tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elisabeth Kübler-Ross

Elisabeth Kübler-Ross (8. heinäkuuta 1926 – 24. elokuuta 2004) oli sveitsiläissyntyinen psykiatri. Hän julkaisi kirjan "Raportti kuolemisesta" (1969), jossa hän esitteli kuoleman kohtaamisen tuottaman suruprosessin viisi vaihetta: kieltämisen, vihan, neuvottelun, masennuksen ja hyväksymisen. Hän kirjoitti elämänsä aikana 24 kirjaa, jotka on käännetty 44 kielelle. Häntä pidettiin myös yhtenä saattohoito- ja palliatiivisen hoitoliikkeen perustajista.
Elämä.
Kübler-Ross valmistui Zürichin yliopistosta ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin 1950-luvun lopulla. Hän tutki kuolemanrajakokemuksia ja kirjoitti niiden lisäksi kuolemanjälkeisestä elämästä. Hän oli intohimoinen puolestapuhuja parantumattomasti sairaiden lasten ja heidän perheidensä tukemisessa. 1990-luvun alussa hän yritti perustaa lastensairaalan maaseututilalleen Virginianiin hoitamaan AIDSia sairastavia hylättyjä vauvoja. Tämä projekti johti siihen, että hänen talonsa tuhopoltettiin vuonna 1995. Sen jälkeen hän muutti Arizonaan, missä hän vietti viimeiset yhdeksän vuotta elämästään lähelle poikaansa.. Kübler-Ross kuoli 78-vuotiaana Arizonassa. 
Jälkimaine.
Kübler-Ross oli 20 eri yliopiston kunniatohtori ja hän oli jäsenenä amerikkalaisessa :ssa. Elisabeth Kübler-Rossin alun perin esittelemä surun viisi vaihetta on mukautettu Kübler-Rossin muutoskäyrään auttamaan organisaatioita arvioimaan yrityselämän epävarmuustekijöitä Hänen muistokseen perustettiin vuonna 2005 Elisabeth Kübler-Ross Foundation.. Vuonna 2019 hänen kaksi lastaan ​​lahjoittivat hänen arkistonsa Stanfordin yliopistolle. Arkistoaineisto on avoin yleisölle. 
Vuonna 1979 ilmestyneessä elokuvassa "Syke ei sammu" esitetään, miten kuolemaa tekevä päähenkilö etenee Kübler-Rossin teorian mukaisia vaiheita. Vuodesta 2000 lähtien yli 100 muusikkoa on nimennyt kappaleinsa tai albuminsa "Kübler-Ross" tai hänen "Five Stages of Grief" -mallinsa mukaan. Vuonna 2024 Taylor Swift kuratoi Apple Playlistin, joka inspiroi viisivaiheista mallia.
Mariedalin lasitehdas

Mariedalin lasitehdas toimi Sipoossa lähellä Hakunilan kartanoa vuosina 1779–1824. Tehtaan perusti helsinkiläinen kauppias Johan Sederholm (1722–1805). 
Tehdas valmisti värillistä ja väritöntä talouslasia, pulloja ja ikkunalasia. Tuotteisiin kuului myös läpinäkymätön valkoinen ns. luulasi. Lasitehtaan toiminta päättyi vuonna 1824, kun lähiseudulta ei enää löytynyt riittävästi polttopuuta tehtaan uunien lämmittämiseen.
Lasitehtaan osakas ja tunnettu puhaltajamestari oli saksalaissyntyinen Johan Anders Schmidt, joka oli toiminut puhaltajamestarina myös Åvikin lasitehtaalla Somerolla.
Mariedalin lasitehtaan paikka löydettiin Myyraksen kartanon mailta 1980-luvun alkupuolella. Kesällä 1986 paikalla tehtiin arkeologisia kaivauksia, joiden perusteella tehdas oli lautarakenteinen ja noin 30 metriä pitkä.
Tuorsniemen lasitehdas

Tuorsniemen lasitehdas toimi Porin Tuorsniemellä 1781–1868. Tehtaan perusti Porin pormestari, kauppaneuvos Lars Sacklén (1724–1795). 
Tehdas valmisti korkealaatuista ikkunalasia sekä jonkin verran pulloja ja erilaista vihreää talouslasia.
Tehtaan toiminta alkoi hiljentyä jo Sacklènin kuoleman jälkeen. Tehtaan yhteyteen rakennettiin myös viinapolttimo jonka tuotanto oli suurimmillaan 1840-luvun lopulla. Lasitehtaan toiminta päättyi lopullisesti 1868 kun sen silloinen omistaja teki vararikon.
Sami Khedira

Sami Khedira (, , s. 4. huhtikuuta 1987 Stuttgart, Baden-Württembergin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija. Kotimaansa seurojen lisäksi hän edusti viisi kautta espanjalaista Real Madridia ja viisi kautta italialaista Juventusta. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Khedira liittyi VfB Stuttgartin juniorijoukkueisiin vuonna 1995, jota ennen hän pelasi TV Oeffingenissä. Valmentaja Armin Veh nosti hänet Stuttgartin edustusjoukkueen kokoonpanoon kauden 2006–2007 alkuvaiheissa, ja hän debytoi Bundesliigassa 1. lokakuuta 2006 ottelussa Herthaa vastaan. 29. päivä samaa kuuta hän teki kaksi ensimmäistä maaliaan ottelussa Schalkea vastaan.
Kauden 2006–2007 päätteeksi Khedira joukkueineen saavutti Bundesliigan mestaruuden. Hän teki mestaruuden ratkaisseen maalin kauden viimeisessä ottelussa Energie Cottbusia vastaan. Joukkue ylsi myös Saksan cupin loppuotteluun, jossa Nürnberg vei voiton. Sittemmin Khedira on pelannut Stuttgartin riveissä myös Mestarien liigassa ja UEFA-cupissa. Heinäkuussa 2008 hän ja seura jatkoivat sopimustaan vuoteen 2011 asti.
30. heinäkuuta 2010 Stuttgart vahvisti Khediran siirtymisen espanjalaisseura Real Madridiin. Hänestä maksettiin arvioiden mukaan noin 13–14 miljoonan euron siirtokorvaus.
Maajoukkueura.
Khedira pelasi useita otteluissa Saksan nuoremmissa maajoukkueikäluokissa. Hän toimi Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina vuoden 2009 EM-kilpailuissa, jotka Saksa voitti.
Saksan A-maajoukkueessa Khedira debytoi 5. syyskuuta 2009 ottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan. Hänet valittiin joukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin, jossa hän nousi Michael Ballackin ja Simon Rolfesin loukkaantumisten myötä avauskokoonpanoon ja pelasi kaikissa Saksan seitsemässä ottelussa. Hän teki 3–2-voittomaalin pronssiottelussa Uruguayta vastaan, mikä oli hänen maajoukkueuransa ensimmäinen maali.
Khedira pelasi 77 A-maaottelua, joista viimeisen MM-kilpailuissa 2018, ja teki niissä seitsemän maalia.
Yksityiselämä.
Khediran äiti on kotoisin Saksasta ja isä Tunisiasta. Hänen nuorempi veljensä Rani on myös jalkapalloilija.
Sergel (yritys)

