tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2022 – Lohko H

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2022 H-lohkon ottelut pelataan 24. marraskuuta–2. joulukuuta 2022. Lohkossa pelaavat Portugali, Ghana, Uruguay ja Etelä-Korea.
"Kaikki ajat paikallista aikaa, AST (UTC+3)."
Ottelut.
Uruguay vs. Etelä-Korea.
&lt;section begin=h1 /&gt;&lt;section end=h1 /&gt;
Portugali vs. Ghana.
&lt;section begin=h2 /&gt;&lt;section end=h2 /&gt;
Etelä-Korea vs. Ghana.
&lt;section begin=h3 /&gt;&lt;section end=h3 /&gt;
Portugali vs. Uruguay.
&lt;section begin=h4 /&gt;&lt;section end=h4 /&gt;
Ghana vs. Uruguay.
&lt;section begin=h5 /&gt;&lt;section end=h5 /&gt;
Etelä-Korea vs. Portugali.
&lt;section begin=h6 /&gt;&lt;section end=h6 /&gt;
Vegarusjärvi

Vegarusjärvi () on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Naistenjärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 13,8 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 171 neliökilometriä, keskisyvyys 4,4 metriä ja suurin syvyys 18,0 metriä.
Vegarusjärveen virtaa Parkoinoja ja yhdeksän puroa. Se laskee Aittojokeen Vegarusjoen kautta. Kalalajeja ovat hauki, särki, salakka, lahna, made, ahven ja kiiski.
Järven rannalla on sijainnut Vegaruksen kylä. Nykyinen Vegaruksen taajama sijaitsee Aittojoen varrella huomattavasti etelämpänä.
Glossaattorit

Glossaattorit (tai Glossaattorien koulukunta) olivat 1100-1200-luvuilla vaikuttaneita keskiaikaisten yliopistojen oppineita juristeja, jotka hyödynsivät skolastisen tieteenteorian menetelmiä - etenkin glossaamistekniikkaa eli reunahuomatusten kirjaamista - luodakseen yleiskuvan roomalaisesta oikeudesta. Glossaattorit pyrkivät näin selittämään roomalaisen oikeuden sääntöjä aikaansa nähden ymmärrettävämmässä ja sovellettavammassa muodossa.
Sydänkeskiajalla uudelleen löydetystä Keisari Justinianus I:n laadituttamasta Corpus iuris civilis -lakikokoelmasta tuli tieteellisen tutkimuksen kohde 1100-luvulla. Tuolloin katsotaan myös modernin oikeustieteen syntyneen, kun keskiaikaisissa yliopistoissa (etenkin Bolognan yliopistossa) alettiin tutkimaan ja opiskelemaan roomalaisen oikeuden auktoritatiivisia tekstejä.
Kreikan kielen sana "γλῶσσα" (glossa) tarkoittaa ”kieltä”. Alun perin sanaa käytettiin tarkoittamaan vieraan sanan selitystä, mutta sen soveltamisala laajeni vähitellen tarkoittamaan yleisesti kommentointia. Glossaattorit kirjoittivat vanhojen tekstien marginaaleihin ("glosa marginalis") tai rivien väliin ("glosa interlinearis") glossia eli reunahuomautuksia tai selitteitä. Myöhemmin nämä koottiin suuriksi selitysteoksiksi, kuten Accursiuksen jopa 100 000 glossaa sisältänyt Glossa Ordinaria.
Nimekkäimpiä glossaattoreita olivat mm. Irnerius, Accursius ja neljä Bolognan tohtoria.
Postglossaattorit tai kommentaattorit jatkoivat myöhemmin glossaattorien työtä ja pyrkivät soveltamaan ja kehittämään edelleen oikeutta roomalaisen oikeuden auktoritatiivisten tekstien pohjalta. Näihin lukeutuvat myös keskiajan merkittävimmät oikeustieteilijät Bartolus ja Baldus.
Tereza Kesovija

Tereza Kesovija (s. 3. lokakuuta 1938) on kroatialainen laulaja. Kesovija voitti Ljubljanassa nuorten muusikoiden kilpailun 1958 ja aloitti samana vuonna opinnot Zagrebin musiikkiakatemiassa. Kesovija voitti Zagrebin laulukilpailun 1962. Kesovija muutti Pariisiin 1965 ja aloitti uransa ranskaksi.
Kesovija edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1966 kappaleella "Bien plus fort" ja jäi kilpailussa jaetulle viimeiselle sijalle nollalla pisteellä. 1970 Kesovija sijoittui toiseksi Sopotin laulufestivaaleilla kappaleella "Zar ima nesto ljepse". 1971 Kesovija muutti takaisin Dubrovnikiin.
Kesovija voitti jugoslavialaisen Jugovizija-laulukilpailun 1972 kappaleella "Muzika i ti" ja valikoitui näin Jugoslavian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä laulukilpailussa Kesovija sijoittui yhdeksänneksi 18 kilpailijan joukosta. Kesovija osallistui Jugoslavian euroviisukarsintana toimineeseen Opatija Festival -laulukilpailuun 1974 kappaleella "Mili moj" ja sijoittui karsinnassa kymmenenneksi. 2001 Kesovija osallistui Kroatian euroviisukarsintana toimineeseen Dora-laulukilpailuun kappaleella "Zlatni ključ sudbine" ja sijoittui karsinnassa 17:nneksi.
Nils Wetterstein

Nils Leonard Wetterstein (6. joulukuuta 1914 Turku – 16. joulukuuta 1999 Turku) oli suomalainen juristi ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Wettersteinin vanhemmat olivat tullinhoitaja Fredrik Leonard Wetterstein ja Irene Elisabeth Airaksinen ja puoliso vuodesta 1946 Margit Helena Isberg. Ylioppilaaksi Porvoossa vuonna 1932 tullut Wetterstein suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon vuonna 1938 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1942. Sotiin osallistunut Wettersteinin toimi uransa alussa monien eri yritysten palveluksessa, kunnes siirtyi Suomen Höyrylaivan lakimieheksi vuonna 1944. Varustamoyhtiö Boren apulaisjohtaja hänestä tuli vuonna 1948, yhtiön varatoimitusjohtajana hän työskenteli 1957–1964. 
Vuonna 1957 Wettersteinin johtoon tuli myös Siljavarustamo, vuodesta 1972 Silja Line, ja siitä muodostui hänelle päätehtävä. Wetterstein johti yhtiötä vuoteen 1974 ja vaikutti siten keskeisesti sen toiminnan kehittymiseen. Yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja hän oli vuoteen 1980 asti. Wetterstein työskenteli myös Svea Linen Suomen yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 1968 ja hänellä oli useita luottamustoimia. Turussa Wetterstein oli Ison-Britannian varakonsuli ja konsuli, samoin kuin Ruotsin konsuli. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1972. Sotilasarvoltaan Wetterstein oli reservin kapteeni (1967).
Senior Year (vuoden 2022 elokuva)

Senior Year on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Alex Hardcastle ja käsikirjoittanut Andrew Knauer, Arthur Pielli ja Brandon Scott Jones. Sen pääosia esittävät Rebel Wilson, Sam Richardson, Zoë Chao, Mary Holland, Justin Hartley ja Chris Parnell.
Paul Eriksson

