tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tökötti

Tökötti eli koivuterva eli tuohiterva () on koivun kuoresta ja tuohesta kuivatislaamalla tehtyä jäykähköä, tummanruskeaa massaa. Kivikaudella tököttiä valmistettiin kuumentamalla tuohta hapettomassa astiassa tai tiukkana käärönä. Tällöin tuohi ei syttynyt palamaan, vaan lämpeni, ja siitä irtosi tummaa, tervan kaltaista ainetta. Sekoittamalla massaan eläinten karvoja, mehiläisvahaa tai muuta vastaavaa muodostui pihkamaista liimaa, joka pehmeni lämpimänä ja kovettui jäähtyessään. Nykyisin sellaista ainetta kutsuttaisiin kuumaliimaksi. Suomessa tököttiä on valmistettu oman kotitalouden tarpeiksi ja vähän myös teollisuuden raaka-aineeksi 1950-luvulle saakka.
Sana "tökötti" on lainaa venäjän kielen sanasta "djogot" (), joka tarkoittaa tervaa. Nykykielessä tökötillä kuitenkin tarkoitetaan mitä tahansa epämääräistä ainetta.
Kemia.
Tökötti sisältää monia fenoleja kuten guajakolia, kreosolia ja kresolia. Se liukenee dietyylieetteriin ja bentseeniin sekä osittain etanoliin. Tökötin pystyy erottamaan aistinvaraisesti muista tervalaaduista siten, että tökötin vaaleankeltaiseen vesiseokseen lisätään rautakloridia, jolloin seos muuttuu vihreäksi, kun taas havupuuterva muuttaa värin punaiseksi.
Käyttö.
Kivikautista huipputeknologiaa oli vaihtoteräiset metsästysvälineet. Vaihtoteräisen veitsen varsi oli tehty hirven reisiluusta tai sääriluusta. Luu on puuvartta sitkeämpää ja paljon sitä kovempaa. Luun kärkeen kaiverrettuun uraan kiinnitettiin kvartsista tai piikivestä tehty kiviterä, jolla oli tietty leveys, pituus ja muoto. Kiviterä kiinnitettiin luuhun tökötin avulla. Kun kiviterä särkyi, saatiin tökötti juoksevaksi lämmittämällä sitä, jolloin terä oli helppo vaihtaa samankokoiseen varaterään. Uusi terä lukittui paikalleen luun uraan tökötin jäähtyessä.
Tökötti on soveltunut myös parkitsemiseen ja kansanomaiseen lääkintään, jossa sillä on hoidettu ihotauteja. Sitä käytettiin 1900-luvun alkupuolella myös nahan voitelemiseen etenkin Venäjällä, vaikka se aikaansai nahkaan tietyn ominaishajun. Puhdistetussa koivutervassa () on perusaineesta vain vesihöyryn kanssa haihtuvat osat. Sitä on aiemmin käytetty lääkkeenä ihon, kihdin ja reumatismin hoitoon.
Suomen Sukuhistoriallinen yhdistys

Suomen Sukuhistoriallinen yhdistys ry (SSHY) on valtakunnallinen taloudellista voittoa tavoittelematon sukututkimusalan yhdistys. Se edistää suku- ja henkilöhistoriallista tutkimusta, tallentaa sukututkimuksellisesti tärkeää arkistomateriaalia ja julkaisee sitä digitaalisessa muodossa internetissä. Yhdistys on perustettu vuonna 2004 ja sen kotipaikka on Helsinki. yhdistyksen jäsenmäärä on noin 20 000. 
Yhdistyksen painopiste on sen hallinnoima "digitaalinen kuva-arkisto", joka mahdollistaa sukututkimukseen liittyvän arkistomateriaalin tutkimisen internetissä. Lisäksi yhdistys muun muassa järjestää jäsenistölleen koulutusta ja tapahtumia.
SSHY:n digitaalinen arkisto (Digiarkisto).
Yhdistys hallinnoi ja julkaisee internetissä digitaalista kuva-arkistoa. Se koostuu mikrofilmeiltä ja -korteilta sekä alkuperäisaineistosta digitoiduista kuvista. Digitaalisessa arkistossa on noin 9 000 000 kuvasivua. Aineistoa digitoidaan jatkuvasti lisää valtaosin vapaaehtoisvoimin. 
Vanhempi mikrofilmeistä ja -korteista digitoitu kirkonkirja-aineisto on internetissä täysin vapaasti tarkasteltavissa. Lisäksi kuvatietokannassa on yhdistyksen jäsenille varattua materiaalia. Se käsittää muun muassa sekä uudempia (100-125-vuotisia) kirkonkirjoja että sotilasasiakirjoja, läänintilejä, tuomiokirjoja ja poliisilaitosten aineistoja, jotka ovat suurelta osin kuvattu alkuperäislähteistä.
Digitoidun kuvan avulla sukututkijat saavat käyttöönsä lähes alkuperäistä lähdettä vastaavan materiaalin. Järjestelmä eroaa esimerkiksi Suomen Sukututkimusseuran HisKi-projektista, jossa lähdemateriaali on valmiiksi tulkittu tekstimuotoiseksi tietokannaksi. SSHY:n kuvat tulkitsee kukin tutkija itse. Kuva alkuperäisestä tekstistä on helposti internetissä saatavissa. SSHY:n kuva-arkiston avulla voidaan esimerkiksi tarkistaa HisKi-projektiin tallennettuja tietoja.
SSHY:n wiki.
Yhdistyksellä on myös sukututkimusaiheinen wiki (Digi-Wiki), johon on koottu tietoa lähinnä kylistä ja taloista pitäjittäin Kansallisarkiston digitaaliarkistossa julkaistujen maakirjojen mukaan. Luettelo ei kuitenkaan ole vielä täydellinen.
Burghausen

Burghausen on kaupunki Saksan Ylä-Baijerissa Altöttingin piirikunnassa Salzachjoen rannalla aivan Itävallan rajalla. Kaupungin asukasluku oli 18 795 vuoden 2020 lopussa. Burghausenin linna joen rannalla on 1 051 metriä pitkä ja se on maailman pisin linna.
Kaupunki lienee perustettu jo noin 600-luvulla tullin asemapaikaksi. Vuonna 1025 Konrad II katsoi Burghausenin keisarilliseksi omaisuudeksi. Vuonna 1164 Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijona asettui Burghausenin linnaan. Myöhemmin seudulla on ollut suurta sotahistoriallista merkitystä muun muassa kolmikymmenvuotisen sodan asemapaikkana.
Nykyään kaupungissa on kemianteollisuutta, jota harjoittaa Wacker-Chemie AG. Yhtiö omistaa 2. Bundesliigassa pelanneen jalkapalloseura Wacker Burghausenin, joka pelaa kotiottelunsa Wacker Arenalla.
Japanin alahuone

