tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carlo Cavazzi

Carlo Cavazzi Space on italialainen avaruustekniikkayhtiö. Saksalainen OHB osti sen heinäkuussa 2007. 
Yhtiö syntyi vuonna 1981 Milanoon rakentamaan mikrosatelliitteja, mm. MIOSAT on vuonna 2007 tekeillä ASIn tilauksena. Yhtiö kehittyi nk. keskikokoiseksi satelliittivalmistajaksi, siinä työskentelee 180 ihmistä. Yhtiö valmistaa myös avaruusalusten tieteellisiä laitteita ja tekee kaukokartoitusdatan käsittelyä. Sen liikevaihto oli 36 miljoonaa euroa vuonna 2005–2006.
EON Productions

EON Productions Ltd. on Albert R. Broccolin ja Harry Saltzmanin vuonna 1961 perustama tuotantoyhtiö, joka luotiin James Bond -elokuvien tuottamista varten. EON:n elokuvia levitti alun perin yhdysvaltalainen United Artists -elokuvayhtiö, mutta tämän omistava Metro-Goldwyn-Mayer syrjäytti sen ja on nykyisin EON:n elokuvien julkaisija yhdessä Universal Picturesin kanssa.
Triumph TR7

Triumph TR7 on brittiläisen British Leylandin vuonna 1975 esitelty kaksipaikkainen urheiluauto. Korin kiilamainen muotoilu jakoi mielipiteet. Auton muotoili myös Leyland Princessin muotoillut Harris Mann. Autoa valmistettiin 112 368 kappaletta ja tehokkaampaa TR8-mallia 2 722 kappaletta.
Kehitys.
Vuonna 1975 coupé-mallinen TR7 esiteltiin Chicago Auto Showssa. Britanniassa sen myynti alkoi vasta vuotta myöhemmin.
Vuonna 1979 esiteltiin avomalli TR7 Drophead, joka tuli ensin myyntiin Yhdysvalloissa ja myöhemmin myös Britanniassa vuonna 1980.
Vuonna 1980 tuli vientimarkkinoille malli TR8, joka oli TR7:n Rover V8 -moottorilla varustettu versio.
Autosta kehitettiin myös nelosryhmän ralliauto, jossa käytettiin aluksi Dolomite Sprintin 16-venttiilistä kahden litran moottoria. Myöhemmin moottoriksi vaihdettiin viritetty Rover V8.
Mielenkiintoinen yksityiskohta on, että autoon saatiin kilpailuluokitus, vaikka mallia ei ollut valmistettu vielä koskaan katuliikenteeseen V8-moottorilla. 
Kilpailumenestystä ei juurikaan soraralleissa tullut, mutta asfaltilla auto oli erittäin nopea. Kuuluisimpia kuljettajia olivat muun muassa Tony Pond, Per Eklund ja Simo Lampinen.
Tehy

Tehy ("Tehy ry, ruotsiksi Tehy rf" ) on suomalainen sosiaali-, terveys- ja kasvatusalan ammattijärjestö. Sillä on noin 160 000 jäsentä. Tehyn suurin ammattiryhmä ovat sairaanhoitajat, joita on järjestön jäsenistä noin puolet. Yli 90 prosenttia tehyläisistä on naisia. Tehy on Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n suurin ammattiliitto.
Tehyyn kuuluu yli 200 ammattiosastoa, jotka hoitavat edunvalvontaa ja yhdistävät saman työnantajan palveluksessa olevat ja saman alueen tehyläiset. Kaikki tehyläiset kuuluvat ammattiosastoihin tai Tehyn opiskelijayhdistykseen. Tehyyn kuuluu myös yhdeksän ammatillista yhteistyöjäsenjärjestöä sekä ammatillisia jaostoja, jotka edistävät jäsentensä ammatillista toimintaa.
Tehy perustettiin 7. kesäkuuta 1982, kun kuusi TVK:laista terveydenhuoltoalan ammattijärjestöä yhdistyi. Perustettaessa liittoon kuului 51 000 jäsentä. Fuusiota oli valmisteltu jo pitkään ja nimellä ”Tehy” viitattiin terveysalan ammattiliittojen yhteistyöhön jo 1960-luvulta alkaen.
Työehtoneuvotteluissa Tehy tekee yhteistyötä Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPerin ja Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTOn kanssa. Järjestöt muodostavat Sosiaali- ja terveysalan neuvottelujärjestö Sote ry:n. 
Tehy on käynyt suurempia työtaisteluja vuosina 1983, 1995, 2003, 2007 ja 2022. Vuoden 2007 työtaistelu sai suurta huomiota, kun Tehy käytti painostuskeinona joukkoirtisanoutumista.
Järjestön jäsenlehti on 11 kertaa vuodessa ilmestyvä Tehy-lehti.
Jäsenistö.
Noin 75 % jäsenistä työskentelee julkisen sektorin palveluksessa ja vajaat 20 % yksityisellä sektorilla. Tehyyn kuuluu johto-, esimies-, asiantuntija-, erikois- ja perustehtävissä toimivia sekä tutkijoita ja ammatinharjoittajia.
Jäsenistä noin puolella on sairaanhoitajan ja 10 prosentilla lähihoitajan tutkinto. Terveydenhoitajia ja fysioterapeutteja on molempia noin kuusi prosenttia ja laboratoriohoitajia, hammashoitajia/suuhygienistejä ja lastenhoitajia kutakin viitisen prosenttia.
Jäsenistön ammattinimikkeitä ovat muun muassa:
Organisaatio.
Yhteistyöjäsenjärjestöt.
Tehyn jäsenjärjestöinä on ammattiosastojen lisäksi kahdeksan ammatillista yhdistystä, jotka ovat valtuuttaneet Tehyn neuvottelemaan jäsentensä työehdoista. Jäsenjärjestöjä ovat:
Valtuusto.
Tehyn valtuusto valitaan vaaleilla. Valtuuston koko kasvoi 2017 vaaleissa aiemmasta 63 valtuutetusta 83 valtuutettuun. Käytössä on suhteellinen vaalitapa. Vaaleissa voi äänestää sähköisesti. Ehdokaslistoja asettavat suurin piirtein puoluepoliittisten jakolinjojen mukaan järjestäytyneet ryhmät.
KesäQ

KesäQ oli suomalainen Yleisradion tuottama kesäkuussa 1995 ja 1996 esitetty television nuortenohjelma. Ohjelmaa esitettiin Yle TV1-kanavalla, ja se lähetettiin suorana Oulusta.
Ohjelman yhtenä juontajana toimi Juha Vidgrén. Ennen "KesäQ:ta" Vidgrén oli käynyt koekuvauksessa Taikuri Luttisen ohjelmaan, mutta häntä ei valittu. Myöhemmin hänelle tarjottiin juontajan paikkaa "KesäQ"-ohjelmaan, jota hän juonsi molempina vuosina.
Ohjelmassa oli muun muassa ruudukkopeli, johon katsojat pystyivät osallistumaan puhelimella ja voittamaan palkintoja. Jokaisessa ohjelmassa esitettiin nuorisotelevisiosarjan osa, vuonna 1995 "Majakan väki" (Round the Twist) ja vuonna 1996 "The Adventures of Pete &amp; Pete". Välitauoilla esitettiin hiirianimaatioita. Ohjelmassa käytiin tutustumassa muun muassa taikuri Iiro Seppäseen, kilpakävelijä Sari Essayahiin ja muusikko Marko Ahtisaareen.
"Riehuva reportteri" Kärkkäri.
Ohjelmassa esiintyi Jari Vesan esittämä humoristinen toimittajahahmo "Riehuva reportteri" Kärkkäri, joka kiersi ympäri Suomea ja tutustui ajankohtaisiin ilmiöihin persoonallisella lähes gonzo-journalistisella tavalla. Hän muun muassa haastatteli useita julkisuuden henkilöitä sekä osallistui Oulun Rotuaarilla järjestettyyn uimapukumuotinäytökseen ja koiranäyttelyyn.
Jari Vesa ja Idealside Orkesteri julkaisi hahmoon perustuen studioalbumin vuonna 1996 Snap Records -levymerkillä. Muun muassa albumin kappaleesta "Jesse pesse pakana" julkaistiin myös musiikkivideo, joka esitettiin "KesäQ"-ohjelmassa.
Ryū

