tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Näätämö

Näätämö (, , , ja aik. ) on kylä Inarissa, Lapissa. Se on myös Suomen ja Norjan rajanylityspaikka. Näätämöstä kaakkoon sijaitsevan Kalattomanjärven läheltä, rajamerkkien 352A ja 352B puolivälistä on linnuntietä lyhin matka Suomesta Pohjoiselle jäämerelle, Näätämönvuonon perukkaan, Uutuanvuonoon vajaa 12,5 kilometriä.
Norjan puolella Etelä-Varangin kunnassa, kohdassa, jossa Näätämöjoki laskee mereen, sijaitsee norjalainen Näätämön kylä. Etelä-Varangin ja Inarin Näätämoiden välimatka on noin 12 kilometriä.
Näätämön seutu on historiallista Koltanmaata. Norjan puoleisessa Näätämössä sijaitsee myös kulttuurihistoriallinen kolttasaamelaismuseo "Äʹvv".
Grethe &amp; Jørgen Ingmann

Grethe Ingmann &amp; Jørgen Ingmann olivat tanskalainen muusikkopariskunta, jonka duetto "Dansevise" voitti Eurovision laulukilpailun vuonna 1963. Voitto oli Tanskan ensimmäinen ja toista saatiin odottaa aina vuoteen 2000 asti. 
Pari tapasi vuonna 1955, menivät naimisiin 1956 ja erosivat vuonna 1975. Sen jälkeen kumpikin aloitti soolouran. Jørgen keskittyi myöhemmin kitaramusiikkiin, kunnes lopetti esiintymiset vuonna 1984. 
Jørgen Ingmann syntyi 26. huhtikuuta 1925 Kööpenhaminassa Tanskassa ja kuoli 21. maaliskuuta 2015. Grethe Ingmann (o.s. Clemmensen) taas syntyi 17. kesäkuuta 1938 Tanskassa ja kuoli syöpään 18. elokuuta 1990 Tanskassa 52-vuotiaana.
Vuohijärvi (taajama)

Vuohijärvi on kylä ja kaupunginosa Kouvolan Valkealassa, Vuohijärven etelärannalla. Vuohijärvi kuului vuoteen 2008 asti Valkealan kuntaan. 
Taajaman kautta kulkee Savon rata, ja siellä on ollut Vuohijärven rautatieasema ja Horpun seisake. Vuohijärven kaupunginosan järjestysnumero on 49.
Vuohijärvi lakkasi olemasta tilastollinen taajama 2000-vuosikymmenen alussa, sillä sen väkiluku laski alle kahdensadan. 
Vuoden 2020 lopussa Vuohijärven postinumeroalueella (47900 Vuohijärvi) asui 240 ihmistä. Alueeseen kuuluu kylän lisäksi hieman sen ympäristöä.
Historia.
Taajama on syntynyt teollisuuslaitosten ympärille. Ensimmäinen teollisuuslaitos oli 1806 rakennettu vesisaha Siikakoskella, muutamia kilometreja Vuohijärveltä länteen.
Pohjanmaalta 1910-luvulla saapuneet veljekset Gustaf Walter, John Artur ja Oscar Helmer Sjöblom aikoivat perustaa Vuohijärvelle Pohjoismaiden suurimman nahka- ja kenkätehtaan ja hankkivat itse tehdasta varten Okaniemestä Siikakosken sahan, koskiosuuksia sekä maata. Kolmikerroksisen tiilisen tehdasrakennuksen pystytys alkoi 1916, mutta rakennustyö jäi kesken, kun sisällissodan aikana punaiset pidättivät veljekset ja heidät ammuttiin Korian sillalla 28. huhtikuuta 1918. Sodan jälkeen perustettu "Oy Siikakoski Ab" jatkoi sahan ja voimalaitoksen toimintaa mutta nahkatehtaan kesken jääneet rakennukset purettiin rakennustarpeiksi.
Vuonna 1934 perustettiin Kalso Oy:n vaneritehdas järven rannalle, rautatien varrelle. Eri nimillä toimineen tehtaan omistaa 1996 lähtien UPM. Kalson viilutehdas tuottaa sorvattua kuusiviilua, jota käytetään muun muassa parketin taustaviiluna. Tehdas työllistää noin 120 henkilöä (2014).
Vuohijärvellä sijaitseva Vuohijärven kirkko myytiin kulttuuritaloksi toukokuussa 2014. Vuohijärvellä on asiamiesposti ja kauppa. Vuohijärvi on lähinnä Repoveden kansallispuistoa sijaitseva merkittävä taajama.
Johan Gustav Hedman

Johan Gustav (Gustaf) Hedman (25. syyskuuta 1800 Pietarsaari – 12. helmikuuta 1866 Vaasa) oli erityisesti Lapin kirkkotaiteen kannalta merkittävä suomalainen taidemaalari.
Hedmanin vanhemmat olivat maalarimestari Gustaf Erik Hedman ja Margaretha Elisabeth (Greta Lisa) o.s. Store. Hänen puolisonsa oli Catharina Christina o.s. Granholm. Hedman opiskeli Tukholman Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1818–1821. Valmistuessaan hänet palkittiin Tessin-mitalilla. Hedman sai maalarimestarin oikeudet Oulussa 1822 ja keskitti toimintansa alttaritaulujen maalaamiseen Oulun palon jälkeen. Vaasan lyseon ja teknillisen opiston lehtorina hän toimi vuodesta 1847 alkaen, mutta muutti Vaasan palon jälkeen lyseon mukana takaisin Pietarsaareen 1852 ja kuoli Vaasassa vuonna 1866.
Oulun kaupungin kokoelmien vanhimpia tauluja on Hedmanin "Oulu ennen paloa 1822".
Johan Gustav Hedmanin maalaamia alttaritauluja.
Kuusamo 1824 , Kajaani 1824, Pudasjärvi 1825, Hietaniemen kirkko 1826 (Hedenäset, Ylitornion kunta Ruotsissa), Ylitornio 1827, Purmo 1828, Karunki, Tornio 1829, Hyrynsalmi 1830, Säräisniemi, Vaala, Tervolan vanha kirkko 1831, Kuhmo 1831 (paloi 1989 Lentiiran kirkon mukana), Kittilä 1831, Kolarin vanha kirkko 1832, Keminmaa 1837, Rantsila 1840, Himanka 1845, Luoto 1849, Honkajoki 1856, Rymättylä 1857 (varastoituna).
Hakatan asema

Hakatan rautatieasema () on Fukuokan kaupungin päärautatieasema. Se on suurin ja ruuhkaisin asema Kyūshūlla ja on Honshūlta tulevien matkustajien portti muualle Kyūshūn. Hakatan asema on myös Osakasta alkavan San'yō Shinkansen -linjan pääteasema.
Asemalla sijaitsee myös Hakatan metroasema sekä Nishitetsun bussiterminaali.
Mentai rock

