunistien keskinäisissä kiistoissa opposition puolelle. Kesäkuussa 1969 hän allekirjoitti (yhdessä kahdeksan muun eduskuntaryhmän jäsenen kanssa) lausunnon, jossa tuomittiin hallituspolitiikka sekä arvosteltiin jyrkästi SKP:n ja SKDL:n linjauksia. Koskisen kuoltua hänen tilalleen eduskuntaan nousi enemmistöläinen Niilo Nieminen.
Koskinen valittiin presidentin valitsijamieheksi kahdesti, vaaleissa 1962 ja 1968.
Estadio Municipal de Chapín

Estadio Municipal de Chapín on stadion Jerez de la Fronterassa Espanjassa. Pääosin sitä käytetään jalkapallossa, kun Xerez CD pelaa sillä kotiottelunsa. Stadion on rakennettu vuonna 1988 ja sen kapasiteetti on 20 724. Ensimmäinen ottelu stadionilla käytiin Xerezin ja Real Madridin välillä.
Stadionilla on käyty vuosien saatossa myös erilaisia yleisurheilutapahtumia sekä ratsastuksen maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2002. Osa vuoden 2009 Peace Cupin otteluista pelattiin Chapínilla.
Miguel Ángel

Miguel Ángel Lozano Ayala, yleensä vain Miguel Ángel (s. 16. syyskuuta 1978, Sabadell, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura.
Miguel Ángel aloitti uransa kotikaupunkinsa joukkueesta Sabadellista. Vuonna 1996 hän siirtyi Barcelonan juniorijoukkueeseen. Vuosien 1997–1999 aikana hän pelasi Barcelonan reservijoukkueessa. Edustusjoukkueessa hän ei ole kuitenkaan pelannut koskaan.
Vuonna 1999 Miguel Ángel siirtyi Levanteen, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Málagaan, jossa hän nousi joukkueen luottopelaajaksi. Neljän kauden aikana hän teki muun muassa seitsemän liigamaalia ja voitti Intertoto Cupin vuonna 2002.
Kaudeksi 2005–2006 hän siirtyi Real Betisiin 2 miljoonan euron siirtosummalla. Sopimus oli pituudeltaan viisivuotinen. Ensimmäisellä kaudellaan hän loukkaantui, saaden polven nivelside vamman Mestarien liiga -ottelussa englantilaista Chelseaa vastaan.
Heinäkuussa 2007 Miguel Ángel palasi Levanteen, pelaten kauden 2007–2008 lainasopimuksella. Kauden jälkeen hän vapautui sopimuksestaan ja siirtyi pääsarjaan nouseesseen Málagaan. Kaudeksi 2009–2010 hänet lainattiin Gimnàsticiin. Kesällä 2010 hänet vapautettiin sopimuksestaan.
Bahia-luokka (risteilijä)

Bahia-luokka oli Brasilian laivaston kahden tiedusteluristeilijän muodostama alusluokka. Siihen kuuluivat "Bahia" ja "Rio Grande do Sul".
Hankinta.
Luokan alusten tilaus valtuutettiin 1904 laivasto-ohjelmassa, joka muutamaa vuotta myöhemmin toteuduttuaan modernisoi Brasilian laivaston ajan hengen mukaiseksi. Tilaussopimuksen voitti Armsrong Whitworth Elswickistä. Alusten propulsiojärjestelmät tilattiin Vickersiltä. Laivat olivat rakenteeltaan modernisoituja Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1905 valmistuneita Adventure-luokan risteilijöitä.
Propulsiojärjestelmä.
Aluksiin asennettiin uudet kolmivaiheiset Parsons-turbiinit, jotka tuottivat 18 000 hevosvoimaa. Näin alusten huippunopeudeksi saatiin 26,5 solmua. Koeajoissa todettiin "Bahian" saavuttavan 21 000 hevosvoimalla 27,02 solmua ja "Rio Grande do Sulin" peräti 27,41 solmua. Hiilikoneilla nopeuden ylläpitäminen oli kuitenkin risteillessä mahdotonta.
Aseistus.
Alusten aseistukseksi asennettiin kymmenen 4,7 tuuman (102 millimetrin) Elswickin 50 kaliiperin BL () tykkiä, jotka käyttivät 45 naulan kranaatteja. Tykit asennettiin yksittäin kilvellisiin kasematteihin. Tykeistä sijoitettiin kaksi eteen ja kaksi taakse ja loput laidoille. Alusten aseistuksen täydensivät kuusi kolmen naulan tykkiä ja kaksi 18 tuuman torpedoputkea.
Tommi Rautiainen

Tommi Rautiainen on suomalainen rumpali. Hän aloitti rumpujensoiton vuonna 1980. Risto Skrikberg toimi hänen ensimmäisenä opettajanaan aina vuoteen 1986, jolloin hän siirtyi Tampereen konservatorioon Esko Vuorisen oppilaaksi. Ylioppilaskirjoitusten ja armeijan jälkeen Rautiainen opiskeli rumpujensoittoa vuosina 1991–1994 New Yorkissa Manhattan School of Musicissa opettajinaan John Riley, Justin DiCioccio ja Chris Lamb.
Vuonna 2006 Tommi Rautiaiselta ilmestyi "Groove In" -rumpukirja.
Rautiainen käyttää Paiste-, SAARI-Rummut, Vic Firth- sekä Audix-tuotteita.
Tallinnan laululava

Tallinnan laululava () on arkkitehti Alar Kotlin suunnittelema rakennus Viron pääkaupungissa Tallinnassa. Se sijaitsee Tallinnan Laulukentällä (vir. "Tallinna Lauluväljak"), Piritan kaupunginosassa Vana–Narva-maantien varrella, noin 3,5 kilometriä Tallinnan vanhankaupungin keskustasta itään. Lavan suurin säännöllinen tapahtuma ovat Tallinnan laulujuhlat, jotka pidetään joka viides vuosi, viimeksi 3.–6. heinäkuuta 2025, myöhästyen vuodella koronapandemian seurauksena. Nykyinen, järjestyksessään toinen lava valmistui vuoden 1960 laulujuhlia varten. Nykyisen lavan akustiikkaa arvostetaan huomattavasti. Laululavan kiinteistö on arkkitehtonisesti erittäin arvokas, ja se on Tallinnan ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeinen moderni rakennus.
Lavalle mahtuu 15 000 laulajaa. Lava voi toimia myös katsomona, jolloin esiintyjät esiintyvät lavan edessä. Yleisöä paikalle mahtuu 100 000 henkeä. Lavan vieressä on 42 metriä korkea ja vuonna 2010 remontoitu torni, joka toimii näkötornina. Sen tuliuurnaan sytytetään tuli aina laulujuhlien ajaksi. Laululavalla ei ole pysyviä istumapaikkoja. Valtaosassa kesäkonserteista on vain seisoma-alueita, mutta joissakin konserteissa voi olla esimerkiksi pyörätuolipaikkoja.
Lavan viereen tornin vastakkaiselle puolelle valmistui uusi vierailukeskus vuonna 2021. Tallinnan Laulukentän puisto on avattu vierailijoille kaikkina vuodenaikoina, ja paikalla voi esimerkiksi pelata frisbeegolfia. Puistoalueella on nähtävyyksiä kuten ääniveistos Cromatico ja Gustav Ernesaksan patsas, joka ovat veistäneet Ekke Väli ja Vello Lillemets. Rinteessä on Aste-paviljonki, josta voi katsella näkymiä Tallinnanlahdelle ja ympäristöön.
Laululava on Viron laulavan vallankumouksen keskeisiä syntypaikkoja. Kesällä 1988 jopa yli 300 000 virolaista kokoontui Laulavalle Eestimaa laul -tapahtumaan laulamaan kansallislauluja, jotka olivat tuolloin kiellettyjä. Paikalla oli siis yli neljännes koko Viron väestöstä.
Laululavalla on pidetty suuria tähtikonsertteja: siellä ovat esiintyneet muun muassa Michael Jackson, Tina Turner, 50 Cent, David Guetta, Metallica, Madonna sekä The Rolling Stones, ja siellä on pidetty myös tanssifestivaali The Sundance Festival.
Dmitri Gulia