Sergel on ruotsalainen perintätoimisto. Yritys on kuulunut TeliaSonera-konserniin. Telia myi Sergelin vuonna 2016. Sergelillä on toimistot Ruotsin lisäksi Norjassa, Suomessa, Liettuassa ja Latviassa.
Suomessa Sergel Oy aloitti toimintansa vuonna 2006. 
Historia.
Vuonna 1988 Ruotsin valtion telelaitoksen (Televerket) ydintoiminta muokattiin uudelleen, muun muassa perustamalla perintäosastosta itsenäinen yritys. Muutto toimistotaloon keskelle Tukholmaa Sergelin torin varrelle ratkaisi yrityksen nimikysymyksen. Yhtiön nimeksi tuli Sergel Inkasso AB.
Vuonna 1996 Sergel laajensi toimintaansa tarjoamalla myös luottokelpoisuuden ja maksukykyisyyden arviointipalveluja. Samalla yrityksen nimeksi tuli Sergel Kredittjänster AB. Pari vuotta myöhemmin palveluihin liitettiin maksupalvelut, reskontrapalvelut, lakipalvelut ja Aktiv-perintäpalvelut. Vuonna 2000 Sergel alkoi tarjota laskutuspalvelukokonaisuutta, johon kuuluivat koonti-, hinnoittelu-, laskutus- ja CRM-palvelut.
Cracker

Cracker on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Kaliforniassa vuonna 1990. Yhtyeen johtohahmot ovat laulaja David Lowery ja kitaristi Johnny Hickman. Yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1993 kultaa myynneesstä "Kerosene Hat" albumista, joka sisältää hittibiisit "Low" ja "Euro-Trash Girl."
Yhtye on julkaissut 10 studioalbumia ja useita kokoelmia, sololoprojekteja ja livealbumeja.
Cracker yhdistelee musiikissaan rockia, punkia, post-grungea, psykedeelistä rockia, countrya, bluesia ja folkia.
Raimo Elo

Raimo Johannes ”Raikka” Elo (10. huhtikuuta 1939 Helsinki – 21. huhtikuuta 2018 Heinola) oli suomalainen jalkapalloilija ja käsipalloilija.
Ura.
Jalkapallossa välihyökkääjänä ja tukimiehenä pelanneen Elon ura alkoi 1960 1. divisioonan Helsingin Ponnistuksessa. Hän siirtyi mestaruussarjassa pelanneeseen Helsingin Palloseuraan 1963. HPS pelasi putosi 1. divisioonaan kauden 1964 päätteeksi, mutta Elo jatkoi seurassa vuoteen 1970 asti. Elo siirtyi mestaruussarjassa olleen HIFK:n riveihin 1971 ja pelasi seurassa kuusi kautta vaikka HIFK putosi noiden vuosien aikana 2. divisioonaan. Hän lopetti uransa 3. divisioonan Porvoon Akilleksessa 1976. Elon uran paras saavutus oli SM-hopea HIFK:ssa 1971. Kaikkiaan Elo pelasi neljän kauden aikana 84 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 11 maalia.
Maajoukkueessa Elo pelasi vuosina 1963–1971 kolme maaottelua.
Käsipalloa Elo pelasi Haukoissa ja HPS:ssä. Hän voitti käsipallon mestaruussarjan maalikuninkuuden vuonna 1965. Käsipallon maaotteluita Elo pelasi 18.
The Grand Partition and the Abrogation of Idolatry

The Grand Partition and the Abrogation of Idolatry on yhdysvaltalaisen grindcore-yhtye Success Will Write Apocalypse Across the Skyn ensimmäinen täyspitkä albumi. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 4. huhtikuuta 2009 ja muualla 5. toukokuuta 2009 Nuclear Blast -levy-yhtiön kautta.
Albumin rummut soitti Mike Heller Malignacy-yhtyeestä.
Krzysztof Oliwa

Krzysztof Artur Oliwa (syntyjään Krzysztof Grabowski, s. 12. huhtikuuta 1973 Tychy, Puola) on puolalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli isokokoinen laitahyökkääjä. Oliwa pelasi NHL:ssä tappelijana yhteensä 410 ottelua tehopistein 17+28=45 ja sai lukuisten tappeluiden vuoksi peräti 1447 rangaistusminuuttia.
Oliwa on myös ainoa puolalaissyntyinen pelaaja, joka on voittanut Stanley Cupin.
Seuraura.
Kauden 1991–1992 Oliwa pelasi kotimaassaan Puolassa, jossa edusti GKS Tychya. Vuonna 1993 New Jersey Devils varasi hänet kolmannella kierroksella. Oliwa pelasi vuodet 1993–1995 AHL:n, ECHL:n ja IHL:n välillä. Ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi kaudella 1996–1997 Devilsin paidassa, mutta ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa hän pelasi kaudella 1997–1998. Vuonna 2000 Oliwa voitti Stanley Cupin.
Oliwa aloitti kautensa 2000–2001 Columbus Blue Jacketsissa, mutta siirtyi loppukaudeksi Pittsburgh Penguinsiin, jossa pelasi vuoteen 2002 asti. Kauden 2002–2003 hän aloitti New York Rangersissa, mutta pelasi loppukauden Boston Bruinsissa. Kauden 2003–2004 Oliwa pelasi Calgary Flamesissa.
 Oliwa pelasi yhden pudotuspeliottelun Podhale Nowy Targissa, Puolan liigassa. Kaudella 2005–2006 Oliwa pelasi kolme peliä New Jersey Devilsissä, mutta hänet siirrettiin waivers-listalle ja hän lopetti uransa keväällä 2006.
Maajoukkueura.
Oliwa edusti Puolaa MM-kisoissa 2002. Kuudessa pelaamassaan MM-ottelussa Oliwa teki yhden maalin ja antoi kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Näiden lisäksi hän istui jäähyllä 22 minuuttia. Oliwa pelasi Puolan maajoukkueessa myös 2005 Olympiakarsintaturnauksessa. Kuuden ottelun saldoksi jäi 1+1 ja 34 jäähyminuuttia. 
Vuonna 1991 hän pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa ja 1992 alle 20-vuotiaiden B-sarjan MM-kisoissa.
Valmennusura.
Pelaajauransa jälkeen Oliwa toimi neljän kauden ajan Yhdysvalloissa USPHL-junioriliigassa pelaavan Kalkaska Rhinos -joukkueen päävalmentajana ja General Managerina. Joukkue lopetti toimintansa kesken kauden 2017-2018.
Rachel Boston

Rachel Elizabeth Boston (s. 9. toukokuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Biografia.
Boston syntyi Chattanoogassa, Tennesseessa ja varttui Signal Mountainissa, Tennesseessä ennen muuttoaan New York Cityyn 17-vuotiaana käydäkseen New York City Universityä. Boston oli Miss Tennessee Teen vuonna 1999.
Hän näytteli NBC:n sarjassa "American Dreams", jota tuli vuodesta 2002 vuoteen 2005 asti. Boston vieraili myös sarjoissa "The Closer", "Las Vegas", "The Daily Show", "Jäitä hattuun", "Greyn anatomia", "The Rules of Engagement" ja "Yli synkän virran"
Boston sai pääroolin ABC:n komediaan The News, joka sijoittui kaoottiseen Phoenixin uutishuoneeseen. Bostonin piti näytellä nousevaa tähteä, joka oli juuri ylennetty tuottajaksi kaikille kanaville. Hän näytteli myös Donal Loguen kanssa Foxin pilotissa "Hacket", jonka ohjasi Barru Sonnenfeld.
Vuonna 2008 Boston sai roolin tv-sarjasta Ex List, jossa hän näytteli sarjan päähenkilön, Bella Bloomin siskoa, Daphne Bloomia.
Timo Juurikkala

