tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Piippopaksupää

Piippopaksupää ("Ochlodes sylvanus") on paksupääperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Piippopaksupää on suurimmassa osassa Suomea varsin yleinen alku- ja keskikesän perhonen ja Valtakunnallisessa päiväperhoslaskennassa 2013 Suomen kymmenenneksi yleisin päiväperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö.
Piipopaksupään koiraan siipien yläpinta on väriltään oranssin punaruskea ja siivet ovat ulkoreunasta laajalti tummavarjosteiset. Naaraalla varjostumaa on laajempaa, tummempaa ja näkyy selvästi sekä ulkoreunan että tyven alueella, jolloin siipien pohjaväri erottuu vain vaalean ruskeanoranssina täplärivinä. Siipisuonet ovat molemmilla sukupuolilla tummat. Värisävyn lisäksi sukupuolet erottaa koiraan etusiivessä olevasta koirastäplästä eli mustasta, naarasyksilöitä houkuttelevia hajusteita erittävästä juovasta, joka erottuu lajilla selvästi. Siipien alapinnat ovat likaisen kellanruskeat ja niiden täplät ovat epäselviä ja vain aavistuksen pohjaväriä vaaleammat. Siipien kärkiväli on 26–34 mm.
Piippopaksupää muistuttaa erityisen paljon läheistä sukulaislajiaan, valkotäpläpaksupäätä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajin levinneisyys kattaa koko Euroopan Islantia, Irlantia ja joitakin Välimeren saaria lukuun ottamatta aina Siperian länsiosiin. Suomessa levinneisyyden pohjoisraja on suunnilleen Tornio-Kajaani-linjalla, mutta pohjoisimmat havainnot ovat Rovaniemen korkeudelta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena touko-kesäkuun vaihteesta heinäkuun lopulle, mutta lämpiminä kesinä mahdollisesti toisen sukupolven yksilöitä voidaan tavata elo-syyskuussa.
Elinympäristö ja elintavat.
Piippopaksupäätä tavataan melko kosteilla, runsaskukkaisilla paikoilla, kuten teiden varsilla, niityillä ja kedoilla. Perhonen on nopea lentäjä, mutta lepäilee usein kasveilla auringonpaiseessa erikoisessa lepoasennossa, jossa takasiivet ovat lähes vaakatasossa ja etusiivet vinottain näiden päällä. Laji ei ole erityisen arka, mutta lentää häirittynä helposti kadoksiin. Perhoset aterioivat ahkerasti kukilla. Yksilömäärät eivät kuitenkaan ole yleenäs yksittäisellä paikalla kovin suuria, mikä johtunee koiraiden tiukasta reviirijaosta, johon liittyy keskinäisiä kamppailuja lennossa. Koiraat etsivät naaraita sekä aktiivisesti lennellen että tähystäen korkealta kasvilta-
Naaras munii munat heinien lehdille yksitellen ja parin viikon kuluessa kuoriutuvat toukat sitovat heinän lehden suojaksi itselleen. Toukka talvehtii keskenkasvuisena ja koteloituu keväällä. Kotelovaihe kestää 2–4 viikkoa.
Ravintokasvi.
Toukat käyttävät ravinnokseen erilaisia heiniä kuten esimerkiksi nurmipuntarpäätä ("Alopecurus pratensis"), metsälauhaa ("Deschampsia flexuosa") ja ruokohelpeä ("Phalaris arundinacea").
Lillesand

Lillesand on kunta ja kaupunki Etelä-Norjassa Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Kunnan rajanaapureita ovat Kristiansand lännessä, Birkenes pohjoisessa ja Grimstad koillisessa. Kaupunki tunnetaan erityisesti tyypillisenä Sørland-kaupunkina, jossa valkoiset puutalot heijastavat auringonvaloa idyllisessä ja pittoreskissa keskustassa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 11 419 asukasta.
Historia.
Lillesand mainitaan ensimmäisen kerran puutavaran lastaussatamana 1600-luvulla. Paikkakunnan nimi oli aluksi vain "Sanden", mutta Kristiansandin perustamisen jälkeen 1641 nimeen lisättiin erotukseksi etuliite "lille" (pieni).
Lillesand sai kaupankäyntioikeudet 1688 ja sen myötä oikeuden viedä viljaa ja puutavaraa. 1700-luvulla kaupunkiin muutti paljon tanskalaisia kauppiaita ja käsityöläisiä, jotka rakensivat useimmat kaupungin keskustaa edelleen leimaavista valkoisista puutaloista.
Kaupungissa oli Kristian Lofthusin aikaansaamia talonpoikaislevottomuuksia virkamiesten ja porvarien mielivaltaa vastaan 1786–1787, minkä johdosta Lofthus vangittiin loppuiäkseen Akershusin linnakkeeseen. Lillesand sai luotsiasemaoikeudet () ja kiinteät rajat 1830. Kaupungin kulta-aika oli purjelaivojen rakentamistoiminnan aikana 1875–95. Höyrylaivojen aikakauden alettua 1900-luvun alussa kaupunki taantui ja monet muuttivat Yhdysvaltoihin.
Knut Hamsun vietti paljon aikaa Lillesandissa 1890-luvun alussa, Storgata 16:ssa vuokraamassaan hotellihuoneessa, jossa hän kirjoitti muun muassa teoksensa "Mysteerioita" ().
Media.
Lillesandissa ilmestyy paikallislehti "Lillesands-Posten".
Epiteetti

Epiteetti (, , ’määrätty’) on määrittelevä sana tai lause, joka on vakiintunut käytettäväksi pääsanan kanssa.
Kielitiede.
Kielitieteessä epiteetti on usein metaforinen, merkittävästi lyhennetty tai tiivistetty appositio. Henkilön nimeen liitettynä epiteettiin viitataan usein termillä ”lisänimi” tai ”liikanimi”, mutta kaikki nimeen liitetyt adjektiivit eivät välttämättä ole epiteetteja. Ollakseen epiteetti määreen täytyy olla vakiintunut ja sitä käytetään myös silloin, kun määre itsessään ei liity asiayhteyteen muutoin kuin kuvaamansa henkilön kautta.
Epiteetit tunnetaan latinan kielen termillä "epitheton necessarium" silloin, kun ne ehdottomasti vaaditaan, jotta sen kantaja voidaan erottaa muista henkilöistä. Tällaisia ovat esimerkiksi Plinius vanhempi ja Plinius nuorempi. Toisaalta samaa epiteettiä voidaan käyttää useamman eri henkilön kohdalla, kunhan henkilöt pysyvät edelleen tunnistettavina; esimerkiksi Aleksanteri Suuri ja Katariina Suuri. Toisaalta silloin, kun epiteetti ei ole välttämätön henkilön tunnistettavuuden kannalta, siitä käytetään latinan kielen termiä "epitheton ornans".
Kasvitiede.
Kasvien latinalaispohjaiset tieteelliset lajinimet muodostuvat suvusta ja lajimääritteestä. Lajimääritteestä voidaan käyttää myös nimeä epiteetti. Pelkkä epiteetti ainoastaan tarkentaa suvun määritelmää eikä siitä yksinään voida päätellä tarkoitettua kasvia. Esimerkiksi koiranruusun ("Rosa canina") epiteetti "canina" viittaa kirjaimellisesti koiraan, kun taas suku "Rosa" kertoo kyseessä olevan ruusun.
Klymene

