tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tahitinviherkaija

Tahitinviherkaija ("Cyanoramphus zealandicus") oli Tahitilla elänyt, sukupuuttoon kuollut kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus oli 25 cm ja sen höyhenpuku oli pääosin vihreä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty oli sinivioletti, otsa musta, päälaki vaaleankeltainen ja nokan yläpuolella sekä yläperän molemmilla puolilla olevat laikut olivat oranssit. Nokka oli harmaa ja koivet ruskehtavan harmaat.
Esiintyminen.
Tahitinviherkaijat elivät Tahitilla ja Seurasaarilla. Kapteeni James Cookin toisella matkalla 1773 kerätyt kolme näytettä olivat ensimmäiset lajista ja niistä kaksi on sijoitettu Liverpooliin ja yksi Tringin luonnonhistorialliseen museoon. Neljännen näytteen keräsi Amadis 1842 ja se on Perpignanissa. Viides näyte Pariisissa ja sen keräsi luutnantti de Marolles 1844. Lajin häviämisen syyt ovat tuntemattomat, mutta mahdollisesti metsien hävittäminen ja tulokaspetojen saalistus olivat pääsyitä.
Raiateanviherkaija

Raiateanviherkaija ("Cyanoramphus ulietanus") oli Seurasaarilla elänyt, sukupuuttoon kuollut kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus oli 25 cm ja sen höyhenpuku oli pääosin ruskea. Pää oli mustanruskea, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet olivat punaruskeat ja linnun alapuoli oli oliivinkeltainen. Nokka oli harmaa ja koivet ruskehtavan harmaat.
Esiintyminen.
Raiatenviherkaijat elivät Raiatealla Seurasaarilla. Kapteeni James Cookin kolmannella matkalla 1777 (tai toisella matkalla 1773) kerätyt kaksi näytettä ovat ainoat lajista. Niitä säilytetään Tringin luonnonhistoriallisessa museossa Englannissa ja Wienin luonnonhistoriallisessa museossa. Lajin häviämisen syyt ovat tuntemattomat, mutta mahdollisesti metsien hävittäminen ja tulokaspetojen saalistus olivat pääsyitä.
Vihola (Muolaa)

Vihola (v:sta 1948 ) on kylä Muolaanjärven itärannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Vihola kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Vihola sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan keskiosassa Muolaanjärven itärannalla noin 10 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Viholan naapurikyliä olivat pohjoisessa Oinala, idässä Kyyrölä ja Parkkila, etelässä Lavola sekä lännessä Muolaanjärven toisella puolella Taaperniemi ja Keskikylään kuuluneet Norkkola, Jääskelä, Pyykkölä ja Orola. Viholaan kuului myös erillinen metsäpalsta, joka käsitti osan Muolaanjärven länsirannikosta sekä Muolaanjärven pohjoisosassa olevat saaret: Suursaari, Petäjäsaari ja Ruma Koirasaari. Tämän erillispalstan ranta-alueella sijaitsi Suurniemen kulmakunta, joka kuitenkin luettiin yleensä läheisen Taaperniemen kylän osaksi.
Viholan pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 11,95 neliökilometriä, josta oli peltoa 245 hehtaaria, niittyä seitsemän hehtaaria ja metsää 928 hehtaaria. Viholan kautta kulki Muolaanjärven itärantaa kulkeva kylätie Lavolasta Kangaspeltoon. Kylän pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven rannalle ja siihen laskevan Ruotsiojan varsille. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Viholan kylän elämään toi väriä ja lisäansioita noin 30 huvilaa käsittänyt huvila-asutuskeskus. Suomen itsenäistymisen jälkeen huvilat kuitenkin tyhjenivät.
Viholan koulupiiri perustettiin vuonna 1936 jakamalla Muolajärven koulupiiri kahtia Viholan ja Keskikylän piireihin. Viholan koulupiiriin kuului Viholan lisäksi Oinolan ja Tervolan kylät. Kun koulupiirin jakamisen yhteydessä Muolajärven koulu jäi Keskikylän piirin alueelle, valmistui Viholan piirille uusi koulu vuonna 1937.
Viholan erotti Kyyrölästä ja Suuresta Pietarintiestä Muolajärven itäpuolella laaja suoalue, jonka takia kylään oli vain pelkkä polku ja talvisin rekiura. Asia korjaantui vuonna 1830, jolloin rakennettiin tie kruununvouti Nils Hertzinin johdolla suoalueen läpi Kyyrölään.
Sota-aika.
Viholan alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Viholan asukkaat asutettiin Kylmäkoskelle.
Juhana Perkki

Väinö Kaarlo Juhana Perkki (vuoteen 1934 Berg; 25. lokakuuta 1915 Hiitola – 14. helmikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen majuri, kustannusjohtaja ja kirjallisuuden suomentaja. Hän suomensi muun muassa "Tenavat"-sarjakuvaa.
Henkilöhistoria.
Perkin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Väinö Kalle Pekka Perkki ja Ida Anna Maria Augusta Gunmmerus. Perkki pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1934 ja kävi sitten Merisotakoulun merikadettikurssin 1936–1939.
Talvisodan aikana hän oli Laatokalla sijainneen Rautaveräjän linnakkeen päällikkönä, ja sodan loppuvaiheissa hän johti Mantsinsaaren puolustusta komppanianpäällikkönä. Välirauhan aikana Perkki oli erään maalinnakkeen päällikkönä, ja hän suoritti kenttätykistön kapteenikurssin 1941. Jatkosodan alussa Perkki toimi patteriston päällikkönä Kannaksella, Itä-Karjalassa ja viimeksi Syvärillä. Kesällä 1944 Perkki toimi Kenttätykistörykmentti 2:ssa patteristoupseerina ja patteriston komentajana osallistuen Laatokan Karjalassa käytyihin taisteluihin.
Sodan päätyttyä Perkki toimi 1944–1947 Turun Rannikkotykistörykmentissä Utön linnakkeen päällikkönä, ja viimeksi hän oli toimistopäällikkönä Merivoimien esikunnassa. Hän erosi puolustusvoimain palveluksesta 1948 ja valmistui Svenska Handelshögskolanista diplomiekonomiksi 1949. Perkki oli sitten vuodesta 1949 Helsingin Sanomia kustantavan Sanoma Osakeyhtiön palveluksessa ensin konttoripäällikkönä ja sitten kustannusjohtajana eläkkeelle jäämiseensä saakka 1977.
Kirjallinen tuotanto.
Perkki on kirjoittanut pakinoita sekä suomentanut kaunokirjallisuutta ja dekkareita. Tunnetuin Perkin suomentamista teoksista on William Goldingin romaani "Kärpästen herra". Hän on myös suomentanut Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvaa sekä Masi-sarjakuvaa.
Jarmila Wolfe

