tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dolby Surround

Dolby Surround on Dolby Laboratoriesin vuonna 1982 julkaisema analoginen monikanavainen äänentoistojärjestelmä.
Dolby kehitti 1976 elokuvateattereihin Dolby Stereo (tunnettu myös Dolby MP tai Dolby SVA) -järjestelmän. 
Järjestelmä tuotiin kuluttajille kotiteattereihin vuonna 1982 nimellä Dolby Surround, kun stereo- ja hifi-toistoon pystyvät videonauhurit tulivat markkinoille.
Järjestelmää kehitettiin edelleen kun Dolby Pro Logic -dekoodausjärjestelmä esiteltiin 1987. 
Dolby Surroundissa on normaaliin stereosignaaliin matriisikoodattu neljän kanavan sisältö: jos vasen ja oikea kanava sisältävät saman signaalin, toistetaan ääni keskikanavasta, ja jos vaiheet ovat vastakkaisia, ääni toistetaan takakanavasta.
Edward Cave

Edward Cave (27. helmikuuta 1691 – 10. tammikuuta 1754) oli englantilainen kustantaja ja julkaisija. Cave perusti aikakautensa merkittävimmän aikakauslehden nimeltä "The Gentleman's Magazine".
Cave syntyi Newtonissa lähellä Rugbya Warwickshiressä. Hänen isänsä oli kengänpaikkaaja. Cave aloitti koulun Newtonissa, mutta hänet erotettiin koulusta, koska hänen epäiltiin varastaneen rehtorin omaisuutta. Tämän jälkeen hän työskenteli muun muassa puukauppiaana, toimittajana ja kirjanpainajana. Hän kehitti idean eri aiheita taloudesta runouteen käsittelevästä tietyin aikavälein ilmestyvästä julkaisusta. Cave esitteli ideaansa useille Lontoon kustantajille. Kukaan ei kuitenkaan kiinnostunut aiheesta, joten Cave päätti toteuttaa ideansa itse. "The Genteleman's Magazinen" ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 1731, ja siitä tuli pian aikakautensa merkittävin julkaisu. 
Cave oli taitava liikemies ja omistautui tarmokkaasti lehden kehittämiselle. Hän poistui vain harvoin lehden Clerkenwellissä sijainneesta toimituksesta. Hän käytti runsaasti avustajia, joista tunnetuin oli Samuel Johnson. 
Cave hankki Lewis Paulilta 250 värttinän lisenssin itse patentoimaansa kehruukoneeseen. Vuonna 1742 hän osti Marvels Mill'in Northamptonissa ja muunsi sen puuvillakehräämöksi, joka saattoi olla maailman ensimmäinen vesivoimalla toimiva kehräämö. Menetelmä oli ilmeisesti heikosti kannattava ja tehdas lopetettiin noin vuonna 1761.
Vanhemmalla iällä Cave kärsi kihdistä. Hänet on haudattu Clerkenwelliin.
William Elford Leach

William Elford Leach (2. helmikuuta 1791 Plymouth, Englanti – 26. elokuuta 1836 Tortona, Italia) oli englantilainen eläintieteilijä ja meribiologi.
William Leachin isä oli plymouthilainen asianajaja. 12-vuotiaana William lähti opiskelemaan Exeteriin, jossa hänen pääaineinaan olivat anatomia ja kemia. Jo näihin aikoihin hän keräsi meren eliöitä Plymouthin ja muualta Devonin rannoilta. 17-vuotiaana Leach aloitti lääketieteen opinnot St Bartholomew's Hospitalissa Lontoossa ja saattoi opintonsa päätökseen Edinburghin yliopistossa ja St Andrewsin yliopistossa.
Vuonna 1813 Leach palasi eläintieteen pariin, ja hänet palkattiin assistentiksi British Museumin eläintieteen laitokselle. Hän otti tehtäväkseen Hans Sloanen kokoelmien järjestämisen. Hänestä tuli sitten luonnonhistoriallisen osaston apulaisjohtaja, ja hänestä kehittyi nilviäisten ja äyriäisten erityistuntija. Hän tutki myös hyönteisiä, nisäkkäitä ja lintuja.
Leachin nimeämistapa oli erikoinen. Hän nimesi 27 lajia ystävänsä John Cranchin mukaan, joka oli kerännyt lajit Afrikasta. Vuonna 1818 hän nimesi yhdeksän sukua Caroline-nimen mukaan, mahdollisesti naisystävänsä mukaan.
Vuonna 1821 Leach kärsi liian työnteon aiheuttaman vakavan hermoromahduksen ja lähti museosta maaliskuussa 1822. Hän matkusti vanhemman sisarensa kanssa läpi Euroopan ja kuoli koleraan Genovan pohjoispuolella Italiassa elokuussa 1836.
Leach nimesi erittäin monia uusia eläinsukuja ja lajeja. Linnuista hän nimesi muun muassa veririntasepän ("Lybius vieilloti") vuonna 1815 Louis Jean Pierre Vieillotin kunniaksi. Leachin kunniaksi on nimetty sininauraja ("Dacelo leachii") ja isopyrstömuura ("Mackenziaena leachii").
Supermarine Walrus

Supermarine Walrus on brittiläinen kaksitaso inen lentovene. Se kehitettiin vuonna 1922 valmistuneen Supermarine Seagullin pohjalta ja se valmistui kesällä 1933. Australia tilasi 24 konetta, ja niiden menestyttyä Britannia tilasi 12 katapulttikäyttöön sopivaa lentovenettä. Vuonna 1936 palvelukseen tulleessa konetyypissä oli niin kutsuttu työntöpotkuri, joka sijaitsi takana tasojen peräosassa. Vesitasokoneen miehistön määrä oli 4 henkeä. Sen aseistukseen kuului 2x 7,7 mm Vickers K -konekivääri. Pudotettavaa aseistusta eli pommeja ja syvyyspommeja saattoi esiintyä 230 kg verran. Myöhempiin malleihin lisättiin merivalvontatutka, ja lisätilaukset nostivat koneiden valmistusmäärän 746 kappaleeseen. Konetyypin käyttö päättyi vasta vuonna 1956.
Historia.
Britannian laivaston ilmavoimissa kone oli tiedustelu- ja meripelastuskoneena. Walrus -vesitasokoneita käytettiin paljon Liittoutuneiden laivastosaattueiden eli Neuvostoliittoon suuntautuvien avustusmerikuljetusten turvaamiseksi tehdyssä meri- ja ilma-alueiden tarkkailussa.
Rupikorallit

Rupikorallit (Zoantharia) on korallieläinten lahko. Lajien määrä vaihtelee eri lähteissä kuudestakymmenestä kahteensataan, sillä Zoantharia-lajien luokittelu on vielä kesken.
Rupikorallit ovat pienikokoisia, korkeintaan pari senttiä korkeita merivuokkoja muistuttavia korallieläimiä, jotka elävät tavallisesti yhdyskuntina trooppisten merien matalissa lahdissa, vuorovesivyöhykkeellä ja koralliriutoilla.
Rupikorallien lonkerot ovat järjestäytyneet kahteen sisäkkäiseen kehään. Joidenkin lajien lonkerot ovat suuren osan ajasta sisäänvedettyinä, ja tulevat esille vain korallieläimen ruokaillessa. Rupikorallit syövät planktonia. Osalla lajeista on myös symbioottisia zooksantellileviä, jotka antavat yhteyttämistuotteensa korallieläimen käyttöön.
Joissakin rupikoralleissa on voimakkaita myrkkyjä, jotka voivat halvaannuttaa tai jopa tappaa ihmisiäkin. Eräät lahkon lajit tuottavat yhtä myrkyllisimmistä luonnonyhdisteistä, palytoksiinia. Saattaa olla, että myrkyt eivät synny eläimen itsensä elimistössä vaan sen kanssa symbioosissa elävissä bakteereissa. 
Luokittelu.
Rupikorallien luokittelu:
Mustakorallit