Japanin alahuone tai edustajainhuone () on toinen Japanin parlamentin kamareista. 
Alahuoneessa on 465 edustajaa, jotka valitaan nelivuotiskausiksi. Alahuoneella on ylähuonetta enemmän valtaa; se voi saattaa voimaan ylähuoneen kaataman lakiesityksen kahden kolmasosan enemmistöllä. Japanin pääministeri voi hajottaa alahuoneen halutessaan, kuten Jun'ichirō Koizumi teki 8. elokuuta 2005 oman puolueensa jakautuman vuoksi. Japanin ylähuonetta ei pääministeri kuitenkaan voi hajottaa.
Parlamentaarista työtä tehdään 17 pysyvässä valiokunnassa.
Alahuoneen vaaleissa voivat äänestää kaikki yli 18-vuotiaat Japanin kansalaiset, jotka ovat asuneet vaalipiirinsä alueella vähintään 3 kuukautta ja rekisteröityneet äänestäjäksi. Ehdolle voivat asettua äänioikeutetut henkilöt, mutta ehdokkaiden tulee olla iältään vähintään 25-vuotiaita.
Viimeisimmät vaalit.
Viimeisimmät vaalit pidettiin lokakuussa 2024, kun uudeksi pääministeriksi noussut Shigeru Ishiba hajotti parlamentin ja määräsi ennenaikaiset vaalit. Taustalla oli LDP:n ympärillä pyörivät skandaalit ja puolueen laskeva kannatus. LDP, ja sen tukipuolue Kōmeitō, menettivät enemmistönsä. Sen sijaan pääoppositiopuolue CDP nosti kannatustaan.
Lokakuussa 2023 alahuoneen puhemieheksi valittiin entinen valtionvarainministeri Fukushiro Nukaga. Varapuhemiehenä toimii Kōichirō Genba.
Ala- ja ylähuoneen väliset erot.
Alahuoneella on useita valtaoikeuksia, joita ylähuoneella ei ole. Jos alahuone hyväksyy lakiesityksen, mutta ylähuone hylkää sen, alahuone voi kaataa ylähuoneen päätöksen kahden kolmasosan enemmistöllä. Usein kuitenkaan hallituspuolue ei saa 2/3 enemmistöä alahuoneeseen, jolloin ylähuoneesta tulee vaikutusvaltaisempi kuin aikaisemmin.
Kun alahuone päättää sopimuksista, budjetista ja pääministerin valinnasta ylähuone voi vain viivyttää lakiesityksiä mutta ei estää niitä. Tämä vuoksi alahuonetta pidetään parlamentin kamareista voimakkaampana. 
Alahuoneen jäsenet valitaan virkaansa lyhyemmäksi aikaa kuin ylähuoneen jäsenet, jotka valitaan kuusivuotiskausiksi. Pääministeri voi myös hajottaa alahuoneen, tai se voi hajottaa itsensä epäluottamuslauseäänestyksellä, kun taas ylähuonetta ei voi hajottaa. Niinpä alahuonetta pidetään herkempänä julkiselle mielipiteelle ja sitä kutsutaan "alahuoneeksi".
Termi "alahuone" () on myös jäänne vuoden 1889 Meiji-perustuslaista, kun sen aikainen ylähuone "Kizokuin" () toimi aristrokraattisena ylähuoneena, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan "House of Lords" Westminster-järjestelmässä tai "Reichsrat" preussilaisessa Saksan hallintojärjestelmässä.
Roseanne Barr

Roseanne Cherrie Barr (s. 3. marraskuuta 1952 Salt Lake City, Utah) on yhdysvaltalainen näyttelijä, kirjailija, talk show -juontaja ja komedienne. Urallaan hän on käyttänyt myös nimiä Roseanne Arnold ja Roseanne Thomas. Vuodesta 2005 hän on käyttänyt tyttönimeään Barr.
Televisioura.
Barr tunnetaan komediasarjasta "Roseanne" (1988–1997 ja 2018) ja talk show’sta "The Roseanne Show" (1998–2000). "Roseannesta" Barr voitti Emmy-palkinnon vuonna 1993 ja oli kolmena muuna vuonna ehdolla. Vuonna 1993 hän sai myös Golden Globe -palkinnon.
Poliittinen toiminta.
Barr pyrki vihreän puolueen ehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2012. Vihreiden ehdokkaaksi valittiin kuitenkin Jill Stein. Hän ei valinnut Barria varapresidenttiehdokkaakseen.
Barr sanoo aina olleensa poliittisesti radikaali. Hän tukee julkisesti presidentti Donald Trumpia ravistellakseen status quota ja establishmenttia. Myös vuonna 2018 uusilla jaksoilla jatketun "Roseanne"-komediasarjan nimihahmo on Trumpin tukija. Sarja lopetettiin kesken Barrin rasistisesta twiitistä aiheutuneen kohun vuoksi.
Yksityiselämä.
Barr on ollut naimisissa kolmasti: vuosina 1974–1990 Bill Pentlandin kanssa, 1990–1994 koomikko Tom Arnoldin kanssa ja 1995–2002 henkivartija Ben Thomasin kanssa.
Barr on juutalainen.
Barr on usein herättänyt huomiota twiiteillään, joita jotkut ovat pitäneet hyvän maun vastaisina.
Jörg Jaksche

Jörg Jaksche (s. 23. heinäkuuta 1976, Fürth) on saksalainen uransa päättänyt maantiepyöräilijä.
Jaksche aloitti ammattilaisuransa Polti-tallissa kausilla 1997–1998. Vuosina 1999–2000 hän kilpaili Telekom-tallissa. Tämän jälkeen hän siirtyi kausiksi 2001–2003 ONCE-tallin ajajaksi. CSC-tallissa hän kilpaili kaudella 2004 ennen kuin siirtyi Liberty Seguros-Würth-talliin kausiksi 2005–2006. Kaudella 2007 Jaksche kilpaili Tinkoff Credit Systems -tallissa.
Jaksche voitti kaudella 2004 Pariisi–Nizza-ajon ja Välimeren ajon.
Jaksche on osallistunut Ranskan ympäriajoon kuudesti. Kahdenkymmenen parhaan joukkoon hän on kokonaiskilpailussa yltänyt kolmesti: vuonna 2005 hän oli 16. vuonna 1998 18. ja vuonna 2003 17.
Vuoden 2006 Sveitsin ympäriajossa Jaksche sijoittui kolmanneksi.
Jaksche oli yksi 9 ajajasta, joiden osallistuminen vuoden 2006 Ranskan ympäriajoon kiellettiin Operaatio Puerto-dopingskandaaliin liittyvien epäilyiden johdosta. 30. kesäkuuta 2007 Jaksche myönsi käyttäneensä veridopingia, ja että hänen koodinimensä espanjalaisen lääkärin Eufemiano Fuentesilta takavarikoiduissa dokumenteissa oli "Bella". Hän lopetti uransa tämän jälkeen.
Sahtimarkkinat

Sahtimarkkinat on Padasjoella vuosittain aina heinäkuun ensimmäisenä lauantaina järjestettävä tapahtuma, jossa myydään sahtia ja sahtivierrettä sekä kilpaillaan edustusoikeudesta sahdinteon Suomen-mestaruuskilpailuihin.
Tapahtumaa on järjestetty jo yli kolmekymmentä vuotta. Sahtimarkkinat on Padasjoen Yrittäjät ry:n järjestämä ja suurin yksittäinen Padasjoen kesätapahtuma. Järjestelyissä on mukana myös Padasjoen kunta ja runsaasti talkooväkeä. Parhaimmillaan kävijöitä on ollut n. 10 000; nykyisin kävijämäärä on yleensä noin 5000. Sahtimarkkinoiden aikana Padasjoen keskusta on suljettu autoliikenteeltä, pysäköintitlaa on järjestetty runsaasti ja liikenteen ohjaus on hoidettu kiertoteitä hyväksi käyttäen. Myyntipaikkoja ja myyntikojuja on 150–200. Myytävä tuotekirjo on runsas. Paikalla on myös sahtivierteen myyjiä, ja valmista sahtia myydään Lammin Sahdin olutteltassa. 
Sahtimarkkinat sai alkunsa Padasjoen Yrittäjäjien ryhtyessä miettimään 1980-luvun alkupuolella miten saataisiin Padasjoen kuntaan merkittävä kesätapahtuma. Silloisen Aupatec Oy:n johtaja Heimo Leinonen heitti ajatuksen suurista markkinoista. Idea lankesi hedelmälliseen maaperään, ja Sahtimarkkinoita ryhdyttiin ideoimaan ja toteuttamaan.
Lauri Uusi-Hakimo

Lauri Kaarle Uusi-Hakimo (6. toukokuuta 1930 Ähtäri – 19. helmikuuta 2018 Forssa) oli suomalainen kirjailija ja Forssan kansalaisopiston rehtori.
Uusi-Hakimo suoritti valtiotieteen maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Hän asui Forssassa vuodesta 1959 lähtien ja toimi Forssan kansalaisopiston rehtorina vuodesta 1959 (tuolloin nimellä Forssan työväenopisto) eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1993 asti. Uusi-Hakimo sai opetusneuvoksen arvon 1988.
Uusi-Hakimo tutustui kirjallisuuteen laatiessaan kansalaisopistossa kirjaesitelmiä ja alkoi itsekin kirjoittaa. Hänen esikoisteoksensa "Isältä pojalle" (1974) voitti Maaseudun Sivistysliiton "Maaseudun murros" -kirjoituskilpailun ja tästä sai alkunsa Uusi-Hakimon kirjailijanura. Hän kirjoitti aluksi proosaa mutta siirtyi sitten kirjoittamaan näytelmiä usein tilaustyönä harrastajateattereille. Uusi-Hakimon teokset sijoittuvat valtaosin hänen nuoruusvuosiensa kotimaisemiin Ähtäriin Etelä-Pohjanmaalle.
Vuodesta 1979 alkaen Uusi-Hakimo kirjoitti säännöllisesti pakinoita "Forssan Lehteen" nimimerkillä "Tarhuri". Hän myös teki historiikkeja useille yrityksille ja yhteisöille.
Jussi Jänis

