tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juha Nevalainen

Juha Tapani Nevalainen (24. syyskuuta 1921 Helsinki – 28. joulukuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja ja toimittaja. Hän käsikirjoitti muun muassa useita Väinö Linnan romaanien elokuvasovituksia, tunnetuimpana vuoden 1955 "Tuntematon sotilas".
Toimittajana.
Nevalainen aloitti elokuva- ja teatteriarvostelijana "Helsingin Sanomissa" ja eteni myöhemmin lehden ensimmäiseksi toimituspäälliköksi. "Viikkosanomien" päätoimittaja hänestä tuli vuonna 1966. 
Käsikirjoittajana.
Toimittajan työnsä ohella Nevalainen käsikirjoitti elokuvia. Sanotaan, että ohjaaja Edvin Laine oli närkästynyt Nevalaisen ilkeämielisistä kommenteista elokuva-arvosteluissa niin paljon, että kehotti "poikaa" alkamaan itse kirjoittaa elokuvia, jotta turhanpäiväinen ivallisuus jäisi pois. Niinpä Nevalainen kirjoitti Laineelle muun muassa elokuvat "Yhden yön hinta" (1952) ja "Jälkeen syntiinlankeemuksen" (1953), joista jälkimmäinen toi hänelle Jussi-palkinnon. 
Nevalaisen ensimmäinen varsinainen käsikirjoitus oli Veikko Itkosen ohjaama elokuva "Silmät hämärässä" (1952), joka yhdessä "Yhden yön hinnan" kanssa oli yksi harvinaisista suomalaisista film noir -elokuvista. Film noir -teemaa Nevalainen jatkoi käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa, aluksi elokuvassa "Varsovan laulu" (1953) ja myöhemmin elokuvassa "Tulipunainen kyyhkynen" (1961), joka jäi näyttelijä Tauno Palon viimeiseksi valkokangaselokuvaksi ja jota on monessa suhteessa pidetty yhtenä hienoimmista suomalaisista jännityselokuvista. 
Tunnetuin Nevalaisen kirjoittamista elokuvista on Edvin Laineen Väinö Linnan romaanin pohjalta ohjaama "Tuntematon sotilas" (1955), joka toi Nevalaiselle toisen Jussi-palkinnon. Nevalaisen, Laineen ja Linnan yhteistyö jatkui myös elokuvissa "Musta rakkaus" (1957), "Sven Tuuva" (1958), "Täällä Pohjantähden alla" (1968) sekä "Akseli ja Elina" (1970). 
Laineen ja Kassilan lisäksi Nevalainen teki käsikirjoituksia myös Valentin Vaalalle ("Totuus on armoton", 1963) sekä Jack Witikalle elokuviin "Silja – nuorena nukkunut" (1956) ja "Mies tältä tähdeltä" (1958), joista edellinen oli toinen elokuvasovitus F. E. Sillanpään samannimisestä romaanista ja jälkimmäinen oli Oy Alkoholiliike ab:n rahoittama valistuselokuva. "Mies tältä tähdeltä" -elokuvaa voidaan dokumentaarisen ja realistisen kuvaustyylinsä ansiosta pitää eräänlaisena edelläkävijänä suomalaisen elokuvan 1960-luvun uudelle aallolle. 
Viimeiset käsikirjoituksensa Nevalainen teki Edvin Laineen ohjaamiin Kalle Päätalo -filmatisointeihin "Viimeinen savotta" (1977) ja "Ruskan jälkeen" (1979). Nevalainen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Tikkasirkku

Tikkasirkku ("Camarhynchus pallidus") on Galápagossaarilla elävä niin kutsuttuihin darwininsirkkuihin luettava varpuslintu. 
Tikkasirkkua tavataan laajalti Galápagossaarilla. Lajin elinympäristönä ovat trooppiset tai subtrooppiset metsät tai pensaikkoiset alueet. Tikkasirkku käyttää ravintonaan puunrungoissa eläviä hyönteisiä, joiden kaivamisessa esiin se käyttää työkalunaan puutikkua tai kaktuksen piikkiä, joka korvaa pitkän kielen. Lintu voi käyttää samaa työkalua useaan kertaan. Tutkijat ovat huomanneet tikkasirkun lyhentävän tikkua tai piikkiä tehdäkseen siitä helpommin käsiteltävän. Laji myös kokeilee erilaisia tikkuja löytääkseen sopivimman. 
Tikkasirkkupopulaation kooksi arvioidaan 110 000–270 000 täysikasvuista lintua, mutta kanta on laskussa ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Maanit

Maanit () olivat antiikin roomalaisessa mytologiassa edesmenneitten sieluja, joita palvottiin jumaluuksina. "Vähäisempinä" henkiolentoina ne olivat verrattavissa laareihin ja penaatteihin. Maaneja juhlittiin helmikuussa Parentalia- ja Feralia-juhlissa.
Maaneja kutsuttiin myös nimellä "Di Manes" ("Di" tarkoittaa jumalia). Roomalaisissa hautakivissä olikin usein merkintä "D.M.", eli "Dis Manibus", joka käännettynä tarkoittaa "(omistettu) Manes-jumalille". Samalla ilmaisulla voitiin viitata myös manalaan eli Haadeeseen.
Sanana "manes" ('kuolleitten henget') juontuu indoeurooppalaisesta kantakielestä, juuresta "*men-" 'ajatella'. Sukulaissanoja ovat muitten muassa sanskritin "manas" 'mieli' sekä muinaiskreikan "menos" 'elämä, voima'.
Latinan kielessä "manes" on yhtä aikaa sekä yksikkö että monikko.
Mahlakärpäset

Mahlakärpäset (Drosophilidae) ovat monimuotoinen ja kosmopoliitti kärpäsheimo. Heimon kärpäset ovat pieniä, vain noin 1–6 mm pitkiä. Lajeja tunnetaan yhteensä noin 2000, joista Suomessa tavataan noin 30. Heimon tunnetuin edustaja on banaanikärpänen "Drosophila melanogaster", joka on myös yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeista.
Fylogenia.
Mahlakärpästen heimo on jaettu kahteen alaheimoon Drosophilinae ja Steganinae. Heimon fylogenia on edelleen osin epäselvä, vaikka sitä on tutkittu paljon.
Lawrence Summers

Lawrence Henry "Larry" Summers (s. 30. marraskuuta 1954 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ekonomisti.
Summers suoritti kandidaatin tutkintonsa MIT:ssä ja tohtorin tutkintonsa Harvardissa. Hänet nimitettiin Harvardin professoriksi vain 28-vuotiaana. Summers sai John Bates Clark -mitalin vuonna 1993. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 hän toimi Harvardin yliopiston rehtorina.
Summers on vaikuttanut merkittävissä tehtävissä myös yliopistomaailman ulkopuolella. Hän toimi Maailmanpankin pääekonomistina vuosina 1991–1993 ja valtiovarainministerinä Bill Clintonin hallinnossa vuodesta 1999 vuoteen 2001. Vuosina 2009–2010 hän toimi Barack Obaman hallinnossa kansallisen talousneuvoston johdossa.
Summers popularisoi alun perin Alvin Hansenin kehittämän sekulaarinen stagnaatio (engl. secular stagnation) -käsitteen uudelleen vuonna 2013 IMF:n konferenssissa pitämässään puheessa.
Summers jättäytyi marraskuussa 2025 julkisista tehtävistään ainakin toistaiseksi seksuaalirikolliseen Jeffrey Epsteiniin liittyvien paljastusten vuoksi. Paljastusten mukaan hän oli pitänyt Epsteiniin yhteyttä vuosien ajan.
Axel Merckx