Mentai rock () on nimitys joukolle japanilaisia muusikkoja, jotka saivat suurta huomiota kotimaassaan 1970-luvulla. Suosio jatkui myös 1980-luvun puolelle, eikä artisteilla ollut oikeastaan muuta yhteistä kuin heidän syntymäpaikkansa, Fukuokan Hakata-ku. Nimitys mentai rock on muunnelma paikallisesta herkusta, mentaikosta, joka on tehty turskan mädistä. Monet myös uskoivat heidän musiikissaan olevan yhtäläisyyksiä eri musiikkityylien laajasta määrästä huolimatta.
Mentai rock -artistit.
Johtavia mentai rockin edustajia olivat muun muassa Sheena &amp; the Rokkets, Sunhouse, Accidents ja The Mods.
Neo mentai rock.
Vaikka alkuperäinen mentai rock kuoli 1980-luvun alussa, Fukuokan musiikkiskene on jatkanut uusien, lupaavien muusikkojen kasvattamista. Ayumi Hamasaki, kotoisin juuri Fukuokasta, on Japanin rikkain nainen ja parhaiten palkittu J-pop-artisti kautta aikojen. Muita suosittuja artisteja nykyisin ovat esimerkiksi Shiina Ringo ja Spitz.
Fukuokalaisia tunnettuja artisteja ovat myös:
Higashi-ku (Fukuoka)

Higashi-ku (, ’itäinen suuralue’) on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Nimensä mukaisesti kaupungin itäosassa sijaitsevan suuralueen pinta-ala on 69,36 neliökilometriä ja siellä on 311 580 asukasta (vuonna 2017).
Higashin suuralueella sijaitsevat Kashiin kaupunginosa ja Kyūshūn yliopiston Hakozakin kampus. Suuralueeseen kuuluu Genkainmereen työntyvä Umi no nakamichin kynnäs, joka liittää mantereeseen Shikanoshiman saaren.
Anne-Marie David

Anne-Marie David (s. 23. toukokuuta 1952, Arles, Ranska) on ranskalainen laulaja. 
Davidin ura alkoi vuonna 1972, kun hän esitti Maria Magdalenaa ranskalaisessa versiossa musikaalista "Jesus Christ Superstar". Vuotta myöhemmin hän voitti Grand Prix international du disque -palkinnon kappaleella "Aimer". 
David voitti Luxemburgin edustajana vuoden 1973 Eurovision laulukilpailun kappaleella ”Tu te reconnaîtras”. Taakse jäivät Espanjan Mocedadesin ”Eres tú”, josta tuli iso hitti muun muassa Yhdysvalloissa, sekä Cliff Richardin kappale ”Power to All Our Friends”. Luxemburg voitti tuolloin Euroviisut toisen kerran peräkkäin. Samana vuonna hän sai myös palkinnon Tokion World Popular Song Contest -kilpailussa.
Euroviisuvoiton jälkeen hän teki kiertueen Lähi-idässä ja saavutti erityisesti suosiota Turkissa. Vuosina 1974 ja 1975 hän voitti "Oscar de la variété" -palkinnon. Vuonna 1979 David edusti Ranskaa kappaleella ”Je suis l'enfant soleil”. Kappale sijoittui kolmanneksi Israelin voittaessa Euroviisut toisen kerran peräkkäin. 
Vuonna 1980 David esiintyi Versaillesin Palais des Congrès -salissa ja vuonna 1981 osallistui Euroviisuvoittajien gaalaan Mysenissä, Norjassa. Norjassa hän oli erittäin suosittu ja sai siellä Vuoden paras ulkomainen tulkitsija -palkinnon vuonna 1983. Vuonna 1984 hän esiintyi musikaalissa "Le vent Tourbillon" ja vuonna 1987 Viña del Mar -festivaaleilla Chilessä. Tämän jälkeen hän vetäytyi viihdemaailmasta, mutta palasi vuonna 2004 uuden albumin myötä.
2000-luvulla David on siirtynyt esittämään lähinnä uskonnollisia lauluja.
Séverine

Séverine (s. Josiane Grizeau, 10. lokakuuta 1948 Pariisi) on ranskalainen laulaja.
Séverine voitti Monacon edustajana vuoden 1971 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan "Un banc, un arbre, une rue""". Kappale on levytetty voiton jälkeen italiaksi, saksaksi ja englanniksi. Kappale levytettiin myös suomeksi Carolan laulamana nimellä "Penkki, puu ja puistotie""". Séverine on nauttinut voittonsa jälkeen jonkinlaisesta menestyksestä Ranskassa ja Saksassa, mutta ei enää kansainvälisesti.
Saint-Nazaire

Saint-Nazaire on kunta, kaupunki ja Loire-Atlantiquen sous-préfecture Loiren varrella Ranskassa lähellä Atlantin rannikkoa. Sen asukasluku on 68 838 (2006). Se on merkittävä satama- ja laivanrakennuskaupunki.
Maailman suurimman ja nopeimman risteilijä S/S "Normandien" rakennus 1930-luvulla pakotti rakentamaan uuden suuren telakan. Toisessa maailmansodassa Saint-Nazairesta evakuoitiin brittisotilaita etenevien saksalaisten edeltä. Ilmahyökkäyksessä upposi 17. kesäkuuta 1940 joukkojenkuljetusalus "Lancastria", jolloin 4 000 miestä hukkui. Se on pahin brittien kokema yksittäinen menetys koko sodassa. Se jäi kuitenkin sensuurin vuoksi uutisoimatta ja on lähes tuntematon tapaus. Ranskan antauduttua Saint-Nazairesta tuli lähes heti Saksan laivaston sotasatama, jonne rakennettiin yhdeksällä metrillä betonia suojattu sukellusvenetukikohta.
Saint-Nazairen kuivatelakka mahdollisti myös taistelulaivojen "Bismarck" ja "Tirpitz" huoltamisen. Brittiläiset kommandot hyökkäsivät 28. maaliskuuta 1942 satamaan (operaatio Sotavaunut) ja onnistuivat tuhoamaan telakan. 28. helmikuuta 1943 pommikoneet tuhosivat lähes puolet evakuoidusta kaupungista. Sukellusvenetukikohtaa lukuun ottamatta kaupunki oli tyhjä sodan loppuun. Normandian maihinnousun jälkeen saksalaisten tukikohta kieltäytyi antautumasta, eivätkä liittoutuneet ryhtyneet valloittamaan sitä. Saint-Nazairen joukot antautuivat vasta 11. toukokuuta 1945 Saksan antautumisen jälkeen.
Talouselämä kärsi 1960- ja 1970-lukujen Euroopan laivanrakennuksen vähenemisestä ja pitkään kaupungissa oli runsaasti työttömyyttä. Nykyisin kaupungissa sijaitsee telakan ohella suuri Airbusin tehdas, jossa valmistetaan lentokoneiden rungon osia. Telakan pääomistaja on nykyään Chantiers de l'Atlantique.
Lähellä sijaitsee Dissignacin kukkula, jolla on megaliittejä. Saint-Nazairen pohjoispuolella sijaitsee La Brièren suoalue, joka on suojeltu vuodesta 1970 luonnonpuistona.
TGV-juna yhdistää Saint-Nazairen Pariisiin.
Tampereen yliopiston ylioppilaskunta

Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy) oli entisen Tampereen yliopiston opiskelijoiden edunvalvonta- ja palveluorganisaatio. Jäseniä sillä oli viimeisinä vuosinaan noin 11 000. Tamy oli Suomen ylioppilaskuntien liiton ja Opiskelijan Tampereen jäsenjärjestö.
Historia.
Tamyn historiallisia edeltäjiä ovat 1925 perustettu Kansalaiskorkeakoulun oppilaskunta (joka sittemmin vaihtoi nimensä Yhteiskuntatieteellisen korkeakoulun oppilaskunnaksi) sekä 1945 perustettu Yhteiskuntatieteellisen korkeakoulun ylioppilaskunta. Yhteiskunnallisen korkeakoulun muutettua Tampereelle ja vaihdettua nimensä Tampereen yliopistoksi ylioppilaskunta vaihtoi nimensä Tampereen yliopiston ylioppilaskunnaksi. Se fuusioitui vuoden 2019 alussa Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunnan kanssa Tampereen ylioppilaskunnaksi. 
Yleistä.
Tamyn toimisto sijaitsi Tampereen keskustassa Yliopistonkadulla. Tamyssa työskenteli kokopäiväisesti joukko "sektoriasiantuntijoita", pääsihteeri, toimistohenkilökuntaa sekä Tamyn hallitus. Hallituksessa vuonna 2018 työskenteli puheenjohtajana Sanni Lehtinen, varapuheenjohtajana Paula Saarinen sekä hallituksen jäseninä Nelly Kivinen, Katariina Kojo, Noora Korhonen, Esko Nieminen, Roope Tukia ja Aliisa Toivanen. Lisäksi tiloista löytyivät ylioppilaslehti Aviisin toimitus sekä Opiskelijan Tampereen toimisto. Tamy tarjosi jäsenilleen erilaisia palveluja ja neuvontaa, kouluttaa järjestötoimijoita sekä hoitaa jäsenistönsä edunvalvontaa paikallisesti ja valtakunnallisesti.
Tamy omisti puolet ravintola- ja julkaisutoimintaa harjoittavasta Juvenes Oy:stä. Lisäksi ylioppilaskunta omistaa täysin kiintestöjen vuokraukseen ja hallintaan erikoistuneen KarPek Oy:n.
Hallinto.
Tamyn ylin päättävä elin oli kahden vuoden välein vaaleilla valittava 40-paikkainen edustajisto. Edustajiston nimittämä hallitus käytti ylintä hallinto- ja toimeenpanovaltaa. Päivittäisestä toiminnasta vastasivat toimistohenkilökunta ja sektorikohtaiset asiantuntijat.
Gordon Cooper

Leroy Gordon "Gordo" Cooper jr. (6. maaliskuuta 1927 Shawnee, Oklahoma – 4. lokakuuta 2004 Ventura, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen astronautti.
Leroy Gordon Cooper liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin vuonna 1949. Hän palveli 86. hävittäjälentolaivueessa Münchenissä Länsi-Saksassa lentäen F-84 ja F-86 koneilla neljän vuoden ajan. Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin hän suoritti ilmailualan insinöörin tutkinnon Yhdysvaltain ilmavoimien teknisessä instituutissa (Air Force Institute of Technology AFIT) vuonna 1956.
Tutkinnon suoritettuaan hän siirtyi koelentäjäksi ilmavoimien Edwards Air Force Baseen Kaliforniaan.
Ura astronauttina.
Cooper valittiin yhtenä ensimmäisestä seitsemästä Mercury-astronautista huhtikuussa 1959.
Toukokuun 15.–16. päivänä 1963 hän lensi ensimmäisen avaruuslentonsa "Faith 7" -avaruusaluksella. Avaruuslennon aikana Cooper kiersi maapallon 22 kertaa 34 tuntia ja 20 minuuttia kestäneen lennon aikana. Faith 7 oli viimeinen Mercury-sarjan lento.
Gordon Cooper toimi Gemini 5 -lennon komentajana, yhdessä astronautti Charles "Pete" Conradin kanssa. Gemini 5:n laukaisu tapahtui elokuun 21. päivänä 1965, ja lennon aikana Cooper ja Conrad rikkoivat silloisen pituusennätyksen lentämällä 120 maata kiertävän kierroksen aikana yhteensä 3 312 993 mailia. Lennon kokonaiskesto oli 190 tuntia 56 minuuttia.
Cooper toimi Gemini 5 lennon jälkeen Gemini 12 ja Apollo 10 -lentojen varakomentajana, muttei enää palannut avaruuteen.
Gordon Cooper erosi ilmavoimien ja NASA:n palveluksesta vuonna 1970 ja siirtyi liike-elämän palvelukseen.
Cooperin sanotaan olleen itsevarmin koko alkuperäisestä astronauttiryhmästä. Tom Wolfen kirjassa "The Right Stuff" ja siihen pohjautuvassa elokuvassa toimittaja kysyy häneltä kuka astronauteista olisi ehdottomasti paras tehtäväänsä. Cooper vastaa:
Myöhemmät vuodet.
Cooper oli kiinnostunut rajatieteestä. Muiden asioiden ohella Cooper väitti, että Yhdysvaltojen hallitus peitteli tietoja UFOista. Cooper väitti nähneensä elämänsä ensimmäisen UFOn Länsi-Saksassa vuonna 1951 ja kirjoitti elämäkertaansa, että hän oli nähnyt muitakin selittämättömiä lentäviä esineitä useita kertoja uransa aikana. Cooper myös vakuutti, että hänen ohellaan olisi myös satoja muita muiden lentäjien tekemiä raportteja, joista monet tulisivat armeijan hävittäjälentäjiltä tutkasta tai silminnähtyinä. Hän oli melko vakuuttunut kuolemaansa asti siitä, että hän oli nähnyt UFOja.
Vuoden 1963 Mercury-lennolta palattuaan Cooper kertoi nähneensä rakennuksia ja auton nostattaman pölypilven Tiibetissä sekä höyryvetureiden vetämiä junia Yhdysvaltain kaakkoisosissa. Hänen aluksensa kiersi Maata yli 160 kilometrin korkeudessa. Nasan tutkimuslautakunnan raportin mukaan havainnot saattoivat olla todellisia. Sää Cooperin mainitsemilla alueilla oli pilvetön ja hänen näkökykynsä oli hyvin tarkka.
Ç

Ç (ç) eli ”c ja sedilji” on albanian, turkin, azerin, turkmeenin, tataarin, ranskan, portugalin ja kurdin kielissä käytettävä kirjain. Sitä käytetään myös englannin, oksitaanin, katalaanin ja friulin kielissä c-kirjaimen varianttina. Kirjaimessa on c:n alapuolella sedilji-niminen tarke, joka muistuttaa pilkkua.
Kirjain on peräisin visigoottien kirjaimiston z-kirjaimen muodosta, ja sitä käytettiin ensimmäisen kerran varhaisessa espanjan kielessä ilmaisemaan soinnitonta alveolaarista affrikaattaa (). Tämä foneemi oli peräisin vulgaarilatinan - ja -plosiivien joissain tapauksissa tapahtuneesta liudennuksesta. Kirjain osoitti, että kyseisessä kohdassa c ääntyy kuin z. Myöhemmin muuttui monissa romaanisissa kielissä ja murteissa -äänteeksi. Espanjan kielessä kirjainta ei ole käytetty 1700-luvun ortografisen uudistuksen jälkeen, mutta sitä on sittemmin käytetty monien muiden kielten kirjoittamiseen. Portugalin kielessä ç:tä käytetään soinnittoman s-äänteen ilmaisemiseen vokaalien välissä ennen takavokaalia - s-kirjain vokaalin jälkeen ja ennen takavokaalia ääntyy soinnillisena, samanlaisena kuin englannin tai portugalin z (vrt "caça" , ’metsästys’; "casa" , ’talo’). Ç ei sen sijaan esiinny koskaan sanan alussa eikä sanan lopussa.
Ranskassa "ç" esiintyy joskus a:n, o:n ja u:n edellä s-äänteen merkkinä. Näiden vokaalien edessä tavallinen "c" ääntyy ranskassa aina k:na, e:n ja i:n edellä sen sijaan "s":nä. Sanojen perusmuodoissa "ç" on ranskassa melko harvinainen, mutta sitä käytetään "-cer" -loppuisten verbien niissä taivutusmuodoissa, joissa infinitiivin päätteen "-er" paikalla on jokin a:lla tai o:lla alkava pääte. Sellaisia ovat esimerkiksi verbin "lancer" (heittää) muodot "nous lançons" (me heitämme) ja "il lançait" (hän heitti). Puheessa tällaisten verbien kaikissa muodoissa on päätteen edellä "s"-äänne.
Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa ilmaisee soinnitonta palataalista frikatiivia.
Pony Ride