Mustakorallit (Antipatharia) on korallieläinten lahko. Siihen kuuluu kuusi heimoa. Ne ovat litteitä, piikikkäitä rakenteeltaan hiukan puuta tai saniaisen lehtiä muistuttavia koralleja. Useimmat niistä elävät trooppisissa merissä yli 100 metrin syvyydessä. Monilla lajeilla ei ole symbioottisia leviä.
Mustakorallit ovat saaneet nimensä mustasta tukirangastaan. Tukirangasta on valmistettu koruja, ja siksi mustakorallit ovat uhanalaisia.
Clerkenwell

Clerkenwell on alue Keski-Lontoossa Islingtonin kaupunginosassa. Clerkenwelliä on aikoinaan sanottu Lontoon "pikku-Italiaksi", sillä siellä asui erityisen runsaasti italialaisperäistä väestöä 1850-luvulta 1960-luvulle. Alue on saanut nimensä Farringdon Lanella sijainneesta keskiaikaisesta kaivosta Clerks’ Well, josta alueen asukkaat ovat aikoinaan hakeneet veden. Kaivo löytyi muiden kaivauksien yhteydessä.
Kotkan Reipas

Kotkan Reipas (KoRe) on vuonna 1938 perustettu kotkalainen urheiluseura, jolla on toimintaa jääkiekossa, jalkapallossa, karatessa, lentopallossa, salibandyssä ja taitoluistelussa. Alkuaikoina joukkue tunnettiin Katariinan Reippaana Katariinan kaupunginosan mukaan. Kun kaupunginosan nimi vaihdettiin Katariinasta Puistolaksi vaihtui seuran nimi Puistolan Reippaaksi. Myöhemmin nimi muuttui Kotkan Reippaaksi. 
Jalkapallossa seuran miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan silloisessa SM-sarjassa kaksi kautta vuosina 1955 ja 1957, ja Suomensarjassa kahdeksan kautta vuosina 1948–1949, 1953–1954, 1956 ja 1958–1960. KoRen kanssa samoihin aikoihin SM-sarjassa pelasivat myös kotkalaisseurat Kiri, KTP ja Jäntevä. KoRen kotikenttänä on toiminut Katariinassa sijaitseva Puistolan urheilukenttä. Seura luopui kauden 2011 jälkeen 3. divisioonan sarjapaikastaan. Tilalle Kaakkois-Suomen Kolmoseen nostettiin Peli-Karhut.
Salibandyssä seuran miesten edustusjoukkue pelaa II-divisioonan Kaakkois-Suomen lohkossa.
Jääkiekossa seura voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1954 ja koripallossa 1951.
Breukelen

Breukelen on kaupunki ja entinen kunta Utrechtin maakunnassa Alankomaissa. Se sijaitsee Vechtjoen varrella. Vuonna 2011 Breukelen, Maarssen ja Loenen yhdistyivät Stichtse Vechtin kunnaksi.
Breukelenin kunnan muodostivat kaupungin lisäksi kylät Kockengen ja Nieuwer Ter Aa. Kunnan kokonaispinta-ala oli 48,65 neliökilometriä ja asukasluku 14 736 (2010).
Mari Aulanko

Mari Aulanko (s. 1946) on suomalainen kirjailija, kouluttaja, konsultti ja Bene Oy:n toimitusjohtaja. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteilijä ja sosiaalipsykologi. Hän työskentelee yrityksissä kouluttajana ja on kirjoittanut useita kirjoja itsensä johtamisesta, vuorovaikutustaidoista ja oppimisesta.
Naarajärvi

Naarajärvi on Pieksämäen kaupungissa sijaitsevan Pieksämäen keskustaajaman läntinen osa. Se oli entisten Pieksämäen maalaiskunnan ja Pieksänmaan kunnan keskustaajama. Pieksämäen kaupunginvaltuusto kokoontuu kunnantaloksi rakennetussa Kanttilassa (arkkitehti Jouni Koiso-Kanttila, 1988). Naarajärven lasten- ja nuortenkirjasto oli Maaselän koulun tiloissa vuoteen 2018 asti. Naarajärven kirjasto sijaitsi Kanttilassa, mutta se siirrettiin, koska Maaselän koulu joutui väistötiloihin ja vanhan kirjaston kohdalle tuli luokka.
Naarajärvellä sijaitsee muun muassa Naarajärven vankila ja Naarajärven lentokenttä (EFPK). Naarajärvellä oli myös oma rautatieasema. Pieksämäen kouluista Naarajärvellä toimi vuodesta 1968 vuoteen 2013 Siilin koulu. Nykyinen alakoulu Maaselän koulu on myös Naarajärvellä. Alueen suurimpia järviä ovat Vangasjärvi, Naarajärvi ja Ala-Siili.
Tilastokeskuksen vuoden 1970 taajamaluettelossa Naarajärven alue mainitaan Pieksämäen maalaiskunnan taajamana nimellä "Maaselkä". Jo tuolloin Pieksämäen keskustaajama on ulottunut jonkin verran Pieksämäen kaupungin ja maalaiskunnan välisen kuntarajan ylitse maalaiskunnankin puolelle. Ainakaan vuoden 1990 taajamaluettelossa Maaselkää ei enää ole mainittu omana taajamanaan, minkä perusteella se on kasvanut yhteen Pieksämäen keskustaajaman kanssa.
Muuta.
Naarajärvelle sijoittuu Veikko Rissasen vuonna 1968 kirjoittama romaani "Naarajärven Jahtiyö".
Thomas Rundqvist

Thomas Rundqvist (s. 4. toukokuuta 1960 Vimmerby) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän on moninkertainen arvokisamitalisti ja Ruotsin kolmanneksi eniten jääkiekkomaaotteluita pelannut miespelaaja. Rundqvistin pelipaikka oli keskushyökkääjä.
Rundqvist edusti Ruotsin maajoukkuetta kolmissa olympialaisissa, kahdessa Kanada-cupissa ja kahdeksan kertaa MM-kilpailuissa. Hän saavutti kaksi olympiapronssia, kaksi maailmanmestaruutta ja kolme MM-hopeaa. Vuosina 1988–1993 hän oli maajoukkueen kapteeni. Sveitsin MM-kilpailuissa 1990 hän teki kolme maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä, millä hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies. Suomen MM-kilpailuissa 1991 Ruotsi voitti kultaa, ja Rundqvist teki kuusi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä, millä hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentällisen keskushyökkääjäksi.
Rundqvist edusti kotimaassaan Vimmerby IF:ää kausina 1975–1978 sekä Färjestad BK:ta kausina 1978–1984 ja 1985–1993. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1981, 1986 ja 1988. NHL-seura Montreal Canadiens varasi Rundqvistin vuoden 1983 kymmenennellä kierroksella 198. varausvuorolla. Kauden 1984–1985 Rundqvist vietti Pohjois-Amerikassa mutta pelasi NHL:ssä Montrealin joukkueessa vain kaksi ottelua, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. Pääasiassa hän pelasi Montrealin farmijoukkueessa, American Hockey Leaguen Sherbrooke Canadiensissa, ja voitti liigan mestaruuden, Calder Cupin. Uransa lopulla kausina 1993–1998 Rundqvist edusti itävaltalaista VEU Feldkirchiä ja voitti kaikkina viitenä kautena Itävallan-mestaruuden. Peliuransa jälkeen hän toimi kausina 2008–2013 Färjestad BK:n joukkueenjohtajana.
Rundqvist palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1991. Runqvistin pitkäaikainen seura Färjestad BK on jäädyttänyt hänen ja Ulf Sternerin käyttämän pelinumeron 9. Rundqvist nimettiin vuonna 2007 IIHF Hall of Fameen.
Khan Tengri