Axel Merckx (s. 8. elokuuta 1972 Uccle Belgia) on entinen belgialainen kilpapyöräilijä ja maantiepyöräilyn olympiamitalisti. Hän lopetti uransa kauden 2007 jälkeen.
Tausta.
Merckx on suuren belgialaisen kilpapyöräilylegendan Eddy Merckxin poika. Axel Merckx kokeili nuorena tosissaan jalkapallon harrastamista, mutta valitsi kuitenkin ammattilaispyöräilyn. Hänen uransa paras saavutus on kolmas sija Kreikassa ajetussa Ateenan XXVIII olympiakisojen maantiepyöräilyssä vuonna 2004. 
Axel Merckxilla on kaksi tytärtä, Axana (s. 2001) ja Athina (s. 2005).
Muramasa

Muramasa () oli japanilainen miekantekokoulukunta, joka toimi Isen provinssissa. Varhaisin tunnettu Muramasa-työ on vuodelta 1501. Muramasa-koulu jatkoi toimintaansa 1500-luvun loppuun. Koulun perustajan Sengo Muramasan uskotaan olleen Heianjō Nagayoshin oppilas. Heianjō Nagayoshi oli tunnettu keihäistään ja kaiverruksistaan.
Muramasan miekkojen suosio Japanin hallituksessa loppui, kun Tokugawa Ieyasusta tuli shōgun vuonna 1603. Sanotaan, että Tokugawa Ieyasu oli menettänyt monia ystäviään ja viiltänyt itsensä Muramasan teriin, joten hän kielsi samuraitaan käyttämästä Muramasan aseita. Tämä luonnollisesti vain kasvatti Muramasan myyttiä ja johti moniin japanilaisiin näytelmiin ja kirjoihin, jotka käsittelevät aihetta. Koska Muramasan miekoissa oli merkki, useista miekoista poistettiin se. Kun Tokugawa-shōgunien vastustajat alkoivat tavoitella Muramasa-miekkoja, niistä alettiin tehdä väärennöksiä.
Legendat kertoivat, että Muramasan miekantakomistaito, vaikka olikin mahtava, oli myös mielipuolinen. Legendan mukaan Muramasan miekka pystyi paikallaan katkaisemaan siihen putoavan lehden. Tämän jälkeen lehden puolikkaiden sanottiin jäävän pyörimään miekan terän ympärille kuin demoninen aura. Samat legendat kertovat myös, että kerran huotrastaan vedetyn miekan täytyi päästä vuodattamaan verta ennen kuin sen pystyi laittamaan takaisin. Tarinan mukaan verenjanoinen terä saattoi pakottaa kantajansa tekemään itsemurhan. Miekkojen kerrottiin myös aiheuttavan demonisella kirouksellaan kantajalleen halun tappaa.
Muramasan miekkoja verrataan usein Masamunen, toisen miekantekijän, miekkoihin. Nykypäivänä Muramasan nimi on käytössä monissa paikoissa, lähinnä videopeleissä, mutta myös yritysten tuotenimissä ja mainoksissa.
Haazarethin Kolme

Haazarethin Kolme on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä demonikolmikko, joka antoi Tohtori Doomille tämän uuden haarniskan ja valtavan määrän taikavoimaa. Demonit esiintyivät ensimmäisen kerran amerikkalaisen "Fantastic Four" -lehden numerossa 67 (2003). Hahmot loivat Mark Waid, Mike Wieringo ja Karl Kesel.
Historia.
Tohtori Doom, kyllästyneenä jatkuviin tappioihinsa Ihmenelosten kanssa, tajusi asettaneensa tieteet liiaksi hallitsemansa taikavoimien edelle. Doom janosi lisää tietoa ja taitoa magiassa ja myi nuoruutensa rakastetun Valerian sielun Haazarethin demonikolmikolle vastapalveluksena mahtavimmista voimista. Haazarethin Kolme piti Valerian sielua tyydyttävänä ja antoi Doomille osan voimistaan.
Uusilla voimillaan Doom sabotoi verivihollisensa Herra Fantastisen laitteen, jonka serauksena Franklin Richards sinkoutui elävänä helvettiin. Demonit löysivät pian helvetissä harhailevan Franklinin ja kiduttivat tätä julmasti.
Myöhemmin Tohtori Outo auttoi Herra Fantastista löytämään lapsensa Franklinin olinpaikan. Doom iski Ihmenelosten kimppuun, mutta Herra Fantastisen onnistui manipuloimaan Doomin ylimieliseksi. Doom totesi, ettei ole velkaa kenellekään, jolloin Haazarethin kolmikko murtautui normaalitodellisuuteen ja repi Tohtori Doomin mukanaan helvettiin.
Liekki, Näkymätön Nainen ja Herra Fantastinen syöksyivät demonien avaaman väylän mukana helvettiin pelastamaan Franklinia. Pelastettuaan lapsen Tohtori Outo palautti sankarit takaisin kotiinsa. Doom jäi Haazarethin raivostuneiden demonien vangiksi, mutta onnistui sitä ennen arpeuttamaan Herra Fantastisen kasvot.
Haazarethin Kolme kiduttivat Doomia julmasti ja yrittivät saada hänet kumartamaan herraansa Mefistoa. Doom kieltäytyi ja yllättäen Herra Fantastinen pelasti Doomin Haazarethin kynsistä.
Voimat ja varusteet.
Haazarethin kolmikko omaa valtavat maagiset voimat, jotka toimivat eräänlaisessa yhteiskäytössä demonien kesken. Demonit kykenevät matkustamaan ulottuvuuksien välillä muinaisten rituaalien avulla. Demonit kykenevät myös hallitsemaan vähäisempiä demoneita ja helvetintulta. Haazarethit kykenevät "lainaamaan" voimiaan muille olennoille – usein maksua vastaan.
EmmaFM

EmmaFM oli kahdeksan levy-yhtiön, Suomen Ääni ja kuvatallennetuottajien (ÄKT) ja Elisan nettimusiikkikauppapilotti, jolla yritettiin aloittaa musiikin nettimyyntiä Suomessa. EmmaFM avattiin vuonna 2001 ja se oli ensimmäinen musiikkikauppa maailmassa, joka hyödynsi mobiilimaksamista. EmmaFM:n toiminta lopetettiin vuonna 2003 vähäisen käyttäjämäärän vuoksi.
Toteutus.
Musiikkia pystyi ostamaan streamattuna kertakuunneltuna 3,50 mk (n. 0,50 e) hintaan sekä tiedostoina 10 mk -15 mk (n. 2€) kappale hintaan. Ostettavasta musiikista oli mahdollista kuunnella 30 sekunnin pätkä. Käytetty formaatti oli Microsoftin WMA -tiedostomuoto DRM:llä varustettuna. Maksaminen tapahtui verkkopankkitunnuksilla, luottokortilla (Visa, Mastercard ja Eurocard) tai tekstiviestillä tosin aluksi vain Radiolinjan liittymistä.
Musiikkia pystyi kuuntelemaan ainoastaan sillä tietokoneella jolla musiikki oli ostettu tai vaihtoehtoisesti SDMI-standardia tukevilla laitteilla, kuten MP3-soittimilla, joihin tietokoneesta pystyi musiikin kopioimaan edelleen. 2002 tehdyssä matkapuhelinkokeilussa ostajat latasivat ensin musiikin tietokoneelle, josta musiikki siirrettiin edelleen Emma Player ohjelmistolla matkapuhelimeen tai Nokia Music Player soittimeen.
EmmaFM oli ensimmäinen musiikkikauppa maailmassa, joka hyödynsi mobiilimaksamista ja voittikin avausvuonnaan 2001 Lissabonissa EuroPrix 2001 MultiMediaArt -kilpailun e-business -sarjan. Vuotta myöhemmin siinä kokeiltiin myös musiikin myyntiä Nokian matkapuhelinmalleille.
Ongelmat.
Emma.FM ei saanut merkittäviä käyttäjämääriä ja vuonna 2003 se haudattiin kaikessa hiljaisuudessa. EmmaFM:ää pidetään käytännön esimerkkinä DRM:n huonoista puolista. 
Suurimpina ongelmina EmmaFM:ssä oli silloin käytön Microsoft Windowsiin sitonut tiedostomuoto ja vakiintumaton DRM-ratkaisu. Myöskään kappaleiden kallis hinta ei houkutellut ihmisiä ostamaan niitä. Musiikinmyynnin perustuessa käyttöoikeuksien hallintaan ja kokeilun loputtua oikeudenhallintapalvelimen toiminta lopetettiin. Ostettuja kappaleita pystyi kuitenkin käyttämään senkin jälkeen siinä koneessa, johon ne on hankittu.
Terhola