Timo Johannes Juurikkala (s. 7. toukokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko. Hän oli ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustaja Rinteen hallituksessa. Hän oli Uudenmaan vaalipiirin kansanedustaja vuosina 2009–2011.
Juurikkala toimi keväästä 2013 lähtien ympäristöministeri Ville Niinistön ja vihreän ministeriryhmän erityisavustajana. Hän oli Vantaan kaupunginhallituksen jäsen kaudella 2013–2014, mutta ilmoitti syksyllä 2013 jättävänsä paikkansa vedoten ministerin erityisavustajan työn vaativuuteen.
Ura.
Juurikkala kirjoitti ylioppilaaksi Tikkurilan yhteiskoulusta vuonna 1977. Hän opiskeli ensin valtiotieteitä ja psykologiaa, mutta vaihtoi opettajankoulutukseen ja valmistui opettajaksi vuonna 1980. Myöhemmin hän erikoistui erityisopettajaksi. 1980-luvun puolivälistä vuoteen 2007 Juurikkala työskenteli erityisopettajana Vantaalla. Vuonna 1991 hänet palkittiin Opetushallituksen Cygnaeus-palkinnolla pajakoulutoiminnan kehittämisestä ja syrjäytymisen ehkäisemisestä.
Keväällä 2007 Juurikkala valittiin Vantaan määräaikaiseksi asukaspalvelujohtajaksi ja edelleen vuoden 2008 alusta vapaa-ajan ja asukaspalveluiden toimialan määräaikaiseksi johtajaksi kun viran vakituinen haltija Katariina Poskiparta nimitettiin työministerin valtiosihteeriksi.
Politiikka.
Politiikassa Juurikkala on vaikuttanut 1990-luvulta lähtien. Vuosina 1993–2007 hän oli Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli ympäristölautakunnan puheenjohtajan vuosina 1997–2000 ja kaupunginvaltuuston toinen varapuheenjohtaja vuosina 2001–2006. Hänet valittiin valtuustoon uudelleen vuoden 2012 kuntavaaleissa.
Vuonna 2009 Juurikkalasta tuli kansanedustaja varasijalta, kun Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamenttiin. Eduskunnassa Juurikkala oli suuren valiokunnan ja sen työjaoston jäsen. Juurikkala oli ehdolla myös vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi 1 870 äänellä. Vuosina 2011–2013 Juurikkala toimi vihreiden varapuheenjohtajana. Hän oli myös vihreiden sosiaali- ja terveyspoliittisen työryhmän puheenjohtaja vuosina 2010–2011.
Keväällä 2013 Juurikkala pyrki vihreiden puoluesihteeriksi, mutta tehtävään valittiin Lasse Miettinen. Juurikkala siirtyi Miettisen seuraajaksi Ville Niinistön ja vihreän ministeriryhmän erityisavustajaksi ensin määräajalle syksyyn asti ja syksyllä hänet nimitettiin jatkamaan tehtävässä. Hän oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Juurikkala nimitettiin vuonna 2019 ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen erityisavustajaksi Rinteen hallitukseen.
Kalliokosken lasitehdas

Kalliokosken lasitehdas toimi Miehikkälässä Virojoen varrella Kalliokoskella 1861–1931. Tehtaan perusti lahjoitusmaan omistaja, kaartinkapteeni Apollon Alftan. Apollon Alftan nai Johan Alftanin tyttären Julian, joka sai perintönä Miehikkälän donaation, jonne Apollon Alftan rakennutti lasitehtaan.
Lasitehdas sijaitsi samannimisen, Virolahteen laskevassa Virojoessa olevan kosken äärellä, Miehikkälän pitäjässä. Lähimmälle rautatieasemalle Taavettiin oli 35 km ja Haminaan 38 km. Lasitehdas perustettiin 1861. Vaihdettuaan useita kertoja omistajaa se päätyi kreivi Mengdenille, joka konkurssin jouduttuaan lakkautti liikkeen 1880. Seuraava omistaja Kalliokoski glasbruks aktiebolag osti tehtaan 1891. Tehdas valmisti ikkunalasia. Yhtiö omisti myös vesivoimalla käyvän, hieman alempana olevan Pitkänkosken sahan ja höyläyslaitoksen sekä myllyn. Maaomaisuus: 2500 tynnyrinalaa metsää, 160 tynnyrinalaa peltoa. Tehtaan työntekijöiden lapsille oli oma kansakoulu. Vuonna 1909 tehtaassa oli 80 pääosin ruotsinkielistä työntekijää, jotka asuivat yhtiön asunnoissa.
Tehdas valmisti korkealaatuista väritöntä ikkunalasia, jota vietiin pääasiassa Pietariin Venäjälle. Tehtaan käyttämä hiekka tuotiin Pietarista. Tehtaan lasinpuhaltajat olivat tulleet Saksasta ja Ruotsista. Tehdas paloi 1920.
Kalliokosken tehdas joutui lopettamaan toimintansa 1931 kun sen tuottama suupuhallettu ikkunalasi ei enää kyennyt kilpailemaan vuodesta 1927 Lahden lasitehtaalla koneellisesti tuotetun ikkunalasin kanssa.
Miehikkälän Pitkäkoskella sijaitsee Kalliokosken lasitehtaan muistomerkki.
Lapintorakka

Lapintorakka ("Ectobius lapponicus") on russakansukuisten (Ectobiidae) heimoon kuuluva torakkalaji. Se on metsätorakan ("Ectobius sylvestris") ohella toinen Suomen luonnonvaraisista torakkalajeista. Lapintorakka on hyvin samannäköinen kuin metsätorakka. 
Se on harmiton, litteä ja ruskea hyönteinen, joka elää karikkeessa, sammalikossa ja metsänreunojen matalassa kasvillisuudessa. Aikuinen lapintorakka on kooltaan noin 7–11 millimetriä. Lapintorakat ovat liikkeellä lähinnä öisin ja tulevat joskus seinämille pihavalojen luo. Muiden torakoiden tapaan lapintorakalla on pitkät tuntosarvet ja piikikkäät raajat. Vain koiraat ovat lentokykyisiä, naaraiden siivet ovat surkastuneet tynkämäisiksi. Lapintorakan keskiruumis on lähes kokonaan tummanruskea eikä sen takaosassa ole leveää vaaleaa raitaa metsätorakan tapaan.
Peter Lurie