Jussi Jänis on Lewis Trondheimin luoma sarjakuvahahmo. Jussi Jäniksen ihmeelliset seikkailut -sarjan päälinjassa seurataan nimihahmon ja hänen ystäviensä elämää. Pääjatkumon lisäksi sarjaan kuuluu muihin ympäristöihin sijoitettuja albumeja, jotka voivat olla esimerkiksi western-parodioita tai etsiväseikkailuja. Näiden albumien hahmoista vain Jussilla on aina sama nimi. Albumien tunnusmerkillinen piirre on usein absurdin humoristinen vuoropuhelu. Sarjakuva on suunnattu aikuisille.
1. 
2. 
3. 
4. 
5. 
6. 
7. 
8. 
9. 
10. 
Albumit.
Albumit on suomentanut Heikki Kaukoranta ja tekstannut Jenni Rope. Värityksen on tehnyt Brigitte Findakly. "Slalom" ilmestyi alun perin pienikokoisena mustavalkoisena albumina 1993. Vuonna 1997 se julkaistiin väritettynä versiona ja numeroituna sarjan osaksi 0. "L'Accélérateur atomique" (2003) numeroitiin sarjan osaksi 10, mutta julkaistiin ennen albumia "La vie comme elle vient" (2004).
Jussi Kukkonen

Johannes (Jussi) Kukkonen (26. maaliskuuta 1892 Suonenjoki – 24. elokuuta 1955 Kajaani) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka toimi vuosina 1919–1954 Kainuun Sanomien päätoimittajana. 
Jussi Kukkosen vanhemmat olivat myymälänhoitaja Juho Kukkonen ja Eriikka Halonen. Kukkonen aloitti lehtimiesuransa harjoittelijana Savon Sanomissa. Hän muutti 1918 Kajaaniin vastaperustetun Kainuun Sanomat -lehden palvelukseen, ja seuraavana vuonna hänestä tuli lehden päätoimittaja. Kukkosen aikana Kainuun Sanomista tuli Kainuun johtava maakuntalehti erityisesti maaseudulla olleen asiamiesverkoston ansiosta. Hän ajoi kirjoituksissaan muun muassa Kainuun maaseudun sähköistämistä, ja hänellä oli hyvät suhteet pääministeri Urho Kekkoseen, joten hän saattoi edistää Kainuun uudistushankkeita tätä kautta. 
Kukkonen käytti nimimerkkejä "J. K. Kulomaa", "Joel Linnala", "Jouni Linnasaari", "Ananiias", "Jaakko Jaakonpoika" ja "Sampsa". Kukkosen tuotanto koostui pääasiassa seikkailuromaaneista, joita hän kirjoitti kuutisenkymmentä. Hänen tunnetuin romaaninsa on 1947 ilmestynyt köykäinen melodraama "Ratavartijan kaunis Inkeri", josta Hannu Leminen ohjasi samannimisen elokuvan, "Ratavartijan kaunis Inkeri".
Jussi Kukkosen poika Otso Kukkonen oli Kainuun Sanomien päätoimittaja isänsä jälkeen 1955–1990.
Sirkka Laine

Sirkka Sinikka Laine-Sirén (o.s. Saukkonen 15. elokuuta 1948 Parikkala – 3. lokakuuta 2023 Rautjärvi) oli suomalainen Simpeleellä asunut kirjailija.
Henkilöhistoria.
Sirkka Laine vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Parikkalan Särkisalmen kylässä. Päästyään ylioppilaaksi hän muutti Helsinkiin 1966 opiskelemaan kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Myöhemmin hän opiskeli Yleisradion käsikirjoittajakoulutuksessa ja suoritti kirjoittajaohjaajakurssin.
Ensimmäiset kirjansa novellikokoelman "Maariankämmekät" ja romaanin "Tähtipolku" Laine julkaisi 1978–1979. Hän on kirjoittanut romaanien ohella käsikirjoituksia tv-elokuviin ja tv-sarjoihin. Laine oli myös Radioteatterin Kantolan perhe -työryhmässä käsikirjoittajana vuodesta 1994 alkaen.
Kaarlo Erho

Kaarlo Arvid Erho (sukunimi vuoteen 1929 Eriksson) () oli suomalainen kirjailija. Erho käytti myös nimimerkkejä "Erik Karlsson" ja "Kalle Rae".
Erho teki nuorena tehdas-, saha-, konepaja-, rakennus- ja satamatöitä sekä oli merillä Saksassa. Näytelmäohjaajakurssin käytyään hän toimi teatteriohjaajana eri puolilla Suomea. Myöhemmin Erho oli toimittajana, järjestösihteerinä ja nuorisoseura Valistustalon vahtimestarina. Hän kirjoitti artikkeleita muun muassa Länsi-Suomi-, Seura-, Kansa taisteli- ja Peitsi-lehtiin. Erho asui Oulunsalossa vuodesta 1947 lähtien ja oli Oulunsalon nuorisoseurassa sihteerinä, teatteriohjaajana ja näyttelijänä.
Erho aloitti tuotantonsa sotamuistelmilla ja siirtyi sitten 1940-luvulla kirjoittamaan salapoliisiromaaneita. Erhon romaanien sankareina esiintyivät toimittaja-etsivä "Kalle Kanto", komisario "Erik Paarma" ja salapoliisi "Erik Korpi". Erho kirjoitti kaikkiaan 13 salapoliisiromaania mutta hän ei kuitenkaan saavuttanut samaa mainetta kuin Aarne Haapakoski ja Vilho Helanen. Erho siirtyi myöhemmin kirjoittamaan näytelmiä ja nuortenkirjoja käyttäen salanimiä Kalle Rae ja Erik Karlsson.
Japanin ylähuone

Japanin ylähuone () on toinen Japanin parlamentin kamareista. Ylähuone on toista maailmansotaa edeltävän "Kizokuinin" () seuraaja. Vuoden 1947 perustuslain myötä ylähuoneen rakennetta muutettiin siten, että sieltä poistui aatelin edustus ja kaikki jäsenet valittiin vaaleilla.
Ylähuoneessa on 245 jäsentä, jotka valitaan kuusivuotiskausiksi, kaksi vuotta pidemmäksi ajaksi kuin alahuoneen jäsenet. Ylähuonetta ei voida hajottaa, sillä vain puolet sen paikoista valitaan uudelleen kussakin vaaleissa. 121:stä kerrallaan uudelleen valittavasta paikasta 73 valitaan 47 prefektuurivaalipiiristä (siirtämättömällä yhden äänen vaalitavalla) ja 48 valitaan koko maan käsittävältä listalta suhteellisella vaalitavalla.
Vuoden 1998 vaaleihin saakka ylähuoneessa oli 252 jäsentä, joista 126 valittiin kerrallaan uudelleen: 76 prefektuurivaalipiireistä ja 50 koko maan alueelta. Vuoden 2001 vaaleissa määrää vähennettiin 247:ään (126 valittiin vuonna 1998 ja 121 vuonna 2001).
Ylähuoneen jäsenten täytyy olla vähintään 30-vuotiaita, alahuoneen taas 25-vuotiaita.
Jos parlamentin kaksi kamaria ovat erimielisiä budjetista, sopimuksista tai pääministerin nimittämisestä, alahuone voi ohittaa ylähuoneen päätöksenteossa. Kaikissa muissa päätöksissä alahuone voi kumota ylähuoneen äänestyksen vain kahden kolmasosan enemmistöllä. Kuitenkin sen jälkeen kun suhteellinen vaalitapa tuotiin alahuoneen vaaleihin, ylähuone on lisännyt voimaansa lakiesitysten kumoamisessa alahuoneen kustannuksella: hallitus ei ole kyennyt muodostamaan alahuoneeseen kahden kolmasosan enemmistöä melkein missään vaaleissa.
Lordi’s Rocktaurant