Khan Tengri on vuori Tienšanin vuoristossa. Se sijaitsee Kirgisian, Kazakstanin ja Kiinan rajalla itään Issyk Kul -järvestä. Vuoren geologinen korkeus on 6 995 metriä, mutta huipun jäätikkö kohoaa 7 010 metriin. Tästä syystä se luetaan yli 7 000 metriä korkeisiin vuoriin. Khan Tengrin muita nimiä ovat "Khan Tangiri Shyngy", "Kan-Too Chokusu", "Pik Khan-Tengry" ja "Hantengri Feng".
Khan Tengri on Tienšanin toiseksi korkein vuori siitä 16 kilometriä etelään sijaitsevan Džengiš Tšokusun jälkeen. Se on Kazakstanin korkein ja Kirgisian kolmanneksi korkein vuori. Khan Tengri on myös maailman pohjoisin yli 7 000 metriä korkea vuori.
Muodot.
Khan Tengri on pyramidimainen, lumen ja jään peittämä vuori. Auringonlaskun aikaan sen marmoririnteet loistavat punaisena, mistä johtuu sen kazakinkielinen lempinimi "Kan Tau", verivuori. Khan Tengriä luultiin pitkään Tienšanin korkeimmaksi vuoreksi, koska se on muodoltaan paljon näyttävämpi kuin yli 400 metriä korkeampi Džengiš Tšokusu. Todellisuudessa se on ainoastaan Tengri Tagin sivuvuoriston korkein.
Historia.
Pjotr Semjonov näki huipun 1857 ensimmäisenä eurooppalaisena.
Ensinousun huipulle teki 1931 Mihail Pogrebetskin ukrainalainen retkikunta etelästä, länsiharjannetta pitkin. M. Kuzminin retkikunta teki ensinousun pohjoisen puolelta 1964. Khan Tengri oli yksi niistä viidestä huipusta, jotka neuvostoliittolaisen vuorikiipeilijän oli valloitettava ansaitakseen arvostetun Lumileopardipalkinnon.
Vuonna 2004 vuorella tapahtui katastrofi, kun toistakymmentä kiipeilijää sai surmansa lumivyöryn iskiessä suosituimmalle reitille.
KAIS Mora IF

 
KAIS Mora IF on vuonna 2004 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Morasta. Seura syntyi kun "Mora IBF" ja Kristinebergs AIS yhdistyivät. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa maan korkeinta sarjatasoa Superliigaa ja miesten edustusjoukkue toiseksi korkeinta sarjatasoa I-divisioonaa. Lisäksi seuralla on muutamia aikuisjoukkueita sekä miehissä että naisissa ja useita juniorijoukkueita pojissa ja tytöissä.
Kauri Mikkola

Kauri Eino Fredrik Mikkola (9. toukokuuta 1938 Helsinki – 27. joulukuuta 2014) oli suomalainen hyönteistieteilijä, lintutieteilijä, professori ja tietokirjailija.
Kauri Mikkolan vanhemmat olivat dosentti Eino Mikkola ja filosofian maisteri Katri Eliisa Sainio. Hänen veljensä oli arkkitehti Kirmo Mikkola. Hänen setänsä, rehtori A. V. V. Mikkola keräsi perhosia ja omisti niitä suuren kokoelman. 
Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1957 ja valmistui luonnontieteen kandidaatiksi vuonna 1963, filosofian kandidaatiksi vuonna 1965, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1967 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1973. Mikkola opetteli tuntemaan hyönteislajeja harvinaisen laajalti. Hänestä kehittyi myös lintujen, nisäkkäiden, matelijoiden ja sammakkoeläinten asiantuntija.
Mikkola työskenteli pitkään Helsingin yliopistossa, viimeksi Luonnontieteellisen keskusmuseon yli-intendenttinä. Hän oli Yleisradion "Luontoilta"-ohjelman asiantuntijana yli 30 vuotta.
Mikkola julkaisi useita luontoaiheisia teoksia. Hän sai pitkäaikaisesta työstään tunnustuksena muun muassa professorin arvonimen ja Björn Kurtén -tiedepalkinnon. Hänen erikoisalaansa olivat perhoset ja varsinkin pohjoisten tundra-alueiden harmoyökköset, joita hän kävi tutkimassa myös Siperiassa ja Kanadan arktisilla alueilla. Hän toimi pitkään Suomen Perhostutkijain Seuran puheenjohtajana, ja hän oli seuran kunniapuheenjohtaja.
Mikkola kirjoitti useita lintutieteellisiä artikkeleita "Ornis Fennicaan". 
Hän kuoli 76-vuotiaana aivoverenvuotoon.
Sasha Ikonen

 Sasha Ikonen on suomalainen urheilutoimittaja. Hänet nimitettiin heinäkuussa 2014 Yle Urheilun toimituspäälliköksi, mitä ennen hän työskenteli vuodesta 1998 MTV3-kanavalla. Hän toimi MTV3:lla urheilu-uutisten toimittajana ja ankkurina, studiolähetysten juontajana, toimituspäällikkönä ja tuottajana. Ikonen on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän aloitti Yle TV2:n kanavapäällikkönä marraskuussa 2019.
Sami Kuronen

Sami Kuronen (s. 21. tammikuuta 1974 Uusikaupunki) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja ja ääninäyttelijä. 
Ura.
Kuronen on kotoisin Uudestakaupungista. Hänen radiouransa sai alkunsa paikallisen nuorisotalon DJ- ja radioavustajakursseilta. Työmäärän kasvaessa nopeasti Kuronen jätti lukion kesken toisen vuoden keväällä.
Kuronen aloitti juontajauransa 15-vuotiaana vuonna 1989 Uudessakaupungissa Radio UBC:ssä. Hän siirtyi turkulaiselle Auran Aallot -kanavalle vuonna 1996, mistä siirtyi vuosiksi 2007–2012 Radio Aaltoon. Vuosina 2012–2019 hän oli juontaja Radio Suomipop -kanavalla, kunnes vuonna 2020 siirtyi takaisin Radio Aaltoon. Radio Aallon lakkauttamisen jälkeen Kuronen siirtyi HitMixille vuonna 2021.
Lokakuuhun 2019 mennessä Kuronen oli tehnyt uransa aikana 6 670 suoraa lähetystä, joka olisi yhteensä noin 26 680 tuntia eli runsaat 3 vuotta. Huhtikuussa 2004 Kuronen teki talk show -juontamisen ennätyksen juontamalla ohjelmaa yhtäjaksoisesti 50 tuntia.
Televisiossa Kuronen on nähty muun muassa "Suomen Unelmien poikamies"-, "Toisenlaiset äidit"- ja "Stage"-ohjelmien juontajana sekä useiden Miss Suomi -kilpailufinaalien juontajana. "Temptation Island Suomi" -ohjelman juontajana Kuronen on toiminut keväästä 2015 alkaen. Kuronen toimii myös "Suomen Big Brotherin" yhtenä juontajista syksyllä 2022.
Kuronen on kirjoittanut yhdessä Ilkka Ihamäen kanssa Otavan kustantaman "Sensuellit iltasadut" -nimisen "aikuisten satukirjan", joka ilmestyi joulukuussa 2020. Hän on aiemmin tehnyt myös kaksi reseptikirjaa, "Elämäni reseptit" (2019) ja yhdessä veljensä Pasi Kurosen kanssa lasten keittokirjan "Junnut kokkaa" (2020). Kurosesta itsestään kertova Otavan kustantama, Ani Kellomäen kirjoittama elämäkertakirja "Sami Kuronen – Kahden kesken" julkaistiin elokuussa 2024. 
Kesällä 2016 "Seiskan" lukijat valitsivat Kurosen seksikkäimmäksi kesäkolliksi. Vuonna 2018 Kuronen valittiin "Eeva"-lehden äänestyksessä Suomen seksikkäimmäksi mieheksi.
Kuronen juonsi vuoden 2022 Big Brother Suomi -ohjelmaa.
Kritiikki.
Maaliskuussa 2023 paljastui, että Sami Kurosen nimikkoviiniä on Finnwatchin mukaan valmistettu ihmisoikeuksia loukaten. Tilalla naistyöntekijöille ei anneta vakituisia työpaikkoja eikä näille makseta palkkaa sadepäivinä. Viinitilalla esiintyy myös rotuerottelua ja muita epäkohtia. 
Yksityiselämä.
Kuronen seurusteli Mirkka Torikan kanssa vuosina 2013–2017. Kurosella on aiemmasta suhteestaan toimittaja Anu Vallin kanssa vuonna 2009 syntynyt tytär. Kuronen seurusteli vuoden 2018 kesästä vuoden 2019 loppuun entisen Miss Suomen, Michaela Söderholmin, kanssa.
Horton (elokuva)