Paul Eriksson -nimisiä henkilöitä ovat:
Billy Hughes

William Morris Hughes (25. syyskuuta 1862 – 28. lokakuuta 1952) oli australialainen poliitikko. Hän toimi Australian seitsemäntenä pääministerinä vuosina 1915–1923 ja johti maata ensimmäinen maailmansodan aikana, mutta hänen vaikutusvaltansa kansalliseen politiikkaan kesti useita vuosikymmeniä. Hughes oli liittovaltion parlamentin jäsen aina vuodesta 1901 kuolemaansa asti eli yli 50 vuotta ja pidempään kuin kukaan toinen Australian historiassa, ja hän oli kuollessaan maan pitkäaikaisin pääministeri, mutta Robert Menzies myöhemmin kylläkin rikkoi ennätyksen. Hän edusti uransa aikana kuutta poliittista puoluetta, joista hän johti viittä ja joista hänet erotettiin kolmesta.
Lähteet.
Chihuahuankuusi

Chihuahuankuusi ("Picea chihuahuana") on ainavihanta kuusilaji, jota tavataan Meksikossa. Se kasvaa 25–35 metriä korkeaksi, ja sen rungon halkaisija on 45–70 senttimetriä. Neulaset ovat vihreitä tai sinertäviä, ja ne ovat noin 2 cm pitkiä. Kävyt ovat 7–12 cm pitkiä, vihreitä ja muuttuvat kypsyessään ruskehtaviksi.
Lajia tavataan Meksikossa Chihuahuan ja Durangon osavaltioiden kaakkoisosissa ja Nuevo Leónin osavaltion eteläosissa. Se kasvaa vuoristossa ja vuorenrinteillä 2 200–3 200 metrin korkeudessa. Lajin esiintymät ovat pirstaleisia ja pieniä. Chihuahuankuusen yksilömäärät ovat pienentyneet hakkuiden ja metsäpalojen takia, ja se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Rubiksantiini

Rubiksantiini on luonnollinen ksantofyllipigmentti, joka on väriltään punaoranssia. Luonnossa rubiksantiinia löytyy ruusunmarjoista. Vuoteen 2008 asti sitä käytettiin elintarvikevärinä E-koodilla E161d; sitä ei ole hyväksytty käytettäväksi EU:ssa, mutta sen käyttö on hyväksytty Australiassa ja Uudessa-Seelannissa, jossa se on listattu numerolla 161d.
Rubiksantiinin kemiallinen kaava on C40H56O, moolimassa 552,9 g/mol, sulamispiste 160 °C ja CAS-numero 3763-55-1. Yhdiste tunnetaan myös nimillä "(3R)-β-4-Caroten-3-ol" ja "Natural yellow 27".
Olena Ptšilka

Olena Ptšilka, , oikea nimi Olha Kosatš, (29. kesäkuuta 1849 Hadjatš Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. lokakuuta 1930 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli kirjailija, etnografi ja yhteisövaikuttaja. Hänen tyttärensä oli Lesja Ukrajinka ja veljensä Myh’ailo Drahomanov.
Ptšilka oli vuodesta 1925 Ukrainan tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen. Hän kirjasi kansanlauluja, kansantapoja ja kokosi kansanomaisia kirjontamalleja Volynista. Hän julkaisi tutkimuksensa "Ukrajinskyi ornament" (1876, ’Ukrainalaista ornamentiikkaa’). Hän rahoitti Stepan Rudanskyin teoksen "Spivomovky" (1880, ”Laulavat rytmit”).
Ptšilka alkoi 1883 jukaista omia runojaan ja novellejaan "Zorja-lehdessä" Lvivissä. Hänen ensimmäinen kokoelmansa nimi oli "Dumky – merežanky" (1886, ’Ajatuksia – Kirjontoja’). Ptšilka osallistui naisliikkeeseen toimittamalla ja julkaisemalla Natalija Kobrynskan kanssa ensimmäisen feministisen kalenterin "Peršyi vinok" (1887, ’Ensimmäinen viini’). Ptšilka asui 1890-luvulla Kiovassa, ja 1906–1914 hän oli "Ridnyi krain" ja sen kuukausiliitteen, lastenlehden "Moloda Ukrajina" (1908–1914) päätoimittaja ja julkaisija. Lapsille tarkoitettujen runojen ja kertomuksen lisksi Ptšilka kirjoitti näytelmiä ja käänsi ja muokkasi maailmankirjallisuuden klassikkoja. Hän kirjoitti myös lehtijuttuja, kirjallisuuskriittisiä esseitä, elämäkertoja ja omaelämäkerran.
Vain elämää (13. tuotantokausi)

Vain elämää -sarjan 13. tuotantokausi esitettiin Nelosella ja Ruudussa syksyllä 2022. 13. tuotantokaudelle osallistuivat Erika Vikman, Mikko Alatalo, Yona, Redrama, Pete Parkkonen, Meiju Suvas, Jyrki 69 sekä Tommi Läntinen.
Syksyn 2022 televisiolähetykset alkoivat perjantaina 9. syyskuuta 2022 Saapuminen Satulinnaan -jaksolla. Siinä ohjelman esiintyjät kohtaavat toisensa tapahtumapaikalla Hirvensalmen Satulinna-hotellissa. Varsinaiset artistien tuotantoa esittelevät jaksot alkoivat viikkoa myöhemmin Mikko Alatalon tuotantoa tulkitsevalla Mikko Alatalon päivä -jaksolla.
Jaksot.
1 Keskikatsojamäärä televisiossa jakson ensiesityspäivänä.
Hamsterit (elokuva)

Hamsterit on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Markku Pölönen. Se perustuu Veikko Huovisen samannimiseen romaaniin vuodelta 1957. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Pölönen ja Paula Vesala. Elokuvan nimiosaa esittää Peter Franzén. Elokuva kuvattiin Tampereella.
"Hamsterit"-romaani on kuvattu myös kerran aikaisemmin. MTV3 esitti vuonna 1982 Pauli Virtasen ohjaaman kolmiosaisen "Hamsterit"-sarjan, jonka pääosassa oli Pentti Siimes. Elokuva on neljäs Veikko Huovisen romaanin filmatisointi valkokankaalle.
"Hamsterit" tuli ensi-iltaan 4. tammikuuta 2023.
Empagliflotsiini

Empagliflotsiini (C23H27ClO7) on glykosidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä aikuistyypin diabeteksen hoitoon. Empagliflotsiini kuuluu WHO:n keskeisimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Empagliflotsiinin vaikutukset perustuvat siihen, että se estää natriumin- ja glukoosinkuljettajaproteiini 2:n toimintaa. Tämän seurauksena glukoosin takaisinimeytyminen munuaisissa estyy ja glukoosin eritys virtsaan kasvaa ja veren glukoosipitoisuus pienenee. Empagliflotsiinin on myös havaittu vähentävän sydäntapahtumia. Lääkeainetta käytetään aikuistyypin diabeteksen hoitoon ja sitä voidaan käyttää yhdessä insuliinin, metformiinin, pioglitatsonin ja linagliptiinin kanssa. Yhdiste annostellaan tablettina.
Haittavaikutukset.
Empagliflotsiini voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan virtsatietulehduksia, sukupuolielinten sieni-infektioita, liian alhaista verenpainetta ja erityisesti muiden diabeteslääkkeiden kanssa verensokeritason laskemista liian alhaiseksi eli hypoglykemiaa.
Valmistus.
Empagliflotsiinin synteesin lähtöaine on 2-kloori-5-jodibentsoehappo, josta muodostettu happokloridi reagoi fluoribentseenin kanssa. Muodostunut ketoni reagoi (3S)-3-hydroksitetrahydrofuraanin kanssa substituutiolla ja seuraavassa vaiheessa ketonin karbonyyliryhmä pelkistetään. Seuraava vaihe on reaktio suojatun glukonolaktonin kanssa, suojauksen poisto, metylointi ja metoksiryhmän eliminaatio.
Viktor Petrov