Lordi’s Rocktaurant oli Rovaniemellä vuosina 2006–2011 toiminut Lordi-aiheinen ravintola. Ravintolassa oli esillä Lordin lavarekvisiittaa ja esiintymisasuja sekä muiden yhtyeiden lahjoittamaa lavarekvisiittaa. Ravintola avattiin näyttävästi joulukuussa 2006 Koskikadulle lähelle Lordin aukiota, ja se sai myös kansainvälistä huomiota. "Rovaniemen jouluimago 2010" -opinnäytetyö mainitsi ravintolan yhtenä niistä kohteista, joissa turistit kertoivat kaupungissa vierailleensa.
Ravintolan alakerrassa ("Monster Disco Hell") oli alkoholianniskelua ja yläkerrassa ruokaravintola. Ravintolan ruokalista koostui pikaruoasta, kuten pizzasta ja kebabannoksista. Ravintolassa oli myytävänä myös T-paitoja, postikortteja ja tarroja.
Vuonna 2008 Lordi’s Rocktaurant laajeni Rinteenkulma-kauppakeskukseen. Vuonna 2010 "Hymy"-lehti uutisoi ravintolan talousvaikeuksista, ja ravintolan toiminta lopetettiin vuonna 2011 vuokrasopimuksen päätyttyä. Antti Haasen ohjaaman "Monsterimies"-dokumenttielokuvan ensimmäiset kuvaukset tehtiin juuri ravintolan lopetettua toimintansa, ja dokumentissa on kohtaus ravintolan purkamisesta.
U. W. Walakorpi

Urho Viljo (U. W.) Walakorpi (sukunimi vuoteen 1919 "Haapanen"; 14. elokuuta 1886 Alavus – 15. helmikuuta 1957 Hämeenkyrö) oli suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Henkilöhistoria.
Walakorven vanhemmat olivat kauppias Juho Haapanen ja Olga Katariina Sjöholm ja puoliso vuodesta 1920 Elli Esteri Vuorinen. Hän kävi neljä luokkaa lyseota Tampereella, opiskeli yksityisesti ja teki opintomatkat Saksaan vuonna 1912 ja Ruotsiin 1914.
Walakorpi toimi vuodesta 1906 Tampereen Sanomain toimittajana, "Hämettären" toimittajana 1907-1908, "Aamulehden" teatteri- ja taidearvostelijana 1915–1916 ja 1917–1918 sekä "Tampereen Sanomain" kirjallisuusarvostelijana 1920–1930. Vuonna 1919 hän osti huvilatilan Hämeenkyröstä ja perusti Hämeenkyrön Sanomat-paikallislehden. Walakorpi oli vuodesta 1922 alkaen "Hämeenkyrön Sanomain" päätoimittajana ja taloudenhoitajana.
Hämeenkyrössä Walakorpi oli mukana nuorisoseuratyössä puhujana, lausujana, näytelmien ohjaajana ja muissa tehtävissä. Hän oli Hämeenkyrön eteläisen nuorisoseuran kunniajäsen. Walakorpi oli Hämeenkyrön Museo- ja Kotiseutuyhdistyksen perustajajäseniä ja varapuheenjohtaja. Hän oli mukana myös suojeluskuntatyössä sekä urheilu- ja liikuntakasvatuksessa ja hän kuului kunnalliseen tuberkuloositoimikuntaan ja Heinijärven kansakoulun johtokuntaan.
Kirjallinen tuotanto.
Walakorpi käytti nimimerkkejä "Finis", "Urho Haapanen" ja "U-oH-n". Walakorpi, samoin kuin kaksi muuta hämeenkyröläistä kirjailijaa Eero Alpi ja Kaarle Halme kirjoitti useita näytelmiä seuranäyttämöitä varten, mutta myös runoja, novelleja ja lasten- ja nuortenkirjan. Walakorven näytelmät olivat suosittuja maaseudun seuranäyttämöillä. Walakorpi kirjoitti suuren joukon novelleja joulu- y.m. lehtiin ja hän oli tunnettu lukuisten juhlarunojen kirjoittajana.
Walakorven kirjailijatoiminta romaanien ja runojen osalta sijoittui pääosin 1910-luvulle ja sen tuloksena oli kolmisenkymmentä kirjaa, pieniä romaaneja sekä novelli- ja runokokoelmia. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa "Silmänräpäyskuvia" ilmestyi 1908. Walakorven runoteoksia olivat "Metsän poika", "Kevätyö" ja "Hämärälauluja" sekä kertovat runoelmat "Tähtiä kohti" ja "Pohjalaiset nousevat". Hänen romaanejaan olivat "Marianne", "Anjarouva", "Alma", "Porraslahden paronin nuoruus", "Tuuliajolla", "Mäenpään Helvi", "Penu", "Kesäinen tarina", "Lennnart Höök", "Kojonkulman seppä", "Kansan lapsi", "Sairgit", "Kirkkaus", "Kapina" ja "Raha". Walakorven tuotanto oli usein sävyltään haaveellista ja lyyristä ja siinä näkyy norjalaisen kirjailijan Knut Hamsunin vaikutus.
Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat

Wiipurilaisen Osakunnan Laulajat (Wiol) on vuonna 1930 perustettu opiskelijasekakuoro, jonka tarkoituksena on tarjota opiskelijoille musiikkiharrastus vastapainoksi akateemiselle puurtamiselle.
Yleistä.
Wiol on Helsingin yliopiston Wiipurilaisen, Karjalaisen ja Kymenlaakson osakunnan yhteinen kerho. Kuoron ohjelmistoon kuuluu sekakuoromusiikki laidasta laitaan; modernin musiikin kantaesityksistä kuoromusiikin klassikoihin. Kuoron ohjelmistoon kuuluu myös karjalainen lauluperinne. Karjalaisia lauluja on levytetty kuoron historiassa kahteen otteeseen: vuonna 1984 julkaistiin "Laulu Vuokselle" ja vuonna 2015 kuoron 85-vuotislevy "Oi Karjala". 
Wiol esiintyy yhteensä parikymmentä kertaa vuodessa koko kuoron vahvuudella omissa konserteissa sekä pienemmällä kokoonpanolla kvartetti- tai tuplakvartettikeikoilla. Wiol on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan sekä Suomen Laulajain ja Soittajain Liiton (Sulasol) jäsen. Wiol tekee yhteistyötä muiden kuorojen kanssa ja viime vuosina yhdessä on konsertoitu esimerkiksi Turun yliopiston kuoron sekä Savolaisen Osakunnan Laulajien kanssa.
Wiol on laulanut taustoja Martti Servo ja Napanderin kahdella levyllä, kappaleissa "Luottavaisin mielin" levyllä Sydämen amiraali sekä "Partneri ja kumppani" levyllä Täältä pesee!. Kuoro oli mukana myös molempien levyjen levynjulkistamiskeikoilla Tavastialla ja lauloi myös a cappellana kuorosovituksen lauluun "Ufo tarjosi kaakaon". Wiol esiintyy vuosittain Helsingin Juhlaviikkojen Art Goes Kapakka -tapahtuman Kuorojen kierroksella.
Jäsenet.
Vaikka kuoro on ensisijaisesti perustettu Helsingin yliopistossa opiskeleville, jäseniltä vaaditaan vain ylioppilastutkinto. Jäsenet ovat pääosin Helsingin seudun korkeakouluissa opiskelevia ja niistä jo valmistuneita. Nimestään huolimatta kuoro ei edellytä Wiipurilaisen Osakunnan jäsenyyttä. Uusia jäseniä Wiol ottaa syys- ja kevätlukukausien alussa.
Johtajat.
Kuoroa on johtanut vuodesta 2020 lähtien kuoronjohtaja Riku Laurikka. Wiolin lisäksi hän johtaa mm. Kamarikuoro Addictiota.
Wiipurilaisen Osakunnan Laulajien aiempina johtajina ovat toimineet mm. Erkki Pullinen (1968–2001), Päivi Liimola (ent. Kiiski, 2001–2005), Jutta Seppinen (2005–2011), Mikko Sidoroff (2012–2016), Elisa Huovinen (2016-2019) sekä vierailevina johtajina Edward Ananian-Cooper (2010, 2011) ja Eleriin Müüripeal (2019).
Kiertueet.
Wiol tekee kiertueen ulkomaille muutaman vuoden välein.
Wene-Wiol.
Wiol on järjestänyt vuodesta 1987 joka heinäkuussa projektikuorona Wene-Wiolin eli kirkkovenekiertueen, jolla nimensä mukaisesti kierretään vesistöä kirkkoveneellä ja konsertoidaan kirkoissa. Tähän asti järjestetyt kiertueet:
Eero Alpi