Jarmila Wolfe (o.s. Gajdošová, s. 26. huhtikuuta 1987 Bratislava, Slovakia) on australialainen ammattilaisuransa päättänyt tennispelaaja.
Ranskan avoimissa 2010 Wolfe pääsi neljännelle kierrokselle asti voitettuaan Chan Yung-janin, Kimiko Date Krummin ja Anastasia Rodionovan. Neljännen kierroksen ottelunsa hän hävisi Jaroslava Švedovalle. Wimbledonissa hän voitti toisella kierroksella Melanie Oudinin ja kolmannella Angelique Kerberin, kunnes hävisi neljännellä kierroksella Venus Williamsille luvuin 6–4, 7–6(5). Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella Marija Šarapovalle luvuin 6–4, 3–6, 1–6. Yhdysvaltain avointen jälkeen hän pelasi Guangzhou International Women's Openissa, jossa hän oli ykköseksi sijoitettu. Turnauksen väierässä hän voitti Edina Gallovitsin, ja pääsi ensimmäistä kertaa WTA-turnauksen finaaliin. Finaalissa hän voitti Alla Kudrjavtsevan suoraan kahdessa erässä, ja otti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton.
Toisen turnausvoittonsa Wolfe otti tammikuussa 2011, kun hän voitti Moorilla Hobart International -turnauksen finaalissa Bethanie Mattek-Sandsin. Seuraavalla viikolla Australian avoimissa hän hävisi avauskierroksella Yanina Wickmayerille kolmieräisen ottelun. Ranskan avoimissa Wolfe pääsi kolmannelle kierrokselle, jossa hän hävisi Andrea Petkovicille. Wimbledonissa hän hävisi kolmannella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Caroline Wozniackille. Yhdysvaltain avoimissa Wolfe hävisi toisella kierroksella Vania Kingille.
Tammikuussa 2017 Wolfe ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Yksityiselämä.
Wolfe oli naimisissa tennispelaaja Samuel Grothin kanssa vuodesta 2009 huhtikuuhun 2011, jolloin hän käytti sukunimenään myös Grothia. Heidän erottua hän otti takaisin entisen sukunimensä. Marraskuussa 2015 hän meni naimisiin Adam Wolfen kanssa.
Ruskovatsapääsky

Ruskovatsapääsky ("Orochelidon murina") on Etelä-Amerikassa Andeilla tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan ruskovatsapääsky on noin 13,5 cm. Selästään ja päästään ruskovatsapääsky on väritykseltään tumma ja metallinkiiltoisen sinertävän vihreä. Siivet ja pyrstö ovat harmaammat. Pitkähkö pyrstö on selkeästi haarapäinen. Koko vatsa on väriltään harmahtavan ruskea. Ruskovatsapääsky muistuttaa ulkonäöltään andienkalliopääskyä ("Haplochelidon andecola"), mutta on rakenteeltaan sitä hoikempi ja andienkalliopääskyn vatsassa on myös valkoista. 
Levinneisyys, elinympäristö ja elintavat.
Ruskovatsapääskyä tavataan Etelä-Amerikasta Andeilta Venezuelasta, Kolumbiasta, Ecuadorista, Perusta ja Bolivian luoteisosista. Lajin elinympäristöä ovat avoimet ja puoliavoimet maastot. Tällaisia ovat rinteiden pensaikot ja heinikot. Linnun elinympäristöt sijaitsevat usein 2 500–4 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ruskovatsapääsky on sulavaliikkeinen ja nopea lentäjä. Linnut lentävät usein pienissä löyhissä parvissa. Ruskovatsapääskyt pesivät pieninä kolonioina kallionkoloissa ja toisinaan myös talojen räystäiden alla.
Vilma Luoma-aho

Vilma Luoma-aho (s. 21. huhtikuuta 1977) on Jyväskylän yliopiston Kauppakorkeakoulun viestinnän johtamisen professori. Aiemmin hän toimi yhteisöviestinnän professorina humanistisessa tiedekunnassa. Koulutukseltaan Luoma-aho on filosofian tohtori. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2005 Jyväskylän yliopistosta aiheena "Faith-holders as Social Capital of Finnish Public Organisations". Luoma-aho on tehnyt post-doc-tutkimusta Etelä-Kalifornian yliopistossa Annenberg School for Communicationissa vuonna 2006 sekä toiminut vierailevana tutkijana Stanfordin yliopiston Innovaatiojournalismin tutkimuskeskuksessa vuosina 2008–2009. ProCom –Viestinnän ammattilaiset ry valitsi Luoma-ahon vuoden 2014 viestinnän ammattilaiseksi. Hän on toiminut järjestön ProComma Academic -aikakauskirjan päätoimittajana. Luoma-aho vastaa Euroopan viestintäammattilaisia kartoittavan European Communication Monitor -tutkimuksen Suomen aineistonkeruusta.
Luoma-aho on julkaissut useita artikkeleita ja muita teoksia sidosryhmäsuhteiden, aineettomien pääomien ja maineenhallinnan teemoista. Vuonna 2019 julkaistiin teos "Public sector communication: Closing gaps between citizens and public organizations" ja vuonna 2020 teos "Handbook of public sector communication". Hän toimi valtioneuvoston kanslian viestinnän arviointiryhmässä 2016. Vuosina 2016–2018 puolestaan Luoma-aho toimi ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry:n puheenjohtajana. Vuosina 2009–2010 hän koordinoi Jyväskylän yliopistossa Tekesin rahoittamaa poikkitieteellistä AVI-projektia ("Added Value of Intangibles for organizational Innovation"). Vuosina 2011–2014 hän johti HS-Säätiön rahoittamaa WEM-tutkimushanketta (What is Expected of the Media in a Reputation Society), ja vuosina 2015–2016 hän johti Viestintätieteiden laitoksella HS-säätiön rahoittamaa TAO-projektia natiivi­mainonnan ja sponsoroidun sisällön läpinäkyvyydestä. Luoma-aho myös johti Jyväskylän kauppakorkeakoulussa sisältömarkkinoinnin logiikkaa avaavaa TEKES-rahoitteista Black Box -tutkimushanketta. Luoma-aho toimii myös vastuullisena johtajana Suomen Akatemian rahoittamassa, monitieteisessä tutkimushankkeessa #Agentit – Nuorten toimijuus sosiaalisessa mediassa.
Mariia Posa

Mariia Posa (s. 21. helmikuuta 1988 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Posa aloitti SM-sarjauransa kasvattajaseurassaan Itä-Helsingin Kiekossa 2005. Kaudella 2008–2009 hän edusti Espoon Bluesia voittaen Suomen-mestaruuden. Kausilla 2009–2012 hän pelasi Minnesota-Duluthin yliopiston joukkueessa. Hän voitti yliopistomestaruuden ensimmäisellä kaudellaan. Hän pelasi Bluesissa kaudet 2012–2014 voittaen molemmilla kausilla Suomen-mestaruuden. Uransa viimeisellä kaudella 2014–2015 hän pelasi vain kolme pudotuspeliottelua Bluesin voittaessa mestaruuden..
Posa pelasi kaikkiaan 140 SM-sarjan runkosarjaottelua, joissa teki 26 maalia ja antoi 60 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän teki 38 ottelussa neljä maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. NCAA:n sarjssa hän pelasi 101 ottelua, joissa teki neljä maalia ja antoi 15 maalisyöttöä.
Posa pelasi aikuisten arvokisoissa ensimmäisen kerran Hämeenlinnan MM-kilpailuissa 2009 kuuluen Suomen pronssijoukkueeseen. Hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen myös Vancouverin olympialaisissa 2010. Hän pelasi kaikkiaan 64 A-maaottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. Sekä olympialaisissa että MM-kilpailuissa hän pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä.
Myös Mariia Posan kaksoissisar Christine Posa on kuulunut maajoukkuerinkiin. Hän edustaa seuratasolla Espoon Bluesia.
Oinala