Pony Ride on The Crashin neljäs ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin 27. syyskuuta 2006. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle, ja se myi kultaa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Teemu Brunila.
Miinalaiva Keihässalmi

Miinalaiva Keihässalmi oli Suomen merivoimien vuonna 1957 valmistunut miinalaiva, joka museoitiin vuonna 1994. Se oli ensimmäinen uusi suomalainen miinalaiva toisen maailmansodan jälkeen.
Tausta.
Puolustusvoimain komentaja hyväksyi 11. helmikuuta 1955 perushankintasuunnitelman, johon sisältyi yksi Ruotsinsalmi-luokan miinalaiva korvaamaan sodassa menetetty "Riilahti". Uusi alus tilattiin vuosien 1955–1956 perushankintavaroilla. Koska sille ei haluttu antaa upotetun aluksen nimeä, alus nimettiin Pyhtäänsaaren ja Munapirtin välissä olevan Keihässalmen mukaan.
Suunnittelu.
"Keihässalmen" suunnittelussa otettiin huomioon Suomen laivaston miinalaivoista saadut kokemukset. Aluksesta tuli esikuvaansa suurempi (uppouma 70 tonnia suurempi), vahvempi, merikelpoisempi ja nopeampi. Vaikka alus oli ennen kaikkea miinanlaskija ja -raivaaja, siihen sijoitettiin kaikki tuolloin käytössä olleet asejärjestelmät, lukuun ottamatta torpedoita.
Valmistus.
Alus tilattiin Valmetin Katajanokan telakalta. Se laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1957.
Palvelus.
Alus oli purjehduksessa jokaisena vuotena valmistumisensa jälkeen, mikä osoitti sen käyttökelpoisuuden. "Keihässalmen" käyttökustannukset olivat alhaiset ja miehistöä vähän, mutta tästä huolimatta se pystyi toimimaan merellä yhtäjaksoisesti useita vuorokausia. Alus oli vuoteen 1962 asti Merivoimien suurin alus, joten sitä käytettiin koealuksena. Muun muassa sen keulaan asennettiin eräässä vaiheessa koemielessä 75 millimetrin tykki.
Teijon Telakka peruskorjasi aluksen 1981, jolloin toteutettiin laivateknillinen peruskorjaus ja modernisoitiin aseistus. Aluksen merikelpoisuutta parannettiin lisäämällä painovesitankkeja ja miinakannen etuosa rakennettiin vesitiiviiksi sulkemalla kyljissä olevat aukot. Alus sai myös ajanmukaisen aseistuksen, jolloin siihen lisättiin muun muassa tykistön tutkaohjattu tulenjohtolaitteisto.
"Keihässalmi" oli laivaston yleisvoimien komentajan lippulaivana ja monissa edustustehtävissä sekä teki laivastovierailun Ruotsiin ja Neuvostoliittoon vuosina 1960 ja 1961. Alus kävi vuonna 1970 purjehdusalueensa etäisimmässä paikassa, Ruotsin Ystadissa ja 1978 Lysekilissä. Se oli vuosina 1975–1979 Merisotakoulun koululaivana, kun "Matti Kurjelle" rakennettiin seuraajaa.
"Keihässalmi" museoitiin 1994 ja luovutettiin Sotamuseolle. Nykyisin alus on esillä Forum Marinumin laiturissa Turussa.
Orjasota

Orjasota tarkoittaa seuraavia Rooman käymiä sotia:
Likaiset legendat I

Likaiset legendat I on helmikuussa 1983 julkaistu Yön ensimmäinen single. Se on mukana yhtyeen saman vuoden marraskuussa ilmestyneellä debyyttialbumilla "Varietee", jolta löytyy myös laulu ”Likaiset legendat II”. Singlen B-puolella on kappale ”Kuljen”, jonka studioversiota ei ole myöhemmin julkaistu muualla kuin vuoden 2006 kokoelma-albumilla "Yön valoisa puoli". Liveversio kuullaan levyllä "...ja tapahtui niinä päivinä" (1984).
Jussi Hakulisen säveltämä ja sanoittama ”Likaiset legendat I” on Yön tunnetuimpia kappaleita, joka tunnetaan erityisesti kitarariffistään. Se on soitettu yhtyeen jokaisella keikalla ja Yön laulaja Olli Lindholm esitti kappaleen myös soolokonserteissaan. Vuonna 1993 Yö levytti kappaleesta uuden version albumilleen "Kymmenes kevät". Hakulinen teki aluksi levylle kappaletrilogian kolmannen osan ”Likaiset legendat III”, jonka jälkeen myös ensimmäinen päätettiin ottaa mukaan. Olli Lindholm kertoi myöhemmin pitävänsä uutta versiota virheenä.
Yö levytti kappaleen myös vuonna 2017 julkaistulle akustisemmalle levylle Hyvän yön lauluja.
Taustaa.
Yö oli sijoittunut kolmanneksi syksyllä 1982 järjestetyssä Rockin SM-kilpailuiden finaalissa, jonka jälkeen Poko Rekordsin toimitusjohtaja Epe Helenius ilmoitti yhtyeelle haluavansa kuulla heiltä demomateriaalia. Yö äänitti demonauhan Ulvilassa Laser-studiolla ja toimitti sen Heleniukselle, joka valitsi singlenä julkaistavaksi kappaleen "Likaiset legendat I". Yhtyeen oma valinta olisi ollut Jussi Hakulisen vanhimpiin sävellyksiin kuuluva "Kuljen", joka lopulta päätyi singlen B-puolelle. Pokon historiikissa Epe Helenius mainitsee yhtyeen halunneen ensimmäiseksi singleksi kappaleen "Raaputtamalla rakkautta", jota ei lopulta äänitetty kuin liveversiona myöhemmin julkaistulle Yön ensimmäinen keikka -LP:lle.
Single äänitettiin tammikuussa 1983 Mika Sundqvistin MSL-studiolla Lempäälässä. Nimikappaleen kaksi ensimmäistä versiota eivät kuitenkaan tyydyttäneet Heleniusta, ensimmäiseltä puuttui sen tunnetuksi tehnyt kitarariffi ja toisella kertaa äänitettiin uudelleen Olli Lindholmin lauluosuudet. Levy julkaistiin helmikuussa 1983.
Listamenestys.
"Likaiset legendat I" nousi listoille vasta vajaat puoli vuotta ilmestymisensä jälkeen heinäkuussa 1983. Korkeimmillaan se oli Seura-lehden kokoamalla singlelistalla syyskuussa sijalla 12 ja Suosikin listalla elokuussa sijalla 21. Varsinainen hitti siitä muodostui marraskuussa 1983 julkaistun "Varietee"-albumin myötä, jota myytiin reilussa kuukaudessa yli 50 000 kappaletta.
Martti Seilo