Terhola on Järvenpään 19. kaupunginosa, joka sijaitsee noin puolitoista kilometriä kaupungin keskustasta itään. Vuoden 2014 lopussa Terholassa asui 779 ihmistä. Pääosa rakennuskannasta on omakoti-, rivi-, ja paritaloja, vaikkakin kaupunginosan luoteispuolelle on valmistumassa myös kerrostaloasuntoja Terholan alueen asemakaavamuutoksen myötä. Terholassa sijaitsevat muun muassa Tokmannin, Lidlin, Powerin ja Kotipizzan myymälät. Alueella kulkevan Terholantien lounaispuolella on Terholan teollisuusalue, jossa on muun muassa autoliikkeitä.
Terholan alueella sijaitsee yksi Järvenpään kuntoradoista. Ladut yhdistävät sen talvisin Paavonpolun kuntopolkuihin.
Marina Hillo

Marina Hillo () on hahmo Roald Dahlin kirjassa "Jali ja suklaatehdas" ja siitä tehdyissä elokuvissa. Vuoden 1971 elokuvassa Marinaa näyttelee Julie Dawn Cole ja vuoden 2005 elokuvassa Julia Winter. 
Kirjassa Marina on kuvattu pilalle hemmotelluksi tytöksi, joka saa aina kaiken minkä tahtoo. Hän asuu rikkaan perheensä kanssa vuoden 2005 elokuvan mukaan Buckinghamshiressa suuressa hienostotalossa. Hänen isänsä Henry Salt omistaa pähkinäyrityksen. Kun Marina halusi kultaisen pääsylippunsa, hänen isänsä osti satoja tuhansia Wonkan suklaalevyjä ja antoi pähkinänkuorija-työläistensä avata käärepaperit. Kesti kolme päivää eikä lippua löytynyt ja Marina kävi entistäkin kärsimättömämmäksi, joten hänen isänsä lupasi jatkaa etsimistä kunnes lippu löytyisi. Lopulta neljännen päivän aamuna kultainen lippu löytyi. Kun Marina sai lippunsa, hän ei edes kiittänyt ja pyysi toista ponia. Marinalle kävi kuitenkin huonosti tehdaskierroksella, sillä pähkinäsalissa hän putosi roskakuiluun, joka vei suureen polttouuniin. Onneksi polttouuni olikin rikki ja hän putosi kuilun pohjalle kolmen viikon roskien päälle.
Milka (nimi)

Milka (hepreaa, ) on Raamatusta peräisin oleva naisen etunimi. Raamatussa Milka mainitaan Abrahamin veljen vaimona. Toisinaan nimi on käsitetty myös muunnelmaksi Emiliasta tai Ludmilasta.
Suomessa Milkan nimipäivä on 19. toukokuuta. Suomessa nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu toukokuuhun 2025 mennessä 1 530 naiselle.
Bernie Nicholls

Bernie Irvine Nicholls (s. 24. kesäkuuta 1961 Haliburton, Ontario, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjänä pelannut Nicholls aloitti uransa Kingston Canadiansin joukkueessa, jossa jo herätti huomiota monilahjakkuudellaan. Los Angeles Kings varasi hänet neljännellä kierroksella vuoden 1980 varaustilaisuudessa kaikkiaan sijaluvulla, 73. 17 vuotta kestäneellä uralla Nicholls pelasi NHL-liigassa 1127 ottelua Los Angelesin lisäksi New York Rangersissa, Edmonton Oilersissa, New Jersey Devilsissa, Chicago Blackhawksissa ja San Jose Sharksissa ja keräsi kaikkiaan 1209 tehopistettä.
Nicholls teki kolme seuraennätystä Los Angeles Kingsissä pelatessaan. Hänen nimissään on kauden maaliennätys (70 osumaa kaudella 1988–89). Edelleen hänellä on seuran yhden ottelun syöttöennätys (6 kappaletta) samoin kuin ottelukohtainen piste-ennätys (8 kappaletta): molemmat ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan 1. joulukuuta 1988 tehtyjä.
Orvokki Jauhiainen

Orvokki Jauhiainen () on Roald Dahlin luoma kuvitteellinen hahmo "Jali ja suklaatehdas" -romaanissa, josta on tehty myös kaksi elokuvaa. Hahmoa näyttelee vuoden 2005 elokuvassa AnnaSophia Robb ja vuoden 1971 elokuvassa Denise Nickerson. 
Orvokki on voitonhaluinen, purukumia jauhava tyttö. Hän jauhoi samaa purukumia kolmen kuukauden ajan, minkä ansiosta hän sai nimiinsä maailmanennätyksen.
Kaisa Raatikainen

Kaisa Raatikainen (o.s. Oikari, 10. syyskuuta 1928 Viitasaari – 26. helmikuuta 2007 Espoo) oli suomalainen SDP:n kansanedustaja ja sisäministeri. Hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä eduskunnassa vuosina 1970–1987. Sisäasiainministerinä Raatikainen toimi Sorsan IV hallituksessa 1984–1987. Hän oli presidentin valitsijamies 1978 ja 1982.
Kaisa Raatikainen kuului Espoon kaupungin (aiemmin kauppalan) valtuustoon vuosina 1969−1992.
Kaisa Raatikaisen sisäministerikaudelle osui muutamia poikkeuksellisen suurta huomiota herättäneitä tapauksia, muun muassa Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus, lähes seitsemän viikkoa kestänyt virkamieslakko ja Jakomäen pankkiryöstö. Viimeksi mainitussa tapauksessa Raatikainen puolusti poliisin toimintaa, mikä sai julkisuudessa osakseen arvostelua.
Kaisa Raatikainen sairasti viimeisinä elinvuosinaan Alzheimerin tautia. Hänen puolisonsa oli Yleisradion pääjohtaja Erkki Raatikainen.
Juhani Saukkonen

Veikko Antti Juhani Saukkonen (22. kesäkuuta 1937 Viipuri – 30. kesäkuuta 2024 Parikkala) oli suomalainen, kansanedustajana ja ministerinä toiminut poliitikko. Keskustalainen Saukkonen oli kansanedustajana Kymen läänin vaalipiiristä vuosina 1972–1983 ja toimi puolustusministerinä Kalevi Sorsan III hallituksessa vuosina 1982–1983. Presidentin valitsijamieheksi Saukkonen valittiin 1978 ja 1982.
Saukkonen oli Parikkalan kirkkoherra. Vuonna 1989 hän sai rovastin arvonimen.
Niclas Lucenius