Horton () on vuonna 2008 ilmestynyt yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Tarina perustuu lastenkirjailija Dr. Seussin kirjaan "Horton Hears a Who!", joka kertoo Horton-nimisestä norsusta.
Ääninäyttelijät.
Muissa rooleissa: Elsa Forsberg, Pilvi Kekkonen, Ella Pyhältö, Kari Tamminen, Adeliina Sankari, Ada Forsberg, Aku Laitinen, Leena Liimatainen, Pekka Kuorikoski, Oskari Tamminen, Pyry Vaismaa, Helena Valkee, Teuvo Matala, Jenni Sivonen, Titta Jokinen, Paula Vesala, Pasi Piispanen, Mari Laari, Antti Matikainen, Meeri Toivonen, Mika Ala-Panula, Jouko Klemettilä, Jarmo Koski, Almiina Sankari, Ulla Renko, Markus Bäckman, Katja Aakkula ja Matti Holi
Suomenkielisen version ovat ohjanneet Carla Rindell ja Ulla Renko. Suomeksi dialogin ja laulut on kääntänyt Marko Hartama.
Karlstad IBF

 
Karlstad Innebandyföreningen on vuonna 1985 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Karlstadista. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Superliigassa ja naisten edustusjoukkue niin ikään korkeimmalla sarjatasolla naisten Superliigassa.
Manu Forsblom

Eero Arvid Magnus ”Manu” Forsblom (10. huhtikuuta 1926 Jyväskylä – 27. joulukuuta 2002 Benalmádena, Espanja) oli keskisuomalainen taidemaalari. 
Forsblomin vanhemmat olivat jyväskyläläinen kauppias Eero Forsblom ja turkulainen Signe Sofia Forsblom o.s. Lindholm. Forsblomien suku kuului Jyväskylän perustajasukuihin, ja molempien vanhempien yrittäjyys leimasi vahvasti perhe-elämää. Äitinsä muotiliikkeessä Manu Forsblom tutustui jo varhain runsaaseen värimaailmaan, ja voimakkaat sävyt ovat olleet keskeisiä koko hänen tuotannossaan.
Forsblom opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1944–1947. Suomen Taideakatemian koulussa hän opiskeli vuosina 1947–1950, alkuun yhtäaikaisesti myös Taideteollisessa keskuskoulussa. Hän sai oppia myös muun muassa Académie André Lhotessa Pariisissa.
Nuorena taiteilijana Forsblom kuvasi suomalaista maaseutua ja luontoa. Myöhemmässä tuotannossaan hän keskittyi yhä enemmän maalaamaan etelässä, jossa tärkeitä hänelle olivat voimakas valo ja värikkyys. Hän teki myös muotokuvia, erityisesti oma perhe innosti häntä tekemään henkilökuvia. Omiin teoksiinsa Forsblom suhtautui hyvin kriittisesti ja omistavasti, kokien ne vahvasti osaksi itseään.
Forsblomin ensimmäinen näyttely oli Helsingissä 1947. Hänen viimeinen näyttelynsä oli laaja retrospektiivinen näyttely Keski-Suomen museossa Jyväskylässä 2002. 
Forsblom oli Taidemaalariliiton, Jyväskylän Taiteilijaseuran ja Kuvataiteilijasenioreiden jäsen. Hän toimi kolmen vuosikymmenen aikana kuvaamataidon opettajana Jyväskylän ja Laukaan kouluissa ja Jyväskylän työväenopistossa.
Forsblom asui viimeiset vuotensa Laukaassa ja talvet Espanjassa. Hän kuoli Benalmádenassa 27. joulukuuta 2002.
Örnsköldsvik IBK

 
Örnsköldsvik Innebandy Klubb on ruotsalainen salibandyn erikoisseura Örnsköldsvikistä. Seura syntyi kun kaksi paikallista seuraa "SK Innebandy" ja "BK 96 Innebandy" sulautuivat vuonna 2007 yhdeksi seuraksi. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa maan korkeinta sarjatasoa Superliigaa.
Arpinaama

Arpinaama (, tunnetaan myös nimellä "Shame of the Nation", suom. 'kansakunnan häpeä') on yhdysvaltalainen gangsterielokuva vuodelta 1932. Elokuvan on ohjannut ja tuottanut Howard Hawks, päärooleissa ovat Ann Dvorak, Boris Karloff, George Raft, Karen Morley ja Paul Muni. Koska elokuva valmistui ennen kuin laaja elokuvasensuuri aloitettiin Yhdysvalloissa vuonna 1934, se kuvaa oman aikansa mittapuulla melko rajusti jengisotia ja poliisin ja rikollisjengien välisiä yhteenottoja.
Luonteeltaan elokuva on tarina kieltolain aikaisesta gangsterielämästä. Se perustuu Armitage Trailin romaaniin "Scarface", joka taas saanut aiheensa Al Caponen todellisista vaiheista. Eräs elokuvan kohtaus viittaa vuoden 1929 niin sanottuun ystävänpäivän verilöylyyn, jota epäiltiin Caponen järjestämäksi. "Arpinaamasta" on tehty 1983 uusintaohjaus "Scarface – arpinaama", joka poikkesi juoneltaan ja teemoiltaan huomattavasti alkuperäisestä.
Pereslavl-Zalesski