Oinala (myös "Oinaala", v:sta 1948 ) oli kylä Muolaan kunnan keskiosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Muolaanjärven itärannalla noin 10 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Oinalan naapurikyliä olivat pohjoisessa Tervola, idässä Kyyrölä, etelässä Vihola ja lännessä Muolaanjärven toisella puolella Taaperniemi. Nykyisin kylä on asumaton.
Kyläkuva.
Oinalan kylän pinta-ala oli vuonna 1936 14,12 neliökilometriä, josta oli peltoa 259 hehtaaria, niittyä 11 hehtaaria ja metsää 1 143 hehtaaria. Kyläkeskus sijaitsee Kangaspellosta Lavolaan johtavan kylätien molemmin puolin. Oinalasta tästä tiestä erkanee kylätie Kyyrölään. Kylän eteläosassa Muolaanjärven rannalla sijaitsi yli kilometrin mittainen Niemenhiekan hiekkaranta, jota kutsuttiin "Muolaan Rivieraksi". Se oli suosittu ranta, jossa käytiin autolla Viipurista asti. Oinalan kylä kuului Viholan koulupiiriin.
Historia.
Oinalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Oinalan asukkaat asutettiin Humppilaan.
Punatäplähilseily

Punatäplähilseily eli pityriasis rosea on sairaus, jonka oireina ovat punaiset, lievästi hilseilevät läiskät vartalolla ja raajojen tyviosissa. Sen aiheuttajaksi arvellaan virusta. Tautia esiintyy varsinkin lapsilla ja nuorilla aikuisilla. Se ei tartu. Tautiin liittyvä ihottuma jatkuu viikkoja tai kuukausia eikä yleensä uusiudu.
Camille Melchior Gibert kuvasi sairauden vuonna 1860. Tauti on naisilla yleisempi kuin miehillä, ja useimmat sairastuneet ovat 10–35-vuotiaita.
Uuno Karttunen

Uuno Karttunen (26. heinäkuuta 1874 Kitee – 15. toukokuuta 1959 Outokumpu) oli suomalainen lyseon rehtori ja historiantutkija.
Uuno Karttusen vanhemmat olivat Kiteen kappalainen, varapastori Karl Karttunen (1830–1893) ja Eva Maria Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1892 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1897 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1906. Opiskeluaikanaan Karttunen teki tutkimusmatkan Viroon, jossa hän harjoitti arkistotutkimuksia Tallinnassa ja Tartossa vuonna 1899, ja Tanskaan, jossa hän seurasi opetusta muutamissa kansanopistoissa vuonna 1906. Vuonna 1929 Karttunen suoritti arkistotutkimuksia Tukholmassa. 
Karttunen toimi Itä-Karjalan Kansanopiston johtajana 1906–1908, Oulun lyseon suomenkielen ja historian lehtorina 1908–1909 sekä Sortavalan lyseossa lehtorina 1909–1940 ja rehtorina 1927–1940 ja 1942–1944. Karttunen oli välirauhan aikana Kuopion lyseon lehtorina 1940–1941 ja sodan jälkeen hän toimi Seinäjoen lyseon rehtorina 1944–1945 ja Kiteen keskikoulun opettajana 1946–1948.
Karttunen julkaisi kansanrunoutta käsitelleitä teoksia. Virossa tekemiensä tutkimusten tuloksena hän julkaisi teoksen "Kalevipoegin kokoonpano". Hän kirjoitti Virittäjä- ja Valvoja-aikakauslehtiin ja oli yksi Tietosanakirjan avustajista. Karttunen oli 1915–1919 Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Uuno Karttunen oli naimisissa vuodesta 1909 Eva Emilia Wecksellin kanssa. Uuno Karttusen sisaruksia olivat historiantutkija, toimittaja ja diplomaatti Liisi Karttunen ja lehtori, historiantutkija Kaarlo Karttunen.
K. I. Karttunen

Kaarlo Iivari Karttunen (3. heinäkuuta 1883 Kitee – 2. maaliskuuta 1950) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija.
Karttusen vanhemmat olivat Kiteen kappalainen Karl Karttunen ja Eva Maria Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907, lisensiaatiksi 1913 sekä tohtoriksi 1914.
Karttunen toimi Mikkelin suomalaisen yhteiskoulun opettajana 1911–1916, suomalaisen tyttökoulun opettajana 1911–1914 sekä Mikkelin lyseon suomenkielen ja historian vanhempana lehtorina 1916–1928 ja rehtorina 1925–1928. Hän toimi viimeksi Turun lyseossa historian vanhempana lehtorina 1928–1950 ja suomenkielen lehtorina 1934–1950.
Vapaussodan reservin vänrikki.
Kaarlo Karttusen sisaruksia olivat historiantutkija, toimittaja ja diplomaatti Liisi Karttunen ja rehtori, historiantutkija Uuno Karttunen.
Aiheesta muualla.
 – Luettelo K. I. Karttusen lehtiartikkeleista
Uudenkaledonianviherkaija

Uudenkaledonianviherkaija ("Cyanoramphus saisseti") on Uuden-Kaledonian kotoperäinen kaija, joka aikaisemmin luettiin uudenseelanninviherkaijan alalajiksi, laji erotettiin omakseen suomenkieliseen nimiluetteloon vuonna 2006.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 26 cm ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä, muistuttaen uudenseelanninviherkaijaa.
Esiintyminen.
Uudenkaledonianviherkaijat elävät Uudessa-Kaledoniassa ja laji on silmälläpidettävä. Sen kannan suuruus on 2 500–10 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Laji elää vuoristometsissä, savanneilla ja pensaikkoalueilla, ja on käytökseltään hiljainen ja huomaamaton.
Lisääntyminen.
Pesä on puun kolossa. Muuten lisääntyminen lienee saman tapaista kuin uudenseelanninviherkaijan.
Ravinto.
Ruokavalioon kuuluu ainakin siemeniä ja hedelmiä.
Norfolkinsaarenviherkaija

Norfolkinsaarenviherkaija ("Cyanoramphus cookii") on Norfolkinsaaren kotoperäinen kaija, joka luettiin aikaisemmin uudenseelanninviherkaijan alalajiksi.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 25 cm, ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivioletti, otsa, päälaki sekä yläperän molemmilla puolilla olevat laikut ovat punaiset. Naaras on kooltaan hieman koirasta pienempi, sillä on punaista vähemmän päässä kuin koiraalla, ja sen nokka on kapeampi.
Esiintyminen.
Norfolkinsaarenviherkaijat elävät vain Tasmaninmeressä sijaitsevalla Norfolkinsaarella ja sen kansallispuistossa sekä puiston lähiympäristössä. Se oli jo häviämässä, sillä vuoden 1994 laskennoissa tavattiin vain neljä pesivää naarasta ja kolmisenkymmentä koirasta. Suojelutoimien ansiosta kannan koko on nykyisin 200–300 yksilöä ja pesiviä pareja on vähintään kuusi.
Elinympäristö.
Laji elää metsissä mutta vierailee puutarhoissa syömässä hedelmiä.
Lisääntyminen.
Pesä on puun kolossa, tavallisimmin "Nestegis apetala" -lajin puussa. Naaras munii keskimäärin viisi munaa, joita se hautoo kolme viikkoa. Poikaset jättävät pesän kuuden tai seitsemän viikon ikäisinä ja itsenäistyvät kolmen-viiden viikon kuluttua. Pari pesii ainakin kaksi kertaa peräkkäin, joskus ne pesivät jopa neljä kertaa vuoden aikana.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, kukista ja vihreistä lehdistä.
Barguzin