Niclas Juhani Lucenius (s. 3. toukokuuta 1989 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Pääsääntöisesti Lucenius on keskushyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan tarvittaessa myös laidassa. 
Ura.
Seuraura.
Lucenius on Turun Tovereiden kasvatti. Hän pelasi Tapparassa kausilla 2006–2011. Keväällä 2008 hän pelasi LeKissä.
NHL-seura Atlanta Thrashers varasi Luceniuksen neljännellä kierroksella numerolla 115. myös Dinamo Riika varasi Luceniuksen numerolla 122. Lucenius siirtyi Riikaan kesällä 2011. Juuri ennen kauden 2012–2013 alkua Dinamo Riika tiedotti, ettei Lucenius jatka joukkueessa. Tämän jälkeen Lucenius siirtyi takaisin Tapparaan, jossa pelasi seuraavan kauden. Lucenius siirtyi TPS:ään kaudelle 2013–2014 ja pelasi siellä kaksi kautta, jonka jälkeen siirtyi Vaasan Sportiin.
Kaudella 2017–2018 Lucenius oli eräs Mestiksen dominoivimmista hahmoista edustaen Turun Tovereita. Kaudella 2018–2019 hän siirtyi Lempäälän Kisasta HPK:hon ja takaisin liigapelien pariin. Lucenius ja HPK purkivat sopimuksensa helmikuussa 2020 ja Lucenius siirtyi DEL-liigassa pelaavaan Düsseldorfer EG:hen loppukauden mittaisella sopimuksella.
Lucenius teki maaliskuussa 2020 yksivuotisen sopimuksen Vaasan Sportin kanssa. 
Maajoukkueura.
Lucenius pelasi kahdesti sekä alle 18-vuotiaiden että alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hän oli Suomen alle 18-vuotiaiden MM-joukkueen ainoa vuonna 1989 syntynyt pelaaja kevään 2006 hopeaa voittaneessa joukkueessa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi yhden A-maaottelun, jossa teki myös maalin.
Cërrik

Cërrik on kaupunki Albaniassa Elbasanin maakunnassa 77 metrin korkeudella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 27 445. Kaupungista on kotoisin jalkapallojoukkue KS Turbina Cërrik.
Skanstullin metroasema

Skanstull on Tunnelbanan asema ja linja-autoliikenteen pysäkki Tukholmassa Ruotsissa. Se sijaitsee Södermalmin kaupunginosassa Götgatanin ja Ringvägenin risteyksessä. Nimi on peräisin paikalla aiemmin sijainneesta kaupungin eteläisestä tullipuomista. Tulli toimi siinä 1850-luvulle asti.
Skanstullin ja Slussenin välinen "Södertunneln" avattiin 1. lokakuuta 1933 jolloin sitä käyttivät raitiovaunut. Aseman nimi oli siinä vaiheessa "Ringvägen". Rataa kutsuttiin nimellä "Tunnelbanan" joka myöhemmin antoi nimen koko Tukholman metrojärjestelmälle. Metrojunat alkoivat liikennöidä tunnelissa raitiovaunujen tilalla vuodesta 1950 jolloin myös aseman nimi muuttui nykyiseksi. Vuonna 2015 asemaa käytti arkisin 26 700 matkustajaa päivässä.
V. A. M. Karikoski

Väinö Adolf Mathias Karikoski (vuoteen 1906 Holmström, 9. syyskuuta 1899 Juankoski – 20. huhtikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen eversti, kokoomusnuorten puheenjohtaja 1937–1945 ja Suomen Työnantajain Keskusliiton toimitusjohtaja vuodesta 1945.
Ura.
Karikoski osallistui sisällissotaan joukkueenjohtajana Karjalankannaksella, ja saman vuoden keväällä hän kirjoitti ylioppilaaksi. 1920-luvulla hän toimi eri tehtävissä yleisesikunnan operatiivisella osastolla ja vuosina 1931−1934 Suomen sotilasasiamiehenä Pariisissa ja Brysselissä. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1923, majuriksi 1927 ja everstiluutnantiksi 1929. Toimittuaan vuoden ajan ilmavoimien esikuntapäällikkönä hän 1935 erosi vakinaisesta palveluksesta, siirtyi Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton tilasto- ja tiedotusosaston päälliköksi, ja vuonna 1939 hänestä tuli liiton toimitusjohtaja.
Talvisodan sytyttyä Karikoski työskenteli päämajan ilmavoimatoimiston päällikkönä. Jatkosodan alkuvaiheissa hän toimi päämajan operatiivisen osaston päällikkönä ja sen jälkeen sodan loppuun saakka Helsingin ilmasuojelupäällikkönä. Hänet ylennettiin everstiksi vuonna 1940.
Jatkosodan päätyttyä Karikoskesta tuli Suomen Työnantajain Keskusliiton toimitusjohtaja pääministeriksi siirtyneen Antti Hackzellin tilalle. Hackzellin sairastuttua Karikoskesta tuli viran vakituinen haltija. Karikoski hoiti virkaa kuolemaansa saakka. Hänen seuraajakseen valittiin Suomen entinen Washingtonin-suurlähettiläs Johan Nykopp.
Karikoski toimi myös urheilun piirissä. Vuosina 1937−1938 hän oli vuoden 1940 olympiakisojen järjestelytoimikunnan pääsihteeri. Hän oli SVUL:n puheenjohtaja 1945–1951, Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan puheenjohtaja 1947–1953 ja Suomen Olympiakomitean puheenjohtaja kauden 1951–1956.
Perhe.
Karikosken vanhemmat olivat rovasti Josef Holmström ja Adèle Maria Kyander. Hänen veljensä oli varatuomari, vakuutusjohtaja Waldemar Karikoski. Karikosken lapsia ovat Riitta (1932), toimittaja Eeva Lennon (1936) ja Kaisa Karikoski (1944).
Aiheesta muualla.
Debra Messing

Debra Lynn Messing (s. 15. elokuuta 1968 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Grace Adleria televisiosarjassa "Will &amp; Grace".
Nuoruus.
Messing syntyi 15. elokuuta vuonna 1968 Brooklynin kaupunginosassa New Yorkissa. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia. Messing aloitti kouluiässä laulu-, tanssi- ja draamatunnit. Hänen vanhempansa olivat kannustavia ja tukivat Messingin aietta ryhtyä näyttelijäksi mutta vaativat häntä myös suorittamaan opintonsa loppuun ennen näyttelijänuran aloittamista. Messing ilmoittautuikin Brandeisin yliopistoon Massachusettsiin. Hän valmistui vuonna 1990 ja palasi kotiin New Yorkiin, jossa hän pääsi New Yorkin yliopiston draamaopetukseen.
Ura.
Uransa alkuaikoina Messing näytteli muutamassa näytelmässä ennen pääsyä televisiosarjaan "NYPD Blue", johon hän teki vierailuja useaan jaksoon. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli "Rakkauden pilvitarha", joka valmistui vuonna 1995. Elokuva toi Messingille näkyvyyttä, ja sen avulla hän sai toisen pääosan sarjasta "Ned and Stacey". Sarjaa tehtiin kahden tuotantokautta vuosina 1995–1997. Sinä aikana Messing vieraili muun muassa televisiosarjassa "Seinfeld".
Messing sai 1998 osan Grace Adlerina NBC:n uudessa komediasarjassa "Will &amp; Grace". Sarja toi vuosien varrella Messingille useita palkintoja ja ehdokkuuksia. Hän oli kuusi kertaa parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkaana ja viisi kertaa parhaan naispääosan Emmy-ehdokkaana. Emmyn hän sai vuonna 2003. "Will &amp; Grace" lopetettiin vuonna 2006, ja sen jälkeen Messing on jatkanut uraansa elokuvan puolella.
Vuonna 2012 Messing näytteli "Smash"-televisiosarjassa merkittävää sivuosaa.
Yksityiselämä.
Messing on ollut vuodesta 2000 lähtien naimisissa näyttelijä-käsikirjoittaja Daniel Zelmanin kanssa. Heillä on yksi lapsi (s. 2004). Pari muutti erilleen ja haki avioeroa vuonna 2011. Se myönnettiin kesäkuussa 2012. Messing alkoi seurustella "Smash"-vastanäyttelijänsä Will Chasen kanssa.
Uuno Laukka