Klymene (, ”maine”, ”kuuluisuus”; ) viittaa useisiin eri asioihin.
Kreikkalainen mytologia.
Kreikkalaisessa mytologiassa Klymene oli usean naishenkilön nimi:
Klymene, Iapetoksen puoliso.
Klymene oli titaanijumalatar ja yksi vanhimmista okeanideista. Usein hänet sekoitetaan Asiaan. Myös tämä Klymene mainitaan Iapetoksen puolisoksi ja Atlaksen, Prometheuksen, Epimetheuksen ja Menoitioksen äidiksi.
Klymene, nymfi.
Klymene oli okeanidi, Okeanoksen ja Tethyksen tytär, eikä hän ilmeisestikään ole sama kuin Iapetoksen puoliso. Auringonjumala Helios rakastui häneen, ja Klymene synnytti hänelle seitsemän tytärtä, heliadit, ja pojan, Faethonin. Hänet tunnettiin myös nimellä Merope, mutta tämän toisinnon mukaan aurinko oli hänen isoisänsä ja Merope tämän pojan puoliso.
Kun Faethonin isän alkuperää epäiltiin ei-jumalaiseksi, Faethon meni Klymenen luokse ja pyysi äitiään vahvistamaan, että hänen isänsä todellakin oli jumala. Tämän kuultuaan Klymene joko liikuttui poikansa anelusta tai suuttui, koska piti väitettä loukkauksena. Niin hän ojensi kätensä aurinkoa kohden ja pyysi Heliosta todistamaan kaikille, että jumala on pojan isä. Tämä myöntyi rakkaansa aneluun ja antoi Faethonin ajaa tulisia vaunujaan päivän ajan tuhoisin seurauksin.
Klymene, nereidi.
Klymene mainitaan myös yhdeksi Nereuksen ja Doriksen viidestäkymmenestä tyttärestä, neireidistä.
Klymene, Minyaan tytär.
Klymene oli kuningas Minyaan tytär. Hän meni naimisiin Iasoksen kanssa ja synnytti tyttären, Atalanten, mutta tarun toisen version mukaan hän nai Kefaloksen ja sai pojan, Ifikloksen.
Georgi Petkov

Georgi Petkov (, s. 14. huhtikuuta 1976 Pazardžik) on bulgarialainen jalkapallomaalivahti.
Peliuransa Petkov aloitti vuonna 1994 kotikaupunkinsa joukkueessa Hebăr Pazardžikissa, josta hän siirtyi ensin Slavija Sofiaan ja vuonna 2002 Levski Sofiaan. Aluksi hän oli vaihtopenkillä Dimităr Ivankovin ollessa joukkueen maalivahtina, mutta Ivankovin lähdettyä joukkueesta Petkov toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina. Hänen joukkueensa pääsi ensimmäisenä bulgarialaisjoukkueena Mestarien liigan lohkovaiheeseen.
Metalogy

Metalogy on Judas Priestin julkaisema neljä cd:tä ja yhden dvd:n sisältävä boksi. Se sisältää kappaleita yhtyeen kaikilta albumeilta sekä ennenjulkaisemattomia live-versioita ja demoja. Yhtyeen jäsenet ovat valinneet kokoelman kappaleet. 
Kappaleet.
CD 1
CD 2
CD 3
CD 4
CD 5
Mustasch

Mustasch () on ruotsalainen, Göteborgissa vuonna 1998 perustettu stoner metal- ja heavy metal -yhtye.
Historia.
Mustaschin perustivat Ralf Gyllenhammar, Hannes Hansson, Mats Hansson ja Mats (Stam) Johansson syksyllä 1998 "Mustaschin maatilalla" Orustin saarella Göteborgin edustalla. Kaikki muusikot olivat aiemmin ruotsalaisen punk-yhtye Grindstonen jäseniä. Bändin nimi tuli sen mukaan että usealla heidän suosikkiartistillaan oli tuohon aikaan viikset.
Maatilalla äänitetyn demon biisejä päätyi erilaisille kokoelmille, joita julkaisivat pienet ja riippumattomat levy-yhtiöt. Yhtye alkoi myös tehdä keikkoja, joista yksi varhaisimmista oli pizzeriassa. Yhtye sai kiinnityksen levy-yhtiö EMI:lle, tuloksena EP "The True Sound of the New West" vuonna 2001.
EP-levyn suosio poiki vuonna 2002 ensimmäisen täyspitkän levyn "Above All" yhteistyössä tuottaja Roberto Laghin kanssa. Levy pysyi 17 viikkoa Ruotsin Top 40 listalla ja julkaistiin 15 Euroopan maassa. Mustaschin keikat ulottuivat nyt muualle Pohjoismaihin ja etenkin Saksaan.
Seuraava levy, "Ratsafari", tehtiin tuottaja Jacob Hellnerin kanssa ja julkaistiin syyskuussa vuonna 2003. Ratsafari-kiertueen lisäksi Mustasch toimi lämmittelijänä Motörheadin Saksan kiertuella. Kesäkuussa vuonna 2005 ilmestyneen kolmannen albumin, "Powerhousen", yhtye tuotti itse, taustatukenaan tuottaja Roberto Laghi.
Sopimus EMIn kanssa oli täytetty. Seuraavaksi Mustasch julkaisi vuoden 2006 toukokuussa tuottaja Tobias Lindellin kanssa kuusi kappaletta sisältävän mini-CD:n "Parasite!". Uusi levy johti levysopimukseen metallimusiikkia julkaisevan Regain Records -yhtiön kanssa. Ensimmäinen uudelle levy-yhtiölle tehty albumi oli "Latest Version of the Truth" vuonna 2007, jälleen tuottaja Tobias Lindellin ohjauksessa.
Kesäkuussa 2008 Mustasch ilmoitti kitaristi Hans Hanssonin jättävän yhtyeen perhesyiden takia. Hanssonin lähtö ei vaikuttanut keikkailuun Bändi kokeili keikoilla eri kitaristeja, joista vakituisen kiinnityksen yhtyeeseen sai Sparzanzan David Johannesson. 
Vuonna 2008 Mustasch jatkoi yhteistyötä Regain Recordsin kanssa levyllä "Lowlife Highlights". Kyseessä on kokoelmalevy, jolla on vuosina 2001–2005 julkaistuja kappaleita.
Huhtikuussa 2009 rumpali Mats "Dojan" Hansson jätti yhtyeen terveydellisten syiden vuoksi. Hänen tilalleen tuli Danne McKenzie, jonka toinen yhtye on mm. rivoja lyriikoita viljelevä punkhenkinen The Bandit Metalizers.
Helmikuussa 2023 Mustasch ilmoitti, että kitaristi David Johannesson, basisti Stam Johansson ja rumpali Robban Bäck jättävät yhtyeen. Seuraavalla viikolla Ralf ilmoitti että ruotsalaisen Bonafide -yhtyeen jäsenet korvaavat eronneet jäsenet Mustaschin kokoonpanossa. Lopulta kuitenkin ainoastaan rumpali Mattson jatkoi yhtyeessä ja vuonna 2024 mukaan tulivat kitaristi Markus Harrysson ja basisti Johan Wendt.
Sleepwalking (Magnumin albumi)

Sleepwalking on rockyhtye Magnumin vuonna 1992 julkaistu yhdeksäs studioalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Sotapäällikkö

Sotapäällikkö johtaa yhteisönsä, valtionsa tai liittoutumansa sodankäyntiä. 
Sotapäällikkö voi olla sotilaallinen johtaja, kuten armeijan ylipäällikkö, tai valtion johtaja sodan aikana. Esimerkiksi toisen maailmansodan aikana useilla demokraattisilla valtioilla sotapäällikköinä toimivat ammattisotilaat, kuten liittoutuneilla Dwight D. Eisenhower ja Suomella Gustaf Mannerheim. Vastaavasti diktatuurien sotapäällikköjä olivat valtioiden päämiehet, kuten Neuvostoliiton Josif Stalin ja Saksan Adolf Hitler.
Clausewitzin määritelmät.
Kirjassaan "Sodankäynnistä" (1832) Carl von Clausewitz määrittelee aineksia, joita sotapäälliköltä vaaditaan. 
Luvussa "sotilaallinen nerous" Clausewitzin mukaan sotapäälliköltä vaaditaan soturihenkeä, jota esiintyy etenkin raaoissa soturikansoissa. Raakalaiskansat ovat kuitenkin yleensä niin primitiivisiä, että suurten sotapäällikköjen kohoaminen niiden keskuudesta on Clausewitzin mielestä perin harvinaista. Hänen mukaansa kansan sotilaallisen nerouden yleistaso määräytyy sen yleisen henkisen kehitysasteen mukaan.
Hylsyavain