Barguzin () on Jenisein vesistöön kuuluva joki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 480 kilometriä, valuma-alueen laajuus 21 100 neliökilometriä ja virtaama joen suussa 130 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Ikat-harjanteelta ja virtaa Barguzinin kattilalaaksossa kohti etelää. Barguzinin kylän alapuolella se ohittaa Barguzinin harjanteen muodostaen koskia. Joki laskee Baikalin Barguzininlahteen. Tärkeimmät sivujoet ovat Garga, Argada, Ina ja Uljun.
Muja (Burjatian joki)

Muja () on Lenan vesistöön kuuluvan Vitimin sivujoki Burjatian tasavallan Mujan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 365 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 11 900 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Mujakanin harjanteelta, virtaa vuorten muodostamassa kapeassa laaksossa ja alajuoksulla Mujan–Kuandan kattilalaaksossa. Mujassa on paljon arvokalaa. Veneliikenne on mahdollista Taksimoon saakka.
Milliyet

Milliyet on vuonna 1950 perustettu turkkilainen sanomalehti.
Lehden päätoimittaja oli vuodesta 1959 Abdi İpekçi. Hänet murhasi 1. helmikuuta 1979 Mehmet Ali Ağca.
Lehti myytiin 1980 Aydın Doğanille, ja siitä lähtien se on kuulunut Doğan Medya -lehtitaloon, joka julkaisee myös Hürriyetiä, Radikalia ja muita lehtiä. 1990-luvulla lehti on muuttanut linjaansa viihteellisempään suuntaan, ja sen verkkoversio sisältää muun muassa brittiläisistä The Sunista ja Daily Mailistä käännettyjä sensaatiouutisia.
Chathaminviherkaija

Chathaminviherkaija ("Cyanoramphus forbesi") on Chathamsaarten kotoperäinen kaija, joka luettiin aikaisemmin kruunuviherkaijan alalajiksi, laji erotettiin omakseen suomenkieliseen nimiluetteloon vuonna 2006.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 25 cm ja sen höyhenpuku on pääosin vihreä. Se muistuttaa suuresti kruunuviherkaijaa, mutta uloimpien käsisulkien ulkohöyty on sinivihreä ja pään väritys erilainen.
Esiintyminen.
Chathaminviherkaijat elävät vain Uudelle-Seelannille kuuluvien Chathamsaarten kahdella saarella, Mangerella ja Little Mangerella. Lajin yksilömäärät ovat kasvussa erityisesti Mangerella, jossa arvioitiin olevan vuonna 2011 noin 800–1 000 yksilöä. Lisäksi saarilla elää hybridejä, jotka ovat chathaminviherkaijan ja uudenseelanninviherkaijan risteymiä.
Elinympäristö.
Laji elää tiheissä, koskemattomissa metsissä ja pensaikoissa.
Lisääntyminen.
Pesä on puun kolossa.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, kukista, vihreistä lehdistä ja versoista sekä hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista.
Andalusian viinialueet

Andalusian viinialueet tuottavat hyvin erilaisia viinityyppejä, keveistä valkoviineistä sherryn eri lajeihin. Andalusialle on myös luonteenomaista hyvin vanhan viiniperinteen (sherryt, málaga-viinit) lomittuminen uuden tuotannon ja teknologian kanssa. Perinteisten puna- valko- ja roseeviinien valmistus on voimakkaassa nousussa, kuten koko Espanjassa.
Perinteelliset menetelmät.
Ainakin kaksi viininvalmistusmenetelmää ovat hyvin tyypillisiä perinteisessä andalusialaisessa viininvalmistuksessa, jos kohta molempia käytetään jossain määrin muuallakin:
Alueet.
Vaikka D.O. -viinialueita on vain kuusi, viiniä viljellään lähes koko Andalusiassa. Edellä mainittujen lisäksi on kaksi laatuviinialuetta ('Vino de Calidad') ja 16 maaviinialuetta ('Vino de la Tierra'). Kuitenkin noin 70 % Andalusian viinistä tuotetaan D.O.-alueilla
D.O. Condado de Huelva.
Tärkein rypäle Zalema, 86 % viljelyalasta. Viininviljelyn perinteet ovat hyvin vanhat, mutta ale on D.O.-alueena melko uusi, vuodesta 1962.
D.O. Jerez-Xérès-Sherry.
Maailmanlaajuisesti ehkä tunnetuin Espanjan viinialueista ja suuri viininviejä. Sherry-viinien päärypäle on Palomino Fino (95 % viljelyalasta), makeisiin laatuihin käytetään myös Pedro Ximéneziä. Kolmannen sallitun rypäleen, Moscatelin, käyttö on vähäistä 
D.O. Manzanilla-Sanlúcar de Barrameda.
Alue on nimensä mukaisesti manzanilla-viinin tuotantoalue. Manzanilla luetaan yleensä sherry-viineihin, ja se on hieman yksinkertaistaen Sanlúcar de Barramedassa valmistettua fino-sherrya. Ainoa rypäle Palomino Fino.
D.O. Málaga.
Tuottaa perinteisiä väkeviä málaga-viinejä, tärkeimmät rypäleet Perdo Ximénez ja Moscatel.
D.O. Montilla-Moriles.
Perinteiset viinityypit lähellä sherry-tyyppiä. Myös valko- puna- ja roseeviinejä. 
D.O. Sierras de Málaga.
Maantieteellisesti päällekkäinen D.O. Málagan kanssa siten, että perinteiset puna-, valko- ja roseeviinit voidaan markkinoida merkinnällä Sierras de Málaga ja perinteiset málaga-viinit taas merkinnällä Málaga.
D.O. Vino Naranja del Condado de Huelva.
Laatumerkintä koskee vain yhtä, Huelvan alueen perinteellistä viinityyppiä vino naranjaa eli appelsiiniviiniä.
Töyhtöviherkaija

Töyhtöviherkaija ("Eunymphicus cornutus") on oseanialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 140 g. Sen höyhenpuku on pääosin kellanvihreä, siipisulat ja pyrstön kärkiosa violetit, naama musta, otsa punainen ja päälaella pystyssä sojottavat kaksi pidentynyttä höyhentä ovat mustat ja punakärkiset. Nokka on tumma, iiris oranssinpunainen ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on himmeämmän värinen.
Esiintyminen.
Töyhtöviherkaijat elävät Uudella-Kaledonialla (alalaji "cornutus") ja läheisellä Ouvean saarella (alalaji "uvaeensis," joka luetaan nykyään omaksi lajikseen tupsuviherkaija). Sen kannan koko on 2 500 yksilöä tai enemmän.
Elinympäristö.
Laji elää metsissä ja pensaikoissa, pääasiassa vuoristossa.
Lisääntyminen.
Pesä on puun kolossa. Naaras munii kahdesta neljään munaa.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, kukista, pähkinöistä ja marjoista.
Paul Biwott

