Systeemitiede

Systeemitiede on tieteidenvälinen aihe, opinala, joka tutkii systeemien ymmärtämistä – yksinkertaisista kompleksisiin asti – kohteenaan luonto, yhteiskunta, kognitio, tekniikka, teknologia ja tiede. Ala on monipuolinen, ja eri sen näkökulmat kattavat formaalit tieteet, luonnontieteet, yhteiskuntatieteet ja soveltavat tieteet.
Systeemitutkijoiden mielestä maailma voidaan ymmärtää systeemien systeeminä. Alan tavoitteena on kehittää monitieteisyydelle perusteet, jotka soveltuvat käytettäviksi useilla eri aloilla, kuten psykologia, biologia, lääketiede, viestintä, liiketalous, tekniikka, insinööritieteet, tietojenkäsittelytiede, informaatioteknologia sekä yhteiskuntatiede. 
Liittyvät tieteenalat.
Systeemitieteet ovat laaja valikoima opinaloja ja käsityksiä. Yksi tapa hahmottaa tätä kokonaisuutta on ajatella sitä kolmessa ryhmässä: alat, joilla kehitetään systeemisiä ideoita ensisijaisesti teorian kautta; ja alat, jotka ovat keskittyneet ensisijaisesti käytännön toimien kautta suuntautuen ongelmatilanteisiin; ja alat, jotka ovat soveltaneet systeemiajattelun ideoita muiden tieteenalojen yhteydessä.
Avoin systeemi.
Monimutkaiset systeemit liittyvät pääasiassa "systeemin" käyttäytymiseen ja ominaisuuksiin. Laajasti määriteltynä systeemion joukko kokonaisuuksia, jotka vuorovaikutuksensa, suhteidensa ja riippuvuuksiensa kautta muodostavat yhtenäisen kokonaisuuden. Systeemi määritellään aina sen ”rajojen” avulla, jotka määrittää osat, jotka ovat tai eivät ole osa tätä systeemiä. Systeemin ulkopuolella olevat oliot nähdään systeemin ”ympäristön” osina.
Organisaatiot.
International Society for the Systems Sciences (ISSS) on systeemitieteiden tieteidenvälistä yhteistyötä ja synteesiä harjoittava organisaatio. ISSS kokoaa yhteen tutkijoita ja toimijoita akateemisista, liike-elämästä, hallinnosta ja voittoa tavoittelemattomista organisaatioista. Perustuu 50 vuoden valtavaan poikkitieteelliseen tutkimukseen monimutkaisten järjestelmien tieteellisestä tutkimuksesta interaktiivisiin lähestymistapoihin johtamisessa ja yhteisön kehittämisessä. Tämän seuran perustivat alun perin vuonna 1954 Stanfordissa Center for Advanced Study in the Behavioral Sciencesinä Ludwig von Bertalanffy, Kenneth Boulding, Ralph Gerard ja Anatol Rapoport.
Systeemitieteen alalla International Federation for Systems Research (IFSR) on kansainvälinen liitto systeemitieteen alalla toimiville globaaleille ja paikallisille yhteiskunnille. Tämä liitto on voittoa tavoittelematon, tieteellinen ja koulutuksellinen järjestö, joka perustettiin vuonna 1981 ja koostuu noin kolmestakymmenestä jäsenjärjestöstä eri maista. Tämän liiton yleisenä tarkoituksena on edistää kyberneettistä ja systeemien tutkimusta ja kehittää systeemialan sovelluksia sekä palvella kansainvälistä systeemialan yhteisöä ja yhteistyötä.
Eräs tunnetuimmista tutkimuslaitoksista on Santa Fe Institute (SFI), joka sijaitsee Santa Fessä, New Mexicossa, Yhdysvalloissa ja joka on omistautunut monimutkaisten järjestelmien tutkimukselle. SFI:n alkuperäinen tehtävä oli levittää käsitettä erillisestä monitieteisestä tutkimusalueesta, kompleksisuusteoria, jota SFI:ssä kutsutaan nimellä kompleksisuustiede. 
Systeemien analysointi.
Systeemianalyysi on systeemitieteen haara, joka analysoi systeemejä, niiden vuorovaikutuksia ympäristönsä kanssa, usein ennen niiden automatisointia tietokonemalleiksi.
Systeemien suunnittelu.
Systems engineering (SE) on monitieteinen teknologian alue, joka keskittyy monimutkaisten systeemien kehittämiseen ja organisointiin. Se on ”tiedettä ja insinööritaitoa luoda kokonaisia ratkaisuja monimutkaisiin ongelmiin”, esimerkiksi: signaalinkäsittely-järjestelmät, ohjausjärjestelmäs ja viestintäjärjestelmä tai muut korkean tason mallinnuksen ja suunnittelun muodot tietyillä tekniikan aloilla.
Systeemitieteilijät.
Systeemialan tutkijat voidaan jakaa sukupolviin. Sen perustajat, kuten Ludwig von Bertalanffy, Kenneth Boulding, Ralph Gerard, James Grier Miller, George J. Klir ja Anatol Rapoport ovat syntyneet vuosina 1900-1920. He tulivat eri luonnon- ja yhteiskuntatieteen aloilta ja yhdistivät voimansa 1950-luvulla luodakseen yleisen järjestelmäteorian paradigma. Yhdessä heidän ponnistelujensa organisoinnin kanssa nousi ensimmäinen systeemitieteilijöiden sukupolvi.
Heidän joukossaan oli laaja joukko monitieteisiä ajattelijoita, kuten Ackoff, Ashby, Margaret Mead ja Churchman, jotka kansantajuistivat systeemiajattelun peruskäsitteet 1950- ja 1960-luvuilla. Nämä tiedemiehet inspiroivat ja kouluttivat toista sukupolvea merkittävimpien tiedemiesten kanssa, kuten Ervin Laszlo (1932) ja Fritjof Capra (1939), jotka kirjoittivat systeemienteoriasta 1970- ja 1980-luvuilla. Heitä seuraavat tutkijat tutustuivat edellisten teoksiin ja aloittivat niiden tutkimisen 1980-luvulla ja alkoivat kirjoittaa niistä 1990-luvulta lähtien. Debora Hammondia voidaan pitää tyypillisenä edustajana näille kolmannen sukupolven yleisille järjestelmätutkijoille.