Dmitri Iosifovitš Gulia (, abhaasiksi Дырмит Иасыф-иҧа Гәлиа tai Гач Урыс-иҧа Гәлиа; 21. helmikuuta 1874 nykyisen Abhasian Gulrypšin piirin Uartšan kylä – 7. huhtikuuta 1960 Agudzerin kylä, Abhasia) oli abhasialainen kirjailija ja kulttuurivaikuttaja.
Dmitri Gulia syntyi köyhään maanviljelijäperheeseen. Hän opiskeli Gorin opettajaseminaarissa ja työskenteli sen jälkeen opettajana. Vuonna 1892 hän laati K. D. Matšavarianin kanssa kirjaimiston abhaasin kieltä varten. Vuonna 1921 hän perusti ensimmäisen abhasialaisen teatteriryhmän. Hän toimi myös ensimmäisen abhaasinkielisen lehden "Apsny" (”Abhasia”) toimittajana.
Gulian ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1912. Vuonna 1919 hän kirjoitti ensimmäisen abhaasinkielisen novellin ”Vieraan taivaan alla”. Neuvostoaikana hän tuotti paljon kansalaislyriikkaa. Romaanissa "Kamatšitš" (1940) hän kuvaa abhaasien elämää tsaarin vallan aikana. Gulia on laatinut myös oppikirjoja sekä abhaasien historiaa, kieltä ja kulttuuria käsitteleviä tutkimuksia. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1955, toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana ja sai Leninin kunniamerkin. Abhasian kansanrunoilijan arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1937. Kirjailija on haudattu Suhumin keskustaan.
Gödik Fincke

Gödik Gustafinpoika Fincke (n. 1546 Lammi – 1617 Ulvila) oli suomalainen aatelinen ja Savonlinnan linnaläänin käskynhaltija. Fincke vietti suuren osan lapsuuttaan Olavinlinnassa, jonka päällikkönä hänen isänsä Gustaf Fincke toimi 1547–1563. Fincke haavoittui vuonna 1573 Koluveren linnan luona Läänemaalla käydyssä taistelussa, jonka jälkeen hän joutui jättämään asepalveluksen ja siirtymään hallintotehtäviin.
Virkaura.
Vuosina 1580–1581 Fincke oli Suomessa hallintotehtävissä huolehtien sotaväen muonittamisesta. Vuonna 1582 hänet nimitettiin Savonlinnan läänin käskynhaltijaksi. Savolaisten ja Käkisalmen läänin ortodoksien rajakiistat eivät laantuneet aselepojen aikana, vaan Fincke joutui 1595 tarkistamaan rajan kulkua yhdessä kolmen muun hallintomiehen kanssa. Tämäkään ei saanut rajariitoja tyystin loppumaan.
Fincke oli kotonaan Lammin Porkkalan kartanossa 1596, kun pohjalaiset aloittivat nuijasodan. Hän kiirehti Savonlinnaan ja joutui toteamaan, kuinka Savossakin innostuttiin nuijamiesten asiasta. Fincke ei vähäisine sotaväkineen pystynyt taltuttamaan kapinoivia savolaisia, vaan pyysi apua Viipurista ja Käkisalmesta. Paikalle saapunut Pietari Paavalinpoika Juustenin johtama apujoukko kukisti kapinalliset ja hoiti teloitukset. Fincke käytti itse voimakeinoja mieluummin mielipiteenmuokkausta ja vannotutti uskollisuudenvaloja Sigismundille.
Sigismundin ja Kaarlen valtataistelussa Fincke toimi varovaisesti. Kaarle-herttuan voitettua Stångebron taistelun vuonna 1598, valtataistelun tulos alkoi näyttää selvältä. Savonlinna oli Sigismundia kannattaneiden kuningasmielisten viimeinen linnake, jonne Gödikin veli Sten Finckekin pakeni. Kaarlen tultua joukkoineen Suomeen vuonna 1599 Gödik luovutti Savonlinnan taisteluitta herttualle ja menetti virkansa. Sten Fincke puolestaan mestattiin Turun verilöylyssä. Kaarle antoi kuitenkin Finckelle hallintotehtäviä jo 1601 ja vuotta myöhemmin hän antoi kuninkaalle uskollisuudenvakuutuksen.
Viimeiset elinvuodet.
Fincken uran loppuvaiheesta ei ole säilynyt paljoakaan tietoja, mutta vuonna 1612 hänen mainitaan olleen iäkäs ja halvaantunut. Fincke eli viimeiset vuotensa Ulvilassa sijainneessa Sunniemen kartanossa. Hänet on haudattu yhdessä puolisonsa Elisabeth Boijen kanssa Ulvilan kirkkoon. Pariskunnan hautapaadet ovat nähtävillä kirkon asehuoneessa.
Etelä-Suomen Kaukopuhelin

Etelä-Suomen Kaukopuhelin Osakeyhtiö ("Södra Finlands Interurbana Telefonaktiebolag") oli vuosina 1892–1935 toiminut suomalainen puhelinyhtiö, joka omisti kaukopuhelinverkon Etelä-Suomessa. Yhtiö pääkonttori sijaitsi Helsingissä Korkeavuorenkatu 37:ssä. 
Ensimmäiset kaukopuhelinlinjat Suomeen rakennettiin vuonna 1884 Helsinki–Porvoo ja Turku–Naantali väleille. 1880-luvun loppuun mennessä kaikkien Etelä-Suomen kaupunkien välillä oli jo puhelinyhteys. Kaukopuhelinliikenteessä oli kuitenkin paljon teknisiä ongelmia ja näiden ratkaisemiseksi kaukopuhelinlinjojen omistajat perustivat Etelä-Suomen Kaukopuhelin Osakeyhtiön, joka sai toimiluvan 1894.
Yhtiön osake otettiin Helsingin pörssin listoille vuonna 1912, missä se pysyikin toiminnan loppuun asti. Yhtiö järjesti useita maksuttomia osakeanteja, joiden avulla osingonjakoa voitiin korottaa ilman, että osakekohtainen osinko nousi liikaa. 
Ruotsalainen L. M. Ericsson alkoi ostaa 1930-luvun alussa yhtiön osakkeita niin että sen hallussa oli lopulta niistä 43 prosenttia. Tämä ulkomaalaisomistuksen kasvu herätti huolta Suomessa. Yhtiön katsottiin keskittyneen vain hyvin kannattavien linjojen rakentamiseen ja jättäneen syrjäseudut kokonaan huomiotta. Arvostelijoiden mielestä yhtiö jakoi osinkoina ne varat joita olisi pitänyt käyttää harvaan asuttujen alueiden puhelinverkon kehittämiseen. 
Suomen valtio osti Ericssonin osuuden Etelä-Suomen Kaukopuhelimesta 1934. Posti- ja Lennätinlaitos lunasti 1. huhtikuuta 1935 yhtiön koko puhelinverkon ja muun omaisuuden 41 miljoonan markan hinnasta ja samalla yhtiön toiminta päättyi. Virallisesti yhtiö lakkautettiin 1937. Tämän jälkeen valtio vastasi kaukopuhelinliikenteestä ja yksityiset puhelinlaitokset toimivat paikallisesti. Valtio oli tullut mukaan puhelinalalle 1918 kun Suomi sai haltuunsa Venäjän lennätinlaitoksen sekä Venäjän armeijan Suomessa sijainneet puhelinverkot.
Vuolteen kartano