Ryū () on japanilainen koulukuntaa tarkoittava käsite ja tarkoittaa suomennettuna virtaa. Länsimaissa tunnetuimpia ovat japanilaisten taistelulajien koulukunnat. Käsitteellä "ryū" voidaan Japanissa luonnehtia mitä erilaisimpia kädentaitoja tai vaikka kulttuurisia taitoja kuten teatteria tai vaikkapa kukkien asettelua, ikebanaa.
Japanilaisiin koulukuntiin liittyvä käsite ryū-ha (), taasen käännettynä tarkoittaa "virran haaraumaa". Tämä kuvaakin hyvin ajatusta jossa jollakin koulukunnalla on ollut selkeä historia josta se on aikanaan irtautunut ja muuttunut omaksi perinteekseen.
Ryūn tarkoitus.
Päinvastoin kuin luulisi, ryūn tarkoitus on siirtää eteenpäin olemassa olevia tietoja ja taitoja, ei kehittää niitä. Japanilainen käsitys oli, että sinänsä "ryū"n taitoja ei voi oppia tai opettaa vaan ne voi ainoastaan omaksua käytännön harjoittelun kautta ja että "ryū"n sisällään pitämä tieto ja taito on jo harjoittelijoissaan olemassa myötäsyntyisenä. Kova ja hellittämätön harjoittelu sitten nostaa ja kiillottaa tämän myötäsyntyisen taidon "ryū"n harjoittelijoissa esiin.
Tietoa "ryū"ssä siirrettiin yksilöltä ja sukupolvelta tunnontarkasti opettajan esimerkkiä seuraten. Näin toimien ei jokaisen uuden harjoittelijan tai sukupolven tarvinnut aloittaa harjoittelua nollapisteestä.
Ryūn synty.
Japanilaisen ryūn syntyyn liittyy usein käytännön perehtyneisyys jota täydentää perustajan perusteellinen perehtyminen ja pohdinta. Varsinkin japanilaisissa taistelutaidoissa bujutsu ja miekkailukoulukunnissa kenjutsu tämä on ilmeistä. Taistelujen kokemusten karaisema ryūn perustaja yleensä vetäytyy luostariin tai pyhäkköön tai hakeutuu erakoksi syrjäisille seuduille, jossa hän intuitiivisesti kiteyttää uuden ryūn opetukset, tekniikan ja ytimen. Useista japanilaisista perinteisistä koulukunnista on olemassa legendoja, joissa kyseenomaisen ryūn jumalallinen tausta selittyy kyseisen taidon yliaistillisella välittymisellä näyn tai unen kautta ryūn perustajalle. Ryūn syntytapa heijastuu usein ryūn nimeen, esimerkiksi: "muso" (unessa nähty), "musoken" (unessa nähty miekka strategia), "muso shinden" (unen kautta välitetty jumalallinen), "tenshin shoden" (tosi ja virheetön jumaluuden välittämä), "Kashima shinden" (Kashima-pyhätössä tapahtunut todellisen jumaluuden välittämä), "shinkage" (voidaan kirjoittaa myös "kamikage" eli, jossa "kami" toimii shinto-jumaluuden vaikutuksesta tai "shotengu" (todellinen tengun välittämä) tieto, taito tai perimys.
Näin on esimerkiksi bujutsu- tai kenjutsu-koulukunnissa.
Esimerkkejä bujutsu- ja kenjutsu-koulukunnista, joiden nimissä on viitteitä taidon "yliaistillisesta" välittymisestä perinteen perustajalle.
*Tenshin shōden Katori shintō-ryū
*Shintō-ryū kenjutsu
*Kashima-Shinryū
*Kashima Shinden Jikishinkage-ryū
*Kashima shintō-ryū
*Musō Shinden-ryū
*Musō Jikiden Eishin-ryū
*Shindō Musō-ryū
Elif Şafak

Elif Şafak (s. 25. lokakuuta 1971 Strasbourg, Ranska) on brittiläis-turkkilainen kirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty 56 kielelle.
Elämä ja ura.
Şafak syntyi Ranskassa ja vietti nuoruutensa Espanjassa, mutta muutti myöhemmällä iällään Turkkiin. Şafak on myös tutkija ja hänellä on maisterintutkinto sukupuolentutkimuksesta ja filosofian tohtorin tutkinto pääaineenaan Contemporary Western Political Thought ja sivuaineenaan Middle Eastern Studies. Şafakilla on apulaisprofessorin virka Arizonan yliopistossa Near Eastern Studies -laitoksella. Social Scientists Institute palkitsi Şafakin lopputyön "The Deconstruction of Femininity Along the Cyclical Understanding of Heterodox Dervishes in Islam". Työ käsittelee islamia, naisia ja mystiikkaa.
Şafakin esikoiskirja "Kem Gözlere Anadolu" julkaistiin 1994. Hänen romaaninsa "Pinhan" ("The Sufi") voitti Turkissa Mevlana-palkinnon vuonna 1998. Romaani "Şehrin Aynaları" ("Mirrors of the City") saavutti laajan lukijakunnan ja toi hänelle "Union of Turkish Writers" -palkinnon vuonna 2000. Şafak voitti kaikki merkittävät kirjallisuuspalkinnot Turkissa alle 30-vuotiaana.
Şafakin romaani "The Bastard of Istanbul" toi hänelle Turkissa syytteen "turkkilaisuuden loukkaamisesta" vuonna 2006, sillä romaani käsitteli Armenian kansanmurhaa. Tuomiota ei kuitenkaan pantu käytäntöön näyttöjen puutteen vuoksi.
Şafakin teos "10 Minutes 38 Seconds in This Strange World" (suom. "10 minuuttia 38 sekuntia tässä oudossa maailmassa") oli Booker-palkintoehdokkaana 2019.
Şafak asuu puolet vuodesta Yhdysvalloissa ja kirjoittaa useisiin lehtiin niin siellä kuin Euroopassakin. Vuonna 2005 Şafak avioitui turkkilaisen journalistin Eyüp Canin kanssa.
Dominique McElligott

Dominique McElligott (s. 1986) on irlantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Dark Floors" ja "Kuu" sekä televisiosarjoissa "Hell on Wheels", "The Astronaut Wives Club" ja "House of Cards".
McElligott kiinnostui näyttelemisestä jo lapsena ja alkoi harrastaa teatteria. Hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli irlantilaisessa "On Home Ground" -sarjassa. Ensimmäinen elokuvarooli hänellä oli suomalaisessa "Dark Floors" -kauhuelokuvassa, joka tuli ensi-iltaan 8. helmikuuta 2008.
Vuonna 2009 McElligott jätti roolinsa irlantilaisessa "Raw"-sarjassa saatuaan sivuosan romanttisesta komediaelokuvasta "Karkausvuosi" (2010). Heinäkuussa 2010 hänet valittiin näyttelemään 1800-luvun Yhdysvaltoihin sijoittuvassa "Hell on Wheels" -sarjassa. Se oli hänen ensimmäinen varsinainen roolinsa Yhdysvaltain televisiossa; hän oli näytellyt myös vuoden 2009 "The Philanthropist" -nimisessä sarjassa, mutta tuottajat eivät pitäneet hänen hahmoaan toimivana, ja se poistettiin sarjasta.
Vuonna 2015 McElligott näytteli yhtä päärooleista yhden tuotantokauden mittaiseksi jääneessä sarjassa "The Astronaut Wives Club", ja vuonna 2016 hän esiintyi "House of Cardsin" neljännellä kaudella. Hän oli mukana myös viidennellä tuotantokaudella 2017.
Jussi Niva