Uuno Arvi Laukka (20. maaliskuuta 1914 Oulu – 31. toukokuuta 1978 Oulu) oli suomalainen valokuvaaja. Hän teki elämäntyönsä pääasiassa Oulun seudulla kuvaten kaupungin kehittymisen 1930-luvulta aina 1970-luvulle saakka.
Vuosina 1930–1945 Laukka työskenteli Sanomalehti Kalevassa aluksi kemigrafina ja sittemmin lehtikuvaajana. Sota-aikana hän toimi virallisena taistelukuvaajana Uhtuan ja Kiestingin suunnalla sekä sodan loppuvaiheessa kesällä 1944 Karjalan Kannaksella. Pian sodan jälkeen Laukka perusti oman valokuvausliikkeen, joka toimi nimellä "Pohjan Kuva Oy" vuoteen 1953 ja "Valokuvaamo Laukka" vuoteen 1978.
Hilarius-hiiri

Hilarius-hiiri on suomalainen, lasten toimittaja Marja-Liisa Mattilan (ent. Huhta) luoma kuvitteellinen hahmo. Hahmo on tullut tunnetuksi Kirkon av-toimituksen tuottamasta televisiosarjasta "Hilarius-hiiren seikkailut", jota on esitetty televisiossa 1990-luvulla.
Hahmo.
Hilarius on utelias, seikkailuja rakastava antropomorfinen hiiri, joka katselee ympäröivää maailmaa lapsen silmin. Hän on luonteeltaan inhimillinen ja ystävällinen.
Televisiosarja ja elokuva.
Televisiosarjan "Hilarius-hiiren seikkailut" ensimmäinen tuotantokausi valmistui vuonna 1994 ja se esitettiin MTV3-kanavalla. Sarja on sen jälkeen saanut muutamia kertoja jatkoa. Sarjan jaksoja on ensiesityksien jälkeen esitetty uusintana useampaan otteeseen, viimeisimpinä vuosina SuomiTV:llä ja Sub Juniorilla. Televisiosarjan jaksoja on julkaistu VHS-kaseteilla ja DVD:nä.
Vuonna 1997 tehtiin noin 60-minuuttinen televisioelokuva "Hilarius-hiiri ja Loru-Liisa".
Hilarius-Hiiren kotikylä.
Hilarius-hiiren kotikylä sijaitsi vuoteen 2006 asti Jyväskylän Viherlaakso-nimisessä satu- ja seikkailumaassa. Hilarius-Hiiren uusi kotikylä avattiin 23. kesäkuuta 2010 Laukaaseen, kylpylähotelli Peurungan läheisyyteen.
Delvinë

Delvinë () on kaupunki Albanian eteläosan Vlorën maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 7 598. Delvinë on menettänyt vuoden 1990 jälkeen ainakin kolmanneksen asukkaistaan. Kaupungissa on moskeija ja ortodoksinen kirkko. Valtio on kaupungin lähes ainoa työnantaja, eikä kaupunki hyödy turismistakaan.
Megan Mullally

Megan Mullally (s. 12. marraskuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Karen Walkerina tilannekomediasarjassa "Will &amp; Grace".
Mullally on kotoisin Los Angelesista mutta muutti kouluikäisenä Oklahoma Cityyn Oklahomaan. Hänen isänsä oli entinen näyttelijä ja äitinsä malli. Mullally aloitti baletin tanssimisen kuusivuotiaana ja kuului high schoolissa balettikerhoon. Valmistuttuaan Mullally pääsi Chicagon Northwestern Universityyn, jossa hän opiskeli englantia ja taidehistoriaa sekä osallistui paikallisen teatterin tuotantoihin. Hän kiinnostui näyttelemisestä niin paljon, että jätti opinnot kesken ja aloitti uran teatterissa. Hän työskenteli chicagolaisessa teatterissa kuusi vuotta.
Hän palasi vonna 1981 Los Angelesiin, jossa hän alkoi saada pieniä rooleja elokuvista ja televisiosta. Hän vieraili 1990-luvulla muun muassa "Seinfeldissa" ja sarjassa "Ned and Stacey", jossa Staceyä esitti Mullallyn tuleva "Will &amp; Grace"-vastanäyttelijä Debra Messing. Hän sai vuonna 1998 Karen Walkerin osan televisiosarjasta "Will &amp; Grace". Roolistaan Mullally palkittiin vuosina 2000 ja 2006 parhaan naissivuosan Emmy-palkinnolla. Yhteensä hän sai Karen Walkerin osasta seitsemän Emmy-ehdokkuutta. Sarja päättyi vuonna 2006. 
Vuonna 2009 Mullally esitti elokuvassa "Fame" opettajaa nimeltä Fran Rowan.
Mullally on myös laulaja. Hänellä on oma yhtye The Supreme Music Program, joka on julkaissut kaksi albumia. Ensimmäinen albumi oli nimeltään "The Sweetheart Break-In" ja toinen "Big as a Berry".
Maltan megaliittiset temppelit

Maltan megaliittiset temppelit ovat Maltalta löydettyjä megaliittisia eli suurista kivistä rakennettuja temppeleitä. Ne ovat luultavasti Välimerellä purjehtineiden kuparikautisten pelasgien rakentamia.
Malta asutettiin noin 5000 eaa., kun ensimmäiset nuoremman kivikauden (n. 6000–3500 eaa.) maanviljelijät asettuivat saarelle. Temppelien rakentaminen alkoi niin sanotun Ġgantija-vaiheessa, joka alkoi noin 3600 eaa. Temppelien rakennusvaihetta kesti noin vuoteen 2500 eaa. Niin sanotun Tarxien-vaiheen aikana 3000–2500 eaa. temppeleitä rakennettiin erityisen paljon. Maltan megaliittikulttuuriin liittyy myös maanalainen kiveen louhittu Ħal-Saflienin hypogeum.
Maltan megaliittisista temppeleistä seitsemän kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Ġgantijan temppelit liitettiin luetteloon jo 1980 ja loput viisi kohdetta 1992. Ġgantija sijaitsee Gozon saarella Xagħran kunnassa. Loput kohteet ovat Maltan saarella, Qrendin, Mġarrin ja Tarxienin kunnissa.
Mervi Koski