Vuolteen kartano on entinen säteriratsutila Kokemäellä. Se sijaitsee Kokemäen keskustaajaman läntisellä laidalla Kokemäenjoen varressa ja on historiallisesti kuulunut Kokemäen Vuolteen kylään. Kartanosta on asiakirjoissa ensimmäinen maininta ajalta 1476–1486, jolloin omistajana oli Satakunnan tuomari Filippus Tuomaanpoika. Hän kuului Vuolteen sukuun, jonka hallinnassa tila pysyi vuoteen 1599, jolloin omistaja Hartikka Henrikinpoika mestattiin Turun verilöylyssä. Myöhemmät omistajat ovat kuuluneet seuraaviin sukuihin: Sassi, Polviander, Idman, von Knorring, Mustelin ja vuodesta 1899 Jaakkola. 
Vuolteen kartanon nykyinen päärakennus on uusklassista tyyliä. Sen on suunnitellut diplomiarkkitehti Arvid Tollet ja se on valmistunut vuonna 1928.
Ingrid Stengård

Ingrid Stengård (s. 31. heinäkuuta 1975) on suomalainen pyöräsuunnistaja. Seuratasolla hän edustaa OK Triania. Aiemmin hän edusti IF Sibbo-Vargarnaa.
Joensuun MM-kilpailuissa 2006 Stengård voitti viestistä hopeaa ja keskimatkalta ja pitkältä matkalta pronssia. Seuraavana vuonna Nové Město na Moravěn MM-kisoissa hän voitti viestikultaa joukkuetovereinaan Taija Jäppinen ja Päivi Tommola. Ostródan MM-kisoissa 2008 hän voitti viestikultaa joukkuetovereinaan Maija Lång ja Marika Hara. Montalegren MM-kilpailuissa 2010 hän voitti viestihopeaa. Vicenzan MM-kilpailuissa 2011 hän voitti hopeaa pitkällä matkalla. Veszprémin MM-kilpailuissa 2012 hän saavutti viestissä kultaa ja keskimatkalla hopeaa. Rakveren MM-kilpailuissa 2013 hän voitti viestissä kultaa, ja samaan hän ylsi Liberecissa 2015, Águedassa 2016 ja Vilnassa 2017. Vielä Viborgissa 2019 ja Kuortaneella 2021 hän saavutti viestissä MM-hopeaa. Stengårdilla on neljä henkilökohtaista MM-mitalia, joista viimeisin vuodelta 2012, mutta neljänneksi hän on sijoittunut MM-kilpailuissa pitkällä matkalla vuosina 2008, 2009, 2016, 2017 ja 2019 sekä keskimatkalla vuosina 2011 ja 2017. Sprintissä hänen paras MM-sijoituksensa on viides vuodelta 2007.
EM-kilpailuissa Stengård on voittanut seitsemän kultaa, kolme hopeaa ja kolme pronssia, joista kolme kultaa on vuodelta 2008 ja viimeisin mitali vuodelta 2019. Kultamitaleista kolme on henkilökohtaisilta matkoilta.
Truhmeenit

Truhmeenit () ovat Venäjällä Stavropolin aluepiirissä asuva turkmeeniryhmä. Heitä asuu muutamissa kylissä Stavropolin koillispuolella.
Truhmeenien esi-isät siirtyivät seudulle 1600–1700-lukujen vaihteessa Mangyšlakin niemimaalta. He puhuvat turkmeenin murretta, jossa on huomattavasti vaikutteita nogain kielestä. Elinkeinoja ovat karjanhoito ja maanviljely. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Neuvostoliiton ja Venäjän väestönlaskennoissa truhmeenit on luettu turkmeeneiksi. Vuonna 1989 Stavropolin aluepiirissä oli 11 300 turkmeenia.
Reinhold Weckman

Johan Reinhold Weckman (11. syyskuuta 1865 Liljendal – 21. huhtikuuta 1949) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut yritysjohtaja ja eversti.
Weckmanin vanhemmat olivat maanviljelijä Wilhelm Weckman ja Amanda Fredrika Mannstén. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1888 ja palveli sitten upseerina Oulun tarkk'ampujapataljoonassa 1888–1889 ja 14. reservikomppaniassa 1889–1892 yleten luutnantiksi 1892. Weckman siirtyi kuitenkin pian liikealalle opiskellen Lontoossa 1889–1890. Hän toimi konttoristina Oulussa 1890–1894 ja oli sitten oululaisen in kauppahuoneen osakkaana 1894–1898 ja toisena omistajana 1898–1912. Vuosina 1912–1923 Weckman oli Ab Uleå Oy:n toimitusjohtajana. Hän oli myös Kemi Oy:n hallituksen jäsen 1894–1949, Bröder Åström Ab:n hallituksen puheenjohtaja 1916–1922, Liittopankki Oy:n hallintoneuvoston jäsen 1920–1923 sekä Kajaanin puutavara Oy:n johtokunnan jäsen 1922–1938. Hän omisti 1932–1949 Oy Aniko Ab:n.
Weckman oli Englannin varakonsulina Oulussa 1911–1922, Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1899 sekä Oulun suojeluskunnan piiripäällikkönä 1918. Hänet ylennettiin majuriksi ja everstiluutnantiksi 1918 sekä everstiksi 1943.
Reinhold Weckman oli naimisissa vuodesta 1891 lähtien kauppaneuvos Albert Oskar Snellmanin tyttären Elin Johanna Snellmanin kanssa. Heillä oli kolme poikaa:
Jimmy Waite

Jimmy Dean Waite (s. , Québec, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi NHL-uransa aikana 106 ottelua Chicago Blackhawksissa, San Jose Sharksissa ja Phoenix Coyotesissa. Vuodesta 2001 lähtien hän siirtyi pelaamaan Saksaan, jossa päätti ammattilaisuransa ERC Ingolstadtissa.
Ura.
Waite pelasi juniorina QMJHL:n Chicoutimi Sagueneensissa. Vuonna 1987 hänet valittiin liigan toiseen tähdistökentälliseen ja kesällä 1987 Chicago Blackhawks varasi hänet ensimmäisellä kierroksella . Monet kykyjenetsijät uskoivat, että hän nousisi NHL:n huippumaalivahtien joukkoon. He ylistivät Waitea, vaikka tämä päästi keskimäärin pelissä yli neljä maalia. Tämän kykyjenetsijät selittivät QMJHL:n korkeilla maalimäärillä.
Waite siirtyi Chicagon organisaatioon syksyllä 1988, mutta pelasi kolmen kauden aikana suurimmaksi osaksi farmijoukkueissa ja vain 16 peliä Chicagossa. Kausilla 1991–1992 ja 1992–1993 Waite oli Chicagossa kakkosmaalivahtina ja pelasi yhteensä 37 ottelua. Kesällä 1993 Chicago myi hänet San Jose Sharksiin. Waite pelasi kaudella 1993–1994 San Josessa Arturs Irben kakkosmaalivahtina, mutta jo seuraavana kesänä San Jose myi hänet takaisin Chicagoon, josta vaihdossa seura sai neljännen kierroksen varausoikeuden.
Seuraavan kolmen kauden aikana Waite pelasi suurimmaksi osaksi farmijoukkue Indianapolis Iceissa ja Chicagossa yhteensä vain viisi ottelua. Syyskuussa 1997 hän siirtyi Phoenix Coyotesiin, jossa oli joukkueen kakkosmaalivahti kahden kauden ajan. Elokuussa 1999 Waite solmi vapaana pelaajana sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa, mutta hän pelasi kahden seuraavan kauden aikana vain farmijoukkue St. John's Maple Leafsissä. Kaudeksi 2001–2002 Waite siirtyi pelaamaan Saksaan DEL-liigaan, jossa hän pelasi kauteen 2008-2009 saakka.
Laulujuhlat