Viktor Petrov, salanimet: V. Domontovytš ja V. Ber, (22. lokakuuta 1894 Jekaterinoslav, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 8. kesäkuuta 1969 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija, arkeologi ja etnografi. Hän oli Ševtšenkon tieteellisen seuran jäsen.
Petrov valmistui Kiovan yliopistosta 1918 ja työskenteli vuodesta 1920 Ukrainan tiedeakatemian etnografisessa komissiossa. Hän oli Andri Lobodan kanssa sen julkaisun "Etnohrafitšnyi visnyk" päätoimittaja 1925–1929 ja komission johtaja 1927–1933. Hän harjoitti myös kirjallisuudentutkimusta ja oli kirjailijana lähellä ukrainalaisia uusklassikkoja. Hän pakeni 1944 länteen ja toimi sen jälkeen 1944–1945 Berliinissä sijaitsevan Ukrainan tieteellisen instituutin johtajana. Hän asettui sodan päätyttyä pakolaiseksi Müncheniin ja oli professorina Ukrainan vapaassa yliopistossa ja Ukrainan autokefaalisen ortodoksisen kirkon teologisessa akatemiassa. Hän oli Münchenissä ilmestyneen lyhytikäisen "Arka"-lehden toimituskunnan jäsen ja MUR-järjestön perustajia. Hän palasi 1949 Neuvostoliittoon ja työskenteli Moskovassa Neuvostoliiton aineellisen kulttuurin historian tutkimuslaitoksessa. Vuodesta 1956 hän opetti Ukrainan SNT:n tiedeakatemian arkeologisessa instituutissa Kiovassa ja oli sen tieteellisen arkiston intendentti.
Petrov kirjoitti salanimellä romaaneja ja kertomuksia. Kirjallisuudentutkijana hän kirjoitti kirjoja ja artikkeleita Panteleimon Kulišista sekä artikkeleita tieteellisiin julkaisuihin Taras Ševtšenkosta, Grigori Skovorodasta ja aikalaiskirjallisuudesta. Hän kirjoitti 1940-luvulla bolsevikkien tuhoamista ukrainalaisista kulttuurihahmoista pamfletin, joka julkaistiin lännessä 1959.
Etnografina Petrov kirjoitti kymmeniä artikkeleita esimerkiksi folkloren asemasta alueellisessa tutkimustyössä, auringosta ukrainalaisissa kansanuskomuksissa ja muusta kansanperinteeseen kuuluvista aiheista sekä artikkeleita Neuvosto-Ukrainan tietosanakirjaan. Hän osallistui arkeologina myöhäisen Tripoljen kulttuurin ja varhaisten slaavilaisten asuinpaikkojen kaivauksiin ja kirjoitti tutkimistaan aiheista kirjoja sekä artikkeleita tieteellisiin julkaisuihin.
Evert Nyman

Frans Evert Nyman (4. marraskuuta 1918 Mustasaari – 23. elokuuta 1985 Vaasa) oli suomalainen merikapteeni ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Nymanin vanhemmat olivat kalastaja Frans Nyman ja Aina Holm ja puoliso vuodesta 1944 Ethel Constance Gullans. Nyman kävi kansakoulun ja lähti merille 18-vuotiaana. Talvisotaan osallistunut Nyman palveli 1940–1944 kauppalaivastossa. Hän valmistui aliperämieheksi vuonna 1945, yliperämieheksi vuonna 1946 ja merikapteeniksi vuonna 1949. Nyman työskenteli 1945–1954 Suomen Höyrylaivan rahti- ja matkustajalaivoilla ja sitten useilla eri Vaasan Varustamon ja Rederi Ab Vasa-Umeån eli myöhemmältä nimeltään Vaasanlaivojen aluksilla. Hoidettuaan jo vuodesta 1956 käytännössä Vasa–Umeån toimitusjohtajan tehtäviä hänet nimitettiin siihen vuonna 1961. Tehtävää hän hoiti vuoteen 1977 asti. Nyman oli lisäksi Matkatoimisto Polariksen perustaja ja yhtiön toimitusjohtaja 1960–1963. Hän oli myös perustamassa troolikalastusyrityksiä Finn-Fish ja Finn-Three ja oli yhtiöiden toimitusjohtaja 1948–1960. Nymanilla oli useita luottamustoimia ja hän oli merilain edellyttämänä arvio- ja katsastusmies Vaasassa. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Nyman sai vuonna 1973.
Heimo Saarinen

Heimo Olavi Saarinen (10. syyskuuta 1911 Ahlainen – 17. joulukuuta 2001 Raasepori) oli suomalainen laivuri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Saarisen vanhemmat olivat kalastaja Juho Fredrik Petterinpoika Saarinen ja Hilda Josefina Kallentytär Lindholm ja puoliso vuodesta 1935 Eeva Kyllikki Urholin. Saarinen kävi kansakoulun ja meni vuonna 1928 töihin A. Ahlström Osakeyhtiön palvelukseen alusten kansi- ja konemieheksi. Porin kaupungin palveluksessa hän työskenteli vuodesta 1935 kansimiehenä ja alusten päällikkönä, saatuaan Itämeren laivurin pätevyyden vuonna 1940. Laivanvarustajaksi Saarinen alkoi hankittuaan kaksi rahtialusta vuonna 1947 ja ryhdyttyään niiden avulla liiketoimintaa harjoittavan Vesihuolto-yhtiön toimitusjohtajaksi. Vuonna 1961 Saarinen perusti Reposaaren Hinaus -yhtiön ja vuonna 1969 Hangon Hinaus -yhtiön. Saarisen yhtiöstä kehittyi hinaus- ja meripelastusalan merkittävä toimija, enimmillään yhtiön käytössä oli yksitoista alusta. Saarinen toimi myös itse useiden alustensa päällikkönä. Hän myi yhtiönsä Effoalle vuonna 1981. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai seuraavana vuonna.
HP 95LX

HP 95LX on Hewlett-Packardin valmistama kädessä pidettävä kämmentietokoneen kaltainen "palmtop"-kokoluokan kannettava tietokone. Tietokoneessa oli mukana MS-DOS 3.22 ja Lotus 1-2-3. Tietokone tunnettiin myös koodinimellä "Jaguar". Tietokone on seurausta tietokoneiden pienentymisestä "palmtop"-luokkaan: HP:n toimitusjohtaja John Young halusi kilpailla Japanista tulevien laitteiden kanssa.
Tietokone julkaistiin vuonna 1991. 95LX aloitti HP:n palmtop-koneiden sarjan. Myöhemmin kämmentietokoneet syrjäyttivät palmtop-luokan kannettavat tietokoneet.
Kanadan korkein oikeus

Kanadan korkein oikeus (engl: "Supreme Court of Canada", SCC; ransk.: "Cour suprême du Canada", CSC) on korkein tuomioistuin Kanadassa. Se muodostaa kaikkiin lopullisen oikeudellisen päätöksen sekä rikos-, hallinto-, siviili- ja valtiosääntöasioissa. Päätökset tuomioistuimessa päätetään enemmistöllä. 
Tuomioistuin koostuu 9 tuomarista. Tuomarit nimittää kenraalikuvernööri Kanadan pääministerin suosituksesta. Korkein oikeus päättää itse, mitä asioita se käsittelee lukuun ottamatta muutamia rikosoikeudellisia päätöksiä.
Se sijaitsee Ottawassa art deco -tyylisessä rakennuksessa. Rakennuksen on suunnitellut Ernest Cormier.
Alfred Deakin