Peter Hill Lurie (s. 16. tammikuuta 1962 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Vulcan Ravenin roolissa videopeleistä "Metal Gear Solid" ja "".
Elämäkerta.
Lurie työskenteli 1980-luvulla kierto-oppaana Universal Studiosille, jossa eräänä päivänä levystudion omistaja kuuli hänellä olevan lahjoja ääninäyttelemisessä ja suostutteli Lurien kokeilemaan sitä. Puoli vuotta myöhemmin hän päätti kokeilla ehdotusta ja sai ensimmäisen ääniroolin ABC:n tuottamaan "Wild World of Kids" sarjaan. Samaan aikaan Lurie perusti oman musiikkiyhtyeensä Fourth Car Foreig. Yhtye soitti yhteensä 10 vuotta, mutta ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti.
1990-luvulla Lurie työskenteli enimmäkseen videopelien parissa ja erityisesti "Metal Gear" ja "Star Wars" -aiheisissa peleissä. Samaan aikaan hän liittyi hevosurheilun pariin yhteisomistajaksi Dean of California Horse Racing -talliin. Lurie toimi mukana viiden vuoden ajan, kunnes hän siirtyi myöhemmin hevosurheilujen kommentaattoriksi. Sittemmin 2000-luvulla Lurie on tehnyt laajemmin äänirooleja dubatessaan animea sekä tehdessään alkuperäisiä äänirooleja videopeleihin ja animaatiosarjoihin. Erityisesti hän on ollut tekemisissä Marvel-aiheisissa peleissä, kuten X-Men Legends, Ultimate Spider-Man ja . Marvelin myötä Lurie on toiminut Sapelihampaan äänenä pelien lisäksi myös animaatiosarjassa "Wolverine and the X-Men".
Raymond Sommer

Raymond Sommer (31. elokuuta 1906 Mouzon, Ranska – 10. syyskuuta 1950 Cadours, Ranska) oli ranskalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui viiteen F1-osakilpailuun kaudella 1950 ja saavutti yhteensä kolme MM-pistettä ajamalla neljänneksi heti ensimmäisessä kilpailussaan Monacon GP:ssä 1950. Hän osallistui myös MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin, joissa hän oli neljäs Paun GP:ssä 1950.
Sommer voitti urallaan vuoden 1936 Ranskan GP:n, Tunisian GP:n 1937, L.U.M.F:n GP:n 1935, Madridin GP:n 1949, Turin GP:n 1947, Valentinon GP:n 1947, SPA:n 24 tunnin kilpailun 1936 ja Le Mansin 24 tunnin kilpailun kahdesti vuosina 1932 ja 33. Hän voitti myös Marseillen GP:n vuosina 1932, 1937 ja 1946. Vuonna 1950 hän voitti Aix les Bains Circuit du Lac GP:n. Hän kuoli Haute-Garonnen GP:ssä Cadousissa Ranskassa, kun hänen autonsa meni katolleen mutkassa ohjauksen petettyä.
Isoliitäjä

Isoliitäjä ("Ardenna gravis") on keskikokoinen ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 43–51 senttimetriä ja siivenkärkien väli 105–122 cm. Isoliitäjä on hieman pienempi kuin välimerenliitäjä ("Calonectris diomedea"), jota se hieman muistuttaa muun muassa pyrstön valkoisten yläpeitinhöyhenten takia.
Erona keltanokkaliitäjään ovat: hieman jäykemmät siiveniskut sekä terävämpi siivenkärki; hyvin erottuva tumma päälaki, jossa hyvin erottuva valkoinen niskavyö; rinnansivussa voimakas tumma laikku; kainalossa ja siiven tyvellä tumma vyö ja kuviointi sekä keskivatsassa epäselvärajainen tumma laikku. Pyrstön alapeitinhöyhenet ovat harmaanruskeat ja nokka musta.
Levinneisyys ja lisääntyminen.
Lajilla on laaja levinneisyysalue, jonka pinta-alaksi on arvioitu 52,8 miljoonaa km2 ja populaation kooksi 15 miljoonaa yksilöä. Esiintyy Brasiliassa, Falklandinsaarilla, Grönlannissa, Saint Helenassa ja Saint-Pierre ja Miquelonissa.
Isoliitäjällä on kolme tärkeää lisääntymissaarta: Nightingale Island, Inaccessible Islands ja Gough Tristan da Cunhan saariryhmässä. Vähintään viisi miljoonaa paria pesii Nightingale Islandilla ja Inaccessible Islandsilla. 600 000–3 000 000 paria Gough Islandilla. Myös Falklandinsaarilla tavataan hyvin pieni pesimäyhteisö.
Aikuiset aloittavat huhtikuussa muuton luoteeseen, Etelä-Amerikasta Kanadaan ja ohi Grönlannin siirtyen Koillis-Atlantille ja palaten marraskuussa takaisin pesimäalueille etelään. Tavataan säännöllisesti syysmuuton aikana lähinnä elo-lokakuussa Länsi-Euroopan rannikoilla.
Isoliitäjä on havaittu Suomessa vuoden 2023 loppuun mennessä hyväksytysti yhden kerran, 10.–14. syyskuuta 2023 Mänttä-Vilppulassa, Kolhon Ukonselällä.
Lisääntyminen.
Pesii kaltevalle maalle, pääasiassa alueille, jossa on ruohomättäitä tai "Phylica"-metsää.
Ravinto.
Syö pääasiassa kalaa, mustekaloja ja kalajätettä troolareista, mutta myös äyriäisiä.
Uhat.
Joka vuosi Nightingale Islandilla pyydetään noin 50 000 poikasta ja tuhansia aikuisia, mikä voi johtaa kantojen romahtamiseen ilman kestävää pyytämistä.
Hatanga (joki)

Hatanga () on joki Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä Venäjällä. Se saa alkunsa Kotui- ja Hetajokien yhtymäkohdasta, virtaa Pohjois-Siperian alangon läpi leveässä jokilaaksossa ja laskee Laptevinmeren Hatanganlahteen. Joen pituus on 227 kilometriä ja sadealueen laajuus 364 000 neliökilometriä. Hatanga jäätyy syys-lokakuun vaihteessa ja vapautuu jäistä kesäkuun alussa.
Hatangalla kalastetaan siperianmuikkua, siikaa, nelmaa, siperianjokilohta ja nieriää. Joki on liikennöintikelpoinen. Sen varrella sijaitsee Hatangan taajama, jossa toimii Koillisväylääkin palveleva satama ja Hatangan lentoasema.
Rocco Chinnici

Rocco Chinnici (19. tammikuuta 1925 Misilmeri – 29. heinäkuuta 1983 Palermo) oli italialainen mafianvastainen tuomari.
Chinnici, syntyjään Misilmeristä, valmistui Palermon yliopiston oikeustieteellisestä vuonna 1947 ja alkoi toimia tuomarina Trapanissa vuonna 1952. Vuonna 1966 hän siirtyi Palermon syyttäjänvirastoon. Marraskuussa 1979 hänestä tuli Palermon oikeustalon pääsyyttäjä mafian murhattua edeltäjänsä, Cesare Terranovan.
Chinnici perusti antimafialiittoutuman eli joukon tutkijatuomareita jotka jakoivat tietoa ja vastuuta keskenään estääkseen yhden henkilön pitävän kaikkea tietoa ja tulemasta ainoaksi kohteeksi mafialle. Kuuluisat mafianvastaiset tuomarit Giovanni Falcone, Paolo Borsellino ja Gioacchino Natoli olivat tämän liittouman jäseniä kuten myös Giuseppe Di Lello ja Leonardo Guarnotta.
29. heinäkuuta 1983 autopommin räjäytys tappoi Chinnicin, hänen kaksi henkivartijaansa Mario Trapassin ja Salvatore Bartolottan sekä Chinnicin kerrostalon vartijan Stefano Li Sacchin. Pommin räjäytti setänsä Michele Grecon käskystä pahamaineinen mafian salamurhaaja Pino Greco. Sittemmin Michele Greco tuomittiin elinkautiseen vankeuteen Chinnicin salamurhan tilaamisesta.
Antonino Caponnettosta tuli pääsyyttäjä Chinnicin tilalle.
Sangha