Hylsyavain on työkalu, jolla kiristetään tai avataan pultteja ja muttereita käyttäen irrotettavia ja vaihdettavia millimetri- tai tuumamittaisia hylsyjä. Hylsyavain koostuu "hylsystä", mahdollisesta "jatkovarresta" sekä "vääntimestä", jotka yleensä ovat irrotettavissa toisistaan ja joista voidaan koota erilaisia yhdistelmiä.
Historia.
Hylsyavaimen kehitti ja patentoi yhdysvaltalainen J.J. Richardson. Työkalu patentoitiin 18. kesäkuuta 1863 ja työkalun kuva julkaistiin sivulla 248 16. huhtikuuta 1864 Scientific American lehdessä. 
Hylsyavaimesta on edelleen kehitetty momenttiavain.
Hylsyavaimen osat.
Hylsy.
Hylsy on putkimainen kappale, jonka toinen pää on sisäpuolelta muotoiltu pultin tai mutterin kantaa vastaavaksi, yleensä 6- tai 12-kulmaiseksi. Toisessa päässä on "vääntiö", neliömäinen syvennys, johon jatkovarsi tai väännin kiinnittyy. Hylsyavaimissa on käytössä useita erikokoisia vääntiöitä: 1″, 3/4″, 1/2″, 3/8″, 1/4″. Erikokoisia vääntiöitä voidaan liittää toisiinsa sovittimilla.
Jatkovarsi.
Hylsyn ja vääntimen väliin voidaan lisätä yksi tai useampia jatkovarsia. Jatkovarren toisessa päässä on uros- ja toisessa päässä naaraspuolinen vääntiö. Jotkin jatkovarret ovat taipuisia tai niissä on nivel, jonka ansiosta hylsyn ja vääntimen ei tarvitse välttämättä olla aivan samassa linjassa keskenään.
Väännin.
Väännin muodostaa kädensijan, josta hylsyavainta kierretään. Vääntimessä on urospuolinen vääntiö, johon hylsy tai jatkovarsi kiinnittyy. Esimerkkejä erilaisista vääntimistä:
Kristiansund

Kristiansund (aikaisemmin "Christianssund" ja "Fosna") on kunta ja kaupunki Länsi-Norjassa Møren ja Romsdalin läänissä. Kaupunki on rakennettu kolmelle saarelle, joiden yhteispinta-ala on 22 km². Vuonna 2008 Kristiansundiin liitettiin Frein kunta, mikä kasvatti pinta-alan 86 neliökilometriin. Nimi on peräisin Tanskan kuningas Kristian VI:lta, joka oli kuninkaana paikkakunnan saadessa kaupunkioikeudet () vuonna 1742. Sitä ennen paikkakunta tunnettiin nimellä Fosna, jota monet käyttivät aina 1900-luvulle saakka. Vuoden 2023 alussa Kristiansundissa oli 24 159 asukasta.
Historia.
Paikalta on löydetty asutuksen jälkiä, jotka on ajoitettu vuoteen 6000 eaa. Ennen kaupunkioikeuksien saantia 1742 paikkakunta oli Trondheimin ja Bergenin alainen kauppapaikka ja luotsiasema () 1600-luvulla. Kapakalan tuotanto ja vienti olivat tuolloin pääelinkeinoina. Tutkimusmatkailun ja vientituotanon ansiosta kaupungista kasvoi merenkulkupaikka, jolla oli oma laivasto. 
Saksalaiset lentokoneet tuhosivat kaupungin 1940, minkä jälkeen kaupunki sai modernimman ja värikkäämmän yleisilmeen jälleenrakennuksen yhteydessä. Vuonna 1964 Gripin kunta ja Nordlandetin saari liittyivät kuntaan. Frein kunta liittyy Kristiansundiin 2008.
Elinkeinoelämä ja kulttuuri.
Kalastus ja kalatuotteiden jalostus ovat perinteisesti olleet pääelinkeinoja. Valtaosa Norjan troolareista on rakennettu Kristiansundissa. Kaupunki on myös logistiikan ja kalastuslaivaston huollon keskus. Pohjanmeren öljykenttien huoltotoiminta on tärkeä elinkeino, joten Statoil, Shell ja Norsk Hydro pitävät toimipisteitään kaupungissa.
Kristiansundin suomalainen ystävyyskaupunki on Kokkola.
Liikenneyhteydet.
Kristiansundin lentoasema kaksi kilometriä kaupungin keskustasta on tärkeä solmukohta öljyteollisuudelle. Kaupungista on myös nopea laivayhteys Trondheimiin. Eurooppatie E-39 yhdistää kaupungin Moldeen etelässä ja Trondheimiin idässä. Eräs maailman vanhimmista yhtäjaksoisesti toimineista julkisista liikenneyhtiöistä, "Sundbåtan", on kuljettanut ihmisiä salmen yli Kristiansundiin vuodesta 1876.
Norjan lentoasemilla paikkakunnan nimi kirjoitetaan usein muotoon "Kristiansund N" erotukseksi Kristiansandin kaupungista (jonka perään puolestaan usein liitetään S-kirjain).
Leverage

Leverage on suomalainen power metal -yhtye.
Historia.
Yhtye sai alkunsa, kun solisti Pekka Heino tapasi vuonna 2002 kitaristit Tuomas "Tuoppi" Heikkisen ja Torsti Spoofin. Yhdessä he alkoivat kehittää Tuomas Heikkisen alulle panemia kappaleita, ja ensimmäinen albumi "Tides" julkaistiin 2006. Seuraava albumi Blind Fire julkaistiin vuonna 2008. Tuomas Heikkinen on säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan kappaleista yhtyeen kaikille levyillä. Vuonna 2009 basisti Pekka Lampinen jäi sivuun ja hänet korvasi Sami Norrbacka. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen kolmas studioalbumi "Circus Colossus". Ensimmäisten kolmen albumin aikaan yhtyeen musiikki oli progressiivista ja melodista raskasta rockia.
Vuonna 2018 Leverage julkaisi pitkän tauon jälkeen singlen "Red Moon Over Sonora", jolla soitti uudistettu kokoonpano. Yhtyeen perustajajäsenet Torsti Spoof ja Pekka Heino olivat väistyneet sivuun ja uudeksi laulajaksi saatiin Kimmo Blom ja toiseksi kitaristiksi Mikko Salovaara. Vuonna 2022 yhtyeen laulaja Kimmo Blom menehtyi. Seuraavana vuonna hänen tilalleen tuli italialainen Paolo Ribaldini, joka oli ollut jo aikaisemmilla levyillä taustalaulajana. Leveragen vuonna 2019 julkaistulla "Determinus" -albumilla ja sitä seuranneella "Above the Beyondilla" yhtye on siirtynyt enemmän 1970-80-lukujen klassisemman rockin maailmaan.
Horten