Alfred Deakin (3. elokuuta 1856 – 7. lokakuuta 1919) oli australialainen poliitikko, joka toimi Australian toisena pääministerinä. Hän oli vuonna 1901 alkaneen Federation-liikkeen johtaja. Kolmen pääministerikautensa aikana seuraavan vuosikymmenen aikana (1903–1904, 1905–1908, 1909–1910) hänellä oli keskeinen rooli kansallisten instituutioiden perustamisessa.
Deakinia pidetään yhtenä Australian vaikutusvaltaisimmista pääministereistä. Hän oli pääarkkitehti monille Australian politiittisille aatteille; kuten White Australia politiikka, protektionismi ja Brittiläisen imperiumin tukeminen – muodostivat perustan Australian sosioekonomiselle kehykselle pitkälle 1900-luvulle asti.
Ben Chifley

Joseph Benedict Chifley (22. syyskuuta 1885 – 13. kesäkuuta 1951) oli australialainen poliitikko, joka toimi Australian 16. pääministerinä vuosina 1945-1949. Hän oli myös Australian työväenpuolueen johtaja.
Chifleystä tuli pääministeri vain kuukausi toisen maailmansodan jälkeen ja seuraavien neljän vuoden aikana hänen hallituksensa aloitti kunnianhimoisen ohjelman sosiaalisten uudistusten ja jälleenrakennussuunnitelmien toteuttamiseksi. Näitä olivat mm. hyvinvointivaltion laajentaminen, laajamittainen maahanmuutto-ohjelma sekä Australian National Universityn perustaminen. Nykyään Ben Chifleyllä on ikoninen asema Australian työväenpuolueen piirissä.
Cantalupa

Cantalupa () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 593 asukasta.
Arthur Fadden

Arthur William Fadden (13. huhtikuuta 1894 – 21. huhtikuuta 1973) oli australialainen poliitikko, joka toimi lyhyesti Australian 13. pääministerinä 29. elokuuta – 7. lokakuuta 1941. Hän oli Country Partyn (nyk. Australian kansallispuolue) johtaja vuosina 1940–1958. Hän oli ensimmäinen Queenslandissa syntynyt pääministeri ja ensimmäinen ja ainoa Country Partyn jäsen, josta tuli pääministeri omalla mandaatilla.
Postglossaattorit

Postglossaattorit (myös kommentaattorit tai konsiliaattorit) olivat 1300-1400-luvuilla vaikuttanut oppineiden juristien koulukunta, jotka tutkivat roomalaisen oikeuden auktoritatiivisia tekstejä (etenkin Corpus iuris civiliksen "Digesta" ja "Institutiones" -osia) ja pyrkivät soveltamaan niitä käytännössä esiin nouseviin oikeudellisiin kysymyksiin. Nimitys "postglossaattorit" juontuu siitä, että heidät nähtiin 1100- ja 1200-luvuilla vaikuttaneiden glossaattorien työn jatkajina. Monet postglossaattoreista antoivat tutkimustyönsä ohessa runsaasti oikeudellisia neuvoja tai asiantuntijalausuntoja (lat. "consilium").
Postglossaattoreista merkittävimpiä olivat Bartolus Sassoferratolainen (1314-1357) ja hänen oppilaansa Baldus Ubaldolainen (1327-1400). Myös Bartoluksen opettajan, Cino Pistoialaisen (1270-1336), vaikutus oikeustieteilijänä oli huomattava.
Stig Lundqvist

Stig Hugo Lundqvist (22. helmikuuta 1924 Maarianhamina – 21. toukokuuta 2007 Maarianhamina) oli suomalainen juristi, laivanvarustaja ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Lundqvistin vanhemmat olivat laivanvarustaja, merikapteeni Elis Hugo Lundqvist ja Anni Gustava Olofsson ja puoliso vuodesta 1947 Agneta Regina Palmer. Lundqvist tuli ylioppilaaksi vuonna 1943 Porissa ja valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1948. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1950 ja valmistui samana vuonna vielä diplomiekonomiksi. Hän toimi 1950-luvun alkuvuosina asianajajana Maarianhaminassa, mutta oli samalla töissä sekä Lundqvistin suvun omistamassa varustamossa että Ahvenanmaan laivanvarustajien yhdistyksessä, jossa hän toimi ensin asiamiehenä ja sitten toimitusjohtajana aina vuoteen 1974 asti. Hänellä oli myös useita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä ja yritysten hallitusjäsenyyksiä, mukaan lukien Viking Linen hallituksen jäsenyys vuodesta 1987 ja hallituksen puheenjohtajuus 1990–1995. Lundqvist-varustamon toimitusjohtaja Stig Lundqvist oli 1978–1994. Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1984. Hänen isoisänsä Mathias Lundqvist oli saanut yhdessä Frans Wilhelm Laineen kanssa ensimmäisenä Suomessa merenkulkuneuvoksen arvonimen, vuonna 1920.
Antigua ja Barbudan kenraalikuvernööri

Antigua ja Barbudan kenraalikuvernööri () on Antigua ja Barbudan hallitsijan, kuningas Charles III:n virallinen edustaja Antigua ja Barbudalla. 
Kenraalikuvernöörin tulee olla syntyperäinen maan kansalainen ja hänet nimittää virkaan Antigua ja Barbudan hallitsija Antigua ja Barbudan pääministerin ehdotuksesta. Kenraalikuvernöörin virka on lähinnä seremoniallinen, mutta hänellä on valtuudet julistaa maahan hätätila ja nimittää maan senaattiin 17 jäsentä. Kenraalikuvernöörin virka-asunto sijaitsee St. John’sissa, Antiguassa. Antigua ja Barbudan perustuslain mukaan kenraalikuvernöörin virkakausi on virallisesti "hänen majesteettinsa tahdosta". 
Kenraalikuvernöörin palkkio on 108 630 Itä-Karibian dollaria vuodessa. 
Luettelo kenraalikuvernööreistä.
Lähde:
James Scullin

James Henry Scullin (18. syyskuuta 1876 – 28. tammikuuta 1953) oli Australian työväenpuolueen poliitikko ja Australian yhdeksäs pääministeri. Scullin johti työväenpuolueen hallitukseen vuoden 1929 vaaleissa. Hän oli ensimmäinen katolinen sekä irlantilais-australialainen, joka palveli Australian pääministerinä. Wall Streetin 1929 romahdus tapahtui vain kaksi päivää hänen viran vannomisen jälkeen, mikä merkitsisi suuren laman alkua myös Australiassa. Tämä hallitsikin hänen hallituskauttaan aina vuoteen 1931, jolloin Scullinin hallitus kaatui poliittisten erimielisyyksien vuoksi. Kaaoottisesta pääministerikaudestaan huolimatta Scullin pysyi yhtenä työväenpuolueen johtavana hahmona aina kuolemaansa asti.
Rasmus Helveg Petersen