Eero Johannes Alpi (alkujaan Toivonen, 15. lokakuuta 1885 Hämeenkyrö – 24. heinäkuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja näytelmäkirjailija. Alpi käytti nimimerkkejä "E.A.", "Sakari Liekki", "S. Salamaa" ja "Sakari Veikanmaa".
Henkilöhistoria.
Käytyään yhteiskoulua Alpi suoritti koko oppikoulun kurssin, opiskeli estetiikkaa ja teki opintomatkan Ruotsiin.
Alpi työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 1905–1910 ja sitten vuoteen 1914 Kariston kustannusliikkeen kirjallisella osastolla. Vuonna 1918 Alpi perusti Tampereelle Kansan Teatterin ja toimi sitten teatterikiertueiden johtajana 1918–1923. Elämänsä viimeiset kymmenen vuotta Alpi asui Helsingissä, kirjoitti sanoma- ja viikkolehtiin sekä teki näytelmiä etupäässä seuranäyttämöille. Joitain Alpin näytelmiä esitettiin myös vakinaisissa teattereissa ja Kansallisteatterissa. Kirjallisen uransa Alpi aloitti runoilla ja hänen runojaan ilmestyi kolmena vihkona. Näytelmiä hän kirjoitti kolmisenkymmentä. Lisäksi Alpi toimi pakinoitsijana ja kirjoitti lehtiin kirjallisuus- ja teatteriaiheisia artikkeleita. 
Alpi perusti Näyttämötaide- ja Suojeluskuntalaisen lehti-nimiset lehdet ja toimi niiden päätoimittajana. Vuonna 1917 Alpi perusti Tekijän teatteri-nimisen teatteriseurueen, joka esitti ainoastaan Alpin kirjoittamia näytelmiä. Alpi, samoin kuin kaksi muuta hämeenkyröläistä kirjailijaa Kaarle Halme ja U. W. Walakorpi, kirjoitti lukuisia näytelmiä seuranäyttämöitä varten. Tunnetuin hänen näytelmistään on vuonna 1917 ensi-iltansa saanut ilmestynyt "Hallin Janne". Alpi myös suomensi useita teoksia.
Alpin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Kaarle Toivonen ja Marian Finnberg. Hän on edelleen Suomen ainoa henkilö, jolla on ollut Alpi-sukunimi.
Eero Alpi kuoli heinäkuuussa 1933 47-vuotiaana pitkällisen sairauden jälkeen. Suomen Kirjailjaliiton Eero Alpille hankkima hautakivi paljastettiin 17. joulukuuta 1938 Helsingin Uudella hautausmaalla.
Honda RA107

Honda RA107 on Formula 1 -auto, jota Honda-talli käytti kaudella .
Auto esiteltiin yleisölle ensimmäisen kerran 25. tammikuuta 2007 Circuit de Catalunyan -radalla. RA107 oli vielä tässä vaiheessa väritykseltään täysin musta, koska lopullinen väritys julkaistiin vasta 26. helmikuuta. 
RA107:n lopullinen julkaisu järjestettiin Natural History Museumissa, Lontoossa. Autossa nähtiin täysin uusi väritys. Siinä ei esiinny sponsoreiden nimiä, vaan maapallon karttaa kuvaava piirros, joka kuvaa Hondan kannanottoa ilmastonmuutokseen. Ainoat logot autossa ovat Honda merkki "H" ja rengastoimittaja Bridgestonen "B", jotka sijaitsevat auton keulassa. Lisäksi takasiivessä on internetosoite myearthdream.com.
Nimeäminen.
RA107 jatkaa Hondan pitkää nimeämisperinnettä. "RA" merkintä tulee Hondan kilpailuhistorian alkuajoilta aina 1960-luvun alusta. Honda teki ensiesiintymisensä versiolla RA271 ja voitti ensimmäisen kilpailun Meksikossa versiolla RA272.
Panimoravintola Beer Hunter’s

Panimoravintola Beer Hunter's on Porissa sijaitseva vuodesta 1998 toiminut panimoravintola. Ravintolan yhteydessä toimii pienpanimo ja vuonna 2001 aloittanut mallasviskitislaamo. Lisäksi yrityksellä on Porin Herralahdessa toinen isompi panimo.
Oluita panimo myy Mufloni-nimellä. Nimi tulee Säpin majakkasaarta asuttavista mufloni-lampaista. Beer Hunter'sin olut on valittu kaksi kertaa Helsinki Beer Festivalin vuoden parhaaksi olueksi: Mufloni Stout valittiin parhaaksi vuonna 2000 ja Mufloni Single Hop Simcoe vuonna 2011. Vuonna 2016 Mufloni Pils voitti Suomen Paras Olut -kilpailun.
Joulukuussa 2004 Beer Hunter's julkaisi Suomen ensimmäisen mallasviskin Old Buckin. Viskikirjoittaja Jim Murray valitsi "Whisky Bible 2009":ssä Old Buckin vuoden mannereurooppalaiseksi viskiksi. Old Buck on todella pienten tuotantoerien mallasviski, sillä jokainen pullote koostuu vain yhdestä tynnyristä ja pulloja on julkaistu vain 60-150 per tuotantoerä. 13 ensimmäisen viskintuotantovuoden aikana Old Buckia on tehty vain 4000 litraa. Joulukuussa 2009 Olutliitto nimesi Beer Hunter'sin pääpanijan Mika Heikkisen vuoden 2009 Hyväksi Tuomaaksi.
Samoilla omistajilla oli omistuksessaan lokakuusta 2012 kesään 2014 saakka entisellä Porin Oluttehtaan tontilla toimiva Ravintola Panimo, jonka tiloissa toimi aiemmin Sinebrychoffin pienpanimo Karhupanimo. Ravintolan lisäksi tiloissa toimi Beer Hunter'sin toinen olutpanimo. Ravintola Panimon lopettamisen jälkeen Beer Hunter's rakensi uudet isommat tuotantotilat Porin Herralahteen.
Kudymkar

Kudymkar (ven. ja komiksi Куды́мкар) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Invaan laskevan Kuva-joen suussa 104 kilometriä Permistä luoteeseen. Kaupunki on Permin Komin piirikunnan sekä Kudymkarin kunnallispiirin keskus, mutta ei itse kuulu jälkimmäisen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkialueen. Kudymkarista on maantieyhteys Permiin. Asukkaita on noin 31 000 henkeä (vuonna 2010).
Kudymkarin asutus on syntynyt 1500-luvulla. Se alkoi kasvaa vuonna 1925, jolloin siitä tuli Komipermjakkien kansallisen piirikunnan keskus. Vuonna 1931 paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1938 siitä tuli kaupunki.
Nykyään Kudymkarissa on sähkömekaaninen tehdas ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on komipermjakkien kansallisen kulttuurin keskus. Siellä toimii kirjakustantamo, teatteri, kotiseutumuseo ja Komin tiedekeskuksen osasto. Kaupungissa on 10 yleissivistävää koulua, neljä ammattikoulua, lasten taidekoulu, kaksi kulttuuritaloa, elokuvateatteri ja nykyaikainen kulttuurikeskus. 
Nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa rakennettu entinen Stroganovien Invan konttori ja Andrei Voronihinin suunnittelema Pyhän Nikolaoksen katedraali (1792–1795).
Theodosius Dobzhansky