Mervi Koski (s. 22. toukokuuta 1955 Tampere) on kirjailija ja toiminut myös informaatikkona Hämeenlinnan kaupungin kirjastolaitoksessa. Mervi Koski toimi Hämeenlinnan kaupunginkirjaston lasten ja nuorten palveluista vastaavana informaatikkona, kunnes vuonna 2019 jäi eläkkeelle.
Koski on julkaissut niin tieto- kuin lasten kaunokirjallisuuttakin. Kosken aihealueena ovat usein olleet erilaiset kansanperinteen taruolennot kuten hirviöt, tontut ja kummitukset. Hän on kirjoittanut lasten ja nuorten kirjallisuuden alan tietokirjoja ja hakemistoja sekä artikkeleita ja kolumneja.
Koski on opiskellut Tampereen yliopistossa kirjallisuutta, informaatiotutkimusta ja suomen kieltä. Hänestä tuli filosofian maisteri vuonna 1986. Koski on toiminut myös luovan kirjoittamisen opettajana. Hän oli perustamassa luovan kirjoittamisen koulua, jota Hämeenlinnan kaupunki ylläpiti. Koski opetti siellä vuosina 1991–1997 luovaa kirjoittamista taiteen perusopetuksen puitteissa. Noina vuosina oppilaita oli n. 100 esikouluikäisistä aikuisiin. 
Koski sai vuonna 1999 Pro Arte Tawastica -kunniakirjan taiteen ja kulttuurin hyväksi tehdystä työstä luovan kirjoittamisen parissa ja vuonna 2005 Kariston säätiön tunnustuspalkinnon kirjallisesta työstään ja vuonna 2018 Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon kirjallisesta urastaan.
Philipp Ludwig Statius Müller

Philipp Ludwig Statius Müller (25. huhtikuuta 1725 Esens – 5. tammikuuta 1776 Erlangen) oli saksalainen eläintieteilijä, joka käytti pseudonyymiä Philipp Alethophilus.
Hänen isänsä oli Esensin luterilainen pastori Christian Anton Statius Müller ja äitinsä Maria Philippina Franke. Isän suku oli hollantilaista aatelia, äidin suku oli Saksista. 1740 Philipp Ludwig kävi koulua Gothassa ja 1741–1744 hän opiskeli Jenassa teologiaa ja filosofiaa. Kandidaatiksi hän valmistui Amsterdamissa 30. lokakuuta 1745. Vuonna 1757 hänestä tuli Erlangenin filosofian professori, vuodesta 1770 alkaen luonnontieteen ja saksan kielen professori. Müller oli sangen oppinut mies, siilä hän luennoi myös muun muassa logiikasta, metafysiikasta, retoriikasta, politiikasta, hollannin kielestä, kasvitieteestä, Linnén systematiikasta ja maantieteestä. Kirkollisissa tehtävissä hän saavutti valtionkirkon arkkidiakonin arvon 1771.
Vuosien 1773 ja 1776 välillä hän toimitti saksankielisen laitoksen Linnén "Natursystem"istä. Vuoden 1776 täydennysosassa hän kuvaili useita uusia eläinlajeja, muun muassa dugongin, guanakon, potton, karibianhaikaran, kylälesken, afrikanvariksen ja amerikankurmitsan.
Teatteri Hevosenkenkä

Teatteri Hevosenkenkä on espoolainen lastenteatteri. Sen perusti ohjaaja Kirsi Aropaltio lavastajasisarensa Sara Sirenin kanssa vuonna 1975. Teatterin toimipaikkana on entinen kansakoulu Espoon Juhannusmäellä Mankkaan kaupunginosassa ja sen nousevassa katsomossa on 130 istumapaikkaa. Vuonna 2000 teatterin yhteyteen avattiin vaihtuvia näyttelyjä tarjoava "Galleria Hevosenkenkä". Rakennuksen alakerrassa pidetään työpajoja ja kursseja.
Vuonna 2015 Hevosenkenkä ja sen perustaja Kirsi Siren saivat Suomen Teatterit ry:n ja Suomen Assitej ry:n Lasten- ja nuortenteatteripalkinnon.
Brian Propp

Brian Philip Propp (s. 15. helmikuuta 1959 Lanigan, Saskatchewan, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Vasen laitahyökkääjä Propp pelasi NHL:ssä 15 kautta vuodesta 1979 vuoteen 1994. Hänen seuransa olivat Philadelphia Flyers, Boston Bruins, Minnesota North Stars ja Hartford Whalers. Hän esiintyi Stanley Cup -finaaleissa viidesti, häviten jokaisella kerralla.
Vuonna 1987 Propp pelasi isäntämaan voittoisassa Kanada-cupin joukkueessa samassa ketjussa kuin Wayne Gretzky ja Mario Lemieux.
Lasse Tennander

Lasse Tennander (s. 29. huhtikuuta 1945) on ruotsalainen muusikko, säveltäjä ja kirjoittaja.
Tennander oli 1970-luvulla aktiivinen ruotsalaisen progg-liikkeen edustaja.
Ensimmäinen kappaleensa Tennander nauhoitti vuonna 1966, mutta hän teki läpimurron artistina vasta 1976, kun poliittinen LP "Alla är vi barn i början" julkaistiin. Ennen omaa läpimurtoaan ja sen jälkeenkin Tennander kirjoitti paljon kappaleita muille artisteille, kuten Peter Lundbladille ja The Wayfarersille.
Kahden ensimmäisen albumin myötä Tennander sai levytyssopimuksen Oktober-levy-yhtiön kanssa. Oktober meni myöhemmin konkurssiin, ja Tennander siirtyi levy-yhtiö Sonetiin. 
Eräs Tennanderin tunnetuimmista kappaleista on "Ska vi gå hem till dig", josta ovat myöhemmin oman cover-versionsa tehneet muun muassa Magnus Uggla ja Miio. Vuonna 2009 Tennanderin albumi "Alla är vi barn i början" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Mihail Ganskau

Mihail Fjodorovitš Ganskau (s. 7. tammikuuta 1867 Venäjä – k. ?) oli venäläisen kaartinupseerin poika, suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Venäjällä 1889 ja toimi sen jälkeen keisarillisen Venäjän oikeuslaitoksen palveluksessa.
Ganskau määrättiin 1899 Suomen kenraalikuvernöörin käyttöön saavuttaen palveluksistaan keisarilliselle Venäjälle ja keisarille todellisen valtioneuvoksen arvon 1912. Todellinen valtioneuvos Ganskau yleni toisen sortokauden aikana senaattoriksi 20. kesäkuuta 1912 toimien siviilitoimituskunnan päällikkönä ensin Markovin ja sitten Borovitinovin johtamissa senaateissa. Hän erosi venäläistyneen senaatin mukana tsaarivallan kukistuessa 26. maaliskuuta 1917.
Ganskaun vaiheet vallankumouksen jälkeisestä ajasta ovat tuntemattomat.
Callisto (yhtye)