Horten (vuosina 1988–2002 nimellä Borre) on Norjan rannikkokaupunki ja samanniminen kunta Vestfoldin läänissä Oslonvuonon länsirannalla. Kunnan rajanaapureita ovat Holmestrand ja Tønsberg. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 27 682 asukasta.
Historia.
Horten–Moss-lauttayhteys on toiminut vuodesta 1582 saakka Oslonvuonon ylitse. Paikkakunnalle perustettiin vuonna 1818 Karljohansvernin laivastotukikohta ja vuonna 1849 merivoimien päätelakka, joka myöhemmin kehittyi Norjan merivoimien päämajaksi ja merisotakouluksi 1950-luvulle saakka. Paikkakunnalla toimi myös Norjan ensimmäinen lentokonetehdas 1950-luvulle asti. 
Hortenista tuli luotsiasema () vuonna 1858 ja se sai kaupunkistatuksen 1907. Vuonna 1988 Hortenin ja Borren kunnat liitettiin yhteen ja kunnan nimenä oli Borre vuoteen 2002 saakka, jolloin nimeksi palautettiin kansanäänestyksen perusteella Horten.
Elinkeinoelämä.
Horten on ollut merkittävä elektroniikkateollisuuden keskus, joka on tuottanut viime vuosina jopa 25 % Norjan elektroniikkateollisuuden arvosta. Kaupungissa on myös muuta pienteollisuutta, esimerkiksi puutavarateollisuutta ja valimoja. Kaupungissa toimii myös laivaston upseerioppilaitos. Kaakkois-Norjan yliopistolla on kampus Hortenissa.
Liikenne.
Tie numero 19 menee autolauttayhteytenä Oslonvuonon ylitse Mossiin, yhdistäen Eurooppatie E18:n Vestfoldista E6:een Østfoldissa. Lauttoja lähtee 20–30 minuutin välein, pitäen yötaukoa kello 24.00–6.00. Vuonon ylitys kestää noin puoli tuntia.
Media.
Sanomalehti "Gjengangeren" ilmestyy neljästi viikossa.
Moss

Moss on Norjan kunta ja sen samanniminen keskustaajamakaupunki Østfoldin läänissä Oslonvuonon itärannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Vestbyn, idässä Vålerin ja etelässä Råden kuntiin.
Ryggen kunta liittyi Mossiin vuonna 2020. Vuoden 2023 alussa Mossissa oli 51 240 asukasta.
Historia.
Kaupungin nimi on lähtöisin muinaisnorjan sanasta "Mors", joka on ollut alun perin kaupungin läpi menevän Moss-joen () nimenä.
Kaupunki on kasvanut jo keskiajalta lähtien, koska se on ollut luonteva liikenteen solmukohta keskellä Oslonvuonoa. Kaupungissa oleva Mossinputous on jo varhain tarjonnut vesivoimaa myllyille ja sahalaitoksille. Tanska-Norjan valtakunnan päätie meni Mossin läpi yhdistäen Kristianian ja Kööpenhaminan kaupungit. Jo vuonna 1584 perustettiin vakituinen lauttayhteys Oslonvuonon ylitse Horteniin. Rautatieyhteydet tulivat 1879. 
Kaupungin jo 1500-luvulla perustettu käsityöläisperinne oli sysäyksenä voimakkaaseen teollisuuden kasvuun 1800–1900-lukujen vaihteessa. Kaupunkioikeudet Moss sai vuonna 1720. Jeløyn kunta liitettiin Mossiin 1943.
Vuonna 1814 Mossissa solmittiin Ruotsin-Norjan sodan päättänyt sopimus ().
Liikenne.
Moss on tärkeä satamakaupunki, josta kulkee laivoja koko Norjan rannikolle, Britteinsaarille, Islantiin ja Manner-Eurooppaan.
Autolauttayhteys Horteniin yhdistää Eurooppatie E-6:n Østfoldista E-18:een Vestfoldissa (tie numero 19). Lauttoja lähtee 20–30 minuutin välein, pitäen yötaukoa kello 24.00–06.00. Vuonon ylitys kestää noin puoli tuntia.
Rautatieyhteydet yhdistävät kaupungin Osloon ja Etelä-Ruotsin kautta nyttemmin koko Euroopan rautatieverkkoon.
Media.
Paikallislehti "Moss Avis" ilmestyy kolmesti viikossa.
Muuta.
Mossin ystävyyskaupunki Suomessa on Nokia.
Dramaturgi

Dramaturgi on teatterialan ammattinimike, jolla on eri maissa eri merkityksiä. Suomessa dramaturgilla tarkoitetaan useimmiten henkilöä, joka järjestää materiaalin teatteriesitykseksi eli tekee esityksen dramaturgian. Monesti tämä tarkoittaa valmiin materiaalin, esimerkiksi romaanin, sovittamista teatteriesitykseksi eli dramatisointia.
Angloamerikkalaisessa maailmassa dramaturgilla tarkoitetaan yleensä teatterin kirjallista asiantuntijaa, ohjelmiston suunnittelijaa tai tutkijaa, joka toimii ohjaajan tai käsikirjoittajan apuna. Sielläkin dramaturgit tosin ovat myös useimmiten itse näytelmäkirjailijoita. Isossa-Britanniassa tällä ammatilla on pitkät perinteet, mutta Yhdysvalloissa se on yleistynyt vasta viime vuosina.
Suomessa dramaturgeja koulutetaan Teatterikorkeakoulussa, joskin dramaturgian koulutusohjelma ei kouluta pelkästään dramaturgin, vaan myös näytelmäkirjailijan ja draaman kääntäjän tehtäviin. Esimerkiksi Outi Nyytäjä, Juha-Pekka Hotinen ja Laura Ruohonen ovat tunnettuja suomalaisia dramaturgeja. Monesti dramaturgeiksi koulutetut saattavat toimia myös ohjaajan tehtävissä; yksi Suomen tunnetuimmista nykyohjaajista, Kristian Smeds, opiskeli hänkin Teatterikorkeakoulussa juuri dramaturgiaa.
Timo Humaloja

Timo Sakari Humaloja (7. toukokuuta 1947 Helsinki – 6. lokakuuta 2024) oli näytelmäelokuvien ja dokumenttien ohjaaja sekä kuunnelmien tekijä, joka teki pitkän uran elokuva-alalla. Vuonna 1979 hän sai yhtenä työryhmän jäsenenä Suomen arvostelijain liiton jakaman Kritiikin Kannukset -palkinnon kuunnelmasarjasta "Eurooppalainen Odysseia". Vuonna 1985 Humaloja sai Jussi-palkinnon parhaasta ohjauksesta televisioelokuvissa "8. päivä" ja "Yksinpuhelu".
Humaloja työskenteli ohjaajana Radioteatterissa 1976–1981 ja samaan aikaan käsikirjoittajana ja ohjaajana Televisioteatterissa 1976–1985. Hän toimi käsikirjoittajana elokuvassa "Pedon merkki" (1981) yhdessä ohjaaja Jaakko Pakkasvirran ja Arvo Salon kanssa, sekä yhtenä viidestä käsikirjoittajasta Mikko Niskasen elokuvassa "Mona ja palavan rakkauden aika" (1983). Vuonna 1986 Humaloja toi ensi-iltaan ensimmäisen itse ohjaamansa pitkän teatterielokuvansa "Valkoinen kääpiö", johon hän laati myös käsikirjoituksen Bo Carpelanin romaanin pohjalta. Sen tuotti Humalojan vuonna 1984 perustama Panfilmi Humaloja-Innanen Oy, jonka puitteissa hän on tehnyt paljon lyhytelokuvia ja tv-elokuvia.
Toisen pitkän teatterielokuvansa Humaloja pääsi tekemään Suomen elokuvasäätiön tuotantoneuvoja Petri Jokirannan vuonna 1998 käynnistämässä projektissa, jossa neljä tunnettua käsikirjoittajaa sai kirjoittaa vapaavalintaisesta aiheesta ja valita ohjaajan tekstilleen. Outi Nyytäjältä tilatusta tarinasta syntyi Humalojan ohjaamana pitkä näytelmäelokuva "Laina-aika" (2000).
Humaloja on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Paul Karrer