Jussi Niva (s. 5. helmikuuta 1966 Pello) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Kuvataideakatemiassa vuosina 1984–1989. Nivan taiteessa toistuvat toisiinsa liukuvat värit.
Valokuvissaan hän on käyttänyt pitkiä valotusaikoja, ja maalaus sekä valokuva kulkevat usein rinnakkain. Niva osallistui vuonna 1992 Kasselin IX documentaan ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Pekka Nevalaisen kanssa. Vuonna 1993 hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa teoksellaan "Lainattu maisema", joka on sittemmin nähty muun muassa "Lapin taika" -näyttelyssä Ateneumissa ja Korundissa. Nivalla oli Nina Roosin kanssa näyttely Sara Hildénin taidemuseossa 1994.
Suomen taideyhdistys myönsi Nivalle William Thuringin palkinnon vuonna 2009
Aiemmin hän sai Carnegie Art Awardin nuoren taiteilijan stipendin 1998 ja Nuoren taiteen Suomi-palkinnon vuonna 1996.
Julkaisut.
"Jussi Niva: Timely Remains." Helsinki: Parvs Publishing, 2010. .
Ranskan ympäriajo 2007 - Etapit 11–20

Tämä on luettelo ja selostus vuoden 2007 Ranskan ympäriajon etapeista 11–20.
Etapit.
11. etappi - 19. heinäkuuta 2007: Marseille - Montpellier, 182,5 km.
Ensimmäinen kahdesta siirtymäetapista Alppien ja Pyreneiden välillä. Etappi oli tasainen ja odotettavissa oli joukkokiri. Välimereltä puhaltava tuulen saattoi odottaa näyttelevän tärkeää osaa.
12. etappi - 20. heinäkuuta 2007: Montpellier - Castres, 178,5 km.
Castresista länteen suuntaavalla etapilla on yksi kakkoskategorian nousu 40 km maalista, mutta on muuten tasainen ja joukkokiri on todennäköinen.
13. etappi - 21. heinäkuuta 2007: Albi, 54 km (ITT).
Kilpailun toinen henkilökohtainen aika-ajo ajetaan tasaisella tieosuudella, loppukilometrit tosin mutkittelevaa alamäkeä.
14. etappi - 22. heinäkuuta 2007: Mazamet - Plateau-de-Beille, 197 km.
Kilpailu siirtyy Pyreneille. Alussa on kakkosluokan nousu Mazametistä, jonka jälkeen suhteellisen tasaista menoa Carcassonnen, Limoux'n ja Quillanin kautta Port de Pailhèresin (17 km 7,2 % nousulla) nousuun. Etapin lopussa odottaa erittäin haastava nousu (16 km, 7,9 %) Plateau-de-Beillessä.
15. etappi - 23. heinäkuuta 2007: Foix - Loudenvielle, 196 km.
Yksi vuoden 2007 Tourin ratkaisevista etapeista, joka sisältää peräti viisi isoa nousua: Col de Port, Col de Portet d'Aspet (5,7 km ja 6,9 %), Col de Menté (7,0 km ja 8,1 %), Port de Balès (19,5 km ja 6,2 % - ensimmäistä kertaa mukana Tourin reitillä) ja Col de Peyresourde (9,7 km ja 7,8 %) ennen etapin päättävää alamäkeä Loudenvielleen.
Tämä etappi on valittu vuoden 2007 Étape du touriin, jossa ajetaan yksi Tour de Francen etappi. Étape ajetaan 16. heinäkuuta.
Etapin 15 profiili.
2. lepopäivä - 24. heinäkuuta 2007
16. etappi - 25. heinäkuuta 2007: Orthez - Gourette-Col d'Aubisque, 218,5 km.
Viimeinen vuorietappi joka sisältää neljä suurta nousua - Port de Larrau (14,7 km ja 8,1 %, Tour käy Espanjan puolella), Col de la Pierre-Saint-Martin (14,2 km ja 5,2 %), Col de Marie-Blanque (9,3 km ja 7,4 %) ja lopetus Col d'Aubisquelle (16,7 km ja 7 %).
17. etappi - 26. heinäkuuta 2007: Pau - Castelsarrasin, 188,5 km.
Kilpailu jättää vuoriston ja kääntyy pohjoiseen Pariisia kohti. Etapilla on pieniä nousuja, mutta tarjonnee Pyreneiden nousut selvittäneille kirimiehille tilaisuuden lisäpisteiden keruuseen.
18. etappi - 27. heinäkuuta 2007: Cahors - Angoulême, 211 km.
Pitkä etappi, jolla muutamia pieniä nousuja heti lähdön jälkeen.
19. etappi - 28. heinäkuuta 2007: Cognac - Angoulême, 55,5 km (ITT).
Kolmas henkilökohtainen aika-ajo. Reitillä pitkiä suoria.
20. etappi - 29. heinäkuuta 2007: Marcoussis - Paris Champs-Élysées, 146 km.
Suuri loppunäytös, kilpailijat saapuvat Pariisiin päättääkseen kähdeksaan kierrokseen Champs-Élysées'n perinteisellä katuradalla innostuneen yleisön edessä.
HotHit

HotHit oli suomalainen vuosina 1994–1995 MTV3-kanavalla esitetty musiikkiaiheinen makasiiniohjelma. Ohjelmaa esitettiin kerran viikossa perjantaisin iltapäivisin kello 16:00-16:45. Uusinta esitettiin seuraavana maanantaina myöhäisillan ohjelmistossa. Ensimmäinen ohjelma esitettiin 9. syyskuuta 1994. Katsojia ohjelmalla oli keskimäärin 400 000, joka teki siitä siihen aikaan Suomen katsotuimman musiikkiaiheisen televisio-ohjelman. Ohjelman loppumisen jälkeen MTV3-kanavalla aloitti syyskuussa 1995 uuden musiikkiohjelman "Jyrkin".
Ohjelmassa käsiteltiin sen ajan musiikkiin liittyviä aiheita, ja esitettiin yhtyeiden ja artistien musiikkivideoita. Ohjelmassa oli myös live-esityksiä ja haastatteluja. Ohjelmassa haastateltavia artisteja ja yhtyeitä olivat muun muassa Scatman John, Haddaway, Kaija Koo sekä Pekka ja Susi. Videoista suurin osa käsitti sen ajan suosiossa ollutta eurodancemusiikkia. Ohjelman elinkaaren aikana pidettiin myös eri Suomen tanssipaikoissa HotHit-nimistä musiikkikiertuetta.
Ohjelman juontajina toimivat muun muassa Aku Lohimäki, Henna Hulkkonen, Miisa Päällysaho ja Jocka Träskbäck. Ohjelman ensimmäisissä koekuvauksissa Träskbäckiä ei valittu juontajaksi. Samaan aikaan Yle TV1 -kanavan "Lista"-ohjelma oli myös etsimässä uutta juontajaa, jonka kuvauksiin Träskbäck kutsuttiin. Myöhemmin ohjaaja-tuottaja Aku Lohimäki otti yhteyttä Träsbäckiin, ja pyysi uudelleen HotHitin koekuvaukseen, koska aikaisemmin valittu juontaja oli päätetty potkia pois pestistä. Toisen koekuvauksen jälkeen Träskbäck valittiin HotHitin yhdeksi juontajaksi. 
Oheistuotteet.
Ohjelmasta tehtiin myös oheistuotteita, joista tunnetuin lienee Chymoksen valmistamat HotHit-makeiset, jotka oli samanlaisia kuin saman valmistajan (nykyisin Fazerin) Missä X -makeiset. Ohjelman nimissä lanseerattiin oma vaatemallisto. Muita oheistuotteita oli muun muassa Ingmanin valmistama HotHit-jäätelöpuikko ja penaalit.
Ruhan rautatieasema

Ruhan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Seinäjoki–Oulu. Liikennepaikka sijaitsee Ruhan kylässä Lapuan kaupungin alueella Etelä-Pohjanmaan maakunnassa, Seinäjoen ja Lapuan asemien välisellä rataosuudella, 15,1 ratakilometrin päässä Seinäjoelta ja kahdeksan ratakilometrin päässä Lapualta.
Liikennepaikka oli ennen junakohtauspaikka, ja sen ratapiha käsitti pääraiteen lisäksi yhden kohtausraiteen, jonka pituus oli noin 885 metriä. Seinäjoki-Oulu-ratahankkeen vuoksi ratapiha purettiin vuosien 2014 ja 2015 aikana. Tällöin sivuraide poistettiin ja sen viereen rakennettiin uuden kaksoisraiteen toinen osa. Liikennepaikalla ei ole lainkaan kaupallista henkilö- tai tavaraliikennettä. Asemalla ei ole miehitystä eikä lipunmyyntiä, ja rautatieliikenteen ohjaus hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Tampereen liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Duncan Edwards