Rasmus Helveg Petersen (s. 17. kesäkuuta 1968 Kööpenhamina) on tanskalainen toimittaja ja Radikaalin Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 2011–2015, 2015, 2018–2019 sekä vuodesta 2019 ja toiminut Tanskan kehitysapuministerinä vuosina 2013–2014 sekä ilmasto- ja energiaministerinä vuosina 2014–2015.
Yksityiselämä.
Rasmus Helveg Petersenin isä Niels Helveg Petersen oli Tanskan ulkoministeri 1990-luvulla ja isoisä Kristen Helveg Petersen opetus- ja kulttuuriministeri 1960-luvulla. Hänen veljensä Morten Helveg Petersen on meppi.
Deer Lodgen piirikunta

Deer Lodgen piirikunta () on Yhdysvaltojen Montanan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 9 421 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Anacondan kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1865. Anacondan kaupungin ja Deer Lodgen piirikunnan hallinnot on yhdistetty, ja Deer Lodgen piirikunta onkin ns. yhdistetty kaupunki-piirikunta ().
Väestö.
Vuonna 2020 Deer Lodgen piirikunnan 9 421 asukkaasta valkoisia oli 91,7 %, mustia 1,5 %, alkuperäisasukkaita 1,4 % ja aasialaisia 0,6 %. 4,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Heidinesikko

Heidinesikko eli toukoheidinkukka, heidinkukka ("Primula matthioli", syn. "Cortusa matthioli" heidinkukkien suvussa) on monivuotinen purppuranpunakukkainen esikkokasvi, jota käytetään puutarhakasvina. Laji jaetaan yhteentoista alalajiin, joista useat esiintyvät Keski- ja Itä-Aasiassa, tyyppialalaji euroopanheidinesikko (subsp. "matthioli") esiintyy Keski-Euroopassa.
Tieteellinen lajinimi viittaa 1500-luvulla Italiassa eläneeseen Pietro Andrea Mattioliin.
Uolevi Kettinen

Eino Uolevi Kettinen (25. marraskuuta 1920 Viipuri – 14. kesäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen upseeri, joka toimi Suezin vuoden 1956 ja Kyproksen vuoden 1964 YK:n suomalaisosastojen ensimmäisenä komentajana.
Uolevi Kettinen valmistui ylioppilaaksi keväällä 1939 Viipurin lyseosta. Aktiiviupseeritutkinnon hän suoritti Kadettikoulussa vuonna 1941. Jatkosotaan hän osallistui nuorempana upseerina ja komppanian päällikkönä Kevytosasto 5:ssä Uhtualla.
Sotien jälkeen Kettinen palveli osaston johtajana Helsingin komennuskomppaniassa ja opetusupseerina Maasotakoulussa. Vuosina 1951-1952 hän palveli toimistoupseerina Pääesikunnan ulkomaanosastolla, vuosina 1955-1956 puolustusvoimain komentajan adjutanttina, vuosina 1956-1957 YK:n suomalaisen komppanian päällikkönä ja vuosina 1958-1963 toimistoupseerina ja sotilasasiamiestoimiston päällikkönä pääesikunnan ulkomaanosastossa.
Vuonna 1963 Kettinen komennettiin pääesikunnan järjestelytoimistoon erikoistehtäviin. Sen jälkeen hän toimi huhtikuu-syyskuu 1964 YK:n Kyproksen suomalaisjoukkojen komentajana.
Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1961.
Kuherruskuukausi

Kuherruskuukausi on häitä seuraava vastanaineiden siirtymäriitti ja irtiotto sosiaalisista ympyröistään ja avioliiton ulkopuolisista velvollisuuksistaan. Tuoreilla aviopareilla on nykyisin usein tapana viettää kuherruskuukautensa lomailemalla jossain eksoottisessa lomakohteessa.
Kuherruskuukausi on nykymuodossaan melko tuore perinne. Kuherruskuukausia alettiin pitää 1800-luvun lopulla, ja niistä tuli kulttuurinen tapa vasta 1900-luvun puolivälissä. Ennen sitä vastanaineet olivat viettäneet vain hääyön, joka ei kuitenkaan yleensä ollut edes täysin yksityinen. 1900-luvun alkupuolella jotkut tuoreet avioparit tekivät yhdessä lyhyen matkan lähiseudulleen. Nykyaikana moni vastanainut pari lähtee hääpäivänsä jälkeen viikoksi tai pidemmäksi aikaa romanttiselle ja tarkkaan suunnitellulle lomalle kauas eksoottisille kaukomaille.
Kuherruskuukausiperinnettä sen alkuaikoina tutkineiden sosiologien mukaan kuherruskuukausi on tärkeä vaihe avioliiton kehityksessä. Kuherruskuukauden aikana aviopari kehittää välilleen seksisuhteen ja kyvyn elää yhdessä. Nykyaikana kuherruskuukausi on nähty myös tapana, jolla aviopari vakuuttaa itselleen tehneensä oikean valinnan, jota ”täydellinen” kuherruskuukausikokemus vahvistaa. Kuherruskuukauden eksoottinen ympäristö tarjoaa lisäksi aistikokemuksia ja antaa parille yhteisen identiteetin paikassa, jossa heidät nähdään vastanaineina.
Theodor Bergmann (maataloustieteilijä)

Theodor Bergmann (7. maaliskuuta 1916 Berliini – 12. kesäkuuta 2017) oli saksalainen maataloustieteilijä ja vasemmistolainen ajattelija. 
Bergmann syntyi reformijuutalaisuutta edustaneen rabbi Juliuksen ja tämän vaimon Hedwigin (o.s. Rosenzweig) pojaksi. Hän liittyi kommunistiseen liikkeeseen 11-vuotiaana. Vuonna 1929 hän liittyi Saksan kommunistisen puolueen opposition (KPO) nuorisosiipeen, joka tuli tunnetuksi myös "brandleriittien" nimellä johtohamonsa Heinrich Brandlerin mukaan. Myös Bergmannin veljet Alfred ja Josef kuuluivat oppositiokommunisteihin, joiden johdossa toimivat Josif Stalinin vastaiset ajattelijat. Adolf Hitlerin noustua Saksassa valtaan Bergmann lähti maanpakoon. Hän vietti aikaansa myös Palestiinan alueella, mutta lähti 19-vuotiaana Sudeettialueille Saksan ja Tšekkoslovakian rajalle auttamaan KPO-tovereitaan näiden maanalaisessa poliittisessa työssä. Natsien vallattua sudeettialueet vuonna 1938 Bergmann lähti Ruotsiin, jossa vietti toisen maailmansodan ajan. Hän osallistui työväenliikkeen jälleenrakentamiseen palattuaan Saksaan vuonna 1946 ja oli johtava Gruppe Arbeiterpolitikin jäsen. Bergmann kuitenkin turhautui 1950-luvun alun vasemmistolaisen politiikan näkymiin ja luopui aktiivisesta politiikan teosta.
Bergmann väitteli tohtoriksi maataloustieteessä vuonna 1955. Hänestä tuli stuttgartilaisen Hohenheimin yliopiston professori vuonna 1973. Hän opetti myös muualla Saksassa ja muissa Euroopan maissa. Hän julkaisi uransa aikana lukuisia kirjoja ja artikkeleita maatalouden kansainvälisistä kehityskuluista. Bergmann jäi eläkkeelle vuonna 1981. Tämän jälkeen hän omistautui varsinkin kommunistisen liikkeen historian dokumentoinnille. Hän julkaisi laajan valikoiman historioita, elämäkertoja ja analyysejä aiheesta. Bergmann kävi Isossa-Britanniassa haastattelemassa sotilasta, parlamentaarikko Sir Fitzroy Macleania kuukausia ennen tämän kuolemaa (1996). Omaelämäkertateoksessaan hän kiitti Macleania siitä, että monista muista konservatiiveista poiketen hän oli periaatteellinen fasismin vastustaja. Bergmann myös kirjoitti brittiläiseen "Revolutionary History" -lehteen.
Bergmann liittyi saksalaispuolue Vasemmistoon, kun se perustettiin vuonna 2007. Hän oli poliittisesti aktiivinen puhujana ja kirjoittajana kuolemaansa saakka. Hän julkaisi vuodesta 2009 lähes vuoden välein uuden kirjan. Viimeinen hänen kirjoistaan ilmestyi hänen kuolinvuonnaan.
Bergmannin elämänkumppani Gretel Steinhilber kuoli vuonna 1994. Bergmann itse kuoli 101-vuotiaana lyhyen sairastamisen jälkeen.
Theodor Bergmann