Martti Anselm Seilo (18. heinäkuuta 1903 Viipuri – 26. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä.
Seilo valmistui Suomen Näyttämöopistosta vuonna 1924 ja oli vuoteen 1927 asti kiinnitettynä Turun Suomalaiseen teatteriin. Hän alkoi opiskella laulua Helsingin konservatoriossa ja jatkoi opintojaan Viipurin musiikkiopistossa siirryttyään 1928 Viipurin Näyttämölle. Hän otti laulutunteja myös Italiassa ja Saksassa. Vuonna 1930 hänet kiinnitettiin Suomalaiseen oopperaan, jossa hän teki yli 30-vuotisen uran vierailijasopimuksilla, kunnes siirtyi eläkkeelle vuonna 1962. Martti Seilo oli mukana lähes jokaisessa oopperassa.
Seilo tunnettiin monista sivurooleista muun muassa Pekka Puupää -elokuvissa. Kaljupäinen Seilo näytteli usein vahvat silmälasit päässä psykiatria, erilaisten lähetystöjen jäseniä tai degeneroituneita aatelismiehiä. Ainoa suurempi rooli oli elokuvaohjaaja Kulps elokuvassa "Kummituskievari" (1954). Laulajataustastaan huolimatta Martti Seilo ei elokuvarooleissa juurikaan laulanut. Poikkeuksia ovat elokuvassa "Onni pyörii" oleva parodinen kohtaus, jossa Seilo esittää paisutellen kaikkine oopperalaulajan maneereineen pätkän humppaa ”Väliaikainen” sekä elokuvan "Pekka Puupää kesälaitumilla" humalainen duettokohtaus Erkki Uotilan kanssa. Hänen ääntään ei ole tallennettu myöskään äänilevylle.
Martti Seilo palkittiin vuonna 1953 Pro Finlandia -mitalilla. Hän kuoli sydänkohtaukseen kotiovellaan 59-vuotiaana helmikuussa 1963.
Jhelum

Jhelum tai Jehlum on joki Punjabin alueella, joka ulottuu Intian ja Pakistanin alueelle. Se on yksi Induksen sivujoista. Joen pituus on noin 725 kilometriä. Joen alkupää on Intiassa Jammun ja Kashmirin osavaltiossa, mistä se virtaa Pakistaniin.
Antiikin kreikkalaiset kutsuivat jokea nimellä "Hydaspes".
Joen virtaama on paljon pienempi talvella kuin kesällä, jolloin sitä kasvattavat sekä monsuunisateet (kesäkuusta syyskuuhun) että alkukesästä Himalajalta sulavat lumet.
Joan Capdevila

Joan Capdevila Méndez (s. 3. helmikuuta 1978 Tàrrega, Lleidan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Ura.
Capdevila aloitti ammattilaisuransa kaudella 1997–1998 barcelonalaisen Espanyolin B-joukkueessa, josta nousi edustusjoukkueeseen seuraavaksi kaudeksi. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi Atlético Madridiin, mutta vierailu pääkaupunkilaisseurassa jäi lyhyeksi, kun Atlético putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Kaudet 2000–2007 Capdevila pelasi Deportivo La Coruñassa, jossa hän voitti Espanjan cupin vuonna 2002. Kesällä 2007 hän siirtyi Villarrealiin ja kesällä 2011 nykyiseen seuraansa Benficaan.
Capdevila kuului hopeaa vuoden 2000 kesäolympialaisissa voittaneeseen Espanjan joukkueeseen. Ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa hän teki 16. lokakuuta 2002 ystävyysottelussa Paraguayta vastaan. Hän oli mukana maajoukkueen kokoonpanossa vuoden 2004 EM-kilpailuissa, mutta ei pelannut minuuttiakaan. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa, joissa Espanja voitti mestaruuden, Capdevila pelasi yhtä lukuun ottamatta kaikki ottelut. Joan Capdevila on myös edustanut kotiseutunsa Katalonian jalkapallomaajoukkuetta.
Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri

Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piirin puheenjohtajana toimii Marjut Lehtonen ja toiminnanjohtajana Minna Siira. Oulun vaalipiirissä toimii myös Keskustan Kainuun piiri.
Hakata-ku

Hakata-ku () on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Se sijaitsee Fukuokan itäosassa ja siihen kuuluu osa kaupungin keskusta-alueesta. Hakata-kun pinta-ala on 31,63 neliökilometriä ja siellä on 234 400 asukasta (vuonna 2017).
Hakatassa sijaitsevat Fukuokan prefektuurin toimistot, Fukuokan lentoasema, autolauttaterminaali ja Hakatan satama.
Historia.
Ennen vuotta 1889 Hakata oli itsenäinen kaupunki Fukuokan itäpuolella. Meren rannassa sijainnut Hakata oli kauppiaiden ja työläisten kaupunki, kun taas Fukuokassa asuivat samurait. Kun nämä kaksi kaupunkia yhdistyivät, samurait pakottivat kauppiaat hyväksymään yhteisen kaupungin nimeksi Fukuoka. Hakata oli tärkeässä osassa mongolien hyökkäyksissä Japaniin 1200-luvulla. 
Liikenne.
Hakatan suuraluetta palvelee kokonaisuudessaan sen alueella sijaitseva Fukuokan lentoasema. Rautatieliikenteen merkittävin solmukohta on Hakatan rautatieasema, jonka kautta kulkevat muun muassa San’yō Shinkansen ja Kyūshū Shinkansen -suurnopeusjunalinjat.
Kulttuuri.
Hakata on perinteinen japanilaisten nukkien valmistusalue. Ainoastaan Hakatassa valmistettavia nukkeja kutsutaan nimellä "Hakata-ningyō", Hakatan nukke. Hakata on myös mentai rockin kotipaikka, joka on nimetty suositun paikallisen ruoan, mentaikon mukaan. Mentai rock oli voimissaan 1980-luvun alussa, ja kaupungissa nykyisin vaikuttavat artistit kutsuvat tyyliään nimellä ”neo mentai rock”. Hakata-ben on paikallinen japanin kielen murre, jota puhutaan Fukuokan alueella.
Suuralueella sijaitsevia kulttuuri-, kongressi- ja urheilulaitoksia ovat Hakata no mori -stadion, Marine Messe Fukuoka, Fukuokan kansainvälinen kongressikeskus ja Fukuoka kokusai Center.
Mercury (avaruusohjelma)