Duncan Edwards (1. lokakuuta 1936 – 21. helmikuuta 1958) oli englantilainen jalkapalloilija. Dudleyssa syntynyt Edwards liittyi amatöörinä Manchester Unitedin kesäkuussa 1952 ja ammattilaisjalkapalloilijaksi hän ryhtyi 1. lokakuuta 1953. Hän kuului 1950-luvulla "Busbyn pienokaisiksi" kutsuttuun Matt Busbyn valmentamaan Manchester Unitedin nuoreen joukkueeseen. Edwards loukkaantui Münchenin lento-onnettomuudessa helmikuussa 1958 niin pahoin että kuoli kymmenen päivän kuluttua onnettomuudesta sairaalassa. 
4. huhtikuuta 1953 Edwardsista tuli nuorin pelaaja, joka on pelannut Englannin 1. divisioonassa, kun hän esiintyi ensi kerran ManU:n paidassa ottelussa Cardiff Citya vastaan. Ensiesityksensä Englannin maajoukkueessa hän teki 2. huhtikuuta 1955 ottelussa Skotlantia vastaan, ollen nuorin Englannin paidassa pelannut pelaaja. Edwards ehti pelata yhteensä 175 ottelua ja tehdä 21 maalia Unitedissa, maajoukkueessa hän teki 5 maalia 18 ottelussa.
The Second Stage Turbine Blade

The Second Stage Turbine Blade on yhdysvaltalaisen progressiivisen rockyhtyeen Coheed and Cambrian ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisi 5. maaliskuuta 2002 levy-yhtiö Equal Vision Records. Levy julkaistiin uudelleen 20. syyskuuta 2005 kolmen ennen julkaisemattoman bonusraidan kanssa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Coheed and Cambria.
Christian Slater

Christian Michael Leonard Slater (s. 18. elokuuta 1969 New York City) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu mm. elokuvista "Heathers","True Romance", "Robin Hood: Prince of Thieves" ja "Broken Arrow." Vuodesta 2015 lähtien Slater on näytellyt televisiosarjassa "Mr. Robot", mistä hän voitti parhaan miessivuosan Golden Globe -palkinnon vuonna 2016.
Enkelin käsky

Enkelin käsky on Brian Jacquesin kirjoittama romaani. Se on "Lentävä Hollantilainen" -sarjan toinen osa. 
Juoni.
"La Petite Marie"
Tämä tarina alkaa Cartagenasta vuonna 1628. Nälkäiset Ben ja Nat etsivät ruokaa. He löytävät tavernan, jossa kaksi merirosvokapteenia, Rocco Madrid ja Raphael Thuron, pelaavat rahasta. Thuron saa Natin avulla paljastettua Madridin huijausyrityksen, jolloin ranskalainen lähtee ja kaappaa mukaansa kultaa. Rocco Madrid raivostuu ja lähtee La Petite Marien perään. Santa Martan paikkeilla takaa-ajoon liittyy vielä Punapalttoo Tealin kipparoima kaapparilaiva Devon Belle. Thuronin aikomuksena on purjehtia Ranskaan ja lopettaa merirosvoilu. Ranskan rannikolla merivoimien sotalaivat upottavat La Petite Marien, mutta Ben ja Nat pelastuvat.
"Razanit"
Ben ja Nat pelastavat Karay-nimisen tytön ilkeältä klovnilta ja joukkoon liittyy vielä Dominic, Sabadan kasvontekijä. He kulkevat Veroniin, markkinoille. Siellä Karay "ennustaa" vanhalle naiselle ja saa palkaksi syödä pannukakkuja. Ystävykset tapaavat Veronin kreivin, joka on surullinen vanha mies. Razanit ovat ryöstäneet kreivin veljenpojan vuosia sitten. Razanit olivat vuorilla elävä, armoton heimo, jota hallitsi Maguda Razan. Ben, Nat, Karay ja Dominic lähtevät vuoristoon pelastamaan kreivin veljenpojan Adamon. He seuraavat Razan-joukkiota vuorille, tulevat havaituksi ja piiloutuvat pieneen onkaloon. Kaksi Razanien seurueen jäsentä kuolee etsiessään heitä, ja onkalosta ystävykset pelastaa Arnela, vuohipaimen. Levättyään Arnelan luona pelastajat jatkavat matkaansa. Suuren lumivyöryn jälkeen Razanien seurue äkkää ja vangitsee heidät. Vain Nat pääsee pakoon ja käy hälyttämässä Arnelan. Vankina on myös omituinen karhu, johon Karay tuntee vetoa. Natin ja Arnelan matkustaessa Ben viedään Maguda Razanin luo sidottuna. Maguda murtautuu hänen mieleensä, joka on sillä hetkellä täynnä Natin lähettelemiä iloisia ja hassuja ajatuksia. Enkelin avulla Benin onnistuu surmata Maguda, ja kun häntä ollaan hautaamassa, Arnela ja Nat tulevat. Ystävykset pääsevät uhkarohkeasti pakenemaan säälittävä karhu mukanaan. Arnelan asuinpaikassa luolassa Dominic huomaa karhun silmissä jotakin erikoista, ja käy ilmi ettei se olekaan karhu vaan ihminen karhupuvussa. Eikä kuka tahansa ihminen, vaan Adamo, Vincente Bregonin kauan kadoksissa ollut veljenpoika. 
Kaikki palaavat Veroniin, jossa juhlitaan. Myöhemmin Veronin kreivi ilmoittaa haluavansa adoptoida Dominicin, Karayn ja Benin. Silloin Ben ja Nat lähtevät, onhan heillä Enkelin antamia tehtäviä suoritettavanaan. Rannalla he tapaavat kalastajan, joka osoittautuu papiksi ja Raphael Thuronin veljeksi, Mattieu Thuroniksi. Yhtäkkiä Ben ja Nat huomaavat osan La Petite Marien jollaa, joka on tarkalleen Thuronin aarteen kohdalla. Nat, Ben ja isä Mattieu lähtevät hakemaan aarretta, joka on sen verran iso, että sillä isä Mattieu saa elätettyä seurakuntaansa. Lopussa Ben ja Nat lähtevät kalastajaveneellä merelle.
Patricia Arquette

Patricia Arquette (s. 8. huhtikuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa Allison DuBoisin roolistaan televisiosarjassa "Näkijä", josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Primetime Emmyllä vuonna 2005. Arquette on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Painajainen Elm Streetillä 3 – Unien soturit", "True Romance", "Ed Wood", "Lost Highway", "Stigmata", "Bringing Out the Dead" ja "Paahde". Vuonna 2015 Arquette palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla elokuvasta "Boyhood".
Yksityiselämä.
Patricia Arquetten sisarukset Rosanna, Alexis, Richmond ja David Arquette ovat näyttelijöitä. Heidän isänsä Lewis Arquette oli myös näyttelijä, samoin isoisä Cliff Arquette. Courteney Cox (David Arquetten ex-vaimo) oli Patricia Arquetten käly. 
Patricia Arquette oli naimisissa Nicolas Cagen kanssa 1995–2001. Vuodesta 2006 vuoteen 2011 Arquette oli naimisissa näyttelijä Thomas Janen kanssa. Arquettella ja Janella on yhteinen lapsi (s. 2003). Arquettella on myös yksi lapsi suhteestaan Paul Rossin kanssa (s. 1988).
Uusi Aika