Paul Biwott (s. 18. huhtikuuta 1978) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Biwott voitti vuonna 2003 Marseille-Cassis Classique Internationale -puolimaratonkilpailun ja sijoittui seitsemänneksi yleisurheilun maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2005.
Maratonennätyksensä 2.06.54 Biwott juoksi Amsterdamin maratonilla 2011.
Happihoito

Happihoidossa potilaalle annetaan hengitettäväksi lisähappea (O2). Ensihoitona happihoitoa voidaan antaa hypokseemiselle potilaalle, vaikkapa akuutin astman vuoksi sairaalaan joutuvalle potilaalle. Pitkäaikainen happihoito voi hyödyttää keuhkoahtaumatautia sairastavaa, hypoksemiasta kärsivää potilasta; hyödystä muille potilaille ei ole vahvaa tutkimusnäyttöä.
Sarjoittaisessa päänsäryssä kipukohtauksen aikana puhtaan hapen hengittäminen auttaa 70 % potilaista. Se voi lopettaa kohtauksen jo muutamassa minuutissa.
Pitkäaikainen happihoito.
Pitkäaikainen happihoito voidaan toteuttaa kotihappihoitona. Tällöin potilas saa kotiinsa happirikastimen tai kaasumaista tai nestemäistä happea happipullossa.
Lääkäri arvioi happihoidon aloittamisen hyötyä potilaalle. Seuraavassa esimerkkejä kriteereistä:
Muita happihoidon tarpeen määrittämisessä merkityksellisiä asioita ovat esimerkiksi korkea keuhkovaltimopaine, polysytemia, neuropsykologiset oireet joihin happihoito auttaa sekä sydänoireet joihin osasyynä on hypoksemia.
Heinkel He 70

Heinkel He 70 on saksalaisen lentokonevalmistajan Heinkelin Deutsche Luft Hansalle suunnittelema ja valmistama matkustajalentokone., joka lensi ensilentonsa 1. joulukuuta 1932
Koneen sotilasversiota käyttivät Saksan ilmavoimat, sekä Espanjan sisällissodassa Kansallisten puolen lentojoukot, ja myöhemmin Espanjan ilmavoimat, yhteys- ja pommikoneena. Unkarin ilmavoimat käytti koneesta kehitettyä tähtimoottorista He 170 -versiota.
Gornjak Rudnyi

Gornjak Rudnyi () on kazakstanilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Rudnyistä, Qostanayn alueelta. Joukkue pelaa Kazakstanin pääsarjassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Nivelpussi

Nivelpussi eli nivelkotelo tai nivelkapseli on nivelonteloa ympäröivä pussi. Nivelpussissa on kaksi kalvoa. Ulompi kalvo on kollageenisyinen "syykalvo" ("membrana fibrosa") ja sisempi on nivelvoidetta tuottava "nivelkalvo" ("membrana synovialis").
Nivelrusto peittää nivelpussin sisällä nivelessä yhdistyvien luiden päät. Syykalvossa on runsaasti samoja hermoja, joita on niveleen liittyvissä lihaksissa.
Jäätynyt olkapää on vaiva, jossa olkanivel on tulehtunut. Plica-oireyhtymä on häiriö, jossa plica synovialis eli nivelkalvon poimu tulehtuu ja aiheuttaa polvessa liikeradan häiriön.
HK Saryarka Karaganda

HK Saryarka Karaganda () on kazakstanilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Karagandasta, Qarağandın alueelta. Seura pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"päivitetty 31.10.2025"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Irtyš Pavlodar

Irtyš Pavlodar (, ) on kazakstanilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pavlodarista, Pavlodarin alueelta. Seura pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Liettuan kommunistinen puolue

Liettuan kommunistinen puolue (liettuaksi: "Lietuvos komunistų partija", venäjäksi: Коммунистическая партия Литвы, lyhenne LKP) oli vuosina 1918–1991 Liettuassa ja Liettuan sosialistisessa neuvostotasavallassa toiminut marxilais-leniniläinen puolue.
Historia.
Liettuan kommunistinen puolue perustettiin Vilnassa lokakuun alussa 1918. Puolueen toiminta oli kielletty Liettuassa vuoteen 1940, jolloin Neuvostoliitto miehitti maan. Tuolloin puolue liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Liettuan neuvostotasavallan muodostuttua Liettuan kommunistisesta puolueesta tuli uuden neuvostotasavallan ainoa hallitseva puolue. Puolueen pääsihteeri eli Liettuan neuvostotasavallan "de facto" päämies oli aina liettualainen, mutta NKP nimitti myös useita venäläisiä puoluejohtoon. 
Vuonna 1989 Laulavan vallankumouksen aiheuttamien suurmielenosoituksien jälkeen LKP julistautui riippumattomaksi NKP:sta. Vuonna 1990 puolue muutettiin Liettuan demokraattiseksi työväenpuolueeksi, joka myöhemmin liittyi Liettuan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Liettuan itsenäistyttyä kommunistisen puolueen toiminta kiellettiin.
Tikkakosken jäähalli

Tikkakosken jäähalli on Tikkakoskella Jyväskylässä vuonna 1996 valmistunut kaarikattoinen jäähalli. Hallin kaukalo on 28 metriä leveä ja 58 metriä pitkä. Jäähallissa harrastetaan nykyisin jääkiekkoa, kaukalopalloa, ringetteä ja taitoluistelua. Hallin vieressä sijaitsee ulkojää. Jäähalli oli keväällä 2012 remontissa. Jyväskyläläiset urheiluseurat, kuten Tikkakosken Tikka ja Jyvässeudun Kiekko käyttävät hallia kotiotteluiden järjestämiseen.
Hallin palveluihin kuuluu 500 henkilön katsomo ja katsomon välittömässä läheisyydessä oleva kioski
Renne Korppila

Renne Korppila (s. 20. heinäkuuta 1976 Inari) on entinen radiotoimittaja ja kahvilayrittäjä ja nykyinen kuntosaliohjaaja, podcast-juontaja.
Aamupojat.
Korppila juonsi yhdessä Anssi Honkasen kanssa NRJ:n Aamupojat-ohjelmaa, ja he levyttivät myös musiikkia. Heidän ensimmäinen albuminsa "Radiohitit" julkaistiin 27. toukokuuta 2009.
Honkanen ja Korppila valittiin vuoden radiojuontajiksi vuoden 2009 RadioMedian Radiogaalassa. Vuoden 2010 gaalassa heidät palkittiin vuoden radio-ohjelman palkinnolla.
Korppilan työt radiossa päättyivät helmikuussa 2016 9,5 vuoden jälkeen.
Muuta.
Vuonna 2010 Korppila toimi tuomarina tosi-tv-laulukilpailu "X Factorissa" Linda Lampeniuksen ja Gugi Kokljuschkinin kanssa.
Korppila toimi suomalaisessa The Wrongdoers -punkyhtyeessä laulajana, mutta erosi siitä myöhemmin, kun se yhdistettiin mediassa uusnatseihin. Uusnatsismi-yhteyksien takia Korppilan paikka "X Factor" -tuomarina oli vaarassa, mutta hän sai jatkaa ohjelmassa. Korppilan mukaan The Wrongdoers ei tunnusta mitään ideologiaa. Yhtye on kuitenkin esiintynyt äärioikeistolaisen Musta Sydän -ryhmän järjestämässä konsertissa uusnatsibändien kanssa. Yhtye kertoo Myspace-sivuillaan olevansa neljän hengen skinhead-rock/Oi!-punkia soittava yhtye Helsingistä. 
Vaikka vuonna 2010 ilmoitettiin julkisuudessa, että Korppila on eronnut The Wrongdoersista, hän lauloi vuonna 2011 nauhoitetulla levyllä ”Always Loyal Always True”. Levy julkaistiin vuonna 2013. Korppila esiintyi myös toukokuussa 2015 The Wrongdoersin laulajana New Yorkissa järjestetyillä NYC Oi! Fest -festivaaleilla.
"X-Factor" -juontajuuden lisäksi Korppila on tehnyt vierailuja useissa televisiosarjoissa ja näytellyt sivuroolia vuoden 2019 hittielokuvassa "Täydellinen joulu". Korppila teki ensimmäisen pääroolinsa vuonna 2017 ensi-iltansa saaneessa suomalaisessa supersankarielokuvassa "Rendel".
Korppila on myös toiminut suomalaisessa show-painipromootio Fight Club Finlandissa managerina.
Vuonna 2020 Korppila alkoi tehdä "Otetaan Yhdet!" -nimistä podcast-sarjaa Teemu Potapoffin kanssa.
Yksityiselämä.
Korppila avioitui Iida Ketolan kanssa vappuna 2016. Korppila pyöritti Ketolan kanssa kahvila- Niitty Töölöä. Pari erosi vuonna 2021. Korppila sai Helsingin käräjäoikedessa lokakuussa 2021 kolmen kuukauden ehdollisen vankeustuomion. Se tuli kolmesta pahoinpitelystä ja yhdestä huumausainerikoksesta.
Siniruohokaija