Sangha (sanskritiksi संघ), eli "kanssaharjoittajat", on buddhalaisuudessa käsite, jolla tarkoitetaan käytännössä ystäviä ja auttajia polulla valaistumiseen. Sangha voi tarkoittaa myös buddhalaisten munkkien ja nunnien yhteisöjä tai oivaltaneita harjoittajia. Myös maallikot kuuluvat sanghaan. Sangha on yksi kolmesta jalokivestä.
Sanghan toiminta.
Sanghan tehtävä on sekä säilyttää buddhalaisia tekstejä että toimia inspiraationa ja apuna muille, jotka harjoittavat buddhalaisuutta.
Yksittäinen buddhalainen saa sanghalta apua ja johdatusta omaan harjoitteluunsa, ja pääsee vastineeksi tarjoamaan sitä muille tarvitseville. Sanghan tarkoitus on tarjota buddhalaisille paikka meditoida ja harjoittaa uskoaan. Täysin itsenäisen meditaation ei katsota olevan kehittävää sanghaa korostavissa traditioissa. Käsitys itsenäisestä harjoittamisesta ja sen hyödyistä on ollut muutokselle altis aikojen saatossa.
Munkkien ja nunnien tulee noudattaa vinyaa, eli luostarisääntöjä, joista tärkeimmät ovat 10 hyvettä. Maallikoiden tulisi pyrkiä noudattamaan näistä viittä (vältä tappamista, varkautta, seksuaalista väärinkäyttöä, valehtelua ja päihtymystä), mutta munkkien ja nunnien tulee näiden lisäksi myös välttää seuraavia asioita:
Sanghasta erottaminen.
Buddhalaisessa "Tripitaka"-kirjan Vinaya piṭaka -osassa, jossa määritellään munkkien ja nunnien eettisistä säännöistä todetaan, että munkki menettää asemansa mikäli tämä osallistuu sukupuoliseen kanssakäymiseen, varastaa tai tappaa tahallisesti toisen ihmisen. Munkkeutensa menettänyttä ei enää pidetä yhteisön jäsenenä.
Dolgaanit

Dolgaanit ovat Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä sekä Sahan tasavallan Anaabyrin uluusissa asuva turkkilaista dolgaanin kieltä puhuva kansa. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Asuinalue ja lukumäärä.
Dolgaanien ydinaluetta ovat Taimyrin piirin itä- ja keskiosissa sijaitsevat Hatangan ja Dudinkan kunnat. Viimeisimmissä väestönlaskennoissa heitä on rekisteröity lisääntyvässä määrin myös Sahan tasavallassa. Vuonna 2002 Venäjällä laskettiin olevan 7 300 dolgaania, joista 5 500 asui Taimyrilla ja 1 300 Sahassa. Dolgaanin kielen puhujia oli 4 900 henkeä. 93,1 % dolgaaneista osaa venäjää. Sahan tasavallassa valtaosa dolgaaneista on rekisteröity jakuutin kielen puhujiksi.
Etninen historia.
Dolgaanien historiallisen ytimen muodostavat nykyisen Sahan tasavallan alueella asuneet evenkiheimot, jotka 1600–1700-lukujen vaihteessa omaksuivat jakuutin kielen. Heihin on sekoittunut jakuutteja, enetsejä, nenetsejä ja Taimyrin venäläisiä kanta-asukkaita. Erillinen kansanryhmä dolgaaneista muodostui lopullisesti vasta 1900-luvun alussa.
Elinkeinot ja kulttuuri.
Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Nykyään harjoitetaan jonkin verran myös karjanhoitoa. 1800-luvun lopulle saakka dolgaanit muodostivat patrilineaarisia sukuyhteisöjä. Hatangan kylissä rakennettiin venäläismallisia pirttejä, tundralla asumuksena toimi siirrettävä tai pysyvä kota. Vaatetuksessa esiintyi runsaasti naapurikansoilta lainattuja piirteitä. Ruokavalion perustana oli raaka, jäinen tai keitetty poronliha, kala ja riista.
Suullinen kansanperinne käsittää jakuuteilta lainattuja sankarirunoja ja venäläisperäisiä satuja. Kansantanssit ovat samanlaisia kuin evenkeillä. Koristetaide (kirjonta, helmityöt, luunleikkaus) on pitkälle kehittynyttä. Uskonnoltaan dolgaanit ovat etupäässä ortodokseja, mutta ovat säilyttäneet myös perinteisiä uskomuksia (luonnonvoimien ja henkien kunnioittaminen, šamanismi).
Dolgaanin kieltä pidettiin aikaisemmin jakuutin murteena. Oma kirjakieli luotiin vasta 1970-luvun lopulla. Dolgaanikirjailijoista tunnetuin on naisrunoilija Ogdo Aksjonova.
Ristiniemen lasitehdas

Ristiniemen lasitehdas oli entisellä Vehkalahdella, nykyisen Haminan kaupungin alueella, Haminanlahden rannalla Ristiniemen länsiosassa 1896–1926 toiminut yritys. Tehtaan perustaja kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvist omisti Ristiniemessä myös höyrysahan. Lasitehdas valmisti pääasiassa ikkunalasia Venäjän markkinoille.
"Suomen Akkunalasikonttori" osti tehtaan 1910 lakkauttaakseen sen, mutta tehdas saattoi kuitenkin jatkaa toimintaansa vuonna 1911 perustetun "Haminan Lasitehdas Osakeyhtiön" omistuksessa.
Tehdas lopetettiin 1926 sen jälkeen, kun "Ikkunalasi Oy" oli ostanut sen.
Enetsit

