Intian ja Kiinan rajakiista

Kiinan ja Intian rajakiista on 1950-luvulla alkanut rajakiista, joka koskee Tiibetin ylängön tuntumassa sijaitsevia alueita. Kiinalla ja Intialla on eri tulkinnat siitä, missä maiden välinen raja kulkee, ja maat vaativat toisiltaan alueita niiden perusteella. Suurimmat rajakiistaa koskevat alueet ovat Aksai Chin ja Arunachal Pradesh, mutta muitakin kiistellyitä alueita on. Rajakiista on johtanut eritasoisiin aseellisiin selkkauksiin.
Kiistellyt alueet.
Aksai Chin on n. 38 000 km² kokoinen ylänkö Länsi-Kiinassa. Xinjiang hallinnoi suurta osaa alueesta, mutta pieni osa kuuluu Tiibetille. Erittäin harvaan asuttu alue on maantieteellisesti osa Tiibetin ylänköä. Intian mukaan Aksai Chin kuuluu Intian Ladakhin liittoterritorioon.
Arunachal Pradesh on Intian osavaltio Koillis-Intiassa. Osavaltion pinta-ala on 83 743 km², ja väkiluku oli 1 382 611 vuonna 2011. Osavaltion pohjoisosa on osa Tiibetin ylänköä. Osavaltio on kielellisesti ja etnisesti hyvin monimuotoinen: eri etnisiä ryhmiä on kymmeniä ja siellä puhutaan jopa 50 kieltä ja murretta, joista suurin osa on sukua Tiibetin ja Myanmarin kielille. Kiina pitää Arunachal Pradeshia Etelä-Tiibetin osana ja katsoo Intian miehittävän aluetta laittomasti.
Kiistan tausta.
Kiistan juuret juontavat 1800-luvulle, kun Brittiläisen Intian pohjoisrajaa ei ollut määritelty tarkasti. Rajan vetäminen tuli aiheelliseksi, kun Brittiläinen imperiumi alkoi pitää Venäjän keisarikuntaa uhkana vaikutusvallalleen Etelä- ja Keski-Aasiassa. Venäjän uhan torjumiseksi Luonteis-Intian rajasta tehtiin eri ehdotuksia, mm. Ardagh–Johnson-linja, jonka mukaan Aksai Chin oli osa Brittiläistä Intiaa. Rajaa ei kuitenkaan virallistettu eikä Kiina hyväksynyt mitään ehdotetuista rajoista. Intia pitää Aksai Chinia omanaan Ardagh–Johnson-linjan mukaisesti.
Koillis-Intiassa raja vedettiin 1900-luvun alussa niin ikään torjumaan Venäjän ja Kiinan uhkaa ja rajoittamaan näiden vaikutusvaltaa Tiibetissä. Iso-Britannia, Tiibet ja Kiina neuvottelivat mm. Intian ja Tiibetin välisestä rajasta Simlassa Intiassa vuosina 1913–14. Neuvottelujen tuloksena solmittiin Simlan konventio, jonka mukaan Intian ja Tiibetin rajaksi tuli McMahon-linja. Myöhemmin Kiina kuitenkin hylkäsi sopimuksen, eikä se tunnusta McMahon-linjaa. McMahon-linja muodostaa Arunachal Pradeshin pohjoisrajan.
Kiistan historia.
Rajalinjoista tuli Kiinan ja Intian välinen ongelma 1950-luvulla Kiinan miehitettyä Tiibetin. Rajakiista puhkesi, kun Intia sai tietää Kiinan rakentaneen tien Aksain Chinin läpi vuonna 1957. Tie oli Kiinalle tärkeä yhteys Xinjiangin ja Tiibetin välillä. Intia valitti Kiinan toimista, ja Kiina vastasi, että Kiinan tulkinnan mukaan maiden välistä rajaa ei ollut määritelty. Maiden välit kiristyivät entisestään vuonna 1959 Tiibetin kansannousun jälkeen, kun dalai-lama sai turvapaikan Intiasta. Suhteita hiersi myös Intian harjoittama ns. eteenpäin työntyvä politiikka (engl. "forward policy"), eli sotilaiden sijoittaminen Intian katsomalle rajalle. Vuonna 1962 rajakiista johti noin kuukauden mittaiseen Kiinan–Intian sotaan, jossa Kiina valtasi Aksai Chinin. Sodan jälkeen rajasta on käyty neuvotteluja, mutta sopuun ei ole päästy; käytännössä rajana toimii ns. tosiasiallinen kontrollilinja (engl. "Line of Actual Control"), jolle Kiinan joukot asettuivat sodan päätyttyä.
Rajalla on käyty pienempiä yhteenottoja sodan jälkeen. Vuonna 2020 ainakin 20 sotilasta kuoli taistelussa Galwanin laaksossa Ladakhissa. Vuonna 2021 joitakin sotilaita haavoittui kahakassa Sikkimin osavaltiossa Intiassa.