Uusi Aika oli Porissa ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti, joka perustettiin vuonna 1906 nimellä "Sosialidemokraatti". "Uusi Aika" -nimisenä se ilmestyi vuodesta 1919 lähtien. Lehti lakkautettiin kesäkuussa 2019 taloudellisten syiden vuoksi. 
Uuden Ajan toimittajina työskenteli lukuisia suomalaisen työväenliikkeen vaikuttajia, kuten lehden perustaja Eetu Salin sekä muun muassa Väinö Tanner. Uuden Ajan levikki oli parhaimmillaan 1980-luvulla yli 17 000 kappaletta, ja vielä 2000-luvun alussakin yli 7 000, mutta viimeisinä vuosina enää noin 2 500. 
Historia.
Uuden Ajan edeltäjä "Sosialidemokraatti" syntyi Porin työväenyhdistyksen aloitteesta suurlakon jälkeen vuonna 1906. Lehteä kustantanut Osuuskunta Kehitys perustettiin helmikuussa 1906, ja säännöllinen ilmestyminen alkoi kahden näytenumeron jälkeen 5. huhtikuuta. Ennen oman kirjapainon perustamista "Sosialidemokraatti" painettiin porilaisen Otto Andersinin kirjapainossa. Merkittävin hahmo lehden syntyvaiheissa oli Eetu Salin, joka oli myös sen ensimmäinen päätoimittaja. Lehteä julkaissut osuuskunta muutettiin osakeyhtiöksi elokuussa 1914.
"Sosialidemokraatti" lakkasi ilmestymästä sisällissodan myötä keväällä 1918. Lehden viimeinen numero julkaistiin 12. huhtikuuta, ja seuraavana päivänä punaiset vetäytyivät Porista. Kaupunkiin jäi pitkäaikainen toimitussihteeri Jussi Rainio, joka joutui valkoisten vangiksi ja surmattiin myöhemmin Porin raatihuoneen vankityrmässä. "Sosialidemokraatin" seuraajana jatkoi "Uusi Aika", jonka ensimmäinen numero ilmestyi elokuussa 1919. Nimi jouduttiin vaihtamaan, kun Helsingissä ilmestyneen "Työmiehen" seuraajaksi perustettu lehti otti nimen "Suomen Sosialidemokraatti".
"Uusi Aika" ilmestyi pitkään kuudesti viikossa, mutta muuttui myöhemmin viisipäiväiseksi, ja lopulta 1970-luvulla kolmipäiväiseksi tabloidiksi. Vuonna 2010 lehti supistui kaksipäiväiseksi ja vuoden 2011 alusta lähtien se on ilmestynyt ainoastaan kerran viikossa. Levikki oli parhaimmillaan 1970- ja 1980 luvuilla yli 17 000 kappaletta. Lehdellä oli tuolloin jopa 15 toimittajaa ja kolme aluetoimitusta eri puolilla Satakuntaa.
2000-luvulla "Uusi Aika" oli pitkälti SDP:n myöntämän lehdistötuen varassa. Se pieneni olellisesti, kun valtion parlamentaarisin perustein jakama lehdistötuki lopetettiin ja sisällytettiin yleiseen puoluetukeen. Lehden lakkauttaminen oli esillä jo vuosina 2011 ja 2015, mutta lopullinen päätös tehtiin vasta tammikuussa 2019, kun sosialidemokraattiset kunnallisjärjestöt eivät olleet enää halukkaita tukemaan tappiollista lehteä. Viimeiset vuodet lehteä kustansi Ajan Sana Oy.
Kehitys Oy:n kirjapaino toimi pitkään Porin Aittaluodossa. Vuonna 2011 Kehitys Oy myytiin Nelostuote-konserniin kuuluvalle Brand ID:lle, joka puolestaan myi sen helsinkiläiselle sijoitusyhtölle vuonna 2015.
The Commodores

Commodores on vuonna 1968 perustettu ja 1970- ja 1980-luvuilla suosittu funk/soul-yhtye. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat soul-balladit kuten ”Easy” ja ”Three Times a Lady”.
Historia.
Yhtyeen jäsenet tapasivat Tuskegee Institutessa (nykyisin Tuskegee University) ollessaan siellä vuonna 1968 ensimmäisen vuosikurssin opiskelijoina. He saivat levytyssopimuksen Motownille tehtyään ensin nimeänsä tunnetuksi Jackson 5:n lämmittelijänä.
Ensilevyn nimiraita, ”Machine Gun”, on instrumentaalikappale, jota on soitettu paljon urheilutapahtumissa ja muutamissa elokuvissa. Toinen tunnettu instrumentaali yhtyeeltä on ”Cebu”. Vuosina 1974 ja 1976 julkaistut neljä levyä edustavat yhtyeen funk-kautta. Näiden jälkeen yhtyeen soundi pehmeni, ja lopulta ajauduttiin lähes puhtaaseen poppiin asti.
Yhtyeen perustajajäseniä lähti omille teilleen vuosien varrella. Vuonna 1981 Heatwaven laulaja J. D. Nicholas korvasi laulajana toimineen Lionel Richien, joka lähti suureen menestykseen johtaneelle soolouralle. Polydorin vuodesta 1986 alkaen julkaistut Commodores-levyt ovat pääasiassa kokoelmia.
Vuonna 2007 yhtye toimii edelleen. Vanhat jäsenet Orange, King ja Nicholas ovat yhä mukana menossa.
The Old Shit

The Old Shit - on Basshunterin toinen kokoelmalevy. Albumi sisältää Basshunterin varhaisimpia tuotoksia.
Rahjan saaristo

Rahjan saaristo on Perämeren itärannikon keskiosassa sijaitseva saaristo, joka levittäytyy Pohjois-Pohjanmaan maakunnan sekä Kalajoen ja Kokkolan, aiemmin Lohtajan kuntien alueelle. Pinta-alaltaan 84 neliökilometrin laajuinen saaristo on määritelty Natura 2000 -alueeksi vuonna 1998. Aluetta hoitaa Metsähallitus.
Saaristo on syntynyt maannousun myötä, ja maannousu on muovannut saarten luonnonpiirteitä. Alue on tämän vuoksi ainutlaatuinen Euroopassa. Saarilla tavataan saariston eri luontotyyppejä sisäsaariston metsistä avomeren luotoihin. Alueella on myös nähtävissä perinteistä saaristolaiskulttuuria, ja maisemaan kuuluvat kalastajakylät, kukkivat niityt sekä laidunmaat.
Keskeneräinen sinfonia (albumi)

Keskeneräinen sinfonia on Leevi and the Leavingsin vuonna 2004 julkaistu tuplakokoelma-albumi, joka jäi samalla yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi. Tuplalevyllä on myös DVD-osio sekä mukana on yksi ennenjulkaisematon kappale vuodelta 1980, ”Haloo!”.
Waregem

Waregem [ˈʋaːrəɣɛm] on belgialainen kunta, joka sijaitsee Flanderin läntisessä maakunnassa. Kunta on flaaminkielinen ja näin ollen se on maan flaaminkielisellä alueella.
Waregemissä asui vuoden 2017 alussa 37 871 asukasta. Kunnan pinta-ala on 44,34 neliökilometriä ja sen asukastiheys 854 asukasta neliökilometrillä. Kunnan asukkaista 23 494 asui keskustaajamassa. Desselgemissä asui 5 276, Beveren-Leiessä 5 270 ja Sint-Eloois-Vijvessä 3 825 asukasta.
Waregemin tunnetuin tapahtuma on vuotuinen Waregem Koerse -hevoskilpailutapahtuma, joka kestää toista viikkoa elo-syyskuun vaihteessa.
Kaupunki on myös aiemmin toimineen jalkapalloseura KSV Waregemin kotikaupunki, nykyisen seuran nimenä on SV Zulte Waregem.
Kaupungissa on yhdysvaltalaisten ensimmäisessä maailmansodassa taistelleiden sotilaiden hautausmaa, Flanders Field American Cemetery and Memorial. Sinne on haudattu 368 amerikkalaissotilaan maalliset jäännökset ja alueen kappelissa on taisteluissa kadonneiden 43 sotilaan nimet.
Sompio