Mercury oli Yhdysvaltain vuonna 1958 käynnistämä avaruusohjelma, jonka tarkoitus oli laukaista miehitetty avaruusalus Maata kiertävälle radalle. Ohjelman ensimmäinen miehitetty laukaisu Mercury-Redstone 3 vei 5. toukokuuta 1961 Alan Shepardin alikiertoradan lennolle. Ohjelman kolmas miehitetty lento Mercury-Atlas 6 vei 20. helmikuuta 1962 John Glennin kiertoradalle. 
Ohjelmalla valmisteltiin Apollo-ohjelmaa.
Taustaa.
Yhdysvallat käynnisti Mercury-avaruusohjelman 7. lokakuuta 1958. Ohjelman tarkoituksena oli osoittaa mahdolliseksi ihmisen laukaiseminen avaruuteen maata kiertävälle radalle, osoittaa avaruudessa olo mahdolliseksi ja palauttaa sekä alus että sen lentäjä turvallisesti takaisin Maahan.
Helmikuussa 1959 kutsuttiin puolustushallinnon määrittelemien vähimmäisvaatimusten perusteella 110 eri aselajeja edustavaa lentäjää haastatteluihin Washington D.C.:hen. Kutsuttujen joukossa oli 5 merijalkaväen, 47 laivaston ja 58 ilmavoimien lentäjää. Ensimmäisten haastattelujen ja testien perusteella valittiin 36 lentäjää tarkempiin testeihin ja lääketieteellisiin tutkimuksiin. Jatkotutkimuksia tehtiin Daytonin Wright Air Development Centerissä ja Lovelace-klinikalla Albuquerquessa.
Miehitetyt Mercury-lennot.
Ennen Alan Shepardin lentoa simpanssi Ham laukaistiin ensimmäisenä isoihmisapinana avaruuteen Mercury-Redstone 2 lennolla 31. tammikuuta 1961.
Testien perusteella valitut seitsemän astronauttia esiteltiin 9. huhtikuuta 1959 Washington D.C.:ssä järjestetyssä lehdistötilaisuudessa. Astronautit olivat:
Mercury oli yhdelle astronautille tarkoitettu alus, joka laukaistiin avaruuteen Redstone- ja Atlas-kantoraketeilla.
Miehitettyjä lentoja tehtiin yhteensä kuusi:
Mercury-ohjelmaa seurasi Gemini-ohjelma. Viralliset avaruuslennoilla käytettävät NASAn tunnukset (hihamerkit) tulivat käyttöön vasta Gemini 5 -lennolla.
Tästä alkuperäisestä seitsikosta, ns. valiojoukosta, Alan Shepard käveli Kuun pinnalla myöhemmin Apollo-ohjelmaan kuuluneella lennolla. Schirra taas lensi ainoana avaruudessa sekä Mercury-, Gemini- että Apollo-lennoilla. 
Miehittämättömät lennot.
Ohjelman osana suoritettiin useita miehittämättömiä koelentoja.
Keskustan Kainuun piiri

Keskustan Kainuun piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piiriin kuuluu 5 kunnallisjärjestöä ja kolme kuntayhdistystä. Keskusta on Kainuun maakuntavaltuuston suurin puolue. Kainuun piiri asettaa eduskuntavaaleihin kolme kansanedustajaehdokasta Oulun vaalipiirissä. Loput 15 kansanedustajaehdokasta asettaa Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri.
Kansanedustajat.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Tuomas Kettunen uusi kansanedustajapaikkansa Oulun vaalipiirin Suomen Keskustan suurimmalla 7 265 äänimäärällä.
Kuhmolainen maaseutusihteeri Tuomas Kettunen nousi varasijalta kansanedustajaksi 28.11.2019. 
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kainuun Keskusta ei saanut läpi yhtään kansanedustajaa.
Jarmo Rantanen

Jarmo Heikki Kullervo Rantanen (s. 20. kesäkuuta 1944 Orivesi) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja hallintomies. Rantanen toimi Holkerin hallituksen sisäasiainministerinä vuosina 1987–1991. Vuodesta 1985 hän hoiti Tampereen kaupunginjohtajan virkaa, mistä hän jäi eläkkeelle vuoden 2006 lopussa. Rantanen on koulutukseltaan merkonomi.
Rantanen oli yksi vuonna 1988 ensimmäisen kerran järjestetyn Delfin Basket -koripalloturnauksen ideoijista.
Volkswagen Scirocco

Volkswagen Scirocco on Volkswagenin vuosina 1974–1992 valmistama coupé-korinen automalli, joka korvasi Volkswagen Karmann Ghian. Auton nimi tulee Välimeren alueella puhaltavasta sirocco-tuulesta, joka saa alkunsa Saharan aavikolla. Mallin seuraajaksi esiteltiin vuonna 1988 Volkswagen Corrado, josta oli myös alun perin tarkoitus tulla Scirocco-niminen.
Volkswagen Scirocco I (1974–1981).
Ensimmäisen sukupolven Scirocco esiteltiin keväällä 1974. Auto on Giorgetto Giugiaron muotoilema ja perustuu samalle A1-pohjalevylle kuin Volkswagen Golfin ensimmäinen sukupolvi. Sitä valmistettiin Karmannin tehtaalla Osnabrückissa.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,1- (50 hv) ja 1,5-litraiset (70/85 hv) bensiinimoottorit. 50- ja 70-hevosvoimaisia moottoreita käytettiin L- ja LS-malleissa, joissa oli kaksi suorakaiteen muotoista ajovaloa. 85-hevosvoimainen moottori oli TS-mallissa, jossa oli neljä pyöreää ajovaloa. Syksyllä 1975 1,5-litraisen tehokkaampi versio korvattiin 1,6-litraisella (75/85 hv). Vuoden lopussa myös pienitehoisempi versio poistui mallistosta. Syksyllä 1976 1,6-litraisen suurempitehoinen versio korvautui ainoastaan GTI- ja GLI-mallien yhteyteen saatavalla 110-hevosvoimaisella. Seuraavana syksynä myös 75-hevosvoimainen poistui, mutta 85-hevosvoimainen perusversio kuitenkin palasi vuoden 1978 alussa.
Vuonna 1977 Scirocco sai leveämmät kokonaan muoviset puskurit sekä suurikokoisemmat vilkut. B-pilarit muuttuivat korinvärisistä mustiksi. Mallistoon tuli takaisin 70-hevosvoimainen 1,5-litrainen moottori, kuitenkin iskutilavuudeltaan hieman alkuperäistä pienempänä.
Syksyllä 1979 malliston perusmoottoriksi tuli 1,3-litrainen (60 hv), joka korvasi aiemman 1,1-litraisen. Lisäksi GTI- ja GLI-mallit saivat viisivaihteisen manuaalivaihteiston. 
Volkswagen Scirocco II (1981–1992).
Toisen sukupolven Scirocco esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1981. Se perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä, mutta oli Volkswagenin oman muotoiluosaston suunnittelema.
Sciroccosta oli vuonna 1985 tarjolla erikoismalli White Cat, jossa suuri osa korin normaalisti mustista osista oli korvattu valkoisilla. Myös istuimet ja vanteet olivat valkoiset.
Vuonna 1988 esiteltiin Volkswagen Corrado, josta oli alun perin tarkoitus tulla Sciroccon kolmas sukupolvi, mutta uuteen mallinimeen päädyttiin, sillä Corrado oli edeltäjäänsä teknisesti edistyksellisempi ja hinnaltaan kalliimpi. Autoja myytiin toistensa rinnalla vuoteen 1992 saakka, jolloin Sciroccon valmistus lopetettiin.
Gilbertin oireyhtymä

Gilbertin syndrooma tai Gilbertin tauti ilmenee veren korkeana bilirubiinin tasona. Tämä johtuu maksan heikentyneestä kyvystä sitoa bilirubiinia. Syndrooman näkyviä oireita on ihon ja silmien lievä keltaisuus, kuten myös lievä laihtuminen, yliherkkyys alkoholille ja lieviä, harvinaisia oireita maksassa.
Bilirubiinin normaaliarvo on alle 20 mikromoolia litraa kohti, Gilbertin syndrooman yhteydessä tämä raja-arvo ylittyy jopa monikertaisesti. 
Syndrooma ei pääsääntöisesti aiheuta lievää keltaisuutta lukuun ottamatta mitään erityisiä oireita eikä vaikuta normaaliin elämään. Syndroomaa ei siten erityisesti tarvitse hoitaa mitenkään, joskin liiallista alkoholin käyttöä suositellaan välttämään. Samoin eräät suosittelevat ruokavaliota, jossa maksan rasitusta pyritään välttämään. 
Joka tapauksessa potilaan on hyvä olla tietoinen kerran diagnosoidusta syndroomastaan ja kertoa siitä hoitavalle lääkärille, jotta vältetään mahdolliset virhediagnoosit. 
Gilbertin syndroomaa arvioidaan esiintyvän 3–7 %:lla aikuisväestöstä.
Daphnia