Theodor Bergmann voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Dominique Walter

Dominique Walter (oik. Dominique Michel Francois Gruère, s. 22. toukokuuta 1942 Pariisi, Ranska – 26. elokuuta 2013) oli ranskalainen laulaja. Walter edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 1966 kappaleella "Chez nous" ja sijoittui kilpailun 16:nneksi. Sijoitus oli Ranskan siihen mennessä huonoin.
Laulaja Michèle Arnaud oli Dominique Walterin äiti.
Trilok Gurtu

Trilok Gurtu (s. 30. lokakuuta 1951 Mumbai) on intialaissyntyinen, Saksaan asettunut lyömäsoittaja. Hän on lähestymistavaltaan eklektinen. Hänen tyyliään on usein kuvailtu intialaisen musiikin ja jazzin sekoitukseksi, mutta hän itse on kiistänyt luonnehdinnan itsestään "jazzmuusikkona". Gurtu on perinteisten intialaissoitinten, kuten sitarin ja tablan lisäksi sisällyttänyt yhtyeeseensä muun muassa kitaran ja sähköbasson.
Gurtu syntyi musikaaliseen perheeseen. Hänen isoisänsä oli sitaristi, ja hänen äitinsä Shobha Gurtu oli intialaisen klassisen musiikin laulaja. Gurtu aloitti tablansoiton opiskelun 6-vuotiaasta ja sai 1970-luvun puolessavälissä kansainvälistä huomiota esiintymällä Charlie Marianon ja John Tchicain kanssa. Vuonna 1977 hän esiintyi Asha Bhoslen säestäjänä tämän konserteissa New Yorkissa. Vuosina 1976–1978 Gurtu oli trumpetisti Don Cherryn yhtyeen jäsen. Vuonna 1978 hän muutti Hampuriin. Pian tämän jälkeen hän kiersi belgialaisen kitaristi Philip Catherinen kanssa ja levytti Catherinen sekä Charlie Marianon kanssa albumin "End of August". Vuosina 1984–1988 Gurtu oli jäsenenä Oregon-yhtyeessä. Kesällä 1993 hän kiersi Euroopassa duoesiintyjänä Joe Zawinulin kanssa. Hän myös levytti Zawinulin ja Pat Methenyn kanssa albumin "Crazy Saints". Kesällä 1998 Gurtu kiersi Andy Summersin ja Larry Coryellin kanssa.
Gurtun yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet myös muiden muassa sellaiset jazzin ja rockin esittäjät kuin John McLaughlin, Ralph Towner, David Gilmore, Jan Garbarek, Bill Evans ja Nana Vasconcelos. Hän on esiintynyt myös Katia ja Marielle Labèquen pianistiduon ja tanssija Carolyn Carlsonin kanssa. "Down Beat" -lehden kyselyissä Gurtu on toistuvasti tullut nimetyksi parhaaksi lyömäsoittajaksi.
Dennis Christensen

Dennis Ole Christensen (s. 18. joulukuuta 1972) on tanskalainen Jehovan todistajat -liikkeen jäsen, joka pidätettiin Venäjällä ”ekstremistisen organisaation” jäsenenä 2017. Hän vapautui vuonna 2022. 
Orjolin kaupungissa tuomioistuin julisti ensimmäisenä Venäjällä Jehovan todistajat -uskonnollisen liikkeen ekstremistiseksi organisaatioksi vuonna 2016. Seuraavana vuonna Venäjän korkein oikeus julisti sen kielletyksi koko Venäjällä. Turvallisuuspoliisi teki tarkastuksen liikkeen tiloihin Orjolissa. Silloin pidätettiin tanskalainen Christensen. Hän oli ensin tutkintavankeudessa ja sai helmikuussa 2019 kuuden vuoden vankeustuomion. Hän pääsi vapaaksi toukokuussa 2022.
Rolf Sundström

Rolf Elis Sundström (14. joulukuuta 1922 Helsinki – 20. joulukuuta 2011) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Sundströmin vanhemmat olivat Elis Albinus Sundström ja Julia Vilhelmina Blomquist. Hänen puolisonsa vuodesta 1949 oli Doris Alfhild Maria Sjölund. Ylioppilaaksi vuonna 1945 tullut Sundström osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan ja valmistui insinööriksi vuonna 1948. Hän oli Finnlinesillä insinööri 1947–1959, tekninen johtaja 1960–1974, johtaja ja johtoryhmän jäsen 1975–1981, varatoimitusjohtaja 1981–1982, toimitusjohtaja 1982–1988 ja hallituksen jäsen 1981–1982. Finnjet-Line-yhtiön toimitusjohtaja Sundström oli 1982–1983 ja Merivienti-yhtiön toimitusjohtaja 1982–1984. Hänellä oli työuransa aikana myös useita luottamustehtäviä, kuten Suomen Varustamoyhdistyksen hallituksen puheenjohtajuus. Merenkulkuneuvoksen arvonimen Sundström sai vuonna 1989.
Pelasi nuoruudessaan SM-sarjassa jääkiekkoa HSK:ssa 1940-49 ja KIF:ssä 1949-53 yhteensä 63 ottelua, joissa tehopisteitä tuli 12+1.
Kehityshelvetti

Kehityshelvetti tai tuotantohelvetti () on termi, jota käytetään tuotantoprojektista, joka ei etene yrityksistä huolimatta. Termiä käytetään Hollywoodin elokuvateollisuudessa sekä videopeliteollisuudessa.
Eräitä syitä sanotaan olevan puutteellinen kommunikaatio alkuvaiheessa (erimielisyydet on helpompi sovittaa varhain kuin purkaa tehtyjä asioita myöhemmin) sekä rahoituksen loppuminen kesken. Tunnettu esimerkki rahoitusvaikeuksista on Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -trilogia, mutta tämä ratkesi New Line Cineman myötä.
Kirjat voivat olla kehityshelvetissä pahimmillaan vuosikymmeniä kirjailijan pyrkiessä täydellisyyteen ja tehdessä muutoksia alkuperäiseen jatkuvasti. J.R.R. Tolkien aloitti "Silmarillionin" kirjoittamisen ensimmäisen maailmansodan aikana 1916, ja se oli pääpiirteissään valmis 1930-luvulla, mutta hän teki jatkuvasti siihen muutoksia, ja se oli keskeneräinen vielä kirjailijan kuollessa 1973. Hänen poikansa Christopher Tolkien lopulta saattoi sen valmiiksi. "Silmarillion" julkaistiin 1977.
Pelit voivat olla kehityshelvetissä kuukausia tai vuosia tai harvoissa tapauksissa yli vuosikymmenen. Toisinaan projektit päädytään perumaan ennen julkaisua. Kehityshelvetissä pitkään olevista peleistä käytetään joskus myös termiä vaporware.
Sotakorvauskuunari