Siniruohokaija ("Neophema chrysostoma") on kaakkoisaustralialainen pitkäpyrstöinen kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 20 cm ja paino 33–60 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihertävä, koiras on kirkkaamman värinen.
Esiintyminen.
Siniruohokaijat elävät Australian kaakkoisosassa sekä Tasmaniassa ja joillakin Bassinsalmen saarilla. Se on varsin runsas etenkin Tasmaniassa, josta se muuttaa syksyllä pohjoisemmaksi. Kannan suuruus on yli 20 000 yksilöä. Kuhl kuvaili lajin holotyypin Tasmaniasta. 
Elinympäristö.
Siniruohokaijat asuvat laaksojen metsissä, harvapuustoisilla ruohostomailla, rannikon hiekkadyyneillä, akasiatiheiköissä ja kuivilla pensaikkomailla.
Lisääntyminen.
Lisääntymisaika on lokakuusta tammikuulle. Pesä on tavallisesti puun tai kannon kolossa. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo noin 18 päivää. Poikaset jättävät pesän neljän viikon ikäisinä, ja saavat aikuisen höyhenpuvun kahdeksan tai yhdeksän kuukauden ikäisinä.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, kukista, marjoista, vihreistä kasvinosista sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Resoluutio (lääketiede)

Resoluutio tarkoittaa akuutin tai kroonisen tulehduksen paranemisvaihetta, jossa tulehtuneen alueen normaali rakenne ja toiminta palautuvat. Verisuonten läpäisevyys eli permeabiliteetti normalisoituu ja ödeemaneste ja proteiinit poistuvat imusuonten kautta tai makrofagien pinosytoosilla. Lisäksi apoptoottiset neutrofiilit joutuvat fagosytoitaviksi. Makrofagit siivoavat kuolleista soluista jääneen jätteen ja poistuvat.
Isoruohokaija

Isoruohokaija ("Neophema elegans") on australialainen pitkäpyrstöinen kaija. Sitä on joskus kutsuttu nimellä korupapukaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 22 cm ja paino 40–51 g. Sen höyhenpuku on pääosin kellanvihreä, otsassa ja siivillä on kirkkansinistä. Koiras on kirkkaamman värinen.
Esiintyminen.
Isoruohokaijan esiintymisalue Australiassa on kaksiosainen: sitä tavataan mantereen lounaisosassa ja eteläosassa, myös Kengurusaarella, mutta ei Tasmaniassa. Kannan suuruus on yli 30 000 yksilöä. Gould kuvaili lajin holotyypin Victoriasta.
Elinympäristö.
Isoruohokaijat asuvat avoimella maalla, harvapuustoisilla ruohostomailla, rannikon hiekkadyyneillä, akasiatiheiköissä ja kuivilla pensaikkomailla.
Lisääntyminen.
Lisääntymisaika on elokuusta marraskuulle. Pesä on tavallisesti puunkolossa. Naaras munii neljästä viiteen munaa, joita se hautoo noin 18 päivää. Poikaset jättävät pesän neljän-viiden viikon ikäisinä, ja saavat aikuisen höyhenpuvun kolmen tai neljän kuukauden ikäisinä.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä ja marjoista.
J. Carroll Naish

Joseph Patrick Carroll Naish (21. tammikuuta 1896 New York City, New York – 24. tammikuuta 1973 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja. Naish tiedetään parhaiten latinalaisten, arabien ja intialaisten roolihahmojen esittäjänä useissa elokuvissa. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Sahara" (1943), "Toisen miehen vaimo" (1945), "Rio Grande" (1950). Hän näytteli myös muutamissa televisiosarjoissa muun muassa "Bonanza", "Crossroads", "The New Adventures of Charlie Chan" ja "Shirley Templen satukirja".
Yksityiselämä.
J. Carroll Naish oli naimisissa Gladys Heaneyn kanssa vuodesta 1929, kuolemaansa asti. Heillä on yksi lapsi. Naish syntyi New York Cityssä, myöhemmin hän opiskeli St. Cecillia's Academyssä New Yorkissa. Hän kierteli Pariisin ja New Yorkin näyttämöillä seitsemän vuotta, ennen kuin Naish alkoi näytellä vakituisesti elokuvissa.
J. Carroll Naishilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän näytteli elokuvissa vuosina 1926–1971. Naish kuoli keuhkoemfyseemaan 77-vuotiaana vuonna 1973.
Punakurkkufrankoliini

Punakurkkufrankoliini ("Pternistis afer") on afrikanfrankoliinien sukuun kuuluva afrikkalainen kanalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 35–38 senttimetriä. Höyhenpeite on muualta ruskea, mutta kaulan alueelta punainen. Jalat ja silmien ympäristö ovat punaiset.
Esiintyminen ja elinympäristö.
Punakurkkufrankoliini elää itäisen ja eteläisen Afrikan kosteilla alueilla tiheiköissä.
Ravinto.
Punakurkkufrankoliini syö enimmäkseen siemeniä, mutta myös kasvinosia sekä hyönteisiä ja näiden toukkia.
Antanas Sniečkus