Laulujuhlat ovat suuria kuorojen kokoontumisia, joissa voi olla kymmeniätuhansia esiintyjiä. Esiintymisiä varten on usein erityinen suuri katettu laululava. Laulujuhlien perinne rantautui 1800-luvun loppupuolella Suomeen Virosta.
Historia.
Suomen ensimmäiset laulujuhlat järjestettiin Jyväskylässä vuonna 1884. Kolme vuotta aikaisemmin laulujuhlien pääasiallinen järjestäjä ja aktiivinen suomalaisuusmies Aksel August Granfelt oli saanut luvan yhden päivän kestäville laulajaisille, joiden onnistuminen loi pohjan vuoden 1884 juhlille. Niille osallistui kuusi kuoroa ja kuusi soittokuntaa, ja ne järjestettiin Kansanvalistusseuran juhlakokousten yhteydessä.
Innostuksesta huolimatta Jyväskylässä järjestettävien juhlien osallistujamäärä ei lähivuosina alkanut nousta. Vuoden 1890 juhlien jälkeen päätettiin laulujuhlat irrottaa Kansanvalistusseuran juhlakokouksista. Tämän jälkeen laulujuhlia ruvettiin järjestämään tiuhaan tahtiin eri puolilla Suomea. 1900-luvun lopussa venäläispolitiikan voimistuessa laulujuhlista tuli myös eräänlainen mielenosoituksen muoto.
Viimeiset Kansanvalistusseuran järjestämät laulu- ja soittojuhlat pidettiin vuonna 1931 Helsingissä. Tämän jälkeen musiikkijärjestöt alkoivat järjestää omia juhliaan.
Porin laulu- ja soittojuhlat kesäkuussa 2007 olivat Suomen ja Viron ensimmäiset Suomessa järjesteyt näiden maiden yhteiset laulujuhlat. Näin Tallinnassa vuonna 2000 pidetyt ensimmäiset suomalais-virolaiset laulu- ja soittojuhlat saivat jatkoa.
Stig Weckman

Stig Albert Oskar Weckman (5. heinäkuuta 1902 Oulu – 15. lokakuuta 1956 Kööpenhamina) oli suomalainen tekniikan tohtori ja Kemi Oy:n toimitusjohtaja.
Weckmanin vanhemmat olivat eversti, toimitusjohtaja Johan Reinhold Weckman ja Elin Johanna Snellman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1927 sekä väitteli tekniikan tohtoriksi 1932.
Weckman oli Kemi Oy:n palveluksessa vuodesta 1934 toimien yhtiön yli-insinöörinä 1934–1936 ja toimitusjohtajana 1937–1952. Hän oli myös yhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1947–1953. Lapin sodan jälkeen Weckman osallistui aktiivisesti Lapin jälleenrakennustoiminnan johtamiseen ja hän sai suurelta osin näistä ansioista vuorineuvoksen arvon 1948.
Weckman johti Kemi-yhtiötä varovaisesti ja perinteisessä patruunahengessä. Työrauha ostettiin yleistä tasoa korkeammille palkoilla mutta Weckmanin kauteen osui kuitenkin kesällä 1949 tapahtunut Kemin lakkoliike. Vuonna 1950 Weckman hankki yhtiölle suuren lainan investointeja varten, mutta tämän seurauksena yhtiö velkaantui pahoin ja lopulta sen omistus jouduttiin Suomen Pankin asettamien ehtojen mukaisesti järjestelemään uudelleen. Uudelleenjärjestelyjen seurauksena myös Weckman menetti paikkansa ja hänen seuraajakseen toimitusjohtajana tuli Aulis Kairamo. 
Jätettyään Kemi Oy:n Weckman muutti Kööpenhaminaan Finncellin ja Finnboardin sikäläisen agentuurin johtajaksi. Stig Weckman kuoli Kööpenhaminassa kolmen vuoden kuluttua 54 vuoden ikäisenä.
Stig Weckman oli naimisissa vuodesta 1928 professori Sigurd Frosteruksen tyttären Johanna Emmy Sophie Frosteruksen kanssa.
Villi joki

Villi joki (engl. "The River Wild") on Curtis Hansonin ohjaama seikkailu- ja jännityselokuva, joka valmistui vuonna 1994. Pääosan näyttelee Meryl Streep. 
"Villi joki" on ensimmäinen ja ainoa toiminnallinen elokuva, jossa Meryl Streep on ollut mukana. Elokuva kuvattiin Kootenay-joella, ja hän oli lähellä hukkua kuvausten aikana.
Juoni.
Perheenäiti Gail menee perheensä kanssa laskemaan koskia nuoruutensa maisemiin. Joella perhe tapaa mieskolmikon, jonka ainoa koskenlaskutaitoinen mies katoaa salaperäisesti. Gail suostuu auttamaan heidät määränpäähänsä mutta kun toinen miehistä alkaa käyttäytyä uhkaavasti, perhe karkaa ja jättää heidät oman onnensa nojaan. Se ei kuitenkaan onnistu kovin helposti.
Jack Johnson (jääkiekkoilija)

John Joseph Louis "Jack" Johnson III (s. 13. tammikuuta 1987 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa koeajalla NHL-joukkue Minnesota Wildissa. 
Carolina Hurricanes varasi Johnsonin vuonna varaustilaisuuden kolmannella vuorolla, mutta myi hänet syyskuussa 2006 yhdessä Oleg Tverdovskin kanssa Los Angeles Kingsiin, josta sai vaihdossa Éric Bélangerin ja Tim Gleasonin. Johnson aloitti NHL-uransa maaliskuussa 2007, kauden 2006–2007 lopulla, pelattuaan sitä ennen loppuun toisen kautensa Michiganin yliopiston joukkueessa yliopistosarja CCHA:ssa. 
Johnson edusti Los Angeles Kingsiä helmikuuhun 2012 asti, jolloin hän siirtyi Columbus Blue Jacketsiin osana pelaajakauppaa, jossa Kings sai vaihdossa hyökkääjä Jeff Carterin.
Nashin lähdön jälkeen työsulun lyhentämällä kaudella Johnsonista tuli yksi Columbuksen varakapteeneista. Hänen katsottiin olevan johtaja, joka vei Blue Jacketsin melkein pudotuspeleihin. Johnson oli yksi mahdollinen ehdokas seuraavaksi joukkueen kapteeniksi.
Kausi alkoi Johnsonin kannalta vaikeasti hänen kerätessä vain 11 pistettä 43:ssa ottelussa. Tämän vuoksi hän jäi myös Yhdysvaltain talviolympialaisjoukkueen ulkopuolelle. Loppukausi onnistui Johnsonilta paremmin hänen tehdessä 22 pistettä loppukauden 39:ssä ottelussa, auttaen Blue Jacketsin toista kertaa historiansa aikana pudotuspeleihin. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Pittsburgh Penguinsia vastaan Johnson oli sarjan paras maalintekijä kolmella maalilla. Columbus kuitenkin hävisi sarjan voitoin 2–4.
Lokakuussa 2020 Penguins osti ulos viimeiset kolme kautta Johnsonin sopimuksesta. Tämän jälkeen Johnson teki vapaana agenttina New York Rangersin kanssa yksivuotisen ja 1,15 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Lokakuussa 2021 Johnson teki vapaana agenttina Colorado Avalanchen kanssa koeajan jälkeen yksivuotisen sopimuksen.
Elokuussa 2022 Johnson teki vapaana agenttina Chicago Blackhawksin kanssa yksivuotisen sopimuksen.
Helmikuussa 2023 Blackhawks kauppasi Johnsonin Colorado Avalancheen vaihdossa Andreas Englundiin.
Heinäkuussa 2024 Johnson palasi vapaana agenttina Blue Jacketsiin vuoden mittaisella ja 775 000 dollarin arvoisella sopimuksella. 
Elokuussa 2025 Johnson teki vapaana pelaajana try out -sopimuksen Minnesota Wildin kanssa.
Sveitsin ilmavoimat