Sompio eli Sompion lapinkylä oli metsäsaamelaisten asuinalue. Nykyään alue kuuluu Sodankylän kuntaan. 
Historiaa.
Asukkaat harjoittivat kesäisin metsästystä ja kalastusta "kesäkylistä" käsin, talvisin poronhoitoa asuen kiinteissä "talvikylissä". Sompion alueelle alkoi tulla maanviljelyä harjoittavia uudisasukkaita 1600-luvun lopulla Ruotsin kuninkaan annettua määräyksen näiden alueiden kiinteästä asuttamisesta. Vaikka suomalaisten asettuminen alueelle tapahtui vähitellen, muuttui alueen elinkeinorakenne: siellä alettiin harjoittaa lappalaiselinkeinojen ohella maanviljelyä ja karjanhoitoa.
Kirjailijoiden ja taiteilijoiden Sompio.
Sompio tunnetaan Samuli Paulaharjun samannimisestä teoksesta, jonka hän julkaisi vuonna 1939. Paulaharju teki Sompioon useita matkoja. Ensimmäisen matkan 1920 ja lisäksi matkoja vuosina 1937–1939. Näiltä viimeksi mainituilta matkoilta kerätyn aineiston pohjalta kirjoitettua "Sompio"-kirjaa pidetään hänen pääteoksenaan. Myös taiteilija Andreas Alariesto on kuvannut maalauksissaan, veistoksissaan ja lauluissaankin kotiseutunsa Sompion 1900-luvun alkupuolen elämää. Alariesto oli kotoisin Rieston kylästä. Sompiolainen Lauri Hihnavaara on kirjoittanut sompiolaisista aiheista romaanissaan Luiron laulu, julkaistu 2002.
Matkailu.
Pohjois-Sodankylän matkailuyhdistys käyttää matkailumarkkinoinnissa Visit Sompio -teemaa, jonka tunnuslause on "elävä erämaa".
* Hukutetun Sompion rannoilla, Yle (9.4.2009/10.9.2018); Juhani Lihtosen vuoden 1975 dokumentti filmiryhmän matkasta veden alle jääneen Sompion rannoille.
Alf Danning

Alf Danning (6. marraskuuta 1893 Kööpenhamina – 8. syyskuuta 1953 Käpylä, Helsinki) oli tanskalais-suomalainen graafikko ja taiteilija. Hän oli koulutukseltaan apteekkari, mutta keskittyi vuoden 1927 jälkeen mainosgraafiseen työhön.
Danning muutti Suomeen lapsena. Hän kävi Hämeenlinnan ruotsalaista yhteiskoulua ja meni sitten apteekkioppilaaksi Hämeenlinnan Kanta-apteekkiin. Hän muutti 1913 Helsinkiin ja suoritti vuonna 1915 farmaseuttitutkinnon. Danning opiskeli työn ohella myös Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa professori Eero Järnefeltin johdolla. Ennen apteekkialalta lähtöään vuonna 1927 hän ehti pitää kolme omaa taidenäyttelyä. 
Danning oli työssä vuodesta 1924 graafikkona Uuden Suomen Reklaamitoimistossa. Hän teki 1920-luvulla kaksi opintomatkaa Italiaan. Vuodesta 1934 alkaen Danning oli mainostoimisto Suomen Ilmoituskeskuksen (myöhempi Ilmo) palveluksessa ja teki kuvituksia useille kustantamoille. Viimeksi Danning oli kuvittajana Yhtyneiden Kuvalehtien palveluksessa.
Danning teki ainakin yhden sotilasaiheisen postikorttisarjan 1940-luvulla. Hän kuvitti useita kirjoja, muun muassa Schildtin, Kuvataiteen ja WSOY:n kustantamoille. Hän teki myös exlibriksiä. Danningin grafiikkaa on muun muassa Serlachiuksen kokoelmissa.
Suolahden kirkossa on Danningin tekemä alttarimaalaus.
Tatneft

Tatneft () on venäläinen öljy- ja kaasuyhtiö. Se on vahvasti sidoksissa Tatarstanin tasavallan poliittisiin päättäjiin. Talouslehti Forbesin listalla yhtiö oli keväällä 2012 noussut Venäjän 11. suurimmaksi ja maailmanlistan 529 suurimmaksi yritykseksi.
Tatneftin kotipaikka on Tatarstanin Älmätissä eli Almetjevskissa. Yhtiön osake noteerataan Moskovan pörssissä (MICEX-RTS) rupla- ja dollarimääräisenä (MICEX Index, RTS Index) sekä Lontoon pörssissä (LSE). Hallituksen puheenjohtajana toimii Rustam Minnihanov (, tataariksi Röstäm Miñnexan), joka on myös Tatarstanin pääministeri.
Tuotanto- ja jalostustoiminta.
Tatneftin toiminta tapahtuu erityisesti Tatarstanin alueella, mutta yhtiö on laajentunut syntyseutuaan laajemmalle. Nyttemmin yhtiö poraa tai kehittää tuotantoa myös Libyan ja Syyrian öljykentillä. Öljy siirretään kentiltä pääosin Transneftin siirtoputkistoja käyttäen. Yhtiön öljynjalostamot sijaitsevat Tatarstanissa ja Pietarin lähistöllä.
Huoltamoverkosto ja rengastehdas.
Vuonna 2005 yhtiö laajensi jakeluverkostoaan Ukrainan markkinoille. Tatneftin nykyinen huoltamoverkko kattaa osan Venäjää (yhteensä 511 huoltamoa) ja suuren osan Ukrainaa (128 kpl); lisäksi Valko-Venäjällä pari huoltamoa.
Tatneft osti Nesteeltä sen huoltoasematoiminnan Venäjällä vuonna 2019. Tatneft saa käyttää Neste-brändiä 75 asemalla Pietarin alueella viiden vuoden ajan.
Tatneft-yhtymään kuuluu myös rengastehdas.
Marraskuussa 2022 Nokian Renkaat myi Tatneft PJSC:lle toimintosa Venäjällä.
Muu toiminta.
Tatneft omisti vuosina 1998–2002 Tatneftaero-lentoyhtiön, joka lensi reitti- ja tilauslentoja kolmella lentokoneella ja vastasi lisäksi Tatneftin kahdesta VIP-lentokoneesta.
Valkosipuliyö

Valkosipuliyö oli vuosina 1990–2007 Oulussa Rotuaarilla ja kauppatorilla vuosittain heinäkuussa järjestetty valkosipulin ystävien ja valkosipuliruokien tapahtuma. Tapahtumaa olivat järjestämässä Oulun kaupungin lisäksi muun muassa Oulun liikekeskustan ravintolat ja kauppiaat. Valkosipuliruokien lisäksi tapahtumassa oli musiikkiesityksiä ja tansseja. Valkosipuliyön järjestivät ensimmäisen kerran vuonna 1990 Hemmo Kuuranhalla ja Oulun Valakolöökiseura ry. Tapahtumassa valittiin vuosittain myös "valkosipulikonossööri" eli valkosipulivaikuttaja. Vuosittain tapahtumassa vieraili noin 50 000 kävijää. 
Valkosipuliyön sijasta järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2009 Roviantti, jossa oululainen ruokakulttuuri esittäytyi monenlaisten esitysten lomassa.
Kirkon työmarkkinalaitos

Kirkon työmarkkinalaitos on kirkon työnantajaviranomainen, joka neuvottelee ja sopii kirkon viranhaltijoiden ja työntekijöiden palvelussuhteen ehdoista. Työmarkkinalaitos edustaa sopimusneuvotteluissa kirkkoa ja seurakuntia työnantajana, ja se on yksi nykyisen tulopoliittisen sopimuksen allekirjoittaneesta viidestä työnantajakeskusjärjestöstä. 
Kirkon työmarkkinalaitokseen kuuluu 11 kirkolliskokouksen neljän vuoden toimikaudeksi kerrallaan valitsemaa jäsentä, jotka edustavat maan eri osia ja kirkon työmarkkinaolojen tuntemusta. Työmarkkinalaitos valitsee keskuudestaan puheenjohtajan. Työmarkkinalaitoksen toimistona on kirkkohallituksen henkilöstöosasto. Toimistoa johtaa sopimusjohtaja.
Kirkon sopimusjärjestelmä perustuu vuoden 1975 alusta voimaan tulleisiin lakeihin kirkon virka- ja työehtosopimuksista sekä työmarkkinalaitoksesta.
Jussi Savio