Sotakorvauskuunari (, , , ) on Suomessa vuosina 1946–1952 rakennettu kolmimastoinen rahtipurjealus apukoneineen (kuunari).
Jatkosodan päättäneen aselevon mukaan Suomen oli ”korvattava Neuvostoliitolle sodan ja Neuvostoliiton alueen miehityksen aiheuttamat vahingot 300 000 000 kultadollarin (ns. sotakorvausdollari) arvosta”. Tämä sotakorvaus sisälsi noin 500 laivan rakentamisen ja toimituksen Neuvostoliittoon 66,2 miljoonalla dollarilla.
Suurin erä niistä oli 91 puisen kolmimastoisen kuunarin sarja, joka on maailman suurin puisten purjelaivojen sarja. Suunnittelijana oli Jarl Lindblom, joka vuonna 1939 oli Yhdysvalloissa tutkinut puulaivojen sarjatuotantoa.
Sarjan ensimmäisen laivan Akademik Šokalskin (H-01) mukaan koko sarjan kuunareita kutsutaan myös Akademik Šokalski -luokan kuunareiksi. Laivoja rakennettiin erilaisilla takiloinnilla, ja niissä on poikkeuksia sekä tehtaan että rakennusajan mukaan (pääkone, apukoneet, mastot ym). Laivoja rakennettiin Suomessa:
Laivoja käytettiin aluksi pääasiassa rannikkorahtiliikenteessä, myöhemmin erityisesti koulutuslaivoina. Useita aluksia käytettiin Neuvostoliiton elokuvissa, joissa ne esiintyivät historiallisina purjelaivoina.
Paavo Sarkkinen

Paavo Olavi Sarkkinen (1. toukokuuta 1937 Helsinki – 27. maaliskuuta 2023 Espoo) oli suomalainen insinööri ja virkamies, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Sarkkisen vanhemmat olivat Yrjö Ivar Sarkkinen ja Elli Rosa Elisabet Rechardt. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 oli ekonomi Eevi Ritva Inkeri Leino. Sarkkinen tuli ylioppilaaksi vuonna 1956 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1962. Hän oli Rautatiehallituksessa insinöörioppilas 1960–1961, vt. ylimääräinen ratainsinööri 1961–1962 ja vt. ratainsinööri 1962–1963. 
Tie- ja vesirakennushallituksessa Sarkkinen oli vesitieosaston diplomi-insinööri 1963–1968 ja toimistoinsinööri 1968–1969 ja Tie- ja vesirakennuslaitoksen Kuopion piirissä Varkauden–Kuopion syväväylän rakennuspäällikkö 1969–1972. Hän oli sitten Tie- ja vesirakennushallituksen vesitieosaston diplomi-insinööri 1972–1973, yli-insinööri 1973–1974 ja vesitieosaston rakennustoimiston diplomi-insinööri 1974–1978. Merenkulkuhallituksen teknillisen toimiston yli-insinöörinä Sarkkinen toimi 1978–1990 ja Suomenlahden merenkulkupiirin piiripäällikkönä 1990–2000. Hän toimi myös Teknillisen korkeakoulun assistenttina ja erikoisopettajana sekä neuvottelevana virkamiehenä Saaristomeren merenkulkupiirissä. Sotilasarvoltaan Sarkkinen on reservin luutnantti (1996). Merenkulkuneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2002.
Sarkkinen on haudattu Malmin hautausmaalle.
Kati Katajisto

Kati Maaria Katajisto (s. 1974) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija ja kirjailija, joka on tutkinut 1700-luvun talonpoikia, 1800-luvun alun eliitin suomalais-kansallisen identiteetin muodostumista ja kunnallispolitiikkaa itsenäistymisen ajan alussa. 
Katajisto on ollut tutkijana Helsingin yliopiston historian laitoksessa ja valmistellut väitöskirjan eliitin ”suomalaistumisesta” autonomian ajan alussa.
Katajiston teoksia on julkaissut kustannusosakeyhtiö Otava.
Katajistolla on kolme poikaa.
Täplähaukitetra

Täplähaukitetra ("Boulengerella maculata") on amerikanhaukitetroihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta ja sitä pidetään toisinaan myös akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Täplähaukitetra voi kasvaa suurimmillaan noin 32 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja virtaviivainen. Kalan kuono on pitkä ja sen päässä on uloke. Täplähaukitetran selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja sen takana on rasvaevä. Pyrstöevä on haarautunut. Väriltään täplähaukitetra on harmaa tai kellertävän harmaa. Ruumiissa ja evissä on runsaasti mustia täpliä, ja selässä niitä on tiheämmin kuin vatsassa. Lajin kyljessä on tumma juova. 
Levinneisyys ja elintavat.
Täplähaukitetran levinneisyys ulottuu Venezuelasta Brasiliaan ja Peruun. Kala elää joissa ja tulvatasankojen järvissä. Sen ravintoa ovat kalat ja hyönteiset.
Madame d'Esperance

Madame d'Esperance (oikealta nimeltään Elizabeth Jane Puttock, 20. marraskuuta 1848 – 20. heinäkuuta 1919) oli englantilainen spiritisti ja meedio. Hänet tunnustettiin laajasti huijariksi.
Elämä.
Elisabeth Puttock syntyi vuonna 1848 merimies George Puttockille ja tämän vaimolleen Elizabeth Jane Toveylle. Elisabeth väitti kasvaessaan asuneensa kummitus-talossa, jossa hän alkoi ensimmäisen kerran näkemään ilmestyksiä ja näkyjä. 
Vierailu Suomessa.
Mme. d'Esperance vieraili Suomessa loppuvuodesta 1893. Hän järjesti Helsingissä kaksitoista seanssia. Kaikki näistä olivat yksityisiä ja vain pienelle spiritualismista "aidosti" kiinnostuneille avoimia. Osallistujat istuivat seanssien ajan pimeässä, piirissä ja lauloivat hiljaa virsiä henkien materialisaatiota helpottaakseen. Seanssisarjan päätteeksi nousi kohu, sillä Mme. d'Esperancen kerrotaan dematerialisoinneen oman alaruumiinsa niin että vain hänen vatsansa ja päänsä olivat enää näkyvillä.
Vedeera ja polttavan auringon maa