Sveitsin ilmavoimat (, , ) on Sveitsin asevoimien lentävä osa. Se perustettiin maavoimien osana 31. heinäkuuta 1914. Ilmavoimista tuli itsenäinen aselaji 1. tammikuuta 1996.
Rauhanaikana ilmavoimien operatiivinen esikunta on Dübendorfissa, Zürichin itäpuolella, ja ilmavoimat toimivat useasta pysyvästä lentotukikohdasta, mutta henkilöstö on koulutettu kriisin varalta toimimaan hajautetuista maantietukikohdasta. Sodanuhkaa varten useat tieosuudet on jo ennalta valmisteltu toimimaan lentotukikohtina.
Historia.
Eduard Spelterini aloitti Sveitsissä kuumailmapallolennot ja ensimmäinen ilmavoimiin liittyvä tapahtuma olikin kuumailmapallokuljetusyksikkö. Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 toiminta oli edelleen hyvin vaatimatonta. Sodan puhjettua mielipide muuttui nopeasti ja ratsuväenupseeri Theodor Real sai käskyn perustaa ilmayhtymän. Hän pakko-otti kolme Bernin lentokentällä toiminutta siviililentokonetta, joilla aloitettiin yhdeksän lentäjän koulutus tilapäistukikohdassa lähellä Wankdorf Stadiumia. Koulutus siirrettiin myöhemmin vakinaiseen lentotukikohtaan Dübendorfiin. Sveitsi oli sodan ajan puolueeton ja siten ilmavoimat keskittyivät koulutukseen ja harjoituksiin sekä tiedusteluun ja partiointiin. Poliittisen tilanteen heikkeneminen 1930-luvulla aiheutti kalliin ilma-aseen hankkimisen. Sveitsi tilasi Saksasta Messerschmitt Bf 109 -koneita, Italiasta Macchi MC.202 -lentokoneita ja Ranskasta Morane-Saulnier D03800 -hävittäjiä. Morane-Saulnierin koneet valmistettiin lisenssillä Sveitsissä. Ilmavoimista tehtiin oma aselajinsa lokakuussa 1936.
Tukikohdat.
Sveitsin ilmavoimien tukikohdat sijaitsevat eri puolilla maata seuraavilla paikkakunnilla:
Tutkavalvontalaitteistoja.
Sveitsin ilmavoimilla on käytössään useita tutkavalvontalaitteistoja:
D-beat

D-beat (myös discore, mangel tai käng Ruotsissa) on 1980-luvun alulla syntynyt hardcore punkin alalaji, jonka isänä pidetään Discharge-yhtyettä, joka myös genren nimesi. Discharge oli ottanut paljon vaikutteita Motörheadilta, jolloin syntyi D-beat-musiikki. Kuitenkin ensimmäisenä D-beat-yhtyeenä pidetään The Varukers-nimistä yhtyettä. D-beatin vokaalista puolta on innoittanut erilaiset slooganit. D-beat on tunnettua lyhyistä sanoistaan, sillä D-beatissa keskitytään lähinnä soittamiseen. D-beat toimii läheisesti samankaltaisen crust punkin kanssa. Crust punk on D-beatia raskaampi ja monipuolisempi muoto. D-beat-yhtyeet ovat tyypillisesti sotaa vastaan, anarkistisia ja seuraavat kiihkeästi 1980-luvun anarcho-punk-yhtyeitä. D-beat kukoisti Ruotsissa ja siellä syntyi monia yhtyeitä, kuten Anti Cimex, Mob 47, Driller Killer ja Wolfbrigade. Totalitär, Avskum, Skitsystem ja Disfear olivat ruotsalaisia D-beat-yhtyeitä. Muita D-beat-yhtyeitä olivat muun muassa japanilainen Disclose, yhdysvaltalainen Crucifix ja Final Conflict, brasilialainen Ratos de Porão ja espanjalainen MG15.
Suomalainen toimittaja Jyrki "Spider" Hämäläinen on työskennellyt the Varukers yhtyeen dokumentin parissa, joka kattaa myös genren historiaa.
Ruotsalainen D-beat.
Ensimmäinen ruotsalainen D-beat-kappale oli "Marquee", jonka oli soittanut tukholmalainen yhtye Rude Kids vuonna 1979. Anti Cimex levytti 7-raitaisen EPn "Raped ass", joka oli yksi rajuimmista ja vihaisimmista hardcore-julkaisuista koskaan. Muita samankaltaisia yhtyeitä olivat Shitlickers, Moderat Likvidation, Mob 47 ja Asocial. Mob 47 sekoitti Dischargea ja amerikkalaista hardcorea keskenään. Monet näistä klassisista D-beat-yhtyeistä alkoivat harjoittaa enemmänkin crust punkia. Skandinavialaiset yhtyeet, kuten Driller Killer, Totalitär, Skitsystem, Wolfbrigade ja Disfear olivat tunnetuimpia D-beat-yhtyeitä.
Perimä.
Thrash metal-yhtyeet, kuten Metallica, Anthrax ja Sepultura ottivat vaikutteita 1980-luvun D-beatista ja osa D-beat-yhtyeistä, kuten Discharge, taas otti vaikutteita thrash metallista. Kuitenkaan D-beat ei aina ollut samanlaista, toisin kuin vaikkapa amerikkalainen hardcore. Suosittu yhtye Rancid soitti myös hieman D-beatia. Heidän 2000-luvulla julkaistussa viidennessä albumissaan oli vivahteita D-beatista.
Yhtyeet saavuttivat tyylinsä 1980-luvun alulla soittaen Dischargen, skandinavialaisen ja japanilaisen hardcoren innoittamaa musiikkia. Useimmat näistä yhtyeistä kääntyivät myöhemmin crust punkiin, kuten Wolfbrigade ja Tragedy. Musiikista tuli synkempää ja melodisempaa, johon vaikuttivat yhtyeet Discharge ja Amebix.
Puppa J

Puppa J (oikealta nimeltään Janne Siro, s. 1978, Jyväskylä) on suomalainen reggae-artisti.
Taustaa.
Puppa J on asunut muun muassa Forssassa, Jämsänkoskella ja Jyväskylässä. Puppa J julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa, "Morobless", Tasottavien kanssa vuonna 2006. Toinen julkaisu eli ensimmäinen sooloalbumi "Oi aikoja!", joka julkaistiin helmikuussa 2009 ja sijoittui sijalle 19. Suomen virallisella listalla. Kesällä 2009 julkaistiin Suhinators-yhtyeen nimikkoalbumi. Puppa J kuuluu myös Jätkäjätkät -nimiseen yhtyeeseen, johon kuuluu myös mm. rap-artisti Asa. Jätkäjätkien debyyttialbumi "Ykstoist ykstoist" julkaistiin keväällä 2010.
Puppa J muodostaa myös iskelmäjazz-laulaja Yonan ja Punky Reggae Bandin kanssa Liljan Loisto -nimisen yhtyeen, jonka esikoisalbumi "Takaisin Karjalan maille" puolestaan julkaistiin syyskuussa 2010. Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen listan 19. sijalle julkaisuviikollaan (36/2010) ja pysyi siellä yhteensä kolme viikkoa.
20. helmikuuta 2012 Puppa J julkaisi singlen "Maailmankansalainen" tulevalta sooloalbumiltaan. Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo. Puppa J:n toinen sooloalbumi "Kiveliö kutsuu" julkaistiin 28. maaliskuuta 2012. Se ylsi sijalle 34 Suomen virallisella listalla. Liljan Loisto -yhtye julkaisi toisen albuminsa "Vapauden hurma" 30. toukokuuta 2012, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 26. Albumin kappaleesta "Varkaat kulkurit" on julkaistu musiikkivideo.
Jätkäjätkät -yhtyeen kolmas pitkäsoitto "Marian sairaala" julkaistiin 11. tammikuuta 2013. Albumin kappaleista "Saan mä elää?!" ja "Levon helmi" on julkaistu musiikkivideot.
Kesäkuussa 2014 Puppa J julkaisi singlen "Menossa Mihkään" . Kappale on tulevalta albumilta jonka tuottajana toimii Tommi "Bommitommi" Tikkanen ja levyn taustoista vastaa Jukka Pojan sekä Raappanan taustalla soittava Sound Explosion Band.
Purus