Enetsit (aikaisempi nimitys "jeniseinsamojedit") ovat Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä asuva, uralilaisen kieliperheen samojedilaiseen haaraan kuuluvaa enetsin kieltä puhuva kansa. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Asuinalue ja lukumäärä.
Enetsit jakautuvat nenetsien tavoin kahteen ryhmään: metsäenetseihin ja tundraenetseihin. Molemmat asuvat Jenisein alajuoksulla Dudinkan kaupungin molemmin puolin sijaitsevissa taajamissa: metsäenetsit Potapovossa ja tundraenetsit etupäässä Vorontsovossa. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 237 enetsiä, joista 197 asui Taimyrin piirikunnassa. Enetsin kielen puhujia laskettiin olevan 119 henkeä. Lähes kaikki enetsit puhuvat venäjää ja suuri osa myös nenetsiä.
Etninen historia.
Enetsien esi-isiä ovat Etelä-Siperiasta ja Tomin keskijuoksulta saapuneet samojedit, joihin on sulautunut paikallista väestöä. Ensimmäisen kerran enetsit mainitaan novgorodilaisessa 1400-luvun lopun tekstissä nimellä "molgonzei", joka pohjautuu enetsisuvun nimitykseen "Mongkasi" eli "Muggadi". Siitä juontuu myös venäläisten Tazjoelle vuonna 1601 perustaman Mangazejan kaupungin nimitys.
1600-luvulla tundraenetsit viettivät nomadielämää Tazin ja Jenisein alajuoksun välisellä alueella, metsäenetsit Turuhanjoen laaksossa. Vuosisadan lopulla he joutuivat väistymään nenetsien ja selkuppien tieltä Jenisein alajuoksulle ja sen itäisten sivujoen varsille. Tazille ja Jenisein länsipuolelle jääneet ryhmät sulautuivat nenetseihin.
1800-luvulle saakka enetsit jakautuivat patrilineaarisiin sukuryhmiin ja suurperheisiin. Vuosisadan lopussa niiden tilalle tulivat naapuriyhteisöt, joihin kuului usein myös nenetsejä ja dolgaaneja. 1930-luvulla muodostettiin kolhooseja, ja enetsit asettuivat monikansallisiin taajamiin, joissa he ovat sulautuneet nenetseihin ja nganasaneihin.
Elinkeinot ja kulttuuri.
Perinteisiä elinkeinoja ovat metsästys, kalastus ja poronhoito. Aineellinen kulttuuri on samankaltaista kuin nenetseillä, nganasaneilla ja dolgaaneilta. Suullinen kansanperinne käsittää mytologisia ja historiallisia kertomuksia, eläinsatuja ja tarinoita. Perinteiseen uskontoon kuuluu luonnonhenkien ja vainajien kunnioittaminen sekä šamanismi. Ainoastaan metsäenetsit oli virallisesti käännytetty ortodokseiksi.
Genetiikka.
Vuoden 2002 isälinjoja tarkastelleessa tutkimuksessa yhdeksästä enetsinäytteestä kahdeksan kuului uralilaisille kansoille ominaiseen haploryhmään N. Seitsemän heistä kantoi sen alaryhmää N1b-P43 ja yksi kuului alaryhmään N1c. Yhdellä enetsimiehellä esiintyi haploryhmä R1b.
MTX Tatra V8

MTX Tatra V8 oli Metalexin valmistama superauto, joka perustui pitkälti Tatra T613:n tekniikkaan. Auton muotoilusta vastasi tšekkiläinen Václav Král ja niitä valmistettiin kolmesta viiteen kappaletta.
Suunnittelu.
Auton suunnittelu sai alkunsa vuonna 1986, jolloin ajatuksena oli suunnitella Formula 1 -kilpailuja varten sopiva pelastusajoneuvo, jossa olisi hyödynnetty Tatra T613:n korirakennetta ja tekniikkaa. Superautoajatuksen muotouduttua Metalex lähestyi Tatraa vuonna 1987. Tatralla kiinnostuttiin asiasta ja yritys tarjosi projektia varten tarvittavaa osaamista sekä uusimman, päivitetyn T613:n moottorimallin. Auto esiteltiin vuonna 1991 Prahassa järjestetyssä näyttelyssä.
Tuotanto.
Metalex suunnitteli alun perin valmistavansa autoja sadan kappaleen sarjan. Lopulta niitä valmistettiin kuitenkin vain kolmesta viiteen kappaletta. Autoja valmistettiin vain tilauspohjaisesti ja myyntihinta oli vuonna 1993 2 740 000 korunaa. Vuonna 2006 tiedettiin yhden auton olevan Tšekissä, toisen Saksassa ja kolmannen Euroopan ulkopuolella.
Teknisiä tietoja.
Moottori ja voimansiirto.
Auton voimanlähde perustui Tatra T613:n ilmajäähdytteiseen V8-moottoriin, jonka kummassakin sylinteririvissä oli kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia. Alun perin 3,5-litraisen moottorin iskutilavuutta on kasvatettu suurentamalla sylinterinhalkaisijaa 85 millimetristä 90 millimetriin, jolloin iskutilavuudeksi saatiin 3,9 litraa. Kahdella kaksikurkkuisella Jikov-kaasuttimella varustetun mallin suurin teho oli yli 160 kW ja Boschin valmistaman polttoaineensyöttöjärjestelmän avulla suurin teho nousi yli 225 kW:iin. Suunnitteilla oli myös katalysaattorilla varustettu muunnelma vientimarkkinoita varten. Tämän mallin tehoksi arvioitiin noin 170 kW.
Aluksi autossa oli nelivaihteinen vaihteisto, mutta Tatran esiteltyä viisivaihteisen vaihteiston, se otettiin käyttöön myös MTX Tatrassa.
Alusta.
Jokaisella pyörällä oli jäähdytetyt levyjarrut ja MacPherson-joustintuet. Etuakselilla oli kolmiotukivarret ja taka-akselilla vahvarakenteiset pitkittäiset tukivarret. Rengaskokoina oli edessä 245/40×17 ja takana 335/35×17. Renkaat olivat Pirellin valmistamat. Ohjausvälitys toimi hammastankovaihteen kautta.
Kori ja varusteet.
Auton pohjalevy oli peräisin Tatra T613:sta ja kori oli valmistettu lasikuidusta. Etuvalot oli saranoitu ja ovet avautuivat ylöspäin Lamborghinin tapaan. Kojelauta oli karu ja pelkistetty; hallintalaitteet ja merkkivalot olivat tuttuja 1980- ja 1990-lukujen itäautoista. Ohjauspyörä oli kolmipuolainen. Suunnitelmissa oli varustaa auto kokonaan uudelleen muotoillulla kojelaudalla, nahkasisustuksella ja ilmastoinnilla. Istuinten takana oli hiukan tilaa matkatavaroita varten.
Ominaisuuksia.
Kaasutinmallin huippunopeudeksi ilmoitettiin 246 km/h ja kiihtyvyydeksi 0–100 km/h 6,2 sekuntia. Tehokkaamman mallin huippunopeudeksi mitattiin 265 km/h Petr Boldin vuonna 1997 tekemässä nopeustestissä. Autossa oli suurella välityssuhteella varustettu vaihteisto. Mikäli vaihteisto olisi välitetty paremmin moottorin ominaisuuksia vastaavaksi, huippunopeuden olisi arvioitu kivunneen 300 km/h tuntumaan. Tämän mallin kiihtyvyydeksi 0–100 km/h ilmoitettiin 5,6 sekuntia.
Carl Henrik Ahlqvist

Carl Henrik Ahlqvist (24. elokuuta 1825 Virolahti – 8. heinäkuuta 1909) oli suomalainen Haminassa asunut kauppaneuvos, laivanvarustaja ja sahateollisuusmies.
Ahlqvistin vanhemmat olivat Virolahden kappalainen Johan Fredrik Ahlqvist ja Henrietta Plathan. Hän kävi Haminan saksankielisen porvarikoulun ja työskenteli sitten harjoittelijana kauppaneuvos Christian Bruunin liikkeessä. Hän oli myös muutaman vuoden Lyypekissä Piehl &amp; Fehlingin liikkeen palveluksessa konttoristina. Ahlqvist sai porvarinoikeudet Haminan maistraatilta vuonna 1851.
Ahlqvist harjoitti Haminassa puutavarakauppaa ja hän toimi myös laivanvarustajana. Hän omisti höyrysahat Kotkassa (Vanha saha) ja Vehkalahden Ristiniemessä. Ahlqvistilla oli myös lasitehdas Ristiniemessä. Ahlqvist uitti myös ensimmäisenä sahanomistajana tukkeja Kymijokea pitkin Kotkaan. Ahlqvist sai kauppaneuvoksen arvon 1876.
Ahlqvist oli naimisissa Anna Louise Bruunin kanssa. Heillä oli kymmenen lasta.
Panaeolus cyanescens