Paul Karrer (21. huhtikuuta 1889 Moskova – 18. kesäkuuta 1971 Zürich) oli sveitsiläinen orgaaninen kemisti, joka on tutkinut erityisesti vitamiineja. Hän ja Walter Haworth saivat vuonna 1937 Nobelin kemianpalkinnon.
Karrer syntyi Moskovassa. Hänen isänsä Paul Karrer ja äitinsä Julie Lerch olivat Sveitsin kansalaisia. Vuonna 1892 Karrerin perhe muutti takaisin Sveitsiin. Ensin Paul Karrer opiskeli Aaraussa, ja hän valmistui 1908. Hän opiskeli kemiaa Zürichin yliopistossa Alfred Wernerin johdolla. Valmistuttuaan filosofian tohtoriksi hän työskenteli assistenttina kemian laitoksella. Sittemmin hän työskenteli Frankfurt am Mainissa kemistinä. Vuonna 1919 hänestä tuli kemian professori sekä kemian laitoksen johtaja.
Karrerin varhaiset tutkimukset käsittelivät metallikompleksiyhdisteitä, mutta hänen tärkeimpien tutkimustensa kohteina olivat kasvien pigmentit erityisesti keltaiset karotenoidit. Hän selvitti niiden kemiallisia rakenteita ja osoitti, että jotkut niistä olivat muodostuneet A-vitamiini -runkoon. Karrerin työt loivat perustan beetakaroteenin, tärkeän A-vitamiinin esiasteen, oikean kemiallisen rakenteen selvittämiselle. Se oli ensimmäinen kerta, jolloin vitamiinin tai sen esiasteen rakenne selvitettiin. Myöhemmin Karrer sai selville C-vitamiinin rakenteen sekä laajensi tutkimuksiaan B2-vitamiiniin sekä E-vitamiiniin. Karrerin tärkeä panos flaviinien tutkimukselle johti B2-vitamiinikompleksiin kuuluva laktoflaviinin tunnistamiseen.
Karrer julkaisi lukuisia tutkimuksiaan ja sai useita kunnianosoituksia ja palkintoja. Karrer meni naimisiin Helena Froelichin kanssa vuonna 1914. He saivat kaksi poikaa.
Sivettikissat

Sivettikissat (Viverrinae) on sivettieläinten alaheimo. Sivettikissat eivät siis nimestään huolimatta ole kissaeläimiä. Niihin luetaan viisi sukua. Sivettikissoja esiintyy laajalti Afrikassa (ei Madagaskarilla) sekä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Etelä-Euroopassa elää yksi laji, genetti.
Afrikansivettikissa ("Civettictis civetta") on noin 70 cm pitkä, johon tulee lisäksi 25 cm häntä. Sen turkki on väriltään harmaa ja siinä on tummanruskeita täpliä. Se tuoksuu myskiltä. Afrikkalaisen sivettikissan hieman suurempi sukulainen intiansivettikissa ("Viverra zibetha") elää Etelä- ja Itä-Aasiassa. Etelä-Intiassa elää malabarinisosivettikissa ("Viverra civettina"), joka on äärimmäisen uhanalainen.
Sivettikissat ovat saaneet nimensä niiden anaalirauhasista erittyvästä sivetistä.
Danil Burkenja

Danil Burkenja (, s. 20. heinäkuuta 1978) on venäläinen yleisurheilija, jonka päälaji on kolmiloikka.
Burkenja aloitti uransa pituushyppääjänä. Hän kilpaili lajissa Sydneyn olympialaisissa 2000, mutta karsiutui tuloksella 779. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän hyppäsi viidenneksi tuloksella 790. Seuraavan vuoden Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui.
Burkenja vaihtoi päälajikseen vuonna 2004 kolmiloikan. Hän sijoittui samana vuonna seitsemänneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 16,62, toiseksi Euroopan cupissa loikittuaan 17,28 ja voitti olympiapronssia Ateenan olympialaisissa tuloksella 17,48. Kauden lopussa hän oli toinen. Seuraavana vuonna Burkenja loikki Euroopan cupissa toiseksi, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 hän sijoittui Göteborgin EM-kisoissa kuudenneksi ja yleisurheilun maailmancupissa viidenneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta. Valencian MM-hallikilpailuissa 2008 hän sijoittui kahdeksanneksi.
Ulkoratojen Venäjän-mestaruuden Burkenja on voittanut pituushypyssä vuosina 2000–2001 ja kolmiloikassa vuosina 2004, 2006, 2008.
Marvin Zindler

Marvin Harold Zindler (10. elokuuta 1921 – 29. heinäkuuta 2007) oli yhdysvaltalainen televisioreportteri, joka teki vuosina 1973–2007 töitä KTRK-TV:lle Houstonissa, Teksasissa. Hänestä tuli tutkivalla journalismillaan yksi kaupungin tunnetuimmista mediapersoonallisuuksista. Zindler keskittyi kuluttajia lähellä olleisiin asioihin.
Zindler kävi Pershing Middle Schoolin ja Lamar High Schoolin Houstonissa. Hän jatkoi opintojaan John Tarleton Agricultural Collegessa Stephenvillessä. Hän liittyi vuonna 1941 Yhdysvaltain merijalkaväkeen, mutta sai sittemmin vapautuksen palvelusta. Hän aloitti pitkäaikaisen uransa tiedotusvälineiden parissa vuonna 1943. 
Zindler oli vapaamuurari. Hänellä todettiin vuonna 1994 eturauhassyöpä, josta hän toipui. Myöhemmin hän kuitenkin sairastui haimasyöpään, joka aiheutti hänen kuolemansa 85 vuoden iässä heinäkuussa 2007.
Michel Serrault

Michel Serrault (24. tammikuuta 1928 – 29. heinäkuuta 2007) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi yli sadassa elokuvassa, joista tunnetuimpia on "Hullujen häkki" ("La Cage aux Folles") vuodelta 1978.
Serrault näytteli myös teatterissa. Hän sai parhaan miesnäyttelijän César-palkinnon vuosina 1979, 1982 ja 1996. Hän jatkoi uraansa näyttelijänä 2000-luvulle saakka. 
Yksityiselämä.
Serraultilla oli vaimonsa Nitan kanssa lapset Nathalie ja Caroline; Nathaliesta tuli toimittaja, mutta Caroline kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1977. Serrault kuoli pitkällisen sairauden jälkeen kotonaan Normandiassa heinäkuussa 2007.
Karppikalat

Karppikalat (Cypriniformes) on suuri ja monimuotoinen, lähinnä makeissa vesissä elävien viuhkaeväisten kalojen lahko.
Karppikaloja tunnetaan eri lähteiden mukaan 4 556–4 776 lajia, ja lahko on suurin kaikista selkärankaisten lahkoista. Karppikaloja esiintyy Euroopan, Aasian, Afrikan ja Pohjois-Amerikan järvissä, joissa ja vähäsuolaisissa murtovesissä ja ne ovat luonteenomaisimpia näiden alueiden sisävesikaloista. Runsaslajisin karppikalojen heimo on karppien heimo (Cyprinidae), johon kuuluu 1 686 lajia. Karppikalojen alkukotina pidetään Etelä-Aasiaa, jossa edelleen valtaosa lajeista elää. Sieltä ne ovat levinneet ympäri maailmaa lukuun ottamatta Australiaa ja Etelä-Amerikkaa.
Karppikalojen leuat ovat hampaattomat. Sen sijaan niillä on nieluhampaat, jotka jauhavat ruoan nielun katossa olevaa sarveisaineista levyä vasten. Karppikalojen ruumis on sukkulamainen, yleensä sivuilta hieman litistynyt, ja suu sijaitsee kuonon kärjessä. Tästä yleisestä ruumiinrakenteesta on poikkeuksiakin. Koko on yhtä vaihteleva kuin ulkomuotokin. Suurin karppikala jättibarbi ("Catlocarpio siamensis") kasvaa jopa kolmemetriseksi ja pienin, eräs eteläaasialainen laji, vain 12-millimetriseksi.
Suomen karppikalalajeja ovat muiden muassa särki, säyne, salakka, lahna, ruutana, sorva ja kivennuoliainen.
Luokittelu.
Karppikalojen luokittelu on muuttunut viime aikaisten molekyylifylogeneettisten tutkimusten tuloksena. Useat ennen alaheimoina pidetyt ryhmät katsotaan nykyään erillisiksi heimoiksi, eivätkä aiemmissa teoksissa (ml. wikipediassa) käytetyt heimonimet aina vastaa nykyisiä rajauksia. FishBase-tietokannan mukaan karppikalojen 23 heimoa ovat (2022):
Spike Milligan