Pereslavl-Zalesski () on kaupunki Jaroslavlin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pleštšejevo-järveen laskevan Trubež-joen suussa 124 kilometriä Jaroslavlista lounaaseen. Berendejevon asemalta haarautuva tavaraliikenteen rata yhdistää sen Moskovan ja Jaroslavlin väliseen rautatiehen. Kaupunki on Pereslavlin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 42 300 henkeä (vuonna 2008).
Pereslavl-Zalesskin on perustanut ruhtinas Juri Dolgoruki vuonna 1152. Tuolloin se oli Rostovin ja Suzdalin ruhtinaskunnan rajalinnoitus. Vuosina 1175–1302 kaupunki oli Pereslavlin ruhtinaskunnan keskus, joka sittemmin liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. 1200–1400-luvuilla mongolivalloittajat hävittivät sen useaan kertaan. Kaupungin kukoistusaikaa oli 1500-luvun puoliväli, jolloin Iivana IV käytti huomattavia summia sen rakentamiseen. Vuosina 1611–1612 sitä hävittivät puolalaiset. Vuosina 1688–1693 Pietari I, joka kävi kaupungissa useaan kertaan, rakennutti Pleštšejevo-järvelle laivaston sotaharjoituksia varten. Vuonna 1778 Pereslavl-Zalesskista tuli Vladimirin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700-luvun puolivälissä kaupunkiin syntyi mm. tekstiiliteollisuutta.
Nykyään Pereslavl-Zalesskissa on tekstiili-, rakennustarvike-, huonekalu- ja elintarviketeollisuutta sekä valokuvaustarvikkeita, kuva- ja äänitallennemateriaaleja valmistava Slavitš-tehdas. Goritskin luostarin opistorakennuksessa toimii historiallinen ja taidemuseo. Kaupunki on yksi Venäjän kultaisen renkaan matkailukohteista.
Pereslavl-Zalesski on levittäytynyt Moskovan ja Jaroslavlin välisen maantien varrelle. Keskustassa on säilynyt muinaisen linnoituksen maavalleja. Niiden keskellä on vuosina 1152 ja 1157–1160 rakennettu Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka on yksi Koillis-Venäjän vanhimmista rakennuksista. Sen vieressä on Metropoliitta Pietarin kirkko (1585), barokkityyliset Vladimirin (1745) ja Aleksanteri Nevalaisen (1746) kirkot. Trubež-joen suulla on barokkityylinen Neljänkymmenen pyhän kirkko kellotorneineen (1775). Muita keskustan nähtävyyksiä ovat 1700-luvun lopulla rakennettu Temerinien kaupunkitalo, kauppahalli sekä Pietari I:n laivastolle omistettu museo, jossa säilytetään yhtä sen aluksista. Pohjoisosassa sijaitsevat barokkityyliset Tšernigovin tsasouna (1702) ja Simeonin kirkko (1771). Kaupungin laitamilla on useita luostareita.
Luettelo Helsingin kaupunginvaltuutetuista

Luettelo Helsingin kaupunginvaltuutetuista sisältää Helsingin kaupunginvaltuuston käytännössä kaikki sodanjälkiset jäsenet. Luettelo on järjestetty valtuustoryhmittäin.
"lyh. Rad. KP" 1948–1950
"lyh. SKDL" 1946–1990
Västerås Rönnby IBK

 
Västerås Rönnby Innebandyklubb on vuonna 1992 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Västeråsista. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa maan korkeinta sarjatasoa Superliigaa.
Uppalan kartano

Uppalan kartano on rakennettu Seinäjoelle tiettävästi 1700-luvulla. Talo on kuulunut yhdelle Seinäjoen kantatiloista, josta ovat lähtöisin Wegeliuksen pappissuku ja Björkqvist-Koivusalo-suku. Talo sijaitsi ennen Seinäjoen varressa, mistä se on siirretty nykyiselle paikalleen Vapaudentien varteen, Ilmarisenkadun päähän vuonna 1912. Talo on ollut asuinrakennuksena lähes 2000-luvulle saakka. Uppalan viimeisin asukas oli Talan perhe, ja siksi moni seinäjokinen tuntee talon nimellä ”Talan talo”. Vuonna 2007 talo siirtyi uudelle omistajalle ja se kunnostettiin ravintolaksi.
Sven Nordin

Sven Nordin (s. 6. helmikuuta 1957 Oslo, Norja) on norjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. elokuvista "Elling" (2001) ja "Äidin Elling" (2005). Molemmissa elokuvissa hänen roolihenkilönsä nimi on Kjell Bjarne. Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa "Hos Martin" ja "Mot i brostet". 
Yksityiselämä.
Nordin on naimisissa Torhild Strandin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Sylvanus Morley

Sylvanus Griswold Morley (7. kesäkuuta 1883 – 2. syyskuuta 1948) oli yhdysvaltalainen arkeologi, epigrafi, ja mayanisti, jonka panos esikolumbiaanisen mayojen korkeakulttuurin tutkimukseen 1900-luvun alussa oli huomattava.
Morley muistetaan erityisesti laajoista Chichén Itzán kaivauksista, joita hän johti Carnegie-instituutin toimeksiannosta. Hän julkaisi useita laajoja tutkielmia ja koosteita mayojen kirjoitusjärjestelmästä eli mayahieroglyfeistä ja kirjoitti kansantajuisia yleisteoksia mayoista.
Vertaistensa joukossa "Vay" Morleyta pidettiin yhtenä aikansa johtavista Mesoamerikan arkeologeista. Vaikka Morleyn töitä ja teorioita onkin viime aikoina arvioitu uudelleen tieteenalan sisällä, hänen mayakalenteriin keskittyviin julkaisuihinsa viitataan edelleen. Pääosin Morleyn tutkimukset ovat kuitenkin vanhentuneita.
Lukuisia Carnegie-instituutin projekteja johtaessaan Morley kasvatti useita sittemmin tieteenalan auktoriteeteiksi nousseita nimiä. Hänen henkilökohtainen sitoutumisensa ja innostuksensa toi rahoitusta tutkimuksille, jotka avasivat maailman mayojen korkeakulttuurin salaisuuksille. Mayakulttuuriin liittyvän kiinnostuksen herättäminen lieneekin Morleyn kestävin saavutus. Tästä yhtenä todisteena ovat runsaat viittaukset populaarikulttuurissa. Jopa Indiana Jonesin on arveltu perustuvan Morleyhyn. Carnegie-instituutti yhdistää Jonesin puolestaan Earl Morrisiin, joka toimi Morleyn alaisena Chichén Itzálla ja oli vastuussa Taistelijoiden temppelin esiinkaivuusta. 
Morley toimi myös ensimmäisen maailmansodan aikana vakoojana Yhdysvaltain laivaston tiedusteluyksikölle. Yksityiskohdat hänen toiminnastaan vakoilijana pysyivät hämärän peitossa aivan viime vuosikymmeniin asti. Morleyn arkeologinen kenttätyö Meksikossa ja Keski-Amerikassa tarjosi oivan lähtökohdan saksalaisten liikehdinnän ja amerikkalaisvastaisten toimien seurantaan.
Beacon Hill School

Beacon Hill School on Bertrand Russellin ja hänen vaimonsa Dora Russellin perustama libertarismin ideologialle perustuva vapaa koulu, joka on Summerhillin ohella vapaan kasvatuksen uranuurtajia. Beacon Hill School perustettiin alun perin West Sussexiin Englantiin vuonna 1927. Bertrand Russellin jätettyä koulun vuonna 1932 Dora Russell jatkoi sen johdossa vuoteen 1943, jolloin sen toiminta lakkasi. 
Britanniassa on ainakin kolme muuta Beacon Hill -nimistä koulua.
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2009