Panaeolus cyanescens on runsasravinteisilla, kuten lantaperäisellä maaperällä viihtyvä kirjohelttasuvun psilosybiinisieni. Useimmille psilosybiinisienille ominaisten ainesosien lisäksi sieni sisältää serotoniinia ja ureaa. Sienen tryptamiinipitoisuudet ovat suurimpia tunnettujen psilosybiinisienten joukossa.
Ulkonäkö.
Sienen lakki on 1,5–4 cm leveä, aluksi puolipallomainen laajeten myöhemmin kellomaiseksi ja kuperaksi ollen reunaltaan itiöemän aikaisissa kasvuvaiheissa sisäänpäin kääntynyt. Lakki on väriltään aluksi vaaleanruskea muuttuen sienen kasvaessa lähes valkoiseksi tai vaaleanharmaaksi joskus hieman rusahtavin tai kellertävin sävyin. Lakki on lievästi kosteusmuuntuva, kuivaessaan helposti halkeileva ja se vihertyy tai sinertyy vaurioituessaan.
Heltat ovat liittyneet sienen jalkaan ja sijaitsevat lähekkäin toisiaan. Väriltään heltat ovat kirjavia, reunoiltaan valkoiset, aluksi harmaat tummuen myöhemmin itiöpölyn kehittymisen myötä.
Itiöpöly on mustaa. Yksittäinen itiö on kooltaan 12-15 x 7-11 µm, läpinäkymätön ja muodoltaan sulavan soihkeahko.
Jalka on 7-12 cm pitkä, muutamia millimetrejä leveä, tasapaksu tai tyvestä hieman laajennut, väriltään sama kuin lakki ja tummuu siniseksi vaurioituessaan.
Elinympäristö ja levinneisyys.
"Panaeolus cyanescens" kasvaa menestyksekkäästi korkearavinteisessa maaperässä ja erityisen hyvin lannalla. Sientä esiintyy trooppisilla ja neotrooppisilla alueilla kummallakin pallonpuoliskolla. Lajia on tavattu Havaijilla, Yhdysvalloissa, Australiassa, Intiassa, Meksikossa, Boliviassa, Filippiineillä, Thaimaassa, Ranskassa, Jamaikalla ja Brasiliassa, minkä lisäksi se on levinnyt todennäköisesti vielä laajemmalle.
Kansalliset nimet.
Sieni tunnetaan nimillä blauender düngerling, blue meanies, faleaitu (samoaa, "spirit house" tai "comedy"), falterdüngerling, Hawaiian copelandia, jambur, jamur, palouaitu (samoaa, "spirit hat"), teopovi (samoaa, "cow patty") ja tenkech.
Karaul

Karaul () on kylä ja maalaiskunta Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Jenisein varrella 200 kilometriä Dudinkasta luoteeseen. Kunta, jonka pinta-ala on 101 100 neliökilometriä, käsittää piirin läntisimmän osan. Kylässä on asukkaita noin 900 henkeä (vuonna 2002) ja kunnassa 4 400 (vuonna 2006).
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 10 asutusta: Baikalovsk, Karepovsk, Kazantsevo, Messojaha, Mungui, Nosok, Polikarpovsk, Tuhard, Ust-Port ja Vorontsovo. Asukkaista 70,3 % on alueen alkuperäisväestöä, lähinnä nenetsejä ja enetsejä.
Karaulin kylä on saanut alkunsa vuonna 1616 syntyneestä jasakkiveron kerääjien tukikohdasta. Vuonna 1930 perustettiin ensimmäinen kolhoosi, vuonna 1931 koulu ja vuonna 1934 avattiin kerhotalo. Karaulista tuli Ust-Jeniseiskiin piirin keskus, jossa toimi sairaala, sähkölaitos ja julkaistiin sanomalehteä. Toisen maailmansodan aikana seudulle karkotettiin Volgan saksalaisia, suomalaisia, latvialaisia, liettualaisia ja virolaisia.
Kunnan pääelinkeinot ovat on kalastus ja poronhoito. Seudulla on huomattavat öljy- ja maakaasuvarat, jotka ovat toistaiseksi hyödyntämättä. Tärkein liikenneväylä on Jenisei. Talvella kylien ja piirikeskuksen väliä lennetään helikoptereilla ja lentokoneilla. Kunnan alueella sijaitsee vuonna 1999 perustettu luonnonsuojelualue Brehovski ostrova.
Virgin Racing

Virgin Racing (aiemmin Manor Grand Prix, ja kaudella 2011 nimellä Marussia Virgin Racing) oli brittiläinen Formula 1 -talli, joka kilpaili -sarjassa 2010–2011. Manor on kilpaillut Formula Renault ja Formula 3 -luokissa vuodesta 1990 asti, sillä on voittoja 171 ja 19 mestaruutta. Eri sarjoissa sitä ovat edustaneet muun muassa Lewis Hamilton, Robert Kubica, Kazuki Nakajima ja Kimi Räikkönen.
Historia.
Kausi 2010.
Talli ilmoittautui kauteen alun perin nimellä Manor Grand Prix, mutta uuden pääsponsorin myötä nimi vaihdettiin marraskuussa 2009 Virgin Racingiksi. Talli kilpaili Lotuksen kanssa valmistajien sarjan 10. tilasta kauden loppuun asti. Virgin sijoittui lopulta keskinäisissä vertailuissa 12. sijalle Hispanialle hävinneenä. Tallin parhaiksi sijoituksiksi jäivät kaksi 14. sijaa.
Kausi 2011.
Viime kauden päätteeksi venäläinen autonvalmistaja Marussia osti osan tallista ja se kilpaili kaudella 2011 nimellä Marussia Virgin Racing. Helmikuussa ilmoitettiin, että talli tulee jatkossa kilpailemaan venäläisellä lisenssillä.
Tallin kuljettajina ajoivat Timo Glock ja belgialainen Jérôme d’Ambrosio, joka korvasi Di Grassin. Testikuljettajana toimi Robert Wickens. Parhaasta tuloksesta vastasi d’Ambrosio, joka sijoittui kahdesti 14:nneksi. Talli sijoittui sarjan viimeiseksi häviten jälleen Hispanialle.
Kauden jälkeen talli kilpaili virallisesti Marussia F1 Team nimellä vuodesta 2012 lähtien.
Also sprach Zarathustra (sävellys)

Also sprach Zarathustra: Tondichtung für großes Orchester (frei nach Friedrich Nietzsche) op. 30 ("Näin puhui Zarathustra: sävelruno suurelle orkesterille (vapaasti Friedrich Nietzschen mukaan)") on Richard Straussin sävellys, joka on tarkoitettu kuvaamaan Friedrich Nietzschen filosofis-runollista teosta "Näin puhui Zarathustra". Sävellys syntyi vuosina 1895–1896. Teoksen taitteet on nimetty Nietzschen teoksen mukaan.
Populaarikulttuurissa.
"Also sprach Zarathustran" alku (auringonnousumusiikki) on tullut erityisen tunnetuksi Stanley Kubrickin tieteiselokuvan "" johdantomusiikkina sekä Ylen Kuustudion tunnumusiikkina ja Elvis Presleyn 1970-luvun konserttien aloituskappaleena.
Brian Redman