Terence Alan Patrick Seán ”Spike” Milligan (16. huhtikuuta 1918 Ahmednagar, Brittiläinen Intia – 27. helmikuuta 2002 East Sussex, Englanti) oli irlantilainen koomikko, kirjailija, näyttelijä, muusikko ja runoilija. Parhaiten hänet muistetaan BBC Home Servicen humoristisesta radio-ohjelmasta "The Goon Show", jossa hän esiintyi vuosina 1951–1960 Peter Sellersin ja Harry Secomben kanssa. Ryhmään kuului vuoteen 1953 asti myös Michael Bentine. Milliganilla oli suuri vaikutus myöhempään brittiläiseen komediaan ja kulttuuriin, kuten Monty Pythoniin.
Ura.
Milligan aloitti radiossa 1940-luvun lopulla. Hän kirjoitti radioon "The Goon Show’n" kaltaisia sketsisarjoja. Usein radiokuunnelmat olivat varsin musiikkipitoisia ja niistä paistoi läpi Milliganin musiikkiharrastukset. "The Goon Show’ssa" hän toimi Sellersin ja Secomben kanssa sen perustamisesta lähtien. Radiouransa Milligan lopetti vasta vuonna 1987, joten hän teki radiotöitä lähes 40 vuotta. Vuonna 2004 tehdyssä Peter Sellersin elämäkertaelokuvassa "The Life and Death of Peter Sellers" Milligania näytteli Edward Tudor-Pole. Milliganin ja "The Goon Show'n" ihailijoihin kuuluivat muun muassa Monty Pythonin jäsenet ja John Lennon. Milligan teki televisiolle 1960-luvun lopulta aina 1980-luvun alkuun sketsisarjaa nimeltä "Q...", jonka ensimmäinen tuotantokausi ("Q5") antoi vaikutteita hieman myöhemmin alkaneen "Monty Pythonin lentävän sirkuksen" vapaamuotoiseen ja tajunnanvirtatekniikkaa hyödyntäneeseen rakenteeseen.
Milligan kirjoitti jo lapsena runoja, ja myöhemmin hän julkaisi säännöllisesti runollisia äänilevyjä. Hän kirjoitti usein Sellersin ja Secomben kanssa parodioita The Beatlesin kappaleista. Milligan osasi soittaa ainakin saksofonia, pianoa, trumpettia ja kitaraa. 
Yksityiselämä.
Milligan oli naimisissa kolmesti. Ensimmäisestä avioliitosta June Marlow’n kanssa Milligan sai kolme lasta ja toisesta avioliitosta Patricia Milliganin kanssa yhden. Avioliittojen ulkopuoliset suhteet mukaan luettuna Milliganilla oli kuusi lasta. Hän kärsi toistuvista vaikeista masennuskausista huolimatta menestyksekkäästä urastaan koomikkona.
Ferenc Farkas

Ferenc Farkas (15. joulukuuta 1905 Nagykanizsa – 10. lokakuuta 2000 Budapest) oli unkarilainen säveltäjä. 
Farkas opiskeli Budapestin musiikkiakatemiassa 1922–1927 ja sitten Roomassa Ottorino Respighin johdolla 1929–1931. Vuosina 1932–1936 hän toimi elokuvamusiikin säveltäjänä Wienissä ja Kööpenhaminassa. Palattuaan Unkariin hän sai vuonna 1949 nimityksen Budapestin Franz Liszt -musiikkiakatemian professoriksi. Hän jäi tästä virasta eläkkeelle vuonna 1975.
Farkasilla oli uransa aikana useita maineikkaiksi muusikoiksi nousseita oppilaita, kuten unkarilaiset säveltäjät György Kurtág (s. 1926), Emil Petrovics (1930–2011), Zoltán Jeney (s. 1943) ja György Ligeti (1923–2006). Farkasin tuotanto on tyylillisesti monipuolinen; siihen kuuluu mm. näyttämö- (myös oopperamusiikkia), orkesteriteoksia sekä lauluja, joihin vaikutti hänen kiinnostuksensa runouteen. Hän sai mm. kaksi Kossuth-palkintoa vuosina 1950 ja 1991. Hänestä tehtiin vuonna 1984 Italian "Cavaliere al Merito". 
Farkas kuoli Budapestissa pari kuukautta ennen kuin olisi täyttänyt 95 vuotta.
Antai-ji

Antai-ji () on zen-buddhalainen luostari, joka kuuluu sōtō-koulukuntaan. Se sijaitsee Hyōgon prefektuurissa Japanissa. Luostari ottaa vastaan sekä lyhyt- että pitkäaikaisia vieraita muulloin paitsi talvella, jolloin luostari on vuorilla lumen saartamana.
Historiaa.
Antai-ji perustettiin vuonna 1923 luostariksi, jossa voisi opiskella shōbōgenzōta. Tuohon aikaan luostari sijaitsi Pohjois-Kiotossa, ja monet johtavat tutkijat opiskelivat siellä. Toisen maailmansodan aikaan luostari oli tyhjillään. Vuonna 1949 Kōdō Sawaki (1880–1965) ja Kōshō Uchiyama (1912–1998) muuttivat Antai-jiin ja tekivät siitä harjoituspaikan puhdasmuotoiselle ja pelkistetylle zazenille. 1960-luvun lopulla luostari tuli tunnetuksi sekä Japanissa että ulkomailla zazen-harjoituksistaan.
Lisääntynyt vierailijoiden määrä ja uusien talojen rakentaminen temppelin ympärille aiheutti melua, joka teki zazenin harjoittamisen Kiotossa hankalaksi. Apotti Kōhō Watanabe (s. 1942) päätti muuttaa Antai-jin nykyiselle paikalleen Hyōgon prefektuurin Shinonsenin kaupunkiin vuorten hiljaisuuteen. Apotin tavoitteena oli saada luostari jälleen omavaraiseksi. Edellinen apotti, Shin'yū Miyaura (1948–2002) varjeli hiljaista zazen-elämää ja omavaraisuutta kunnes kuoli äkillisesti helmikuussa 2002. Hänen oppilaansa, Saksasta kotoisin oleva Muhō Noelke (s. 1968) jatkaa luostarin johtajana.
Vierailu luostarissa.
Luostarissa voi vierailla talvikautta lukuun ottamatta. Vierailu on maksuton. Jokainen vieras osallistuu luostarin päiväohjelmaan ja tekee työtä munkkien rinnalla. Normaali päiväohjelma sisältää kaksi kahden tunnin zazen-istuntoa, tunnin verran siivousta ja 4–6 tuntia maatöitä, kuten riisin ja vihannesten viljelyä. Aamu alkaa kello neljältä ensimmäisellä istunnolla. Työtä tehdään aina kolme päivää, joiden jälkeen on yksi vapaapäivä. Miehet on majoitettu luostarirakennuksen toiseen kerrokseen ja naiset ensimmäiseen. Pariskunnat eivät ole tervetulleita luostariin. Luostarin ruoka ei ole pelkästään kasvisruokaa, ja se perustuu osittain läheisen Hamasakan kylän asukkaiden lahjoituksiin.
Perinnöllinen monarkia