Callisto on suomalainen post-metal-yhtye, joka perustettiin vuonna 2001 Kokkolassa, mutta on vuodesta 2002 lähtien toiminut Turusta käsin. Callistolla on levytyssopimus brittiläisen Earache Recordsin kanssa. Yhtye on tehnyt useita kiertueita Euroopassa sekä showcase-kiertueen Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Historia.
Callisto perustettiin vuonna 2001 Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa rumpali Ariel Björklundin, laulaja-kitaristi Markus Myllykankaan, basisti Juho Niemelän ja kitaristi Johannes Nygårdin toimesta. Calliston taustalla oli Pulse-niminen yhtye, jonka kappale "Dying Desire" oli Calliston ensimmäinen omakustanteinen julkaisu. Musiikkityyli oli uran alkuvaiheessa suoraviivaisempaa metalcorea. Vuodesta 2002 lähtien Callisto on jatkanut toimintaansa Turusta käsin. 
Callisto levytti vuodesta 2002 lähtien helsinkiläiselle Fullsteam Recordsille, jolle se on julkaissut yhden mini-cd:n ja kolme täyspitkää albumia, joista "True Nature Unfolds" lisensoitiin vuonna 2005 brittiläiselle raskaan musiikin levy-yhtiölle Earachelle. Levy sai maailmanlaajuisen jakelun. Pohjois- ja Keski-Euroopan kiertueiden lisäksi Callisto on tehnyt showcase-kiertueen Pohjois-Amerikkaan keväällä 2007, esiintyen muun muassa South by Southwest -festivaaleilla Texasin Austinissa. Keväällä 2005 Callisto kiersi Britanniaa yhdysvaltalaisen High On Fire -yhtyeen kanssa. Vuosina 2005 ja 2009 Callisto soitti Helsingin Tuska-festivaaleilla sekä vuonna 2009 myös Provinssirockissa ja Ruisrockissa. 
Toinen albumi "Noir" julkaistiin Suomessa keväällä 2006 sekä Kanadassa ja useassa Euroopan maassa helmikuussa 2007. Earache Records ei saanut oikeuksia julkaista albumia Yhdysvalloissa. Tässä vaiheessa Arto Karvonen oli tullut bändiin koskettimiin ja syntetisaattoreihin.
Calliston musiikkityyli sai uusia ulottuvuuksia Jani Ala-Hukkalan liiyttyä yhtyeeseen laulamaan myös puhtaita lauluosuuksia, lisäten bändin kokoonpanoa kuuteen henkilöön. Markus Myllykangas siirtyi taustalaulajaksi. Kolmas albumi, "Providence", julkaistiin Suomessa ja Ruotsissa 18. helmikuuta 2009. Kansainvälinen julkaisupäivä oli 27. maaliskuuta 2009. Albumi sijoittui 23:nneksi Suomen virallisella listalla.
"Providencen jälkeen" Callisto piti hiljaiseloa viitisen vuotta palaten uudella albumilla 30. tammikuuta 2015. Tällä aikavälillä alkuperäiskitaristi Johannes Nygård vaihtui Tero Holopaiseen. "Secret Youth" -albumin julkaisi Svart Records. Albumin julkaisua seurasi Suomen ja Euroopan kiertue 2015. Joka albumin jälkeen on bändi kasvanut ja tällä kertaa mukaan, jo seitsemäksi jäseneksi tuli Jani Rättyä kurkkulaulamaan ja perkussioihin.
Anna Watson

Anna Watson on fiktiivinen sarjakuvahahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hän on Mary Jane Watsonin täti ja on Peter Parkerin tädin May Parkerin hyvä ystävä. Hänen ensiesiintymisensä oli "Amazing Spider-Man" #15- lehdessä, ja hänen luojansa ovat Stan Lee ja Steve Ditko.
Anna Watson muissa medioissa.
Anna Watson nähtiin Hämähäkkimies-animaatiosarjassa ensi kerran kolmannen kauden alussa ja siitä eteenpäin (hänet mainittiin, mutta häntä ei näytetty sarjan alussa). Äänenään hänellä oli Majel Barrett.
Uinti kesäolympialaisissa 1900

Kesäolympialaisissa 1900, Pariisissa, uitiin seitsemän uintimatkaa, ainoastaan miehille.
Kisojen mitalitaulukko.
Myös Belgialla, Italialla, Ruotsilla ja Yhdysvalloilla oli kisassa mukana uimareita, mutta he eivät voittaneet mitaleita.
Stewart SF01

Stewart SF01 oli Alan Jenkinsin suunnittelema auto, jolla Stewart-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Auto oli tallin ensimmäinen auto, ja sitä ajoivat Jordanilta talliin tullut Rubens Barrichello ja Jan Magnussen, jolla oli vain yhden kilpailun kokemus kaudelta 1995 McLaren-tallissa.
Vaikka auto oli melko kilpailukykyinen yltääkseen säännöllisesti pisteillä, oli se kuitenkin todella epäluotettava. Autolla ajettiin maaliin asti 8 kertaa 34:stä mahdollisesta. Suurin syy tähän oli Fordin moottorin ja auton öljytankin saaminen toimimaan yhdessä kunnolla. Barrichello onnistui kuitenkin ajamaan toiseksi sateisessa Monacon GP:ssä. Kilpailusta saadut pisteet olivat samalla tallin historian ensimmäiset pisteet.
Talli sijoittui valmistajien loppupisteissä lopulta yhdeksänneksi kuudella MM-pistettä.
Äännelaki

Äännelaki (&lt; saks. "Lautgesetz") on historiallis-vertailevassa kielitieteessä käytetty termi, joka määrittää täsmällisesti äänneympäristöön liittyvät ehdot, jotka laukaisevat jonkin äänteenmuutoksen.
Kielitieteeseen käsitteen esitteli nuorgrammaattinen koulukunta, joka pyrki muotoilemaan kielihistoriasta mahdollisimman positivistisen tieteen, jossa kaikkien väittämien tulisi perustua yksinomaan havaintotosiseikkojen varaan. Äänteenmuutoksen ehtojen tulisi näin olla yksin äänteellisessä (rajatapauksena morfofonologisessa) kontekstissa. Toteutuessaan äänteenmuutos olisi mekaaninen, poikkeukseton ja metodologisesti ajaton. Muutosten säännönmukaisuus oli kielihistorioitsijoille tuttua jo entuudestaan ja äännelaki-nimitystäkin siitä oli aiemmin jo käytetty, mutta vasta nuorgrammaatikot antoivat käsitteelle täsmällisen määritelmän ja rajasivat sen toteutumisehdot äänneympäristöön tavoitteenaan luonnonlakien kaltainen ehdoton lainkaltaisuus. Teesiksi poikkeuksettomuutta esittivät ensimmäiseksi Wilhelm Scherer ja August Leskien.
Nuorgrammaatikot pitivät äännelain poikkeuksettomuudesta ehdottomasti kiinni: jos jokin äänne tietyin ehdoin tiettynä aikana muuttuu, se muuttuu samoissa olosuhteissa kaikkialla samoin. Omanakin aikanaan käsitys nostatti myös kritiikkiä ennen kaikkea varsinaisen kielitieteen ulkopuolelta kielifilosofiasta ja kielipsykologiasta mutta myös murteentutkimuksesta. Jotkut aikaisemmin polven kielihistorioitsijat kuten Georg Curtius hyväksyivät kuitenkin myöhemminkin myös sporadisten äänteenmuutosten mahdollisuuden.
Ellei jokin äänteenmuutos jossakin sanassa vaikuttanut toteutuneen, mahdollisia selityksiä olivat:
Esimerkiksi suomen kielen historiassa tiedetään tapahtuneen *"ti" &gt; "si" -muutos: "i"-vokaalin etinen "t" on muuttunut (välivaiheiden kautta) "s":ksi. Äännelain käsitettä noudattaen muutoksen tulisi olla ollut poikkeukseton eli "i":n edellä ei pitäisi olla "t":tä, mutta silti tällaisia tapauksia esiintyy, esim. "tina" ’eräs metalli’, "noit"-"i"-"a" (monikon partitiivimuoto substantiivista "noita"). Näistä "tina" selittyy myöhäisellä lainautumisella. Vaikka sillä on germaaninen alkuperä (rekonstruoitu muoto *"tina") kuten verbillä "kärsiä" (&lt; *"kärte" &lt; *"χarþia-"), jossa *"ti" &gt; "si" on tapahtunut, se on ilmeisesti lainautunut kantasuomeen vasta muutoksen jo tapahduttua. Vastaavasti "noitia" selittynee analogialla, tarkemmin ns. paradigmantasoituksella, jossa "noita"-sanan paradigman muut "t":n sisältävät muodot ("noita-a", "noita-na"…) ovat vaikuttaneet monikkomuotoihin niin, että "t" on niissä joko säilynyt tai myöhemmin palautettu.
Käsitteellä on käyttöä paitsi nimenomaisesti äänteenmuutosten ja kielihistorian myös etymologian ja sanaston tutkimuksessa.
Suzanne Citron

