Miko (šintolaisuus)

Miko (, ’šamaaninainen’) on Japanissa šintolaisessa pyhäkössä apulaisena palveleva nainen. Mikon tehtäviin kuuluu seremoniallisten tanssien esittäminen ja pappien ("kannushi") avustaminen hääseremonioissa. 
Nimi.
Muinoin sanalla "miko" tarkoitettiin naispuolista šamaania tai henkivälittäjää, joka välitti kamien sanomia. Nykyään nimi viittaa usein nimenomaan šintolaispyhäköiden palvelijattariin. Vielä tarkempi termi on "jinjamiko" (’pyhäkkö-miko’). Se viittaa nimenä täsmälleen pyhäköiden palvelijattariin eikä ole sekoitettavissa muihin šamaaneihin.
Japanin kielen sana miko tai "fujo", ’šamaanitar’; ’temppelineito’, kirjoitetaan useimmiten 巫女. Sanassa yhdistyvät kanjit 巫 (’šamaani’) ja 女 (’nainen’, ’naispuolinen’). Kiinan kielessä "wunu" (巫女, tai toisin päin "nuwu" 女巫) tarkoittaa ’naisšamaania’, ’noitaa’ tai ’velhonaista’. Miko kirjoitettiin vanhastaan 神子 (kirj. ’kami-lapsi’) ja 巫子 (’šamaanilapsi’).
Mikot tunnetaan monilla nimillä; Fairchild (1962:119-122) luetteloi 26 termiä ’pyhättöön sitoutuneelle mikolle’ ja 43 termiä ’pyhättöön sitoutumattomalle mikolle’. Yleisiä nimityksiä ovat 市子 ("ichiko", kirjaimellisesti ’tori/kylä-lapsi’); ’naismeedio’ tai ’ennustaja’, 霊媒 ("reibai", ’henkien puhemies’), ’henkivälittäjä’ ja "itako" (いたこ, ’(usein sokea) naisšamaani’).
Historia.
Mikoperinne pohjautuu muinaisiin japanilaisiin naisprofeettoihin, jotka vaipuivat transsiin ja välittivät jumalten viestejä samaan tapaan kuin pythiat ja sibyllat muinaisessa Kreikassa.
Noin vuonna 712 kirjoitettu osittain myyttinen "Kojiki"-historiikki sisältää mahdollisesti vanhimman viittauksen mikojen transsitanssiin. Japanin mytologiassa on tarina, jossa auringon jumalatar Amaterasu suuttui veljelleen Susanoolle ja sulkeutui luolaan, jolloin taivas pimeni. Palauttaakseen valon maailmaan jumalat suunnittelivat tempun ja ripustivat peilin jalokivin koristeltuun sakaki-puuhun. Hurjan juhlinnan jumalatar Uzume suoritti šamanistisen tanssin Amaterasun houkuttelemiseksi ulos luolasta.
Kuullessaan jumalien naurunremakan Amaterasu tuli luolastaan ja lumoutui peilikuvastaan. Näin päivänvalo tuli palautetuksi. Kulyn mukaan eräs perinteikäs mikokoulukunta ”väitti polveutuvansa Uzume-jumalattaresta”. Mikot esittävät vielä nykyäänkin Amaterasu-tanssia. Tanssi esitetään jumaluudelle selkä vierailijoita kohti, ja sen aikana tarinan myyttiset tapahtumat tapahtuvat uudelleen.
900-luvulta peräisin olevassa "Engishiki"-dokumenttikokoelmassa kerrotaan, että palatsin šintolaispyhäköissä palveli useita mikoja. Heidät otettiin palvelukseen noin 7-vuotiaina, ja he kuuluivat ylhäisöperheisiin. Ennen vanhaan monien mikojen isät olivat itse šintolaispappeja.
Rooli.
Mikon työtehtäviin kuuluu seremoniallisten "kagura"-tanssien esittäminen pyhäkön jumaluudelle ja pappien avustaminen seremonioissa. Puhdistautumisseremoniassa miko tarjoaa pyhäkköön puhdistautumaan saapuneelle vieraalle siunattua sakea eli "mikiä" ja avioliiton vahvistamisseremoniassa hän tarjoaa sakea. "Kagura"-tansseja mikot esittävät suurien juhlien aikaan. Seremonia-asuun kuuluu myös näyttävä kruunu. Työtehtäviin kuuluu myös talismaanien, "ema"-toivomuslaattojen, postikorttien ja pikkuesineiden myyminen pyhäkössä sekä monet muut avustavat työt, kuten osoitteiden kirjoittaminen kirjekuoriin ja vierailijoiden avustaminen. Mikoilla on yksi vapaapäivä viikossa.
Šintolaisten asioiden eli tanssien ja rituaaliruokien valmistuksen lisäksi mikot saavat pyhäkössä opetusta kalligrafiassa ja ompelemisessa. He ovat pyhäkön palveluksessa tavallisesti noin viisi vuotta ja voivat keskeyttää palveluksen esimerkiksi avioituessaan. Nykyään mikojen sukutaustoja ei juuri tutkita, mutta monet heistä opiskelevat šintolaisuutta lähellä olevassa oppilaitoksessa.
Mikot ovat pyhäkön arvojärjestyksessä lähes aina alimpana tai lähes alimpana. Lisäksi mikoilla on sisäinen arvojärjestys. Papit kohtelevat mikoja kuitenkin kunnioittavasti.
Mikot fiktiossa.
Mikot ovat perushahmoja japanilaisessa kirjallisuudessa, elokuvassa, mangassa ja animessa.
Zeami Motokiyon kirjoittamassa 1400-luvun Nō-draamanäytelmässä "Aoi no ue" miko nimeltä Teruhi karkottaa Rokujon hengen Aoin ruumiista.
Akira Kurosawan elokuvassa "Rashomon – paholaisen temppeli" vuodelta 1950 murhattu samurai todistaa mikon kautta.
Mangassa ja animessa mikot kuvataan usein pahoja henkiä tai demoneita vastaan taistelevina sankarittarina. Heillä kuvataan olevan yliluonnollisia tai maagisia voimia, ja usein myös kykyjä ennustamisessa tai taistelulajeissa. Eräs esimerkki hahmotyypistä on anime- ja mangasarja "Sailor Moonin" hahmokaartiin kuuluva Rei Hino. Fiktiivinen "kuromiko" (黒巫女, ’musta miko’) on perinteisen mikon paha vastine – esimerkiksi mangassa "Asagiri no miko" kuromikoilla kuvataan olevan taitoja demonologiassa ja mustassa magiassa. Joissakin romanttisissa bishōjo-videopeleissä ja visual noveleissa miko kuvataan viehättävänä mutta sovinnaisena tyttönä. Länsimaisissa roolipeleissä mikot vastaavat joskus pappeja tai valkoisia noitia.