Daphnia, piippovesikirput, on kidusjalkaisiin (Branchiopoda) kuuluva pienikokoisten planktonäyriäisten suku.
Vilkkaasti uivia, yleensä alle parimillisiä "Daphnia"-vesikirppuja voi tarkkailla paljain silminkin. Niiden toiset tuntosarvet ovat kehittyneet uimavälineiksi, "soutusarviksi", joiden avulla ne liikkuvat kirppumaisesti nykäyksittäin. Kesällä naarat lisääntyvät ilman hedelmöitystä, jolloin kaikki jälkeläiset ovat myös naaraita. Näin jokainen yksilö pystyy lisääntymään ja populaatio kasvaa nopeasti. Syksyllä vesien jäähtyessä syntyy myös koiraita. Niiden hedelmöittämät naaraat tuottavat pohjaan painuvia, talvehtimiskykyisiä kestomunia, joista seuraavana kesänä syntyy uusi sukupolvi. Aikuiset vesikirput kuolevat loppusyksyllä. Vesikirpuilla on myös suu, suolisto ja ulostusaukko, jotka voi nähdä helposti mikroskoopilla.
"Daphnia"-suvun vesikirppuja käytetään muun muassa koe-eläiminä ekotoksikologiassa, ympäristömyrkkyjen haitallisuutta arvioitaessa, sillä ne reagoivat myrkkyihin herkästi mutta myös sopeutuvat. "Daphnia pulex" -lajin perimä selvitettiin ensimmäisenä äyriäisenä vuonna 2011, jolloin siinä havaittiin enemmän geenejä kuin millään muulla siihen mennessä selvitetyllä eläimellä.
Mark Schwarzer

Mark Schwarzer (s. 6. lokakuuta 1972 Sydney, Australia) on australiansaksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Mark Schwarzer syntyi Sydneyssä saksalaisten vanhempien lapsena vuonna 1972. Hans-Joachim ja Doris Schwarzer olivat muuttaneet Baden-Württembergistä Australiaan vuonna 1968, Markilla on täten myös Saksan kansalaisuus.
Schwarzer edusti viimeiseksi Englannin Valioliigassa pelaavaa Leicester Cityä kaudella 2015–2016. Aiemmin hän edusti Marconi Stallionsia, Dynamo Dresdeniä, 1. FC Kaiserslauternia, Bradford Cityä, Middlesbroughia yli kymmenen vuoden ajan, Fulhamia ja Chelseaa. Schwarzer siirtyi Chelseaan kesällä 2013 mutta jäi vähälle peliajalle. Hän sai kuitenkin yllättäen vastuuta keväällä 2014 joukkueen ykkösmaalivahdin Petr Čechin loukkaannuttua Mestarien liigan ottelussa Atlético Madridia vastaan. Schwarzer vaihdettiin kentälle kesken pelin, ja koska Čech joutui olemaan loppukauden sivussa, Schwarzer pelasi kauden loput ottelut. Tšekkiläisen loukkaantumisen takia Schwarzer ehti tehdä yhden vuoden jatkosopimuksen Chelsean kanssa mutta siirtyi Leicesteriin, koska Thibaut Courtois’n tulo The Bluesiin jätti hänet kolmosmaalivahdiksi ja Leicesterissä oli maalivahtipula, kun sen ykkösmaalivahti Kasper Schmeichel loukkaantui. Schwarzerin sopimus oli voimassa kesäkuuhun 2016. Kaudella 2014–2015 hän pelasi kuusi valioliigaottelua. Leicesterin mestaruuskaudella 2015–2016 hän ei päässyt valioliigassa kentälle, ja lopetti uransa kauden jälkeen.
Schwarzer toimi pitkään Australian maajoukkueen ykkösmaalivahtina ja on 109 maaottelullaan eniten Socceroosissa otteluita pelannut pelaaja. Hän kuului Australian joukkueeseen vuosien 2006 ja 2010 MM-kisoissa. Schwarzer ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa marraskuussa 2013 eikä näin ollen pelannut enää Brasilian kisoissa. Schwarzer kuului Australian ns. kultaiseen sukupolveen, jonka huippuvuodet ajoittuivat vuosille 2005–2014; Australialla oli tällöin parhaat pelaajansa koskaan, ja Schwarzer oli yksi tärkeimmistä.
The Last Ninja

The Last Ninja on System 3:n kehittämä ja julkaisema isometrisestä kuvakulmasta kuvattu toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Commodore 64 -tietokoneelle. 
"The Last Ninja" oli myydyin alkuperäinen C64-peli. Yksistään Euroopassa C64-versio myi yli 750 000 kappaletta ja kansainvälisesti kaikki alustat huomioon ottaen myynti ylitti 2 000 000 kappaletta. Ilmestyessään peli sai paljon kehuja grafiikastaan ja erityisesti musiikistaan jonka peliin olivat säveltäneet Ben Daglish ja Anthony Lees (kyseinen ääniraita kohosi pian kulttimaineeseen josta yhä vieläkin tehdään ja remiksataan uusia versioita).
Peli ilmestyi vuonna 1987 myös Apple IIGS -tietokoneelle ja vuonna 1988 Atari ST:lle ja MS-DOS-käyttöjärjestelmälle. Vuonna 1990 peli julkaistiin Amigalle nimellä "Last Ninja Remix".
Pelaaminen.
"The Last Ninja" on yhdistelmä seikkailua, ongelmanratkontaa sekä taistelua. Pelin päähenkilön Armakunin päämääränä on matkata pahan shōgun Kunitokin palatsiin, tuhota hänet ja löytää sekä pelastaa pyhät kirjoitukset. Mitä lähemmäksi palatsia Armakuni-ninja pääsee, sitä haastavammiksi Kunitokin apurit käyvät.
Pelatessa ruudulla näkyy vihollisen energia sekä pelaajan keräämät esineet ruudun oikeassa laidassa. Oma energia näkyy ruudun alalaidassa. Maailma on kuvattu isometrisestä kuvakulmasta ja pelaaja voi liikkua kahdeksaan eri suuntaan. Liikkeet toimivat sen mukaan mihin Armakuni katsoo mutta pelaajan on pysyttävä ennaltamääritetyllä tiellä - esimerkiksi nurmikolle ei voi astua. Pelaaminen vaatii kärsivällisyyttä ja tarkkuutta ansoja ja maaston kuolettavia paikkoja väistellessä. Peli sisältää monia C64-pelaajille legendaarisia hyppelykohtauksia esimerkiksi joella olevien kivien yli. Mikäli kivistä hyppää ohi, kuolema korjaa saman tien. Välillä pelaaja saattaa törmätä Buddha-temppeleihin, joissa kumartumalla saa vinkkejä siitä mitä seuraavaksi pitäisi tehdä edetäkseen pelissä. Monet etenemisen kannalta kriittiset esineet on piilotettu puihin ja pensaisiin ja välähtävät pikaisesti pelaajan astuessa paikkaan jossa ne sijaitsevat.
Bershawn Jackson