Purus on 3 211 kilometriä pitkä joki Etelä-Amerikassa. Se alkaa Ucayalista Perusta ja virtaa pääosin koilliseen Perun ja Brasilian osavaltion Acren sademetsien läpi. Joki yhtyy Amazoniin (jota kutsutaan alueella nimellä Solimões) Manausin lähellä. Joen suualue on 1 200 metriä leveä.
Purusin valuma-alue on pinta-alaltaan 63 166 km² ja siitä laskee 8 400 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Dave Charlton

David "Dave" Charlton (27. lokakuuta 1936 Brotton, Englanti, Iso-Britannia – 23. helmikuuta 2013 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeentoista F1-osakilpailuun kausina 1965, 1967–1968 ja 1970–1975. Hän oli parhaimmillaan 12. Etelä-Afrikan GP:ssä 1970.
Charlton osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin osakilpailuihin voittaen Etelä-Afrikan F1-mestaruuden viidesti vuosina 1970–1974.
Eugène Chaboud

Marius Eugène Chaboud (12. huhtikuuta 1907 Lyon – 28. joulukuuta 1983 Montfermeil, Seine-Saint-Denis) oli ranskalainen F1-kuljettaja, joka osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kausina 1950–1951. Hän oli viides Ranskan GP:ssä 1950 saavuttaen 1 MM-pisteen ja jakaen sijoituksensa Philippe Étancelinin kanssa kyseisessä kilpailussa.
Chaboud osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin. Hän voitti vuoden 1938 Le Mansin 24 tunnin kilpailun ja lopetti urheilu-uransa vuoden 1952 Le Mansin onnettomuuden jälkeen. Hän siirtyi ylläpitämään vuonna 1949 perustamaansa autoyritystä.
"* Hän jakoi sijoituksensa Philippe Étancelinin kanssa.
Kumtähden kenttä

Kumtähden kenttä (tai "Kumtähdenkenttä"; ) on pieni puistoalue Helsingin Toukolassa. Se sijaitsee Hämeentien ja Kustaa Vaasan tien välissä näiden haarautumiskohdan pohjoispuolella, noin kolme kilometriä Helsingin keskustasta pohjoiskoilliseen. Lähellä Kustaa Vaasan tien toisella puolella sijaitsee nykyisin Helsingin yliopiston Kumpulan kampus.
Vielä 1800-luvulla Kumpulan kartanon maihin kuulunut Kumtähden kenttä oli selvästi kaupungin ulkopuolella, joskin kaupunkiin johtavan tien varrella. Ylioppilaat pitivät siellä useita kertoja kevätjuhlan kukanpäivänä eli Floran päivänä 13. toukokuuta. Juhlia vietettiin paikalla ensimmäisen kerran vuosina 1831–1834. Kuuluisin näistä juhlista pidettiin vuonna 1848, jolloin myös Maamme-laulu esitettiin ensimmäisen kerran julkisesti. Paikalle pystytettiin tapahtuman satavuotispäivänä 13. toukokuuta 1948 Erik Bryggmanin ja Viktor Janssonin suunnittelema Maamme-laulun muistomerkki, jonka kustansivat Pro Helsingfors -säätiö ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunta. Ei tosin tiedetä varmuudella, vietettiinkö juhlia täsmälleen nykyisen puiston kohdalla vai jossain lähistöllä. Nykyisen puiston paikalla oli välillä puutaloja, jotka purettiin 1920-luvulla.
Välillä puiston nimenä on ollut myös "Toukoniitty" (), joka viittasi toukokuussa pidettyihin kevätjuhliin, kuten myös kaupunginosan nimi Toukola (). Vuonna 1990 vanha nimi kuitenkin palautettiin viralliseen käyttöön Helsingin yliopiston ehdotuksesta. Nimi johtuu Kumpulan kartanon ruotsinkielisestä nimestä "Gumtäkt", joka on myös Kumpulan kaupunginosan ruotsinkielisenä nimenä. Myös kaupunginosan suomenkielisenä nimenä oli Kumtähti vuosina 1909–1928, kunnes se muutettiin Kumpulaksi. Nykyisin Kumpulan ja Toukolan kaupunginosien välinen raja kulkee Kustaa Vaasan tietä pitkin, ja näin ollen puisto luetaan kuuluvaksi Toukolaan.
Morobless

Morobless on reggaeyhtye Puppa J &amp; Tasottavien ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. kesäkuuta 2006.
Kolmisoppi (kauppakeskus)

Kauppakeskus Kolmisoppi on kauppakeskus Kuopion Neulalammen kaupunginosassa, Kolmisoppi-nimisen järven ja kaupunginosan kaakkoispuolella. Kauppakeskus sijaitsee aivan moottoritien (valtatie 5) ja Savon radan länsipuolella. Kauppakeskus rakennettiin vuosina 1994–1995. Kauppakeskuksessa on yli tuhat pysäköintipaikkaa. 
Liikkeet.
Kauppakeskuksen pysäköintialueen vieressä on Nesteen huoltamo.
Arkadia-teatteri

Arkadia-teatteri sijaitsi 1861–1908 Helsingissä nykyisen Paasikiven aukion paikkeilla. Teatterirakennuksessa toimi Suomalainen Teatteri vuosina 1875–1902. 
Teatterirakennus sijaitsi alkujaan aivan kaupungin rakennetun alueen rajalla, nykyisen Lasipalatsin paikalla sijainneen Turun kasarmin ja Töölön kaakkoiskulmassa sijainneen Arkadian huvila-alueen välissä. Sen kohdalla myös kaupunkimainen puistokatu, Läntinen Heikinkatu, vaihtui maantieksi, Läntiseksi viertotieksi (nykyisin molemmat ovat Mannerheimintien osia). 
C. L. Engelin suunnittelema puinen uusklassinen teatterirakennus valmistui alun perin 1827 Esplanadin puistoon, Korkeavuorenkadun ja nykyisen Ruotsalaisen teatterin rakennuksen väliselle alueelle, mutta kun Ruotsalainen teatteri sai uuden rakennuksen 1860, vanha puuteatteri myytiin huutokaupalla ja siirrettiin 1861 Arkadiaan. Ruotsalainen teatteri joutui toimimaan vielä 1863–1866 Arkadia-teatterin rakennuksessa, kun tulipalo oli tuhonnut uuden teatterirakennuksen 1863. Tämän jälkeen Arkadia-teatterin rakennuksessa toimi 1868–1875 Venäläinen valtionteatteri, jossa esiintyivät pääasiassa Pietarista tulleet teatteriseurueet.
Suomalainen Teatteri toimi sitten Arkadia-teatterin tiloissa vuoteen 1902 saakka, jolloin se muutti Onni Tarjanteen suunnittelemaan Kansallisteatterin rakennukseen. Arkadia-teatterin tilat olivat jo tällöin huonossa kunnossa, ja teatteri jouduttiin pitämään ajoittain suljettuna tulipalovaaran takia.
Kansallisteatterin valmistuttua vanha Arkadia-teatteri vuokrattiin ruotsinkieliselle Folkteaternille. Viimeinen teatteriesitys siellä pidettiin uudenvuodenpäivänä 1907. Rakennus purettiin 1908. Liikemies Sergei Nikolajeff rakennutti paikalle tiilisen liikerakennuksen, jossa vuosina 1918–1976 toimi Keskusosuusliike Hankkijan pääkonttori. Edelleen se tunnetaan Hankkijan talona. Sen edessä olevalle aukiolle on myöhemmin pystytetty Harry Kivijärven tekemä J. K. Paasikiven muistomerkki.
5 sormee