Suomi osallistui vuoden 2009 hiihdon MM-kisoihin Liberecissä 18. helmikuuta – 1. maaliskuuta. Maastohiihtoon valittiin 15 hiihtäjää, 8 miestä ja 7 naista, mäkihyppyyn 1 naishyppääjä ja 5 mieshyppääjää sekä yhdistettyyn 6 kilpailijaa.
Maastohiihto.
Joukkueeseen 11.1.2009 valittiin 4 mieshiihtäjää ja 7 naishiihtäjää Joukkue täydennettiin lopulliseksi tarkoitettuun muotoonsa neljällä mieshiihtäjällä 3.2.2009.
Mäkihyppy.
Mäkihypyssä järjestettiin normaalimäki HS100, suurmäki HS134 ja joukkuekilpailu suurmäestä.
Miehet.
Mäkihyppyyn valittiin alustavasti kolme miesmäkihyppääjää 12.1.2009 sekä yksi naismäkihyppääjä 8.2.2009.
Yhdistetyn hyppääjän Anssi Koivurannan SM-voitto mäkihypyssä 4.2.2009 herätti spekuloinnit siitä, pitäisikö Koivuranta ottaa mäkijoukkueeseen hyppääjäksi. Päävalmentaja Janne Väätäiselle Koivuranta olisi kelvannut. Varamieheksi joukkuemäkeä varten valittiin 15.2. voitokkaan lentomäen joukkuekilpailun jälkeen Juha-Matti Ruuskanen.
Naiset.
Julia Kykkänen oli Suomen ensimmäinen edustaja naisten mäkihypyn aikuisten arvokilpailussa.
Yhdistetty.
Yhdistetyssä järjestettiin massalähtö HS100-mäestä, Gundersenin normaali- ja suurmäki sekä joukkuekilpailu suurmäestä.
Aluksi joukkueeseen valittiin neljä hyppääjää 12.1.2009. Joukkoa täydennettiin Jim Härtullilla ja kotiin jäävällä varamiehellä Ville Tuppuraisella 8.2.2009.
Otto Lehtipuu

Otto Kimmo Johannes Lehtipuu (s. 1968) on VR-Yhtymän ympäristö- ja yhteiskuntasuhdejohtaja ja entinen Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. 
Lehtipuu oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 2001–2012. Varavaltuutettuna hän on toiminut 1996–2000 ja uudestaan 2013–. Helsingin kaupunginhallituksessa Lehtipuu istui vuodet 1998–2008. Kaupunginhallituksen varapuheenjohtaja hän oli 2003–2008. Vihreiden valtuustoryhmän johtoon Lehtipuu nousi syksyllä 2003 Minerva Krohnin tilalle, joka siirtyi Helsingin kaupunginvaltuuston johtoon. Lehtipuu itse nousi Helsingin kaupunginvaltuuston johtoon vuoden 2008 kunnallisvaalien jälkeen.
Otto Lehtipuu on ollut ehdokkaana vuosien 1999, 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa. Jälkimmäisissä hän sai hieman yli 2 000 ääntä.
Lehtipuu on myös Stadion-säätiön hallituksen puheenjohtaja.
Lehtipuu on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Ennen nimittämistään ympäristö- ja yhteiskuntasuhdejohtajaksi hän toimi VR:n ympäristöpäällikkönä.
Hubert Lynes

Hubert Lynes (27. marraskuuta 1874 – 10. marraskuuta 1942 laivaston sairaala, Englanti) oli brittiläinen amiraali ja lintutieteilijä.
Lynes liittyi Britannian Kuninkaalliseen laivastoon jo 13-vuotiaana vuonna 1888. Hän yleni virkaportaassa, kunnes oli arvoltaan kapteeni vuonna 1905. Hänen komentoonsa annettiin Välimerellä panssarikansiristeilijä "HMS Venus". Vuonna 1908 Lynes palasi Englantiin. 1910–1912 hänen komennossaan oli sluuppi "HMS Cadmus" ja asemapaikkana oli Kiina. 
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Lynesin komentoon annettiin tuliterä risteilijä "HMS Penelope". Alukseen osui 1916 Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM UB-19" laukaisema torpedo ja se joutui telakalle. Lynes siirrettiin amiraali Roger Keyesin alaisuuteen, joka suunnitteli ja toteutti iskuja saksalaisten miehittämille alueille. Heidän toteuttamiaan olivat hyökkäys Zeebruggeen huhtikuussa 1918 ja tuki-iskut Ostendiin huhti- ja toukokuussa 1918. Sodan lopulla Lynes komensi uutta taistelulaivaa "HMS Warspite". Lynes palkittiin useilla mitaleilla. 1919 hän erosi laivaston palveluksesta ja vetäytyi maaseudulle.
Ornitologia.
Lynes harrasti lintujen katselemista jo poikasena. Laivastoaikoinaan hän kiinnostui ornitologiasta tieteenä ja teki merkittäviä havaintoja lintujen muutosta Välimerellä Afrikan ja Euroopan välillä. Tuolloin hän suoritti ensimmäiset kaikkiaan 12 tutkimusretkestään Afrikkaan. Hän julkaisi havaintojaan ja tutkimustuloksiaan lintutieteellisissä julkaisuissa "The Ibis" ja "British Birds", ja hänet valittiin British Ornithologists' Unionin (BOU) jäseneksi. Lynes jatkoi kirjoittamista näihin lehtiin lopun ikänsä. Hän retkeili myös Pyreneillä ja Kiinassa, mutta näiden retkien muistiinpanot tuhoutuivat "Penelopen" saamassa osumassa. Jäätyään eläkkeelle Lynes matkusti Darfurissa Sudanissa ja kirjoitti matkastaan "The Ibis"-lehteen artikkelin "Review of the genus Cisticola" (1930). Hän toimi BOU:n varapuheenjohtajana ja hänestä tuli American Ornithologists' Unionin (AOU) kirjeenvaihtajajäsen. Hän oli myös Kuninkaallisen maantieteellisen seuran (Royal Geographical Society) ja Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) jäsen.
Vuonna 1936 Lynes tutki Egyptin linnustoa, mutta kahden vuoden päästä hänen terveytensä petti Sudanissa, ja hän joutui palaamaan kotiin. Tämän jälkeen hän ei enää matkustellut. Toisen maailmansodan syttyessä Lynes komennettiin kevyeen hallintoupseerin tehtävään Pohjois-Walesiin. Hän erosi palveluksesta 1941 ja vietti loppuelämänsä kirjoittaen Sudanin linnustosta.
Lynes ei koskaan mennyt naimisiin. Englannissa ollessaan hän asui naimattoman sisarensa luona, joka huolehti hänestä.
Lynes nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa seitsemän herttulajia, kuten aberdarenhertun ("Cisticola aberdare").
MTCR

Missile Technology Control Regime (MTCR) on monikansallinen sopimus, jolla rajoitetaan ohjustekniikan siirtymistä sopijamaista muihin maihin. Sopimus koskee sekä ballistisia ohjuksia sekä risteilyohjuksia.
Sopimuksen pani alulle tohtori Richard H. Speier. MTRC sai alkunsa huhtikuussa 1987 Yhdysvaltojen, Ison-Britannian, Kanadan, Saksan, Japanin ja Ranskan allekirjoittaessa sopimuksen. Sopimus on edelleen epävirallinen. Sopimuksen on allekirjoittanut 34 maata. Suomi allekirjoitti sen alkaessaan toimia Euroopan avaruusjärjestössä. 
Rajoite koskee ohjuksia ja raketteja, jotka voivat kuljettaa yli 500 kilogrammaa yli 300 kilometrin matkalle. Sopimusosapuolet kokoontuvat kerran vuodessa. Vuonna 1992 Oslon kokous laajensi sopimuksen koskemaan myös UAV-lentokoneita. Nykyään 117 maata rajoittaa UAV-alusten ja niiden tekniikan vientiä.
Vuonna 2002 MTCR tuli International Code of Conduct against Ballistic Missile Proliferation (ICOC) eli ”Hague Code of Conduct” -järjestelyn sopimusliitteeksi. Haagin sopimuksella on 119 osapuolta.
Sopimus on hidastanut useiden maiden ohjustekniikan ja avaruustekniikan kehitystä ja sittemmin UAV-aluksista tehtävää kaukokartoitusta. Kohdemaita ovat olleet muun muassa Argentiina, Egypti, Brasilia, Etelä-Afrikka, Etelä-Korea ja Taiwan.
Dora Russell