Perinnöllinen monarkia on monarkian muoto, jossa kruunu siirtyy hallitsijaperheen jäseneltä toiselle. Esimerkiksi kuninkaan tai kuningattaren kuollessa tai luopuessa kruunusta muusta syystä siirtyy valta seuraavalle sukupolvelle. Uusi hallitsija valitaan jonkin käytännön mukaisesti entisen hallitsijan lasten joukosta. Lapsen kuollessa valta siirtyy tämän lapselle tai jos lapsia ei ole, veljelle, sisarelle, veljenpojalle, serkulle tai muulle sukulaiselle. Perinnöllisissä monarkioissa kruununperimysjärjestys säädetään yleensä lailla. Nykyisin yleisin valintatapa pohjautuu jollain tapaa esikoisuuteen, mutta aiemmin on käytetty myös muita valintaperusteita.
Periytyvissä monarkioissa on ollut eroavaisuuksia sen suhteen ovatko tyttäret tasa-arvoisia poikien kanssa.
We Die Young

We Die Young on yhtyeen Alice in Chains single EP. Se julkaistiin heinäkuussa 1990.
Kappaleen "We Die Young" musiikkivideo sisältää yhtyeen soittamassa samalla kun ihmisiä hukkuu omaan vereensä.
Kappaleet.
Kappaleet "We Die Young" ja "It Ain't Like That" ovat myös Alice in Chainsin ensimmäisellä albumilla "Facelift". Demo kappaleesta "Killing Yourself" julkaistiin myöhemmin boksilla "Music Bank".
United Underworld

United Underworld on suomalainen alternative metal- ja alternative rock -yhtye. 
Historia.
United Underworld perustettiin Helsingissä kesällä 1999. Tuolloin raskasta psykedeelistä metallia soittaneen Infinity Machinen jäsenistö oli alkanut vaihtua, ja sen perustajat kitaristi Sami Hassinen ja laulaja Mäihä miettivät yhtyeelle uutta kokoonpanoa ja suuntaa. 
United Underworldin basistiksi löytyi yhtyeen perustajien aiemmissa projekteissa mukana ollut Tommi Polón ja Nemeh's Odissa soittanut rumpali Mika Tolvanen. Toiseksi kitaristiksi liittyi muun muassa HIMissa soittanut Hyge. Myöhemmin kokoonpanoon liittyi laulaja Ville Tuomi (ex-Kyyria, ex-Suburban Tribe). 
United Underworld julkaisi vuonna 2002 live-DVD:n keikastaan Helsingin Gloriassa. Vuoden 2006 yhtye nauhoitti debyyttialbuminsa "Unshackled". Vuoden 2007 Finnish Metal Expossa levy päätyi Dreams Untouched Music -yhtiön käsiin, ja yhtiö julkaisi levyn 5.9.2007.
Musiikki ja lavaesiintyminen.
United Underworldin musiikki on yhdistelmä melodista metallia ja underground-rockia punk-vaikutteilla. Yhtyeessä yhdistyy metallin raskas soundi, punkin rosoisuus, groove ja suuret laulumelodiat sekä grungen melankolia. Visuaalisuus on tärkeä osa United Underworldin lavaesiintymisiä, jotka ovat sisältäneet esimerkiksi pimeässä hohtavia vartalomaalauksia ja UV-valaistusta. 
Yhtye on esiintynyt muun muassa Sörnäisten vankilan SörkkaRockissa, jossa sen keikka päättyi osuvasti Judas Priest -coveriin "Breaking the Law".
Unshackled

Unshackled on suomalaisen alternative rock -yhtye United Underworldin vuonna 2007 julkaisema debyyttialbumi.
Levyn äänityksestä ja miksauksesta vastaa Mikko Lohenoja (soittaa Superchrist-nimisessä yhtyeessä) ja masteroinnin hoisi Jaakko Viitalähde.
Viisipiikki

Viisipiikki ("Culaea inconstans") on piikkikalojen heimoon kuuluva kala ja on sukunsa "Culaea" ainoa laji. Suomeen laji tuli Pohjois-Amerikasta salamatkustajana pikkubassin poikasten mukana. Ne sijoitettiin Lohjanjärven rannalla olevaan Porlan kalanviljelylaitokseen, josta laji levisi järveen.
Tuntomerkit.
Viisipiikin väritys vaihtelee harmaasta oliivinvihreään. Kutuasuinen koiras on miltei musta.
Naaraan kutuasu on tummien ja vaaleiden värien vastakohtien kirjo. Iho on suomuton. Selässä on nauhamaista tai verkkomaista kuviointia. Piikkejä kalalla on nimensä mukaisesti yleensä viisi, mutta niiden määrä vaihtelee neljästä piikistä seitsemään piikkiin. Piikit ovat lyhyitä, selvästi erossa toisistaan ja hieman taaksepäin taipuneita. Viisipiikit ovat yleensä 3–6 sentin pituisia ja se muistuttaa huomattavasti kymmenpiikkiä.
Levinneisyys.
Laji on lähtöisin Pohjois-Amerikasta, missä se asustaa Suurista järvistä pohjoiseen. Euroopassa kalaa ei tavata missään muualla paitsi Suomessa. Lajin kasvusta täällä ei ole tarkkaa tietoa. Sitä on kuitenkin varmuudella Porlan kalanviljelylaitoksen lammikoissa, Lohjanjärvessä sekä eräässä vihtiläisessä purossa, jonne se kulkeutui karppi-istutuksien mukana.
Ravinto ja elintavat.
Viisipiikin ravinto on monipuolista. Sille kelpaa niin äyriäiset, kotilot, madot, vesihyönteiset ja niiden toukat kuin muiden kalojen mäti ja poikaset.
Viisipiikkiä on kirkkaissa, viileävetisissä ja runsaskasvisissa puroissa ja lähdepitoisissa lammissa.
Lisääntyminen ja elinikä.
Kutuaika viisipiikeillä on kesällä, jolloin veden lämpötila alkaa olla lähellä 20 astetta. Koiras saapuu kutualueelle ja kasaa pyrstöllään halkaisijaltaan noin parisenttisen pesän, jonne se houkuttelee naaraan. Naaraan poistuttua koiras jää vahtimaan munia. Munat kehittyvät nopeasti ja ne kuoriutuvat noin viikon päästä kudusta. Koiras jatkaa poikasten vahtimista kunnes ruskuaispussi on kulutettu, minkä jälkeen poikaset hajaantuvat kasvillisuusrannoille.
Viisipiikit ovat todella lyhytikäisiä. Ne elävät korkeintaan vain 2–3 vuotta.
Merkitys ihmiselle.
Viisipiikki ei ole kalastuksen kohteena, mutta Pohjois-Amerikassa sitä käytetään yleisesti syöttikalana. Suomessakin viisipiikkien on havaittu maistuvan ainakin taimenen poikasille.
Tuomas Laaksonen

Tuomas Laaksonen (s. 9. maaliskuuta 1990 Turku) on uransa vuonna 2018 lopettanut suomalainen keihäänheittäjä. Hänen saavutti 17-vuotiaiden MM-kullan vuodelta 2007 sekä kolme ikäluokkansa ulkoratojen Suomen mestaruutta, vuosilta 2004, 2005 ja 2007. Vuosina 2006 ja 2009 hän oli SM-hopealla. Laaksosen ennätys miesten 800 g keihäällä oli 81,73, jonka hän heitti kesäkuussa 2013 Turun Paavo Nurmi Gamesissa parantaen ennätystään kuusi ja puoli metriä. Ennätys nuorten 700 g keihäällä oli 79,71. Hän edusti koko yleisurheilu-uransa ajan Turun Urheiluliittoa.
Laaksonen lopetti heittäjäuransa vuonna 2018 selän nikamakaaren murtumaan ja siirtymään. Hän toimii nykyään keihäsvalmentajana Turun urheiluakatemiassa ja Liikuntakeskus Pajulahdessa. Kalevan kisoissa 2020 hänen valmennettavansa Sanne Erkkola ja Jatta-Mari Jääskeläinen ottivat keihäänheitossa kaksoisvoiton.
Laaksosen avopuoliso on Veera Sahlberg, joka toimii Paavo Nurmi Gamesin markkinointipäällikkönä ja vuoden 2020 Kalevan kisojen pääsihteerinä. Laaksonen kosi Sahlbergia julkisesti Paavo Nurmen stadionilla Kalevan kisojen 2020 viimeisenä kilpailupäivänä.
ZTV