Suzanne Citron, o.s. "Suzanne Grumbach", ((15. heinäkuuta 1922 – 22. tammikuuta 2018) oli ranskalainen historioitsija, kirjailija ja kasvatustieteilijä. Hänen molemmat isoisänsä olivat Ranskan keskeisiä valtiomiehiä: kenraali Paul Grumbach sekä Pariisin hovioikeuden presidentti Eugène Dreyfus. 
Ranskan miehityksen aikana Citron pidätettiin Lyonissa 25. kesäkuuta 1944, ja hän oli Drancyn keskitysleirissä kaksi viikkoa, jotka olivat elokuussa 1944 suljetun leirin viimeiset viikot. 
Citron opiskeli historiaa ja suoritti historian maisterintutkinnon, joka on samalla eräänlainen päättötutkinto, sekä väitteli tohtoriksi nykyhistoriasta. Hän toimi yli kaksikymmentä vuotta lukion historianopettajana ja tämän jälkeen yksitoista vuotta Villetanneusen (Pariisin XIII) yliopiston opettajana. Hänen väitöskirjansa "L’Origine des sociétés de spécialistes et le corporatisme dans l’enseignement secondaire de 1902 à 1914" käsitteli opetuksen sosiologisia ongelmia.
Citron toimi aktiivisesti 1960- ja 1970-luvuilla pedagogisissa järjestöissä, joiden tarkoituksena oli muuttaa opetuksen sisältöä. Tässä vaiheessa hän julkaisi lukuisia artikkeleita eri kasvatustieteellisissä lehdissä ja käsitteli niissä eritoten lukio-opetusta. Kirjoituksissaan hän julkaisi säännöllisesti näkökulmiaan kolmenkymmenen vuoden ajan Le Monde -lehdessä ja myöhemmin myös Libération-lehdessä.
Sauber C16

Sauber C16 oli Leo Ressin suunnittelema auto, jolla Sauber-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Autoa ajoi pääasiassa Johnny Herbert, joka oli toista vuottaan tallissa, ja Nicola Larini. Larinin paikan tallissa varmisti sopimus, jonka kautta talli sai Ferrarin edellisen kauden moottorit. Näille moottoreille annettiin nimeksi Petronas. Tämä sopimus kesti, kunnes BMW osti tallin kaudeksi 2006.
Kuitenkin Larini, joka oli Ferrarin testikuljettaja, oli tyytymätön Sauberin kunnianhimoon. Tämän takia hän lopetti vain viiden Grand Prix'n jälkeen. Italialainen Gianni Morbidelli tuli korvaamaan Larinia, mutta hän mursi kätensä kahteen otteeseen kauden aikana. Häntä taas tuli korvaamaan tulokas Norberto Fontana.
Vastoin joitain odotuksia auto oli kilpailukykyinen heti kauden alusta lähtien. Kilpailukykyisyys laski kauden loppua kohti kehitystöiden vähyyden vuoksi. Herbertin onnistuneen kauden kohokohta oli Unkarin GP:n kolmas sija. Kilpailussa hän voitti muun muassa molemmat Ferrarit. Herbert keräsi tallin kaikki, paitsi yhden, pisteet.
Talli sijoittui valmistajien MM-loppupisteissä lopulta seitsemänneksi 16 MM-pistettä keränneenä.
Formula 1 -tulokset.
Lihavointi merkitsee paalupaikkaa, "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
War of Love

War of Love on suomalaisen Negative-yhtyeen ensialbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2003. Albumi sisältää hitin "The Moment of Our Love" ja siitä tehdyn musiikkivideon. Videosta tehtiin myöhemmin uusi versio Saksassa. Albumilta julkaistiin vuonna 2003 kolme singleä seuraavassa järjestyksessä; "Moment of Our Love", "After All" ja "Still Alive". Albumin saatua hyvän vastaanoton, julkaistiin War of Love – Limited Edition.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Suomukka

Suomukka eli pähkinäsuomukka ("Lathraea squamaria") on lehtivihreätön lehtojen loiskasvi. Suomessa laji on harvinainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko.
Suomukalla ei ole lehtivihreää, koska se elää täysloisena eräiden puu- ja pensaslajien juuristoissa. Kasvin maanpäälliset osat ovat väriltään vaaleanvioletit. Vaaleaa, 10–20 cm pitkää, mehevää maavartta peittävät paksut värittömät suomulehdet, ja koko kasvi näyttää kyyristyvän maan alle suojaan. Maavarren juuristossa on imunystyröitä, joista kasvaa imujuuria isäntäkasvien juuriin. Maanpinnan yläpuolinen ilmaverso lakastuu jo keskikesällä. Kukat ovat tiheässä latvatertussa toispuoleisesti. Tukilehdelliset kukat ovat nuokkuvia, ja niiden ylähuuli on vaaleanvioletti ja alahuuli valkoinen. Suomukka kukkii toukokuussa. Kasvi ei joka vuosi kehitä ilmavartta, sillä se kykenee kukkimaan ja tuottamaan siemeniä myös kokonaan maan alla.
Levinneisyys.
Suomukkaa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta ja Brittein saarilta eteläiseen Fennoskandiaan, Keski-Venäjälle ja Balkanille. Lisäksi lajia tavataan Kaukasuksella, Turkissa ja paikoitellen Keski-Aasiassa. Suomessa suomukkaa tavataan Ahvenanmaalta, Varsinais-Suomesta ja Uudeltamaalta.
Elinympäristö.
Suomukka kasvaa rehevissä, multavissa ja kalkkipitoisissa lehdoissa erityisesti euroopanpähkinäpensaan ("Corylus avellana") täysloisena. Se voi loisia myös muilla puulajeilla, kuten leppien, koivujen, haavan, kuusen ja pyökin seurassa. Suomukan elinympäristöt ovat kaventuneet lehtojen kuusettumisen, hakkuiden ja rakentamisen takia.
Sweet &amp; Deceitful

Sweet &amp; Deceitful on suomalaisen Negative-yhtyeen toinen albumi, joka ilmestyi 1. syyskuuta 2004. Albumi sisältää kaksi hittiä, "Frozen to Lose It All" ja "In My Heaven", joista tehtiin myöhemmin musiikkivideot. Albumilta julkaistiin neljä singleä järjestyksessä "Frozen to Lose It All", "In My Heaven", "Until You're Mine", "My My, Hey Hey (Out of the Blue)". Albumilla soitti kosketinsoittaja Janne "Mr. Snack" Kokkonen, joka ei ollut Negativen ensilevyllä, "War of Lovella". Myöhemmin "Frozen to Lose It All" -videosta tehtiin uusi versio Virossa. 
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Toukka (saari)

Toukka eli Toukansaari on saari Kajaanin kaupungin alueella Oulujärven itäosassa Ärjänselän ja Paltaselän välissä. Saari on Neuvosenniemen ja Koutaniemen välisellä vesialueella noin 15 kilometriä Kajaanin keskustasta luoteeseen ja 21 kilometriä Paltamon keskustaajamasta lounaaseen.
Havupuuvaltainen saari on noin 2 400 metrin pituinen ja leveimmillään noin 800 metrin levyinen. Saaren korkein kohta kohoaa noin kymmenen metrin korkeuteen Oulujärven pinnan yläpuolelle. Saarella on kaksi laavua.