Dora Russell (o.s. Black, 3. huhtikuuta 1894 Lontoo – 31. toukokuuta 1986) oli brittiläinen rauhanaktivisti, feministi ja pedagogi, joka puolisonsa Bertrand Russellin kanssa perusti 1927 vapaan kasvatuksen periaatetta noudattaneen Beacon Hillin koulun.
Alkuun Russelit vastasivat koulusta yhdessä, mutta vuodesta 1932 Dora Russell vastasi siitä yksin aina koulun lakkauttamiseen vuoteen 1943 saakka, jolloin hän siirtyi tiedotusministeriön palvelukseen.
Dora Russell opiskeli yliopistossa nykykieliä. Hän tutustui Bertrand Russelliin 1916 ja toimi tämän rinnalla työssä rauhan hyväksi jo ensimmäisen maailmansodan aikana. Dora Russell torjui Russellin kosinnan, koska hän näki avioliiton rajoittavan naisen vapautta, mutta suostui kuitenkin 1921 kosintaan, kun Russell halusi lapsen, joka perisi suvun nimen. Heille syntyi kaksi lasta, John Conrad Russell, 4. Russellin jaarli, ja Katharine Jane Russell, myöhempi Lady Katharine Tait. Avioliitto oli kuitenkin vapaa, ja Dora Russell sai vielä kaksi lasta toimittaja Griffin Barryn kanssa. 1935 Bertrand Russell jätti vaimonsa oppilaansa vuoksi.
Toisen maailmansodan päätyttyä Dora Russell jatkoi työtä rauhanliikkeessä ja oli mukana perustamassa brittiläistä rauhanjärjestöä Campaign for Nuclear Disarmament (CND).
Kellon Työväen Urheilijat

Voimistelu- ja urheiluseura Kellon Työväen Urheilijat (KTU) on 1937 perustettu urheilun yleisseura, joka on kotoisin Kellon kylästä entisestä Haukiputaan kunnasta, joka on vuodesta 2013 alkaen osa Oulun kaupunkia.. Seuran lajeihin kuuluvat muun muassa jalkapallo, lentopallo ja joukkuevoimistelu, mutta seurahistorian aikana lajeihin ovat lukeutuneet myös hiihto, paini, yleisurheilu, kaukalopallo, jääpallo ja salibandy.
Wimbledon (elokuva)

Wimbledon on elokuva, joka julkaistiin syyskuussa 2004. Se on romanttinen komedia tennispelaaja Peter Coltista (Paul Bettany) ja tulevasta tennistähdestä, Lizzie Bradburystä (Kirsten Dunst) Wimbledonin tennisturnauksen aikana.
Juoni.
Peter Colt on sijalle 119 rankattu tennispelaaja. Hän saa villin kortin ansiosta osallistumisoikeuden Wimbledonin tennisturnaukseen. Väsynyt Peter päättää lopettaa uransa tämän turnauksen jälkeen. Hänellä on jo työkin tennisvalmentajana. Kun Wimbledon sitten alkaa, hän tapaa nuoren amerikkalaisen tennisammattilaisen Lizzie Bradburyn, ja he rakastuvat toisiinsa. Kun rakkaus syvenee, Peterin pelikin paranee. Semifinaaleihin asti molempien peli kulkee, mutta niissä Lizzie häviää. Peter pääsee finaaliin Jake Hammondia vastaan, jonka kanssa on jo aiemmin tapellut Lizziestä. Kun Lizzie on matkalla kotiinsa Amerikkaan, hän näkee lentokentällä Peterin haastattelun, jossa tämä pyytää anteeksi Lizzieltä. Lizzie päättää palata takaisin Wimbledoniin, missä hän kannustaa Peteriä jatkamaan huonosti alkanutta loppuottelua. Peter voittaa kuin voittaakin mestaruuden ja lopettaa uransa. Lopussa näytetään kuinka Peter ja Lizzie opettavat tennistä kahdelle lapselleen New Yorkissa.
Matti Kuiri

Matti Joeli Kuiri () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri, joka taisteli jo ensimmäisessä maailmansodassa Saksan riveissä. Lisäksi hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä sekä talvisotaan. Hän menehtyi saamiinsa haavoihin jatkosodassa Maaselän Seesjärven rannassa 28. marraskuuta 1941.
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Kuiri ja Greta Pallari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Eva Alice Henrikssonin kanssa. Hänen nuorempi veljensä oli jääkärieverstiluutnantti Auno Kuiri.
Opinnot.
Kuiri kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Turun suomalaisessa lyseossa vuonna 1920. Hän kävi jääkärialipäällystölle järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja sotilaspedagogisen kurssin samana vuonna sekä Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929.
Jääkärikausi.
Kuiri työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Kuiri saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmän- ja puolijoukkueenjohtajaksi 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Kuiri siirrettiin sisällissodan jälkeen 6. heinäkuuta 1918 koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja 17. tammikuuta 1919 Itämeren jalkaväkirykmentti l:een, josta muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi aluksi koulutusaliupseerina 7. komppaniassa, josta hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi 5. komppaniaan ja 12. joulukuuta 1925 alkaen 1. komppanian varapäälliköksi sekä 12. maaliskuuta 1926 rykmentin jalkaväkitykkiupseeriksi. Aliupseerikoulun varajohtajaksi ja kaasusuojelu-upseeriksi hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1930 alkaen 4:nnen ja 27. heinäkuuta 1932 alkaen l:en sekä 1. helmikuuta 1933 alkaen 2. komppanian päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota.
Kuiri osallistui talvisotaan pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 14:ssä ja osallistui taisteluihin Honkaniemessä, Näykissä, Rasalahdella, Taperniemessä ja Summassa. Välirauhan aikana hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi ja koulutusupseeriksi 5. Prikaatiin.
Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Linnoituspataljoona 5:n komentajaksi, mistä hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 4:ään. Hän osallistui taisteluihin jatkosodassa Viipurinlahdella, Yläsommessa ja Itä-Karjalassa, missä hän haavoittui pahasti Karjalan Maaselässä käydyssä taistelussa Seesjärven rannalla 26. lokakuuta 1941. Hän menehtyi haavoihinsa vielä saman päivän aikana. Hänet haudattiin sukuhautaan Turkuun.
Luottamustoimet.
Kuiri toimi Porin rykmentin kunnianeuvoston varapuheenjohtajana vuosina 1929 ja 1932–1934 ja Turun kaupungin verotuslautakunnan jäsenenä vuosina 1936–1939.
ALMA-palkinto

ALMA-palkinto ("ALMA Award eli The American Latino Media Arts Award") on UnidosUS:n (aiemmin National Council of La Raza) jakama palkinto, jota jaetaan eri sarjoissa vuoden parhaille latinoesiintyjille, kuten näyttelijöille, muusikoille, suunnittelijoille ja elokuva- ja televisio-ohjaajille.
Palkinnon on perustanut National Council of La Raza vuonna 1995 Bravo-palkinnon jatkajaksi.
Palkinto oli kolme vuotta katkolla, mutta se herätettiin henkiin jälleen 2018 uuden yhteistyökumppanin Fuse Median ansiosta.
Tridacna gigas