Theodosius Dobzhansky (, (25. tammikuuta 1900 – 18. joulukuuta 1975) oli ukrainalaissyntyinen, Yhdysvalloissa vaikuttanut evoluutiobiologi. Hän teki merkittävimmät tutkimuksensa perinnöllisyystieteen ja lajutumistutkimuksen aloilla ja oli yksi synteettisen evoluutioteorian muotoilijoista.
Elämä.
Dobzhansky syntyi Nemyrivin kaupungissa Ukrainassa, Venäjän keisarikunnassa vuonna 1900. Hän oli isänsä, matematiikanopettaja Grigory Dobzhanskyn ja äitinsä Sofia Voinarskan ainoa lapsi. Perhe muutti vuonna 1910 Kiovaan. Dobzhansky opiskeli biologiaa Kiovan yliopistossa vuosina 1917–1921 ja jatkoi siellä kovakuoriaistutkimusta vuoteen 1924. Vuonna 1924 hän avioitui geneetikko Natalia Sivertsevin kanssa, ja liitosta syntyi yksi lapsi, Sophie. Vuosina 1924-1927 Dobzhansky työskenteli Leningradin valtionyliopistossa.
Vuonna 1927 Dobzhansky muutti Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Thomas Hunt Morganin kanssa banaanikärpäsen genetiikan parissa. Dobzhansky julkaisi vuonna 1937 yhdeksi modernin synteettisen evoluutioteorian merkittävimmistä teoksista nousseen teoksensa "Genetics and the Origin of Species". Samana vuonna hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden.
Dobzhanskylla diagnosoitiin lymfaattinen leukemia vuonna 1968, ja hän kuoli sairauteensa San Jacintossa, Kaliforniassa, joulukuussa 1975. Hänet polttohaudattiin ja hänen tuhkansa siroteltiin Kalifornian luontoon.
10/40-ikkuna

10/40-ikkuna on kristillisen lähetystyön tutkija ja strategi Luis Bushin vuonna 1990 kehittämä käsite, jonka hän loi viitatakseen itäisen pallonpuoliskon 10 ja 40 leveyspiirin väliseen alueeseen. Bush arvioi tutkimuksia siteeraten 1990 alueella olleen vähiten kristillistä lähetystyötä koko maailmassa ja eniten sosioekonomisia ongelmia (köyhyyttä, yleinen elämänlaatu huono). Alueella asuu noin kaksi kolmasosaa maapallon väestöstä. Ajatuksen kriitikoiden mukaan alue on kiistämättä yksi maailman köyhimmistä, mutta siihen sisältyy myös rikkaita teollisuusmaita kuten Etelä-Korea ja Japani.
Luettelo alueen maista.
10/40-ikkuna kattoi alun perin seuraavat maat. Laajennettu luettelo, joka sisältää joitakin tärkeitä Joshua-projektin ehdottamia lähimaita:
Alfa-aktiniini

Alfa-aktiniinit eli α-aktiniinit ovat aktiinisäikeitä yhdessä pitäviä proteiineja. Kaksi α-aktiniinia muodostaa dimeerin, joka sitoo aktiinia molemmista päistään. α-aktiniinit ovat välttämättömiä muun muassa lihaksien ja solun tukirangan toiminnalle. 
Rakenne.
Yksittäinen α-aktiniin on sauvamainen proteiini, jolla on keskellä neljä spektriinin kaltaista toistojaksoa (R1-R4), jotka nimen mukaisesti ovat tyypillisiä laajan spektriiniproteiiniperheen jäsenille. Typpipäässä (N-terminaali) α-aktiniinilla on kaksi kalponiinin kaltaista proteiinidomeenia, jotka yhdessä muodostavat aktiinia sitovan kohdan. Hiilipäässä (C-terminaali) on kaksi paria EF-käsi-domeeneja, jotka sitovat titiiniä. α-aktiniini esiintyy pareittain eli homodimeerinä, jossa kaksi α-aktiniinia on sitoutunut toisiinsa vastakkaissuuntaisesti. Tällaisen homodimeerin molemmissa päissä ovat siis sekä kalponiinidomeenit että EF-käsi-domeenit. Domeenit koostuvat α-helikseistä ja lenkeistä.
Toiminta.
α-aktiniini pitää aktiinisäikeet järjestyksessä ja linkittää ne toisiinsa. α-aktiniinidimeerin kumpaankin päähän kiinnittyy yksi aktiinisäie. α-aktiniini (tyyppi 2) esiintyy lihaksessa Z-levyssä, eli kahden sarkomeerin rajakohdassa. Z-levyssä on runsaasti aktiinia, jota α-aktiniini sitoo. α-aktiniiniin sitoutuu myös muita lihaksen rakenteen kannalta tärkeitä proteiineja (katso taulukko alla). Aktiinin sitomista säätelee paitsi muiden proteiinien sitoutuminen myös α-aktiniinin fosforylaatio.
α-aktiniinia esiintyy myös solun tukirangassa sitomassa aktiinia. Solun tukiranka mahdollistaa yksittäisen solun liikkeet ja muodonmuutokset. Aktiinia on lisäksi esimerkiksi vyöliitoksissa, joissa α-aktiniini sitoo aktiinisäikeitä yhteen.
Luokittelu.
α-aktiniineja on neljää eri tyyppiä, jotka yhdessä muodostavat α-aktiniini-nimisen proteiiniperheen. α-aktiniinityypit ovat α-aktiniini-1, -2, -3 ja -4. α-aktiniini-perhe on osa laajempaa proteiiniperhettä nimeltään spektriinin kaltaiset proteiinit. 
α-aktiniini-1 ja -4. Nämä α-aktiniinit esiintyvät muissa kuin lihassoluissa. Ne osallistuvat solun tukirangan säätelyyn ja sitä kautta myös solun liikkumiseen sitomalla aktiinia. Syövissä saattaa esiintyä kyseisten aktiniinien häiriintynyttä toimintaa. Esimerkiksi α-aktiniini-4:n toimintahäiriötä on esiintynyt munuaissyövissä ja muissa munuaissairauksissa. 
α-aktiniini-2 ja -3. Nämä α-aktiniinit esiintyvät lihaksissa. Sydänlihaksessa esiintyy ainoastaan α-aktiniini-2:sta. Nämä proteiinit muistuttavat suuresti toisiaan. Noin 18% väestöstä puuttuu kokonaan α-aktiniini-3, ja heidän lihaksissaan toimii siis vain α-aktiniini-2.
Dragonheads

Dragonheads on Ensiferumin vuonna 2006 julkaistu EP. Se on yhtyeen ensimmäinen äänite, jolla on mukana nykyinen laulaja-kitaristi Petri Lindroos. Kappaleet "Warrior's Quest" ja "White Storm" ovat uudelleenäänityksiä yhtyeen toiselta demolta. 
EP nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 3.
Nissan Qashqai

Nissan Qashqai on Nissanin vuodesta 2006 lähtien valmistama crossover-tyyppinen henkilöautomalli, joka on suunniteltu Euroopassa. Qashqain ulkomuodot on suunnitellut Nissan Design Europe ja tekniikasta on vastannut Cranfieldissa sijaitseva Nissan Technical Center Europe. Euroopassa myytävät autot valmistetaan Sunderlandissa Isossa-Britanniassa.
Nissan Qashqai oli vuonna 2018 Suomen myydyin automalli ensirekisteröityjen autojen määrällä mitattuna. Vuoden aikana ensirekisteröitiin yhteensä 5 540 Nissan Qashqaita. Toiseksi suosituinta Škoda Octaviaa rekisteröitiin 540 kappaletta vähemmän.
Nissan Qashqai J10 (2006–2013).
Ensimmäisen sukupolven Nissan Qashqain valmistus alkoi loppuvuodesta 2006, ja markkinoille se tuli seuraavan vuoden alussa. Euroopassa se korvasi epäsuorasti Nissan Almeran. Vuonna 2008 markkinoille tuli myös suurempi, seitsenpaikkainen Qashqai+2-malli. Australiassa ja Japanissa Qashqaita myytiin nimellä Nissan Dualis.
Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä Qashqai sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Qashqai sai keväällä 2010 kasvojenkohotuksen, jossa uudistettiin erityisesti keulan ilmettä.
Nissan Qashqai J11 (2013–2021).
Toisen sukupolven Nissan Qashqai esiteltiin Brysselin autonäyttelyssä tammikuussa 2014. Sillä on suurin osa tekniikasta yhteistä Renault Kadjarin kanssa. 
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä Qashqai sai tulokseksi täydet viisi tähteä. 
Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2017 esiteltiin Qashqain Yhdysvalloissa myytävä versio, jonka nimi on Nissan Rogue Sport. 
Nissan Qashqai J12 (2021–).
Kolmannen sukupolven Qashqai valmistus alkoi Ison-Britannian Sunderlandissa vuonna 2021. Autossa on joko bensiini- tai kevythybridimoottori. Vaihteistona on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto tai portaaton CVT-automaatti.
Insignia