Vedeera ja polttavan auringon maa on Jarkko Tontin vuonna 2022 ilmestynyt fantasiaromaani. Se on itsenäinen jatko-osa vuonna 2012 ilmestyneelle romaanille Vedeeran taru ja vuonna 2018 ilmestyneelle romaanille Vedeera vaarallisilla vesillä.
Juoni.
Romaanissa haltijaneito Vedeera lähtee uhkarohkealle merimatkalle. Yhdessä ystäviensä ja liittolaistensa kanssa hänen tehtävänsä on selvittää surua ja kuolemaa levittävän huumepölyn alkulähde ja kuka sitä valmistaa. Samalla Vedeera kokee vastoinkäymisiä omassa elämässään: hänen ystävänsä viihtyvät paremmin hänen kiusaajiensa ja vastustajiensa kanssa kuin hänen seurassaan. "Vedeera ja polttavan auringon maa" on aikaisempien Vedeera-seikkailujen tavoin myös vertauskuvallinen. Siinä kysytään, onko tutuilla ja oudoilla valtakunnilla sittenkin myös jotain yhteistä. Voivatko haltijat, quirenilaiset, ihmiset ja etelässä kohdatut oudot kansat ylittää ennakkoluulonsa?
Vastaanotto.
Jani Saxell kirjoitti romaanista "Helsingin Sanomissa": ”Fantasia tarjoaa oivallisen kulman aikuistumiseen liittyvien minärimpuilujen kuvaamiseen. ”Metsäläistyttö” Vedeera tuntee ulkopuolisuutta ylimysperheiden tytärten seurapiirileikeissä. Samalla Vedeera tempoilee quirenilaisen velhonalku Selderonin ja ihmispoika Korilin välillä. 
Siinä missä J. R. R. Tolkienin Keskimaassa metafyysinen pahuus tiivistyy örkkeihin ja Mordoriin, Tontti tarjoilee harmaan sävyjä. Myös romanttiset kuviot ja naissankari päähenkilönä ovat kaukana Tolkienista, mutta lähestulkoon genren nykyisiä tehdasasetuksia. Tontti salakuljettaa fantasiakirjoihinsa omien aikuisten romaaniensa ja maailmanpolitiikan teemoja. Pöly tekee tuhojaan kuin amfetamiini ja heroiini Tontin edellisessä romaanissa Haava (2021). Se kuvaa jokaisen vanhemman pahinta painajaista, oman lapsen menettämistä.”
Wageningenin yliopisto

Wageningenin yliopisto () on alankomaalainen tutkimusyliopisto. Varsinainen yliopisto toimii kiinteässä yhteistyössä Wageningenin tutkimussäätiön kanssa. Yhdessä ne esiintyvät nimikkeellä Wageningen University &amp; Research (lyhennys WUR). Sen pääkampus sijaitsee Wageningenissa, joka on osa Alankomaiden ruokalaaksoksi () kutsuttua elintarviketuotantoon ja -tutkimukseen keskittynyttä maantieteellistä aluetta. Vuonna 1876 alkunsa saanut yliopisto kertoo keskittyvänsä erityisesti kolmelle osa-alueelle: 1) ruoka, rehu ja biopohjainen tuotanto; 2) luonnonvarat ja elävä ympäristö ja 3) yhteiskunta ja hyvinvointi. Yliopistossa opiskelee noin 12 900 opiskelijaa ja sillä on tutkimushenkilökunta mukaan lukien 6 800 työntekijää.
Yliopisto sijoittuu kansainvälisissä yliopistovertailussa hyvälle kansainväliselle tasolle. Esimerkiksi Shanghain yliopistorankingissa 2021 (ARWU) se ylsi maailmanlistan sijaluokkaan 101–150 ja THE World University Rankings -vertailussa sijalle 53 (THE, 2022). Alakohtaisesti yliopisto pärjäsi erityisen hyvin maataloustieteissä (maailmanlistan 1.), maantieteessä (2.), elintarviketieteessä ja teknologiassa (3.), ekologiassa (4.), eläinlääketieteessä (11.) ja bioteknologiassa (16.). Myös yhdysvaltalainen US News ja brittiläinen QS World University Rankings pisteyttivät oppilaitoksen maailman korkeatasoisemmaksi maataloustieteelliseksi yliopistoksi.
Napapiirin sankarit 4

Napapiirin sankarit 4 on joulukuussa 2022 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Juha Wuolijoki. Se on jatko-osa elokuville "Napapiirin sankarit" (2010), "Napapiirin sankarit 2" (2015) ja "Napapiirin sankarit 3" (2017). Kolme ensimmäistä "Napapiiriin sankarit" -elokuvaa ovat saaneet suomalaisissa elokuvateattereissa yli miljoona katsojaa.
Sarjan neljännessä elokuvassa pääosia näyttelevät Heikki Ranta ja Mikko Töyssy. Muissa osissa nähdään muun muassa Pamela Tola, Kari Ketonen ja Timo Lavikainen. Elokuvassa ”juostaan perin vaikeasti löydettävän tofun perässä”. Elokuvan on käsikirjoittanut kaikki sarjan aiemmatkin osat käsikirjoittanut Pekko Pesonen.
"Napapiirin sankarit 4:n" ovat tuottaneet Marko Talli ja Olli Haikka Yellow Film &amp; TV:ltä, ja elokuvan levittää SF Studios. Elokuva sai ensi-iltansa 23. joulukuuta 2022. Elokuvan katsoi teattereissa 123 381 katsojaa.
Valoa valoa valoa

Valoa valoa valoa on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Inari Niemi. Se perustuu kirjailija Vilja-Tuulia Huotarisen samannimiseen romaaniin, joka voitti Finlandia Juniorin ilmestyessään vuonna 2011. Elokuvan pääosissa nähdään Anni Iikkanen ja Rebekka Baer.
Elokuvassa Mariia palaa viidentoista vuoden jälkeen synnyinkotiinsa ja muistelee vuotta 1986, jolloin hän koki ensirakkauden. Kirjasta poiketen elokuva tapahtuu kahdella aikatasolla, ja kehystarinassa aikuinen Mariia palaa lapsuudenkotiinsa 20 vuotta myöhemmin. Elokuva kuvattiin Virossa.
Vanosenjärvi

Vanosenjärvi on verraten kirkasvetinen järvi Mäntyharjun eteläosassa Etelä-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,1 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelistä on 52 kilometriä etelään.
Maantiede.
Vanosenjärven pituus etelästä pohjoiseen on 3,8 kilometriä. Länsirannalta kaakkoon suuntaava Vanosenniemi jakaa järven pohjoiseen Isoselkään ja eteläiseen Pieniselkään. Selkävesiä yhdistää Talvilahti. Järven koillisen osan muodostaa pääaltaasta hieman erillään sijaitseva Lovalahti. Vanosenjärvi on matalahko: vain noin 15 prosenttia sen alasta on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta, kymmenen metriä, sijaitsee Isoselän kaakkoisosassa.
Vanosenjärven saariluku on 28. Saarista 6 on alle aarin laajuisia luotoja. Ainoa yli hehtaarin laajuinen saari on järven pohjoisosan Suursaari. Suuri osa Vanosenjärven saarista sijaitsee Vanosenniemeä reunustavan enintään 1,5 metriä syvän vyöhykkeen sisällä. Vanosenjärven rannat ovat metsä- ja suomaata, pientaloja on tiheimmin järven luoteisrannalla.
Vanosenjärveen laskee Vessanjärvi (90,9 metriä mpy) lounaasta ja sen ohella muutama Vanosenjärven läheisyydessä sijaitseva pieni vakavesi. Vanosenjärvi laskee Talvilahden itärannalta alkavaa Vanosensuon halki virtaavaa Vanosenjokea kaakkoon Palojärveen (86,4 metriä mpy), joka laskee Huuhilonjokea itään Vieruvanjärveen (79,6 metriä mpy).
Vanosenjärven vesitilavuus on 13 982 000 kuutiometriä.
Vanosenjärvi (04.146.1.007) kuuluu Virmajoen valuma-alueeseen (04.146), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Kuolimon valuma-alue (04.14) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Virmajoen valuma-alueeseen kuuluu 86 vähintään hehtaarin laajuista järveä. Viisi laajinta ovat Virmajärvi, Rautjärvi, Vanosenjärvi, Vieruvanjärvi ja Kaukheimonen.