 
Antanas Sniečkus (7. tammikuuta 1903 – 22. tammikuuta 1974) oli liettualainen kommunisti ja ensimmäinen Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteeri.
Elämäkerta.
Sniečkus syntyi Būblelian kylässä lähellä Šakiain kaupunkia. Hän liittyi bolševikeihin vuonna 1920. Vuonna 1926 hänestä tuli Liettuan kommunistisen puolueen puheenjohtaja ja Liettuan neuvostotasavallan syntyessä hän nousi neuvostotasavallan pääsihteeriksi vuonna 1940.
Sniečkus toimi alullepanijana useiden liettualaisten lähettämisestä Siperiaan työleireille toisen maailmansodan aikana. Hän jopa lähetti oman veljensä ja tämän perheen työleirille, jossa veli kuoli myöhemmin. Sodan jälkeenkin useita liettualaisia karkotettiin. 1948 Sniečkus aloitti neuvostotasavallan maatalouden kollektivisoinnin. Kollektivisointia vastustaneita talonpoikia karkotettiin ja tapettiin. 
Myöhempinä vuosikymmeninä Sniečkus yritti saada Neuvostoliiton johdolta Liettualle etuoikeuksia.
Sniečkus oli naimisissa Mira Bordonaitėn kanssa ja heillä oli kaksi lasta. Myös hänen vaimonsa oli vankkumaton kommunisti.
Kuoleman jälkeen.
Vuonna 1975 perustettu Ignalinan ydinvoimalan työntekijöiden kotikaupunki nimettiin Sniečkusin mukaan. Vuonna 1992 kaupunki nimettiin uudelleen Visaginasiksi.
Tuliperäkutoja

Tuliperäkutoja ("Dinemellia dinemelli") on afrikkalainen kutojiin kuuluva varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Tuliperäkutojalla on lumivalkoinen pää, rinta ja vatsa. Selkä ja siivet ovat tummanharmaat. Alaperä on oranssinpunainen.
Esiintyminen.
Tuliperäkutojia tavataan Itä-Afrikassa. Sen levinneisyysalueeseen kuuluvat Djibouti, Etiopia, Kenia, Somalia, Sudan, Tansania ja Uganda. Tuliperäkutojien tyypillistä elinaluetta ovat savannit ja kuivat pensaikot.
Ravinto ja käyttäytyminen.
Tuliperäkutojat elävät parvissa ja syövät maassa hyönteisiä. Ne ruokailevat usein yhdessä kottaraisten kanssa.
Petras Griškevičius

Petras Griškevičius (19. heinäkuuta 1924 − 14. marraskuuta 1987) oli Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteeri vuodesta 1974 kuolemaansa asti vuoteen 1987. 
Griškevičius syntyi Kriaunoksessa, Rokiškisin kunnallispiirissä, Liettuassa. Toisessa maailmansodassa hän palveli puna-armeijassa.
Hän oli uskollinen Leonid Brežnevin politiikalle ja kannatti venäläistämistä. Griškevičius kuoli 14. marraskuuta 1987 Vilnassa.
Ringaudas Songaila

Ringaudas Bronislovas Songaila (20. maaliskuuta 1929 Klaipėda – 25. kesäkuuta 2019) toimi Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteerinä vuodesta 1987 vuoteen 1988. Hän oli ministerineuvoston puheenjohtaja 1981-1985 ja Liettuan neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtajana hän toimi 1985−1987.
Kiihtelysvaaran vaakuna

Kiihtelysvaaran vaakuna oli Kiihtelysvaaran kunnan tunnus. Vaakunan oravannahat viittaavat kunnan nimeen vanhan mitan, "kiihtelyksen" kautta, joka oli suuruudeltaan 40 nahkaa. Mittaa käytettiin erityisesti oravannahkojen yhteydessä.
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä neljä hopeista oravannahkaa vieretysten.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kiihtelysvaaran kunnanvaltuusto hyväksyi sen 25. marraskuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. huhtikuuta 1962.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2005, kun Kiihtelysvaara yhdistyi Joensuun kaupunkiin.
Herbert Lindholm

Herbert Ingolf Lindholm (s. 1946 Porvoo) on suomalainen huilisti ja säveltäjä. 
Lindholm opiskeli Sibelius-Akatemiassa huilunsoittoa Juho Alvaksen johdolla 1963-1968 ja suoritti huilunsoiton diplomin 1972. Lisäksi hän on opiskellut orkesterinjohtoa Jussi Jalaksen ja Jorma Panulan johdolla sekä sävellystä Sakari Monosen ja Joonas Kokkosen johdolla. Lindholm on toiminut huilunsoiton lehtorina ja yliopettajana Kuopion konservatoriossa ja Savonia ammattikorkeakoulussa vuosina 1969-2009 sekä Kuopion orkesterin 1. huilistina 1969-1973. Hän avioitui Aulikki Miettisen kanssa 1972, ja heille syntyi 1977 tytär Anna Eveliina. 
Sävellyskonsertteja ja huilukursseja Lindholmilla on ollut kotimaan lisäksi Göteborgissa, Granadassa ja Bergenissä. Hän on Suomen Säveltäjät ry:n jäsen vuodesta 1993, ja hänelle myönnettiin director musices arvonimi 2010.
Huomattava osa hänen teoksistaan on pedagogisiin tarkoituksiin sävellettyä kamarimusiikkia, erityisesti huilulle. Integroimalla historiallista tai etnistä musiikkia teoksiinsa hän on luonut oman vapaatonaalisen ja melodisen sävelkielensä. Lindholm on pyrkinyt sävellyksillään toimimaan siltana traditionaalisen ja modernistisen musiikin välillä. Sävellyksiä hänellä on tähän mennessä noin 100, sisältäen myös puhallinorkesteri- ja sinfoniaorkesteriteoksia.
Mykolas Burokevičius

Mykolas Burokevičius (7. lokakuuta 1927 Alytus – 20. tammikuuta 2016 Vilna) oli liettualainen poliitikko ja kommunisti. Hän toimi Liettuan kommunistisen puolueen ja Liettuan neuvostotasavallan pääsihteerinä vuodesta 1989 viran lakkauttamiseen asti vuoteen 1991. Liettuan kommunistisen puolueen julistauduttua riippumattomaksi Neuvostoliitosta Burokevičius perusti uuden Liettuan kommunistisen puolueen, joka ajoi Liettuan pysymistä Neuvostoliiton valtapiirissä. 
Puna-armeijan hyökättyä Vilnan TV-torniin aiheuttaen 14 ihmisen kuoleman 13. tammikuuta 1991 Burokevičius yritti nostattaa kansaa itsenäiseksi julistautunutta Liettuaa vastaan. Myöhemmin häntä syytettiin osallisuudesta kyseiseen valtausyritykseen. Elokuussa 1999 hänet tuomittiin 12 vuodeksi vankeuteen 12 ihmisen kuolemantuottamuksesta ja kiihottamisesta valtiota vastaan. Hänet vapautettiin vankeudesta 13. tammikuuta 2006.
Oripään vaakuna

Oripään vaakuna on Oripään kunnan tunnus ja puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä hevosen pää, jonka kaula jatkaa paaluna kilven alareunaan; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Oripään kunnanvaltuusto hyväksyi sen 8. huhtikuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. kesäkuuta samana vuonna.
Charles Saatchi

Charles Saatchi (s. 9. kesäkuuta 1943 Bagdad, Irak) on toinen Saatchi &amp; Saatchi -mainostoimiston perustajista. Saatchi on myös tunnettu taiteenkerääjä ja lontoolaisen Saatchi Galleryn perustaja.
Charles Saatchi on ArtReview-lehden Power 100 -listalla yksi taiteen vaikutusvaltaisimmista ihmisistä. Hänen suojistaan on noussut muun muassa Young British Artists -ryhmä ja siitä erityisesti Tracey Emin ja Damien Hirst, joka on maailman parhaiten ansaitsevia taiteilijoita.
Vuonna 2009 Saatchi oli mukana lanseeraamassa BBC Two -kanavalle tositelevisiosarjaa, jossa etsittiin seuraavaa huipputaiteilijaa. "School of Saatchi" -kilpailun voittaja sai muun muassa näyttelyn Pietarin Eremitaašiin. 
Saatchi oli naimisissa tv-kokki Nigella Lawsonin kanssa vuodet 2003–2013.
Warthinin tuumori