Jussi Savio (s. 26. kesäkuuta 1980) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi 2007–2008 kaudella Tampereen Isku-Volleyn riveissä, Lentopallon SM-liigassa. 
Iskuun 2007 kaudella Tuomas Tihisen paikkaajaksi hankittu Savio on syntynyt 1980 perinteikkäässä lentopallokaupungissa Pieksämäellä. Isku-Volleyn lisäksi hänet on nähty pelannut Keski-Savon Paterissa ja voittanut siellä SM-pronssia ja Suomen cupin hopeaa 2000. Savio on pelannut yli 200 liigaottelua.
Paras sijoitus Saviolla SM-liigassa on vuonna 2007 hankittu neljäs sija juuri Isku-Volleyn riveissä. Savio on myös tuttu näky beach volley-kentille, jossa hän voitti yhdessä parinsa Toni Tuomisen kanssa Suomen mestaruuden vuonna 2004. Lisäksi Savio on pelannut kansainvälisillä kentillä beach volleyta, yhdessä parinsa Toni Tuomisen kanssa.
Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto

Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto (, lyh. EPA) on terveydestä ja ympäristöstä vastaava valtion virasto Yhdysvalloissa. Virastoa johtaa Yhdysvaltain presidentin nimittämä henkilö. EPA työllistää 17 000 ihmistä 10 toimistossa ja 27 laboratoriossa ympäri Yhdysvaltoja. EPA:n päätoimisto sijaitsee Washingtonissa.
EPA:n perusti presidentti Richard Nixon 2. joulukuuta 1970. Perustaminen hyväksyttiin heinäkuussa 1970 kansalaisten vaatiessa yhä voimakkaammin puhtaampaa vettä, ilmaa ja maata ympäristöonnettomuuksien kuten vuonna 1969 tapahtuneen Cuyahogajoen tulipalon johdosta. Ennen EPA:n perustamista Yhdysvaltain hallituksella ei ollut jäsentyneitä välineitä ihmisterveydelle ja ympäristölle vaarallisten saasteiden torjumiseen.
Petroskoin maneetti

Petroskoin maneetti oli tuolloisen Neuvostoliiton Pletsetskin avaruuskeskuksesta tehty rakettilaukaisu 03:58 20. syyskuuta 1977. Laukaisusta saatiin Suomessa forssalaisen silminnäkijän ottamia kuvia. Havaintoja tehtiin laajalla alueella ja sitä pidettiin pitkään ufohavaintona. 
Tämäntyyppinen laukaisu oli harvinainen, se vei suuressa kulmassa olevalle radalle, ja näkyi normaalia lännempänä.
Uutistoimisto Tassin mukaan ilmiö oli meteoriitti, mutta meteoriitiksi ilmiö oli kuitenkin liian pitkäikäinen. Tass ei voinut uutisissaan mainita Neuvostoliiton salaisen pohjoisen kosmodromin, Plesetskin olemassaoloa.
Helsingin yliopiston tähtitieteen laitos ehdotti havainnon selitykseksi raketin laukaisua, vaikka täsmällinen laukaisun tyyppi ei vielä ollut tiedossa.
Kyseessä oli Kosmos 955 -satelliitin laukaisu. Jäljet olivat näkyvissä noin kaksi tuntia.
Sami Juvonen

Sami Juvonen (s. 19. marraskuuta 1966) on suomalainen lentopalloilija, joka lopetti uransa kauteen 2009–2010. Hän pelasi pääsarjassa kaikkiaan 685 ottelua.
Pääsarjaura.
Juvosen pääsarjaura alkoi kaudella 1988–1989 Varkauden Tarmossa ja palkintokaappiin napsahti heti SM-kulta. Hänet valittiin tulokaskaudellaan SM-liigan parhaimmaksi tulokkaaksi. Varkaudessa vierähti yhteensä viisi kautta; neljä Tarmossa ja yksi Paterissa ja mitalisaldo karttui kullan lisäksi kahdella hopealla. Tampereen Isku-Volleyn riveihin Juvonen siirtyi ensimmäistä kertaa kaudeksi 1993–1994 ja viihtyi viisi kautta uudessa seurassa voittaen kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. 
Kaudet 1998–1999 ja 1999–2000 Juvonen pelasi ulkomailla Saksan Bundesliigassa Friedricshafenissa ja voitti molemmilla kausilla maan mestaruudet. Saksan ulkomaan visiittiä seurasi kolme kautta Isku-Volleyssa, suomalaispassarin mitalitilastoon kirjattiin kulta 2001–2002 ja hopea 2002–2003. Kolmannen Juvosen kotimaan ”viisivuotiskauden” täydensi kaksi vuotta Vammalan Lentopallon riveissä.
Kuudennelletoista SM-liigakaudelleen 2005–2006 Juvonen palasi jälleen Isku-Volleyhin ja johdatti joukkueensa keväällä kultajuhliin. Kaudella 2008–2009 hän esiintyi Valkeakosken Isku-Veikkojen riveissä pelaten uransa viimeisen kokonaisen kauden. Juvonen nähtiin vielä kaudella 2009–2010 Isku-Volleyn riveissä muutaman kerran, mutta joukkueen vakiokokoonpanoon hän ei kuulunut.
Isku-Volley nosti Sami Juvosen paidan Pyynikin palloiluhallin kattoon joulukuussa 2012 kunnianosoituksena hänelle.
Ulkomaat.
Sami Juvonen pelasi ulkomaalaisvuosinaan Saksassa ammattilaisena huippujoukkue Friedrichshafenissa. Hän voitti joukkueen mukana Saksan liigan, Saksan cupin, sekä sijoittui Euroopan mestareiden liigassa kolmanneksi kaudella 1999. Kaudella 2000 Juvonen jatkoi huippuotteitaan saksalaisjoukkueessaan voittamalla jälleen Saksan liigan, lisäksi Juvonen hankki palkintokaappiinsa Lentopallon Mestareiden liigan hopean. Friedrichshafen joutui myöntämään Sisley Trevison paremmakseen finaalissa lukemin 3–1.
Maajoukkue.
Juvonen pelasi 1989–2003 välisenä aikana 150 miesten maajoukkueen A-maaottelua.
Juvonen pelasi Suomen maajoukkueessa EM-kotikisat 1993 ja Hollannin EM-kisat vuonna 1997. Myös MM- ja olympiakarsintoja hänellä on takanaan lukuisia.
Juvonen tunnettiin kentällä myös kovana piiskurina, joka ärähti, jos muut pelaajat lepsuilevat. Pelaajat olivat sitä mieltä, että Juvosesta teki niin hyvän pelaajan se, että ”hänellä oli ääretön rohkeus ja itsevarmuus pelata omalla tyylillään – sekä into ja halu voittaa”.
Saavutuksia.
Henkilökohtaiset:
Ulkomailla:
Suomessa:
Taikaneliö