Tridacna gigas on suurin jättiläissimpukkalaji. Niitä pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa, mutta ne eivät kestä kovin hyvin kuljetusta ja kasvavat niin suuriksi ja lisäksi nopeasti (jopa sentin kuukaudessa), että harvassa kotiakvaariossa on niille tilaa.
Ulkonäkö ja koko.
"Tridacna gigas" kasvaa halkaisijaltaan jopa puolitoistametriseksi ja painaa 200 kiloa. Muiden jättiläissimpukoiden tavoin sillä on voimakkaasti poimullinen kaksiosainen kuori. Sen välistä työntyy esille hyllyvä lihasmassa eli "vaippa", jonka keskellä törröttää putkimainen suuosa. Kun simpukka sulkee kuorensa, se ruiskuttaa vettä ulos tämän suuaukon kautta. Vaippa on väriltään kullanruskea, keltainen tai vihreä, ja siinä on suuria sinisiä, vihreitä tai violetteja läiskiä. Kuoren saranapuolella on aukko, josta työntyy ulos lihaksikas jalka, jonka avulla simpukka tarrautuu merenpohjaan. Simpukan vanhentuessa sen jalka surkastuu pois, ja eläin pysyy paikallaan suuren massansa avulla.
Jättiläissimpukoiden elimistössä elää symbioottisia "Zooxanthellae"-leviä. Simpukan vaipan pinnassa näkyvät tummemmat läikät ovat läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön.
Alkuperä.
"Tridacna gigas" elää Indopasifisen merialueen koralliriutoilla Etelä-Kiinanmereltä Australian pohjoisrannikolle ja Nikobaareilta Fidžille. Se pysyy yleensä alle 20 metrin syvyydessä, laguuneissa tai riuttojen tasanteilla.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja: ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin naaraana. Kun kutuaika tulee, ne laskevat veteen merkkiaineita, minkä jälkeen osa simpukoista laskee mätimunia, osa siittiöitä.
Vesiolot ja ravinto.
Suuren osan aikuisen simpukan tarvitsemasta ravinnosta tuottavat symbioottiset levät. Se hankkii ravintoa myös suodattamalla vettä suuaukkonsa avulla. Alle kymmensenttiset yksilöt elävät pääosin suodattamansa planktonin varassa; akvaariossa niitä on ruokittava säännöllisesti.
Tridacna gigas ja ihmiset.
Elokuvissa ja sarjakuvissa sukeltajat jäävät loukkuun sulkeutuvaan jättiläissimpukkaan; todellisuudessa sulkeutumisliike on niin hidas ettei vaaraa ole. Sen sijaan moni on hämmästynyt suuren simpukan painoa koettaessaan nostaa sitä vedestä.
IUCN on luokitellut tämän simpukan vaarantuneeksi jo vuonna 1996 ja äärimmäisen uhanalaiseksi 2024. Se on saattanut kuolla sukupuuttoon Fidžiä, Guamia, Vanuatua ja Taiwania ympäröivillä merialueilla. Sukupuuton syyksi arvellaan liiallista keräämistä ruoaksi ja akvaarioihin. Tridacna gigasin kauppaa säädellään nykyisin CITES-sopimuksella. Kaikki akvaarioihin myytävät yksilöt tulevat kasvattamoista.
Masters of War

Masters of War on Mountainin studioalbumi, joka julkaistiin 24. heinäkuuta 2007. Yhtye versioi albumilla Bob Dylanin kappaleita. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Bob Dylan.
Timokratia

Timokratia on valtiomuoto, jossa valta jakautuu omaisuuden määrän perusteella. Sana tulee kreikan sanoista "timē" / "τιμή", joka tarkoittaa kunniaa, sekä "-kratia", joka tarkoittaa valtaa. 
500-luvulla eaa. Ateena on toiminut nigratian perustein. 
Timokratia on sukua plutokratialle, joka tarkoittaa rahavaltaa. Timokratia ja politeia ovat lähellä toisiaan. Näihin verrattuna rahvaanvaltaa tarkoittava demokratia oli antiikissa halventava käsite.
JugiStyle

JugiStyle on suomalainen sketsisarja. Sarjan pääesiintyjinä ja käsikirjoittajina toimivat Jukka Rasila ja Kari Hietalahti. Sarjan kolmantena käsikirjoittajana ja ohjaajana toimi Petteri Summanen. Sarjan on tuottanut StoryOf... Oy. Ohjelmaa esitettiin Subilla sunnuntai-iltaisin ja uusittiin lauantaisin. Kokonaisia jaksoja saattoi katsoa myös Subin netti-tv:stä.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi päättyi 15. maaliskuuta 2009. Ohjelman tilannut Sub ei käyttänyt optiotaan toisesta tuotantokaudesta. Ohjelmaa katsoi keskimäärin 130 000 suomalaista viikoittain.
Gulielmus Cobben

Gulielmus (Willem) Cobben (alk. Willem Petrus Bartholomaeus Cobben; 29. kesäkuuta 1897 Sittard, Alankomaat – 27. tammikuuta 1985 Sittard, Alankomaat) oli alankomaalainen katolinen pappi ja piispa, joka oli Helsingin katolisen hiippakunnan ensimmäinen piispa.
Cobben vihittiin papiksi vuonna 1924. Terijoen roomalaiskatolisen seurakunnan kappalaisena hän toimi 1924–1925, Viipurin 1925–1926 ja sitten Turussa kirkkoherrana 1926–1934. Cobben osoitettiin apostolisen vikaarin tehtäviin Suomeen vuonna 1933. Vuonna 1934 hänet vihittiin Amathus in Palaestinan titulaaripiispaksi. Cobben oli Suomen apostolinen vikaari vuodesta 1934, ja Helsingin piispa hänestä tuli, kun Helsingin roomalaiskatolinen hiippakunta perustettiin vuonna 1955. Tässä virassa hän pysyi vuoteen 1967 saakka, kun hän erosi ja tuli nimitetyksi Tamagristan titulaaripiispaksi. Tämän piispanistuimen hän jätti vuonna 1976.
Ernest Kinoy

Ernest Kinoy (1. huhtikuuta 1925 – 10. marraskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiokäsikirjoittaja. Hän kirjoitti muun muassa alkuperäiskäsikirjoituksia ja sovituksia radiosarjoihin, kuten "Dimension X" ja sen seuraajaan "X Minus Oneen". Hänet palkittiin kolmesti Emmy-palkinnolla televisiokäsikirjoituksistaan.
Mikael Buckx

Johannes Michael Buckx (6. elokuuta 1881 – 22. syyskuuta 1946) oli alankomaalainen roomalaiskatolinen pappi, joka oli ensimmäinen reformaation jälkeinen katolinen piispa Suomessa.
Buckx vihittiin papiksi vuonna 1906. Hän oli Jeesuksen pyhän sydämen pappien veljeskunnan jäsen ja hän oli työskennellyt Viipurin katolisessa seurakunnassa vuosina 1909–1911. Vuonna 1921 hänet nimettiin Suomen apostoliseksi asianhoitajaksi. Hänet vihittiin 15. elokuuta 1923 Suomen apostoliseksi vikaariksi ja Dolichen titulaaripiispaksi. Vihkimisen toimitti Uskon levittämisen kongregaation esimies, alankomaalainen kardinaali Willem Marinus van Rossum, joka vieraili Pohjoismaissa samana vuonna. Suomessa vieraillessaan Rossumin isäntänä oli lehtikustantaja Amos Anderson, joka suhtautui myönteisesti roomalais-katoliseen kirkkoon. Suomen apostolinen vikaarikunta oli perustettu 1920 ja se tuli Uskon levittämisen kongregaation (Propaganda fide) alaiseksi. Vikaarikunnan johtoon oli alun perin ajateltu suomalaista pappia Adolf Carlingia, mutta Vatikaani muutti mielensä nimityksen suhteen.
Suomalainen katolisuus kärsi Buckxin kaudella kieli- ja kansallisuuskiistoista. Monet suomalaiset katoliset eivät hyväksyneet sitä, että kirkon ja seurakuntien johto oli ulkomaisten pappien käsissä. Buckx oli vikaarikunnan johdossa vuoteen 1933 saakka, jolloin hän palasi Alankomaihin. Alankomaissa Buckx toimi sitten Nijmegenissä Radboud-yliopiston opettajana.