 
Bershawn Jackson (s. 8. toukokuuta 1983 Dade County, Florida) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija.
Jackson voitti 2002 yleisurheilun nuorten MM-kisoissa pronssia 400 metrin aidoista ja oli voittamassa kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2003 hän sai hopeaa Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa, mutta hänet hylättiin Pariisin MM-kisojen alkueräjuoksussa. 2004 hän karsiutui Ateenan olympialaisista, mutta voitti samana vuonna . 2005 hän voitti maansa hallimestaruuden ja ulkoradoilla maansa mestaruuskilpailuissa hopeaa ja kruunasi kautensa voittamalla Helsingin MM-kisoissa maailmanmestaruuden ajalla 47,30. Loppukaudesta hän voitti myös . Seuraavana vuonna hän oli kotimaansa mestaruuskilpailuissa toinen ja kolmas.
Osakan MM-kilpailuissa puolustava maailmanmestari Jackson putosi 400 metrin aitajuoksun välierissä. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue voitti kultaa. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden 2008. Pekingissä 2008 hän nousi jälleen palkintokorokkeelle, kun hän sijoittui olympiapronssille varmistaen Yhdysvaltain kolmoisvoiton. Maanmiehensä Angelo Taylor voitti kultaa ja Kerron Clement tuli hopealle.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui kolmanneksi ajalla 48,23 s. Hän voitti neljänneksi sijoittuneen 17-vuotiaan Jehue Gordonin kolmella sadasosalla. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi jälleen alkuerissä ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut Yhdysvaltain joukkue voitti kultaa. Hän voitti samana vuonna myös Yhdysvaltojen pitkien aitojen mestaruuden. 
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti jälleen kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän oli samojen kisojen 400 metrillä viides. Hän voitti 2010 jälleen kotimaansa mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Maanosien cupissa hän juoksi kolmanneksi. Vuonna 2011 hän oli Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa toinen. Daegun MM-kilpailuissa hän oli 400 metrin aitajuoksussa kuudes ja juoksi toisen osuuden Yhdysvaltain kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.
Matt Dillon

Matthew Raymond ”Matt” Dillon (s. 18. helmikuuta 1964 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Dillon alkoi näytellä 1970-luvun lopussa ja nousi teini-idoliksi 1980-luvulla muun muassa elokuvien "Outsiders – kolmen jengi" (1983) ja "Taistelukala" (1983) myötä. Dillon sai parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Crash" (2004). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Drugstore Cowboy" (1989), "Suudelma ennen kuolemaa" (1991), "Sekaisin Marista" (1998), "Villit kuviot" (1998), "Sinä, minä ja Dupree" (2006). 
Dillon näytteli pääosaa vuonna 2015 esitetyssä televisiosarjassa "Wayward Pines".
Dillon näytteli pääosaa myös Lars von Trierin vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "The House That Jack Built".
Lyijykomppania (albumi)

Lyijykomppania on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää "Synkkää Jynkytystä" -EP:n ja "Ohjelmanjulistus"-singlen uudelleenmiksattuina, sekä ennenjulkaisemattoman saksankielisen kappaleen "Der Tiergesang". Albumi on julkaistu ainoastaan C-kasettina.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Terry Norris

Terry Wayne Norris (s. 16. kesäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen entinen nyrkkeilyammattilainen ja pitkäaikainen maailmanmestari.
Elämä.
Ura.
Lukioaikoinaan Norris pelasi myös baseballia ja oli tähtipelaaja koulunsa joukkueessa. Amatöörinyrkkeilyurallaan hän saavutti 291 voittoa ja neljä tappiota. Ammattilaiseksi hän ryhtyi vuonna 1986. Kahden ensimmäisen ammattilaisvuotensa aikana hän voitti 18 ottelua ja hävisi 2 kunnes pääsi iskemään Steve Littleä vastaan avoimesta Pohjois-Amerikan ylemmän välisarjan mestaruudesta voitettuaan Quincy Taylorin. Norris voitti mestaruusottelussa 9. joulukuuta 1988 Littlen teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Myöhemmin hän puolusti mestaruuttaan Buster Draytonia vastaan 3-0 -voitolla.
Voitettuaan 10-eräisessä kamppailussa Ralph Wardin Norris haastoi 30. heinäkuuta 1989 Julian Jacksonin WBA-liiton maailmanmestaruusottelussa, mutta tuli tyrmätyksi jo toisessa erässä. Saman vuoden marraskuussa hän puolusti vielä menestyksekkäästi Pohjois-Amerikan mestaruuttaan Tony Montgomerya vastaan. 31. maaliskuuta 1990 hän haastoi MM-ottelussa WBC-liiton silloisen hallitsevan mestarin John Mugabin ja tyrmäsi tämän heti ensimmäisessä erässä. Tätä seurasi kymmenen onnistunutta puolustusottelua Rene Jacquota, Sugar Ray Leonardia, Donald Curry, Brett Lallya, Jorge Fernando Castroa, Carl Danielsia, Meldrick Tayloria, Maurice Blockeria, Troy Watersia ja Joe Gattia vastaan, kunnes 11:ssä puolustuksessaan 18. joulukuuta 1993 hävisi haastajalleen Simon Brown neljännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Tosin kuusi kuukautta myöhemmin miehet kohtasivat uudelleen ja Norris otti tittelin takaisin itselleen pistevoitolla. 
Heti seuraavassa ottelussaan Norris kuitenkin menetti jälleen mestaruutensa, tällä kertaa Luis Santanalle. Hän hävisi myös Santanaa vastaan käydyn uusintaottelun jouduttuaan diskvalifoiduksi, mutta miesten kolmannessa kohtaamisessa 19. elokuuta vuonna 1995 mestaruus palasi jälleen Norrisin haltuun toisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Puolustettuaan titteliä David Gonzalezia vastaan hän otti nimiinsä myös IBF-liiton mestaruusvyön voitettuaan Paul Vadenin. Voitettuaan puolustusotteluissa Jorge Luis Vadon, Vincent Pettwayn ja Alex Riosin hän menetti IBF-tittelinsä koska ei otellut haastajaansa vastaan. WBC-mestaruuttaan hän puolusti vielä 6. joulukuuta vuonna 1997 Keith Mullingsia vastaan, mutta ottelu päättyi tappioon teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. Hän hävisi myös kaksi seuraavaa otteluaan Dana Rosenblattia ja Laurent Boudouania kunnes lopetti uransa.
Uran jälkeen.
Norris lopetti uransa rahattomana ja aivovaurion saaneena. Hän väitti promoottori Don Kingin huijanneen hänen rahojaan tämän lainattua rahaa hänen managerilleen Joe Sayatovichille ja sopineen maksavansa Norrisille sovittuja summia vähemmän. Norris ryhtyi perimään rahojaan takaisin oikeusteitse, ja seitsemän vuoden kuluttua, vuonna 2004, kiista ratkesi, kun King maksoi vapaaehtoisesti hänelle vahingonkorvauksia 7,5 miljoonaa dollaria. 
Myös Norrisin veli Orlin Norris menestyi nyrkkeilijänä.
Norris valittiin International Boxing Hall of Fameen 2006.
Uimakoulu (albumi)

Uimakoulu (TIK-13) on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu toinen albumi ja ensimmäinen studioalbumi. "Uimakoulu" on Lyijykomppanian julkaisuista ainoa, jolla soittaa basisti Tapio Wilska. Uimakoulusta ei ole olemassa CD-painosta, vaan se on julkaistu ainoastaan vinyylinä ja C-kasettina. Lipposen Levy ja Kasetti julkaisi vuonna 2021 albumin CD:nä ja LP:nä yhdessä Viimeinen voitelu -albumin ja Suden hetki -EP:n kanssa kokoelmassa Lyijykomppania: 1993–1996.
Kappaleet.
Kaikki sanoitukset Esa Moilanen, kaikki sovitukset Lyijykomppania.
A-puoli
B-puoli