Taikaneliö on neliönmuotoisiin ruutuihin jaettu neliö, jonka jokaiseen ruutuun perättäiset kokonaisluvut 1:stä alkaen on merkitty niin, että joka vaakasuorassa tai pystysuorassa rivissä tai lävistäjillä olevien lukujen summa on aina sama. Neliössä pitää olla vähintään yhdeksän ruutua. Jo intialaiset käyttivät sitä metallilevyihin kaiverrettuna taikakaluna. Bysanttilainen matemaatikko Manuel Moschopulos esitti ensimmäisen yleisen menetelmän taikaneliöiden keksimiseksi. Taikaneliön ongelmaa on sittemmin tutkinut muun muassa saksalainen matemaatikko Leonhard Euler. Taikaneliön teoria yleistettiin 1800-luvulla ja saatettiin lukuteorian ja kombinaatio-opin kanssa läheiseen yhteyteen. Teoria käsittää myös monikulmioita (Hermann Schubert) ja kuutioita.
Taikaneliö on yleensä eriävistä kokonaisluvuista järjestetty neliö, jonka jokaisen rivin, sarakkeen ja lävistäjän summa on sama. Tavallisessa "n":n levyisessä ja pituisessa taikaneliössä on luvut 1–"n"². Taikaneliöksi kutsutaan myös joskus sananeliötä.
Summaa kutsutaan taikavakioksi. Tavallisen taikaneliön taikavakio riippuu "n":stä:
formula_1
Tavallisille taikaneliöille (n = 3,4...) taikavakio saa arvot
formula_2 (lukujono OEIS:ssa). 
Taikaneliöiden historiaa.
Luoshu-kaavio (3×3 taikaneliö).
Kiinalaiset kirjoitukset ajalta 650 eaa. kertovat tarinaa Luoshusta eli "Luojoen kääröistä". Muinaisessa Kiinassa oli valtava tulva. Ihmiset yrittivät tarjota uhria tulvivan Luojoen jumalalle lepyttääkseen hänen vihansa. Silloin vedestä nousi kilpikonna, jonka kilvessä oli kuvio. Kuviossa oli pisteillä merkittyjä lukuja, jotka oli lajiteltu 3×3-ruudukkoon, ja jokaisen rivin, sarakkeen ja lävistäjän lukujen summa oli sama: 15. Luku on sama kuin kiinalaisen aurinkokalenterin 24 auringonjaksossa on päiviä. Tätä muotoa käytettiin tietyssä mielessä joen hallitsemiseen.
Neliöiden neliö ja korkeammat potenssit.
Taikaneliötä joka koostuu luvuista jotka on korotettu toiseen potensiin (eli luvun "neliö") kutsutaan neliöiden neliöksi. Yhtäkään täydellistä tällaista 3x3 neliötä ei tunneta, ja tällaisen taikaneliön löytäminen tai mahdottomuuden todistaminen on yksi matemaattisista ratkaisemattomista ongelmista. Useita esimerkkeä kuitenkin tunnetaan joissa kaikki paitsi yksi summista on eri kuin muut ja/tai jokin luku toistuu useamman kerran. Yksi tällainen on meemiksi muodostunut Parkerin neliö. Neliöiden neliöitä on löydetty 4x4 (joista yksi esimerkiksi Eulerin neliö (1770)) 5x5, 6x6 ja 7x7 ko'oille.
Madeleine

Madeleine on naisen etunimi, alkujaan ranskalainen muoto nimestä Magdalena.
Suomessa nimi Madeleine on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu heinäkuuhun 2025 mennessä noin 1 640 henkilölle. Madeleinen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 22. heinäkuuta, jota on vanhastaan vietetty Maria Magdalenan muisto­päivänä.
Rakennuspeltiseppä

Rakennuspeltiseppä on metallialan ammatti, jonka tehtäviä ovat rakennuksien peltityöt. Näihin töihin kuuluvat muun muassa profiiliseinien päällystäminen, ikkunalistojen teko sekä peltikattojen asennus.
Rakennuspeltisepän tärkeimmät työkalut ovat peltisakset, peltisepän vasara, listapihdit sekä erilaiset akkupora- ja sähkökoneet kuten kanttauskone, särmäyspuristin, kaareistuskone ja leikkurit.
Työtavat ja -paikat vaihtelevat huomattavasti eri rakennuksilla. Peltitöiden ohella työmailla voi olla kittaamista ja joskus jopa hitsausta. Hitsaus tosin edellyttää työntekijältä täysi-ikäisyyttä ja voimassa olevaa tulityökorttia sekä työmaakohtaista lupaa hitsata. 
Suurin osa ammattiliittoon kuuluvista rakennuspeltisepistä kuuluu SAK:n alaiseen Metallityöväen liittoon.
Subcomandante Marcos

Subcomandante Marcos on Zapatistisen kansallisen vapautuksen armeijan (EZLN) puhehenkilö, jonka tarkkaa roolia organisaatiossa ei tiedetä. Marcosin useat esiintymiset eri tiedotusvälineissä EZLN:n edustajana ovat muodostaneet hänestä lehdistön silmissä eräänlaisen järjestön johtohahmon. Marcos on kuitenkin aina kiistänyt olevansa zapatistien johtohahmo, vaan pelkästään heidän sanansa välittäjä.
Lempinimi Marcos on kunnianosoitus hänen sotilastulessa kuolleelle ystävälleen. Marcosin todellinen henkilöllisyys on hämärän peitossa, Meksikon hallitus uskoo Marcosin olevan Rafael Sebastián Guillén Vicente -niminen Tamaulipasin osavaltiosta kotoisin oleva vuoden 1968 murhatöiden radikalisoima entinen korkeakouluopettaja.
Toukokuun 25. päivänä vuonna 2014 Subcomandante Marcos palasi julkisuuteen viiden vuoden tauon jälkeen ja piti puheen otsikolla "Entre la luz y la sombra". Puheessa hän ilmoitti, ettei Subcomandante Marcosina tunnettua hahmoa kyseisestä päivästä lähtien enää ole olemassa. Jatkossa Marcos sanoi olevansa Subcomandante Insurgente Galeano, kunnianosoituksena toukokuun 2. päivä 2014 murhatulle zapatisti-opettajalle José Luis Solís Lópezille, joka tunnettiin nimellä Galeano. Puheessaan Marcos sanoi, "Ajattelemme, että jonkun meistä täytyy kuolla, jotta Galeano eläisi." Marcos jätti kuitenkin epäselväksi, mikä tulee olemaan Subcomandanten Insurgente Galeanon rooli tulevaisuudessa. Jäähyväispuheessaan Marcos kertoi varsin paljon niistä tekijöistä, jotka saivat zapatistit aikoinaan kehittämään myyttisen Marcos-hahmon. Hän myös kertoi, että monet Marcosiin liitetyt huhut olivat heidän itsensä alulle panemia.
Kirjallisuus.
Vuosien 1992 ja 2007 välillä Marcos on kirjoittanut yli 200 poliittiseen ja filosofiseen tematiikkaan keskittyvää esseetä. Marcos kirjoittaa tekstinsä yleensä faabeleina, täynnä epäsuoraa kerrontaa ja symbolismia.
Eräs Marcosin tunnetuimmista teoksista on Maya-intiaanien myytteihin nojaava lastenkirja "La Historia de los Colores". Kirjan keskeisiä teemoja ovat suvaitsevaisuus ja erilaisuuden kunnioitus.
Ossi Vesanen

Ossi Vesanen (s. 29. kesäkuuta 1983) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa 2007–2008 kaudella Isku-Volleyssa, Lentopallon SM-liigassa. Ossi Vesasen veli Anssi Vesanen pelaa myös Isku-Volleyssa 2007–2008 kaudella. Molemmat Vesasen veljakset ovat pelipaikaltaan keskitorjujia.
Ura.
Lentopallon SM-liigassa Vesasella on kausia takana 6 (2008 mennessä). Vesanen aloitti lentopallo uransa kasvattajaseurassaan Lempäälän Jyryssä, josta Isku-Volleyhin on tullut monia pelaajia viime vuosina. Kuten Vesasen veljekset Anssi ja Ossi, sekä Tommi Roininen, joka tosin nykyään pelaa Raision Loimussa. 
Lempäälässä Vesanen pelasi miesten 1-sarjassa kaksi kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Tampereen Isku-Volleyhin. Heti ensimmäisellä kaudellaan Vesanen voitti yhdessä veljensä ja Isku-Volleyn joukkueen kanssa SM-hopeaa. Lopullisesti Vesanen löi itsensä kuitenkin läpi kaudella 2006, kun joukkue voitti suomenmestaruuden tähtisikermällään. Nykyään Vesasta pidetään yhtenä SM-liigan parhaimmista keskitorjujista.
A-maajoukkue.
A-maajoukkueeseen Vesanen valittiin 2007 kauden päätteeksi. Päävalmentaja Mauro Berruto otti vasenkätisen keskihyökkääjän myös maailmanliigaan peliajasta taistelevaan ryhmään. Vielä kuitenkaan Vesanen ei päässyt pelaamaan uransa ensimmäisiä A-maaotteluita.