Warthinin tuumori on hyvänlaatuinen korvasylkirauhaskasvain. Sen kehittymisellä on vahva yhteys tupakointiin. Tupakoitsijoiden sairastumisvaara on kahdeksankertainen. 90 %:lla potilaista kasvain ei aiheuta oireita. Sen muuttuminen pahanlaatuiseksi on hyvin harvinaista.
Hyvänlaatuisista sylkirauhaskasvaimista Warthinin tuumori on toiseksi yleisin pleomorfisen adenooman jälkeen.
Mario Cadenas

Mario Cadenas on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija. Venezuelaissyntyinen Cadenas opiskeli Floridassa Art Institute of Fort Lauderdalessa. Valmistuttuaan hän työskenteli useiden muotisuunnittelijoiden leivissä. Pian valmistumisen jälkeen hänet kutsuttiin NBC:n ja Bravo-tuottajien puolesta osallistumaan "Muodin huipulle" -ohjelmaan New Yorkissa.
2009 Cadenas perusti oman Siamese Mk -vaatemerkkinsä.
Smith &amp; Wesson Model 500

Smith &amp; Wesson Model 500 on yhdysvaltalaisen Smith &amp; Wessonin valmistama kaksitoiminen revolveri. .500 S&amp;W Magnum -kaliiperisessa aseessa on viiden patruunan rulla. Aseen rakenne perustuu sen valmistajan kehittämään "X-Frame" -runkoon ja Smith &amp; Wesson väittää Model 500:n olevan tehokkain tällä hetkellä valmistettava revolveri maailmassa.
Model 500:aa valmistetaan usealla erilaisella piipulla varustettuna ja siitä on omat erityismallinsa urheiluammuntaan sekä metsästykseen. Revolverissa käytetyn suuritehoisen .500 kaliiperisen patruunan ansiosta sitä voidaan käyttää jopa afrikkalaisen suurriistan metsästykseen.
Adolf Hägglund

Anton Adolf Wilhelm Hägglund (21. heinäkuuta 1838 Vaasa – 21. tammikuuta 1903 Kauhava) oli Kauhavan, Ala- ja Ylihärmän nimismies vuodesta 1864. Hägglund oli lujaotteinen Krimin sodan veteraani, jonka tehtäväksi muodostui puukkojunkkareiden mielivallan hillitseminen ja järjestyksen palauttaminen Kauhavan-Härmän piiriin.
Syyskuussa 1867 Alahärmän syyskäräjillä syntyi tappelu, jonka vuoksi istunto jouduttiin keskeyttämään. 8. lokakuuta 1867 Hägglund joutui murhayrityksen kohteeksi. Hänen makuu­kamarinsa ikkunan läpi ammuttiin, sillä ampujat luulivat hänen jo menneen nukkumaan, mutta hän olikin tuolloin vielä työpöytänsä ääressä ja selvisi hengissä. Tapahtuman seurauksena yleisö rohkaistui todistamaan puukkojunkkareita vastaan, ja 11. lokakuuta 1867 Hägglund apulaisineen onnistui vihdoin pidättämään vaarallisimpina pidetyt puukko­junkkarit, Antti Isotalon ja Antti Rannan­järven. Kaksi vuotta kestäneen oikeuden­käynnin jälkeen heidät tuomittiin vankeus­rangaistuksiin.
Adolf Hägglund oli kuuluisa "Kauhavan ruma vallesmanni", josta kansanlaulu Isontalon Antti ja Rannanjärvi kertoo.
Hägglund on haudattu Vaasan vanhalle hautausmaalle.
Beibarys Atıraw

HK Beibarys Atıraw (; ) on kazakstanilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Atıraw’sta, Atıraw'n alueelta. Seura pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Eteläinen

Eteläinen on kylä ja taajama entisessä Hauhon kunnassa, joka on vuodesta 2009 lähtien ollut osa Hämeenlinnan kaupunkia. Eteläinen sijaitsee Hauhon kirkonkylän ja Hämeenlinnan keskustaajaman puolivälissä, noin 17 kilometrin päässä kummastakin.
Eteläisen taajamassa oli vuoden 2017 lopussa 608 asukasta.
Kylässä toimii muun muassa Eteläisten koulu ja päiväkoti.
Santavuori

Santavuori on mäki Etelä-Pohjanmaalla Ilmajoen kunnassa.
Santavuori sijaitsee Ilmajoen Koskenkorvalla, Etelä-Pohjanmaalla korkeimman kohdan ollessa 145 metriä merenpinnan yläpuolella. Ympäristöään noin 80 metriä korkeammalle kohoavan Santavuoren eteläpuolella Kurikan Tuiskulassa on matalampi Pikku Santavuori. Molempien Santavuorten etelärinteillä on nähtävissä muinaisen Ancylusjärven rantakivikkoa. Santavuoren huipulla sijaitsee vuonna 1965 valmistunut puurakenteinen näkötorni. Alueelle on rakennettu Santavuoren tuulivoimapuisto, jonne on tullut noin 20 voimalaitosta. 
Alueella käytiin nuijasodan Santavuoren taistelu 1597, joka päättyi kapinallisten nuijamiesten tappioon.
Smith &amp; Wesson Model 29

Smith &amp; Wesson Model 29 on yhdysvaltalaisen Smith &amp; Wessonin valmistama kaksitoiminen revolveri. Aseessa on kuuden patruunan rulla ja siinä voi käyttää .44 Magnum ja .44 Special kaliiperin patruunoita. Aseen rakenne perustuu sen valmistajan kehittämään "N-Frame" -runkoon ja sitä valmistettiin neljällä eri piipun pituudella. Perusmallin lisäksi aseesta on tehty ruostumattomasta teräksestä valmistettu Model 629 malli.
Model 29 julkistettiin vuonna 1955 mallinimellä .44 Magnum. Vuonna 1957 valmistaja ryhtyi käyttämään siitä Model 29-mallitunnusta. Aluksi ase ei herättänyt suurta kiinnostusta ja sen ostajakunta koostui lähinnä aseharrastajista. Asetta käytettiin myös jonkin verran poliisien virka-aseena ja metsästykseen. Kysyntätilanne muuttui merkittävästi vuonna 1971, jolloin Clint Eastwood käytti Model 29:a elokuvassa Likainen Harry. Elokuvassa ase esiteltiin maailman tehokkaimmaksi käsiaseeksi. Vaikka väite ei yksiselitteisesti pitänytkään paikkaansa, kyseinen revolveri oli vain tehokkain sarjatuotantoase, Model 29 saavutti tämän maineen ansiosta suuren suosion ja se myytiin monessa asekaupassa loppuun. Likainen Harry -elokuvan lisäksi Robert De Niro käytti asetta elokuvassa Taksikuski.
Smith &amp; Wesson lopetti Model 29:n sarjavalmistuksen vuonna 1999. Tämän jälkeen aseesta on kuitenkin tehty useita erikoismalleja lähinnä keräilijöille.