Insignia tarkoittaa tunnusta, symbolia tai merkkiä, jonka tarkoitus on ilmaista joko henkilön, valtiollisen, poliittisen tai maantieteellisen yhteisön statusta tai arvoa.
Insigniaa ovat:
Sähköisku

Sähköisku on kehon kautta kulkeva virta, jonka suuruus ylittää tuntokynnyksen.
230 V verkkojännite voi aiheuttaa jopa 200 mA virran kehon läpi. Yli 50 mA suuruista ihmisen kehon läpi kulkevaa virtaa pidetään hengenvaarallisena. Virran suuruuden lisäksi vaarallisuuteen vaikuttaa sähköiskun ajallinen kesto.
Staattisen sähkön purkaukset (ESD) voivat olla hyvinkin suuria hetkelliseltä virraltaan (kymmeniä ampeereja) ja jännitteeltään (kilovoltteja), mutta arkisissa olosuhteissa niiden energiamäärä on ihmiselle vaaraton, koska sähköpurkaus kestää niin lyhyen ajan.
Sähköiskun seuraukset.
Suomessa kuolee vuosittain keskimäärin kaksi ihmistä sähkötapaturman seurauksena. Yleisin yksittäinen sähkötapaturmatyyppi Suomessa on sähköistetyn rautatien ajolangasta saatuun sähköiskuun kuoleminen. Tällaisissa onnettomuuksissa kuoli 2010-luvulla seitsemän ihmistä, joista suurin osa päihteiden vaikutuksen alaisena. Salamaniskukuolemat tilastoidaan erikseen, ja niihin kuolee Suomessa keskimäärin yksi ihminen joka toinen vuosi.
Sähköisku voi aiheuttaa kulkiessaan kehon läpi muun muassa sydämen toimintahäiriöitä, syviä ja vakavia palovammoja ja nesteen kertymistä keuhkoihin. Pahimmassa tapauksessa voi seurata sydämen kammiovärinä, jolloin ainoa tapa pelastaa sähköiskun saanut henkilö on käyttää defibrillaattoria.
Sydämen toimintahäiriöt aiheuttavat edelleen verenkierron vaikeutumista, joka puolestaan aiheuttaa sen, että kudokset eivät saa tarpeeksi happea ja ravinteita eikä niistä myöskään saada kuljetettua kaikkia kuona-aineita ja hiilidioksidia pois. Keuhkoihin kertyvä neste vaikeuttaa hengitystä.
Lyhytkestoinen sähköisku aiheuttaa yleensä vain säikähdyksen, jonka seurauksena voi kuitenkin olla putoaminen ja vakava vammautuminen, mikäli sähkötöitä tehdään jakkaralla tai telineellä seisten.
Muissa maissa.
Vuonna 1993 Yhdysvalloissa raportoitiin 550 sähkötapaturmaa, mikä vastaa 2,1 kuolemantapausta miljoonaa asukasta kohti. Tuolloin sähköiskujen esiintyvyys oli laskussa. Vuosina 1980-1992 keskimäärin 411 työntekijää kuoli vuosittain sähköiskuun. Tuoreessa tutkimuksessa todettiin, että pelkästään Yhdysvalloissa sähkötapaturmat aiheuttivat yli 30 000 sairaalahoitoa ja yli 1000 kuolemantapausta vuonna 2020.
Australialaisen National Coroners Information Systemin (NCIS) hiljattain tekemässä tutkimuksessa tunnistettiin 321 Australian oikeuslääkäreille ilmoitettua ja tutkittua kuolemaa (ja ainakin 39 kuolemantapausta, joiden tutkinta on vielä kesken), joissa henkilö kuoli sähköiskuun heinäkuun 2000 ja lokakuun 2011 välisenä aikana.
Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa ja Norjassa sähköiskukuolemien määrä miljoonaa asukasta kohti oli 0,6, 0,3, 0,3 ja 0,2 vuosina 2007-2011.
FC Kynä

Urheilu- ja kulttuuriseura FC Kynä ry on 2000-luvun alussa perustettu suomalaisten kirjailijoiden jalkapalloseura. Voittamisen sijaan se on ilmoittanut tavoitteekseen "pääsyn pelaamaan ruohokentällä". Seura julkaisi vuonna 2006 novellikokoelman nimeltä "Futistarinoita".
Joukkueessa esiintyneitä.
FC Kynän toimitsijoina ja pelaajina ovat esiintyneet mm. seuraavat henkilöt:
Toinen Intian–Pakistanin sota

Toinen Intian–Pakistanin sota (toinen Kashmirin sota) käytiin elokuun ja syyskuun välisenä aikana vuonna 1965. Maat olivat sotineet Kashmirin hallinnosta jo vuonna 1947. Ensimmäisen sodan aselepolinjaa vartioivat YK:n tarkkailijat – vuoden 1965 levottomuuksien yltyessä tarkkailijoiden määrä kaksinkertaistettiin.
Intian sotavoimat olivat juuri kuluttaneet voimiaan Kiinan vastaisessa sodassa. Pakistan kantoi kaunaa edellisen sodan lopputuloksesta, jossa merkittäviä osia Kashmirista oli jäänyt Intialle. Se solutti omia joukkojaan Jammu ja Kashmirin osavaltioon, ja tuki avoimesti paikallisia muslimisissiliikkeitä. Tarkoitusta varten Pakistan koulutti 40 000 miehen armeijaa.
Elokuu 1965.
Avoimet sotatoimet alkoivat 15. elokuuta 1965, kun Intian joukot ylittivät aselepolinjan. Yhdysvallat ja Neuvostoliitto ilmoittivat pysyvänsä erossa kriisistä ja lopettavansa aseiden toimittamisen osapuolille ja painostivat YK:ta neuvottelemaan pikaisesti aselevosta. Kiina ilmaisi kiinnostuksensa ja tarjosi aseapua Pakistanille.
Syyskuu 1965.
Syyskuun 1. päivänä Pakistanin joukot aloittivat hyökkäystoiminnan Kašmirin alueella. Pakistanin ilmavoimat hyökkäsi 6. syyskuuta intialaiseen lentotukikohtaan ja tuhosi 22 lentokonetta. Kiina ilmoitti 7. syyskuuta vahvistavansa Intian vastaisen rajan puolustusta. Samana päivänä Neuvostoliitto tarjoutui virallisesti toimimaan välittäjänä kriisissä. Intia avasi 8. syyskuuta kaksi uutta rintamaa Pakistania vastaan. YK:n pääsihteeri U Thant neuvotteli 9. syyskuuta Pakistanin presidentin Ayub Khanin kanssa sodan lopettamisesta. Syyskuun 16. päivä Kiina esitti Intialle vastalauseensa intialaisten "maahantunkeutumisista ja provokaatioista" maiden välisellä rajalla. Neuvostoliiton pääministeri Kosygin kutsui 19. syyskuuta Intian ja Pakistanin valtiolliset johtajat tapaamiseen Neuvostoliiton maaperällä ja tarjoutui itse osallistumaan keskusteluihin rauhan palauttamiseksi. Intia ja Pakistan tekivät aselevon 22. syyskuuta, mutta taistelut alkoivat uudelleen 24. päivä. Intia ilmoitti 28. päivä, että Kiina jatkoi sotilaallisia toimiaan Ladakhin ja Sikkimin rajoilla. Samana päivänä Pakistan ehdotti, että intialaiset ja pakistanilaiset joukot poistettaisiin Kašmirista ja tilalle lähetettäisiin YK:n valvontajoukkoja.
Tammikuu 1966.
Intian pääministeri Shastri ja Pakistanin presidentti Ayub aloittivat 4. tammikuuta Taškentissa Neuvostoliiton pääministerin Kosyginin vieraina neuvottelut Kašmirin kysymyksestä. Keskusteluissa päästiin 10. tammikuuta myönteiseen ratkaisuun, kun Intia ja Pakistan sopivat joukkojensa vetämisestä takaisin, sotavankien vaihtamisesta ja normaalien diplomaattisuhteiden palauttamisesta. Päivää myöhemmin Shastri kuoli sydänkohtaukseen.
Sota päättyi rauhansopimukseen, jonka välittäjänä toimi Neuvostoliiton Aleksei Kosygin.
Jakob Hurt