5 sormee on reggaeartisti Nopsajalan toinen studioalbumi. Albumin julkaisi Monsp Records 11. maaliskuuta 2009. Albumi nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 16. Viikko jäi levyn ainoaksi listalla.
Taustaa.
Albumin tuotannosta vastaavat DJ Svengali ja Nopsajalka itse. Poikkeuksena kappale "Ring Tone", jonka on tuottanut DJ Polarsoul. Kappaleesta "Lanteilla" on julkaistu musiikkivideo, jolla vierailee rap-artisti Super Janne. Super Janne ei kuitenkaan ole mukana kappaleen albumiversiolla.
Kappaleet.
"Villiks" -kappale sisältää samplen Reel 2 Real kappaleesta "I Like to Move It". "Ring Tone" -kappaleen biitti on taas lainattu Jonden "Myrkytetty kansa" -kappaleesta.
Emmanuel Hostache

Emmanuel Hostache (18. heinäkuuta 1975 – 30. toukokuuta 2007) oli ranskalainen rattikelkkailija. Vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa hän sai pronssimitalin neljän miehen kelkoissa. Vuoden 1999 maailmanmestaruuskilpailuissa Cortina d’Ampezzossa hän voitti kultaa neljän miehen kelkoissa ja sai lisäksi pronssimitalin kahden miehen kelkoissa. 
Hostache oli lapsena myös kuulantyönnön Ranskan-ennätyksen hallussapitäjä. Hän kuoli 31-vuotiaana Ewingin sarkoomaan.
Pidä liekkis

Pidä liekkis on reggaeartisti Paarman vuonna 2005 julkaistu studioalbumi. Albumin julkaisi Ylivoima-levy-yhtiö.
Muusikot.
Muut instumentit, äänitys, miksaus ja masterointi: Bommitommi. Tuotanto Bommitommi, paitsi "Älä luovuta" (1) tuotanto Nopsajalka ja Bommitommi. Äänitetty ja miksattu Ylivioma -studiolla 2003-2005. Masteroitu Seawolf -studiolla. Kannet Henrik ja Vilunki. Kuvat Niko ja Henrik.
Plessix-Balisson

Plessix-Balisson () on kunta Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Dinanin arrondissementtiin ja Ploubalayn kantoniin. Kunnassa oli 91 asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa ja väestötiheys oli 1 138 as./km². Plessix-Balissonin pinta-ala on 0,08 neliökilometriä, ja se on näin ollen pinta-alaltaan Ranskan toiseksi pienin kunta Castelmoron-d'Albretin jälkeen.
Kunnasta on matkaa Languenaniin 3,3 kilometriä, Trégoniin 4,6 km, Ploubalayhin 4,7 km, Créheniin 5,2 km, Tréméreuciin 6,3 km, Pleslin-Trigavouhin 6,4 km ja Saint-Lormeliin 6,4 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 360 km.
Väkiluvun kehitys.
Plessix-Balissonin väkiluvun kehitys vuodesta 1968 vuoteen 2006:
Philip Kitcher

Philip Stuart Kitcher (s. 1947 Lontoo, Englanti) on brittiläinen filosofi, joka on erikoistunut tieteenfilosofiaan.
Kitcher opiskeli Cambridgen yliopiston Christ's Collegessa (B.A. 1969) sekä Princetonin yliopistossa (Ph.D. 1974). Jälkimmäisessä hän työskenteli yhdessä Thomas Kuhnin kanssa. Kitcher toimii nykyisin Columbian yliopiston John Dewey -oppituolin filosofian professorina. Aiemmin hän on opettanut muun muassa Vermontin, Minnesotan ja Michiganin yliopistoissa sekä Kalifornian yliopistossa San Diegossa.
Kitcher on tutkinut muun muassa bioetiikkaa, kreationismia ja sosiobiologiaa. Hän on pyrkinyt yhdistämään biologian ja matematiikan filosofian esiin nostamia kysymyksiä tietoteorian, metafysiikan ja etiikan keskeisiin kysymyksiin. Kitcher on julkaissut myös artikkeleita filosofian historiasta koskien muun muassa John Stuart Milliä, Immanuel Kantia ja John Deweyä.
Kitcher on American Academy of Arts and Sciences -akatemian jäsen vuodesta 2002. Hän on toiminut American Philosophical Associationin puheenjohtajana, ja sai sen Prometheus-palkinnon vuonna 2006 töistään tieteenfilosofian alalla.
Kitcherin puoliso Patricia Kitcher on Kant-tutkija ja mielenfilosofi, joka toimii Columbian yliopiston Mark Van Doren -oppituolin professorina. Kitcherin oppilaita ovat olleet muun muassa Peter Godfrey-Smith ja Kyle Stanford.
Suorakulmainen särmiö

Suorakulmainen särmiö on monitahokas, jossa on kuusi suorakulmion muotoista tahkoa, kahdeksan kärkipistettä ja 12 särmää. Se on suuntaissärmiön erikoistapaus.
Suorakulmaisen särmiön vastakkaiset tahkot ovat samanmuotoisia ja -kokoisia. Särmiä on kolme ryhmää, joista kuhunkin kuuluu neljä keskenään yhdensuuntaista ja yhtä pitkää särmää. Särmät, jotka eivät ole yhdensuuntaisia, ovat toisiaan vastaan kohtisuorassa. 
Suorakulmaisen särmiön tilavuus on kolmen erisuuntaisen särmän pituuksien tulo: jos särmien pituudet ovat "a", "b" ja "c", niin tilavuus formula_1. Särmiön avaruuslävistäjän pituus formula_2. 
Suorakulmaisen särmiön pinta-ala 
formula_3.
Suorakulmainen särmiö, jonka kaikki tahkot ovat neliöitä ja kaikki särmät yhtä pitkiä, on kuutio.
Tilavuus diagonaalien avulla.
Jos suorakulmaisen särmiön yhdestä kulmapisteestä lähtevien tahkojen diagonaalien pituudet ovat
formula_4, formula_5 ja formula_6, niin sen tilavuudelle voidaan johtaa laskukaava
formula_7
missä formula_8
Agryzin piiri

Agryzin eli Əgercen piiri (, tataariksi Әгерҗе районы, "Əgerce rayonı") on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan koillisosassa Udmurtian vastaisella rajalla. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 1 797 neliökilometriä ja asukkaita on 36 400 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Agryzin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluu 21 maalaiskuntaa: Azevo, Bima, Devjaternja, Isenbajevo, Iž-Bobja, Janga-Aul, Kadrjakovo, Kadybaš, Kitšketan, Krasnyi Bor, Krynda, Kudaševo, Kulegaš, Kutšukovo, Salauši, Šaršada, Sarsak-Omga, Staraja Tšekalda, Staroje Sljakovo, Tabarle ja Tersi.
Seudun halki virtaa Ižjoki. Pinta-alasta yli 20 % on metsää. Alueella on öljyesiintymiä.
Väestöstä 60 % on tataareja, 26 % venäläisiä, 7 % mareja ja 6 % udmurtteja.
Piirin alueella haarautuvat Kazaniin, Iževskiin ja Jekaterinburgiin johtavat rautatiet. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Kazaniin 304 kilometriä.
Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Seudulla on elintarvike-, rakennustarvike- ja metsäteollisuutta.
Agryzissa toimii piirin historian museo. Piirilehtenä ilmestyy tataarin- ja venäjänkielinen "Əgerce həbərləre – Agryzskije vesti".
Saksan 8. armeija