ZTV oli ruotsalainen Viasatin omistama televisiokanava. 
Historia.
Kanava aloitti Ruotsissa TV3:n ja TV4:n päivittäisenä ohjelmana helmikuussa 1991.
Toukokuussa 1992 ZTV sai oman kanavansa Ruotsin kaapeliverkkoon. Viasatin ajatuksena oli luoda kanavasta Ruotsin oma MTV.
ZTV esitti lähinnä musiikkivideoita, mutta kanavalla nähtiin myös Ruotsissa tehtyjä pienen budjetin televisio-ohjelmia. 
Vuonna 1997 ZTV muutti Tukholmasta Lontooseen ja alkoi lähettää myös yhdysvaltalaisia televisiosarjoja, kuten The David Letterman Show ja Simpsonit. ZTV alkoi lähettää ohjelmaa ympäri vuorokauden vuonna 2000. Vuonna 2002 ZTV:n norjalainen sisarkanava aloitti toimintansa.
Toukokuussa 2006 Modern Times Group lanseerasi uuden kanavan, jonka nimeksi tuli TV6. Tälle uudelle kanavalle siirrettiin suurin osa ZTV:n ohjelmistosta. Tämän takia kanavalla esitettiin lähes koko ajan musiikkivideoita.
Inokulaatio

Inokulaatio (lat. "inoculatio") ( &lt;"in"- lat. sisään + "oculus" lat. silmä, pistokas) on mikrobien ja antigeenimateriaalin siirtoa elimistöön tai viljelyalustaan. Näytteitä kasvatetaan hetken aikaa inkubaattorissa, joka on bakteeriviljelykaappi. Viljelysalustaan (yleensä petrimalja) voidaan näytteestä riippuen lisätä elatusainetta, esimerkiksi agaria. Inokulaatio on myös esim. influenssaviruksen rokottamista elimistöön influenssan ehkäisemiseksi
Inokulaatilla tarkoitetaan inokuloitua ainetta.
Lähteet.
Lääketieteen termit
Clásica de San Sebastián

Clásica de San Sebastián () on UCI World Tour -sarjaan kuuluva maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan vuosittain Baskimaalla Espanjassa. Vuodesta 1981 järjestetty kilpailu kuului aiemmin maantiepyöräilyn maailmancupiin ja UCI ProTouriin. 
Clásica de San Sebastián ajetaan noin 230 kilometrin reitillä, joka on kuuluisa kauniista rannikkonäkymistään sekä kiemuraisesta ja kumpuilevasta maastostaan, joka suosii hyökkäävää ajotapaa. Kilpailun ratkaisupaikkana on toiminut usein "Alto de Jaizkibelin" nousu, joka sijaitsee noin 200 kilometrin kohdalla.
Jensen-Healey

Jensen-Healey on brittiläinen vuosina 1972–1976 valmistettu avomallinen urheiluauto. Tätä mallia valmistettiin West Bromwichin tehtaalla noin 10 000 kappaletta, enemmän kuin mitään muuta Jensenin mallia.
Taustaa.
Austin-Healey-mallin tuotannon loputtua autojen maahantuoja Yhdysvalloissa, amerikannorjalainen Kjell Qvale etsi uutta tehdasta samanlaisen mallin tuottamista varten, joten hän otti yhteyden Donald Healeyyn ja Jensen Motorsiin, joka oli rakentanut korit Austin-Healeylle. Kjell Qvalesta tuli Jensenin pääomistaja ja Donald Healeystä yhtiön johtaja.
Muotoilu.
Auton muotoilussa jäljiteltiin Austin-Healeyä. Sisustan väri on tumma ja autossa on muovinen keskikonsoli.
Kehitys.
Autoon tuli vuonna 1974 kumipuskurit. Vuonna 1976 mallin pohjalta tehtiin shooting brake -tyyppinen malli, Jensen GT.
Tekniikka.
Auton jousitus on yksinkertainen, mutta tehokas. Sekä edessä että takana on kierrejouset. Takana on rumpujarrut ja edessä levyjarrut. Jousitus, ohjausmekaniikka, jarrut ja taka-akseli ovat peräisin Vauxhall Firenzasta, lukuun ottamatta etujarruja jotka ovat Triumph TR6:sta.
Moottorit.
Euroopan malleissa kaasuttimina on kaksi Dellorton kaasutinta, Yhdysvaltojen malleissa Strombergit. Ensimmäisissä malleissa ei ollut myöhemmin vakiovarusteeksi tullutta öljynjäähdytintä. Vaihteistona on Sunbeam Rapierista peräisin oleva nelivaihteinen Chryslerin vaihteisto. Myöhemmin käytettiin myös viisivaihteista Getragia.
Jean Stablinski

Jean Stablinski (21. toukokuuta 1932 – 22. heinäkuuta 2007) oli ranskalainen, syntyperältään puolalainen pyöräilijä. Hän syntyi Ranskassa Nordin departmenissa kylässä nimeltä Thun Saint-Armand ja sai nimekseen Jean Stablewski. Myöhemmin hän sai Ranskan kansalaisuuden ja muutti nimekseen Jean Stablinski. Hän voitti useita kilpailuja mm. Espanjan ympäriajon, oli maantieajon maailmanmestari sekä nelinkertainen Ranskan mestari. Stablinski osallistui Ranskan ympäriajoon 12 kertaa ja voitti etappeja kaikissa suurissa ympäriajoissa. Hänen lempinimensä oli "Le Polac" (Puolalainen).
Pariisi-Bourges
Ranskan ympäriajon 12. etappi
Espanjan ympäriajon kokonaiskilpailu
Espanjan ympäriajon 5. ja 8. etapit
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Italian ympäriajon 13. etappi
Ranskan ympäriajon 7. etappi
Ranskan ympäriajon 14. etappi
Maantiepyöräilyn maailmanmestari (maantieajo)
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Espanjan ympäriajon 11. etappi
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Pariisi-Bryssel
Espanjan ympäriajon 10. etappi
Dauphiné Libéré 4. etappi
Ranskan mestari maantiepyöräilyssä
Ranskan ympäriajon 21. etappi
Rund um den Henninger Turm
Belgian ympäriajon kokonaiskilpailu
Grand Prix du Midi Libre, 4. etappi
Amstel Gold Race
Ranskan ympäriajon 19. etappi
Italian ympäriajon 8. etappi
Isabel Soveral

Isabel Soveral (s. 1961 Porto) on portugalilainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli konservatoriossa Jorge Peixinhon ja Joly Braga Santosin johdolla. 
Soveral aloitti vuonna 1988 opinnot Yhdysvalloissa. Tähän aikaan hän alkoi työstää laajamittaista, osin elektronista "Morphoses"-teosta. Soveralin musiikkia on esitetty paitsi eri puolilla Eurooppaa, myös Hongkongissa, Macaossa, Argentiinassa, Brasiliassa, Kuubassa ja Yhdysvalloissa.
Soveral on opettanut vuodesta 1995 musiikkianalyysiä ja sävellystä Aveiron yliopistossa.