Jakob Hurt (22. heinäkuuta 1839 Vana-Koiola, Põlvamaa – 13. tammikuuta 1907 Pietari) oli virolainen kansanrunouden kerääjä ja julkaisija. Hän toimi myös opettajana Tartossa, kirkkoherrana Otepäässä ja Pietarin virolaisen seurakunnan pappina. Hurt väitteli tohtoriksi kielitieteen alalta Helsingin yliopistosta vuonna 1886. Hänen järjestämiinsä kansanrunouden keräystöihin osallistui satoja henkilöitä, ja hänen kuollessaan aineistoa oli kertynyt 262 000 numeroa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura teetti Hurtin kokoelmista itselleen kopiot.
Jakob Hurtin kuva oli Viron 10 kruunun setelissä vuosina 1992–2010.
Hurtin ympärilleen kokoamasta ylioppilaiden "Kalevipoegin" lukupiiristä kehittyi Eesti Üliõpilaste Selts.
Vesilasi (höyrykone)

Vesilasi eli klingerlasi on lasiputkella varustettu höyrykattilan vedenkorkeusmittari, joka on suoraan yhteydessä kattilan vesi- ja höyrytilaan. Veden ylä- ja alarajojen kohdalla on useimmissa erilliset merkit. 
Vesilasi on varustettu käsikäyttöisin sulkuhanoin ja automaattisin venttiilein, jotka lasin särkyessä sulkevat veden tulon laitteeseen. Tällöin lasi voidaan vaihtaa jäähdyttämättä kattilaa. Tavallisesti vesilasin päällä on vielä erillinen metalli- tai lasisuojus estämässä vesi- ja höyryroiskeita. Lisäksi vesilasiin kuuluu erillinen ns. puhallushana ulosmenoputkineen, jonka avulla vesilasi voidaan tyhjentää tarkastusta varten. Tällöin alempi hana suljetaan ja puhallushana avataan, jolloin höyryn paine tyhjentää lasin. Kun puhallushana suljetaan ja alahana avataan, pitäisi vedenkorkeuden palata ennalleen. 
Höyryvetureissa vesilaseja on pääsääntöisesti kaksi, kuljettajan ja lämmittäjän puolella kuten injektoritkin, joskin mm. Jokioisten Museorautatien Porterissa, Suomen Rautatiemuseossa olevassa Rro2 – kapearaideveturissa ja Äänekosken muistomerkkiveturissa kuljettajanpuoleinen vesilasi on korvattu päällekkäin asetetuilla ns. koestushanoilla, joista ylempi on veden ylärajan ja alempi alarajan kohdalla. 
 Vr4 Mullikuhnuri – veturissa oli tyypin Suomeen tullessa koestushanat, joskin hanat vaihdettiin varsin nopeassa tahdissa vesilaseihin. Syksyllä 2009 ajokuntoon valmistuneessa Vk4 68 eli "Leena" -veturissa koestushanat ovat säilyneet. Muuten koestushanoja käytettiin vain tallikattiloissa eli varikoilla olleissa kiinteissä monikäyttökattiloissa sekä siirrettävissä paikallishöyrykoneissa eli lokomobiileissa. Joissakin näistä saattoivat hanojen ja vesilasin sijoituspaikat olla toisin päin kuin vetureissa.
Flextronics

Flextronics on singaporelaistaustainen elektroniikkateollisuuden sopimusvalmistaja. Sen liikevaihto vuonna 2007 on 18,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Michael McNamara on yhtiön pääjohtaja. Kesäkuussa 2007 Flextronics osti kilpailijansa Solectronin. Syntyvän jättiyrityksen liikevaihto on noin 30 miljardia dollaria. Yritys toimii kolmessakymmenessä maassa Amerikassa, Aasiassa ja Euroopassa. Tuotantolaitokset ovat halvan työvoiman maissa: Brasiliassa, Kiinassa, Unkarissa, Intiassa, Malesiassa, Meksikossa, Puolassa ja Ukrainassa.
Historia.
21. elokuuta 2025 Venäjä pommitti yhtiön tuotantolaitosta Ukrainan Mukatševossa osana hyökkäyssotaansa. Laitos on toiminut alueella vuodesta 2012.
Flextronics Suomessa.
Flextronics osti Suomesta yrityksiä 1990-luvun lopulla. Kesällä 2006 se myi tehtaansa Sievissä, mutta jatkaa edelleen matkapuhelinsuunnittelua Oulussa. Flextronics omisti Kyröskoskella toimivan Kyrel Oy:n elektroniikkatehtaan toiminnot vuosina 1999–2003.
Aten-asteroidit

Aten-asteroidit ovat joukko Maan lähelle tulevia asteroideja, joiden kiertorata leikkaa Maan kiertoradan. Radan kaukaisimman pisteen eli aphelin etäisyys Auringosta on suurempi kuin 0,983 AU:ta. Ryhmä on nimetty vuonna 1976 löydetyn asteroidi 2062 Atenin mukaan. 
Aten-asteroidien ratojen isoakselien puolikkaat ovat tyypillisesti alle yhden AU:n, mutta koska ratojen eksentrisyydet ovat tyypillisesti korkeita, lähes kaikkien ryhmän asteroidien apheli on yli 1 AU:n etäisyydellä Auringosta. Tämän vuoksi Aten-asteroidit liikkuvat Maan radan läheisyydessä ja muodostavat potentiaalisen törmäysuhan.
Aten-asteroidien nimet pyritään poimimaan muinaisen Egyptin mytologiasta, tosin useimmat ryhmän asteroideista on nimetty vain luettelotunnuksella.
Merkittäviä edustajia.
Asteroidi 3753 Cruithne liikkuu toistaiseksi Maan radan tuntumassa niin sanotulla hevosenkenkäradalla. Ryhmään kuuluva 99942 Apophis saattaa muodostaa törmäysuhan Maapallolle vuonna 2036, joskin riskin arvellaan olevan pieni. Suurin Aten-asteroidi on 2100 Ra-Shalom.
Pikkuemumaluri

Pikkuemumaluri ("Stipiturus ruficeps") on pieni malurien heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Archibald James Campbell 1899.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 14 cm. Sillä on hyvin pitkä pyrstö, lähes puolet sen ruumiin pituudesta, joka tavallisesti sojottaa peukaloismaisesti pystyssä. Aikanaan malurien luultiinkin kuuluvan peukaloisten heimoon. Pisimmistä pyrstösulista puuttuvat höytyväkäset, minkä vuoksi sulat repsottavat ja näyttävät huonokuntoisilta. Väritykseltään laji on ruskehtava, pää ja niska ovat ruosteenruskeat ja koiraalla on sininen kurkku ja rinta. Yhteysääni on hentoa livertelyä. Käytökseltään laji on piilotteleva ja liikkuu matalalla pensaikossa ja heinikossa.
Esiintyminen.
Pikkuemumaluri esiintyy Australian keskiosissa länsirannikolta kauas sisämaahan. Runsaudesta ei ole tietoa, mutta lajia ei ole luokiteltu uhanalaiseksi.
Elinympäristö.
Pensaikkoiset aavikot.
Lisääntyminen.
Pesinnästä ei ole tarkkoja tietoja. Pesä on pyöreä ja kulkuaukko on sivussa. Munia on 2–4 ja niitä haudotaan noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä noin 10–12 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Hyönteissyöjä.