8. armeija () oli Saksan maavoimien yhtymä, joka osallistui toiseen maailmansotaan.
Perustaminen.
Wehrkreis IV perusti armeijan 1. elokuuta 1939 Dresdenissä, jolloin sen komentajaksi määrättiin kenraali Johannes Blaskowitz.
Palvelus.
Armeija osallistui Puolan offensiiviin Keskustan armeijaryhmässä rajalta aina Neuvostoliiton kanssa sovitulle rajalinjalle. Se osallistui etenemisen aikana muun muassa Kutnon taisteluun. Armeija nimettiin 20. lokakuuta 2. armeijaksi Ranskan valtausta varten.
Armeija aktivoitiin uudelleen 15. elokuuta 1943 itärintamalla nimeämällä uudelleen armeijaosasto Kempf. Armeija osallistui taisteluihin Etelän armeijaryhmän mukana muun muassa Unkarin ja Itävallan puolustukseen ennen lopullista antautumistaan. 
Komentajat.
Armeijankomentajina olivat
Tanggulan rautatieasema

Tanggulan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Tiibetissä, lähellä Qinghain maakunnan vastaista rajaa Tiibetin radan varrella. Asemalla on kolme raidetta, joista kahdella on laituri. 
Asema avattiin 1. heinäkuuta 2006. Se sijaitsee 5 068 metrin korkeudessa merenpinnasta, mikä tekee siitä maailman korkeimmalla sijaitsevan rautatieaseman. Korkeudessa sen alapuolelle jäävät muun muassa Ticlion rautatieasema Perussa (4 829 m), Cóndorin asema Boliviassa (4 786 m) ja Galeran asema Perussa (4 781 m). Noin kilometri asemasta sijaitsee radan korkein kohta Tanggulan solassa, 5 072 metriä merenpinnan yläpuolella.
Tanggulan rautatieaseman laituri on yli kilometrin pitkä (1 250 m) ja se kattaa yli 77 000 neliömetrin alan. Aseman sijainti valittiin aikoinaan juuri laiturilta näkyvän maiseman takia. Vuodesta 2008 lähtien Tangula Railtours, RailPartnersin ja Qinghai Tibet Rail -yhtiön välinen yhteisomistuksessa oleva yritys, on tarjonnut turisteille mahdollisuuden matkustaa Pekingistä Lhasaan Tanggulan aseman läpi erityisvalmisteisella luksusjunalla. Vuodesta 2009 lähtien asemalla ei ole enää ollut matkustajapalvelua. Matkustajajunat pysähtyvät asemalla, mutta junan ovet eivät avaudu.
Trioli

Trioli on länsimaisessa musiikissa ja erityisesti tanssimusiikissa melko yleisesti esiintyvä tupletti. Trioli on kolmen aika-arvoltaan yhtä suuren nuotin ryhmä, joka vastaa kestoltaan kahta tavallista nuottia. Tällöin syke jakautuu kahden sijasta kolmeen. Esimerkiksi kahdeksasosatriolissa kolme kahdeksasosanuottia soitetaan yhtä pitkinä niin, että niiden yhteenlaskettu kesto vastaa neljäsosanuottia. Toisin sanoen kolme kahdeksasosanuottia on ikään kuin tiivistetty kahden kahdeksasosanuotin kestoon. Trioli merkitään nuottien päälle sululla ja numerolla 3.
Trioleista voidaan myös muodostaa erilaisia johdannaisia lisäämällä niihin taukoja tai muita merkintöjä. 
Trioliin ei pidä sekoittaa käsitettä sekstoli, joka on kuusijakoinen sävelyksikkö. Sekstoli on käytännössä yhdenvertainen kahden peräkkäisen triolin kanssa, mutta teoriassa niiden merkitykset eroavat toisistaan esimerkiksi painon tai sävelkulun alueella. Sekstoli merkitään nuottien päälle numerolla 6 ja mahdollisilla lisämerkinnöillä. Yleisesti ottaen sävel jakautuu sekstolissa kolmeen kahden sävelen ryhmään, kun taas kahdella peräkkäisellä triolilla tarkoitetaan kahta kolmen sävelen ryhmää. 
Esimerkiksi modernissa taidemusiikissa tavataan toisinaan erikoisempiakin tahdinjakoja, kuten kvintoli (viiteen) ja septoli (seitsemään).
Shaiya

Shaiya on Sonov Entertainmentin massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli (MMORPG). Pelin julkaisi Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa Aeria Games and Entertainment. Saksassa pelin Open Beta avattiin 3. joulukuuta 2008 ja ranskalainen versio julkaistiin 16. maaliskuuta 2009.
Taustatarina.
Antiikin aikoina oli Jumalatar Etain ja kolme rotua, jotka hän loi: the Dragons, the Nordein ja the Dumianas. Jumalatar Etain löysi viat Nordienista ja asetti ne maaperään. Ylimielisyyttään, Dumianit kyseenalaistivat Etainin vallan ja auktoriteetin. Jumalatar heikentyi heidän epäuskostaan ja Dumianit tappoivat hänet. Hänen sielunsa revittiin kahtia. Kuoleman jumalatar jätti Teoksen tasapainottomaksi ja suojattomaksi. Muut Jumalat pyrkivät ottamaan Teoksen hallintaansa ja luoda hirviöitä joilla hyökätä ja tuhota se. Dragonit piilottivat itsensä maailmasta. Kun pöly laskeutui oli kaksi uutta Jumalatarta valvomassa Teosta. Loput Dumianit oli jaettu kahteen ryhmään, yksi kullekkin Jumalattarelle.
Masonna

Masonna on japanilaisen muusikon Takushi "Maso" Yamazakin (, "Yamazaki Takushi", s. 1966 Kioto) noise-projekti. Hän aloitti projektin vuonna 1987. Livenä hän on esiintynyt vuodesta 1991 alkaen.
Masonna tunnetaan erityisesti lyhyistä mutta intensiivisistä live-esityksistään, jotka päättyvät yleensä joko esiintyjän tai välineistön vahingoittumiseen. Musiikissaan hän on yhdistellyt vokaaleja ja elektronisia efektejä.
Masonna on toiminut muun muassa Beckin, Slipknotin ja Faustin lämmittelijänä näiden Japanin keikoilla.
Masonnan ohella Yamazakin muita projekteja ovat muun muassa Christine 23 Onna, Space Machine sekä Flying Testicle yhdessä Merzbown kanssa.
Isopentenyylipyrofosfaatti

Isopentenyylipyrofosfaatti (C5H12O7P2) on välituote mevalonaattireitissä, joka tuottaa terpeenejä ja terpenoideja eliöissä. Useissa terpeeneissä toistuvat viiden hiilen yksiköt muodostuvat isopentenyylipyrofosfaatista ja sen isomeerista dimetyyliallyylipyrofosfaatista.
Terpeenien synteesi.
Isopentenyylipyrofosfaatin biosynteesissä mevalolonaattireitin avulla ensimmäisessä vaiheessa tapahtuu Asetyylikoentsyymi-A-molekyylien kondensoituminen. Muodostunut tuote muunnetaan entsyymien avulla mevalonihapoksi, jonka reagoidessa 2-C-Metyyli-D-erytritoli-4-fosfaatin kanssa muodostuu isopentenyylipyrofosfaattia. Isopentenyylipyrofosfaatti voidaan muuntaa isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasientsyymin avulla dimetyyliallyylipyrofosfaatiksi. Isopentenyylipyrofosfaatista muodostuu useita eri terpeenien esiasteita. Kun se ja dimetyyliallyylipyrofosfaatti reagoivat muodostuu geranyylipyrofosfaattia. Kun geranyylipyrofosfaattiin liittyy edelleen isopentenyylipyrofosfaatti saadaan farnesyylipyrofosfaattia.
Kasvit ja pienorganismit tuottavat isopentenyylipyrofosfaattia niin kutsutulla ei-mevalonaattireitillä eli deoksiksyluloosimonofosfaattireitillä. Tässä biosynteesissä lähtöaine on 1-deoksi-D-ksyluloosi-5-fosfaatti. Mevalonaattireittisynteesi tapahtuu pääosin sytosoleissa, kun taas ei-mevalonaattireitti toimii plastideissa