Brian Thomas Redman (s. 9. maaliskuuta 1937 Colne, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen uransa päättänyt autourheilija. Hän on kilpaillut Formula 1 -sarjassa, mutta hänet muistetaan erityisesti kestävyysajoista. Hän ajoi myös Formula 1:sten ulkopuolisissa kilpailuissa.
Ura.
Redman kilpaili Formula 1:issä ensimmäistä kertaa vuonna 1968 Cooper-tallissa, jolloin hän ajoi jo toisessa kilpailussaan Espanjan GP:ssä kolmanneksi. Hänen kautensa päättyi kuitenkin Belgian GP:ssä, jossa hänen kätensä murtui kolarissa. Vaikka monet tallit, mm. Ferrari tarjosivat Redmanille ajopaikkaa, hän päätti siirtyä ajamaan World Sportscar Championship -sarjaa, jossa hän oli mukana valmistajien mestaruuden voittavissa talleissa. Hän palasi F1:iin vuonna 1970 ajaen kaudet 1970-1974 monessa eri tallissa kohtalaisilla suorituksilla.
Redman voitti Yhdysvaltojen Formula 5000 -mestaruuden vuosina 1974-1976, mutta kärsi useista loukkaantumisista vuoden 1977 kolarin vuoksi. Voittokantaan hän palasi varsinaisesti voittaessaan Daytonan kilpailun vuonna 1981 päättäen vuotensa sarjassa IMSA Camel GT Championship -sarjan mestarina (GT-prototyypit, GTP).
Muuta.
Redman valittiin vuonna 2002 urheiluautojen Motorsports Hall Of Fame America'an ja International Motorsports Hall of Fame'en vuonna 2011. Kilpa-autoilijan uransa jälkeen hän työskenteli moottoriurheilun markkinointiosastolla, oli osallisena Formula 3000 -talli Redman-Bright'ssa sekä oli "Road and Track" -lehden toimittaja.
Molekyyliorbitaaliteoria

Molekyyliorbitaaliteoria (MO-teoria) on malli, joka selittää elektronien käyttäytymistä molekyyleissä sallimalla niiden hajautumisen eli delokalisoitumisen koko molekyyliin. Mallissa molekyylin aaltofunktio formula_1 rakennetaan siten, että se käsittää kaikki molekyylin atomiytimet.
Molekyyliorbitaalin rakentaminen alkaa yleensä molekyyliin sitoutuvien atomien atomiorbitaalien yhdistämisellä (LCAO, "linear combination of atomic orbitals"). Kahden atomiorbitaalin yhdistymisen kannalta olennaista on niiden symmetria, peitto (overlap) ja energia. Yhdistämisen lopputuloksena saadaan sama- ja erivaiheisia molekyyliorbitaaleja. Samavaiheiset orbitaalit ovat molekyyliä sitovia ("bonding") ja erivaiheiset hajottavia ("antibonding"). Hajottavat orbitaalit ovat vastaavia sitovia orbitaaleja korkeammilla energiatasoilla. Syntyvien molekyyliorbitaalien lukumäärä on sama kuin sen atomien atomiorbitaalien lukumäärä.
Elektronien sijoittuminen molekyyliorbitaaleille määrää molekyylin pysyvyyden. Sijoittuminen on aufbau-periaatteen mukaista, eli elektronit asettuvat aina ensin matalaenergisimmille orbitaaleille. Sitoville orbitaaleille asettuvat elektronit sitovat molekyyliä, hajottaville asettuvat hajottavat. Molekyylin muodostumisen kannalta on välttämätöntä, että sitovia elektroneja on enemmän kuin hajottavia. Kaksiatomisessa molekyylissä ydinten välistä kovalenttista vuorovaikutusta voidaan kuvata sidoskertaluvulla, joka määritellään
formula_2 .
Sidoskertaluku 1 tarkoittaa yksinkertaista kovalenttista sidosta, 2 kaksoissidosta ja 3 kolmoissidosta. Sidoskertaluku ei kuitenkaan ole kaikissa sidoksissa kokonaisluku. Sidosentalpia kasvaa sidoskertaluvun kasvaessa, eli korkea sidoskertaluku kuvaa vahvaa sidosta.
Matemaattisesti MO-teoria on monimutkaisempi ja vähemmän intuitiivinen kuin lokalisoituneina sidosvuorovaikutuksina elektronien toimintaa mallintava valenssisidosteoria (VB-teoria). Useissa yhdisteissä MO-teoria kuvaa sitoutumista kuitenkin paremmin.
Jacksonville IceMen

Jacksonville IceMen on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Jacksonvillestä, Floridasta. Se pelaa ECHL-liigaa. IceMenin ECHL-liigassa pelaava joukkue toimii farmijoukkueena Buffalo Sabresille ja AHL-joukkue Rochester Americansille. Seura toimi kaudet 2012–2016 Evansvillessä, Indianassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 26. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Wu-Tang Forever

Wu-Tang Forever on 3. heinäkuuta 1997 julkaistu amerikkalaisen hip hop -yhtye Wu-Tang Clanin albumi. Albumi myi 650,000 kopiota ilmestymisviikollaan ja se oli yhteensä 18 viikkoa Top R&amp;B/Hip Hop Albums listan kärjessä. Albumi oli ehdolla vuoden 1998 Grammy Awardsissa kategoriassa "Best Rap Album" mutta hävisi Puff Daddyn No Way Out levylle.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 11.
Bobby Vinton’s All-Time Greatest Hits

Bobby Vinton's All-Time Greatest Hits on kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1972.
Sijoitukset.
Albumilista - Billboard (North America)
Ketjuriippusilta

Ketjuriippusilta tai lyhyemmin ketjusilta on riippusiltatyyppi, jossa sillan kansirakenteet on ripustettu rauta- tai teräsketjujen avulla siltakantta kannattaviin pystysuoriin pyloneihin. Sillan pylonilta toiselle voi kulkea myös pääkannatinketjuja, joihin varsinaiset kannen pystysuorat ketjut tai vaijerit on kiinnitetty.
Raskaiden rauta- ja teräsriippusiltojen edeltäjinä ovat olleet jalankulkuun tarkoitetut köysiriippusillat. Niitä on tehty jo hyvin varhain erilaisista köysimateriaaleista erityisesti Kiinassa, Intiassa ja Etelä-Amerikassa. Rautaketjuriippusiltoja alettiin tiettävästi rakentaa ensimmäiseksi Kiinassa, ja vanhimmat tunnetut sillat on rakennettu noin 500 vuotta sitten. Varhaisimmat sillat heiluivat voimakkaasti liikenteen vaikutuksesta ja niiden ohuet kannet oli suoraan kiinnitetty ketjuihin.
Euroopassa ensimmäinen yritys ketjuriippusillan rakentamiseksi oli renessanssitutkijan Faustus Verantiuksen (1551–1617) ehdotus kolmiketjuisesta, kanneltaan vaakasuorasta sillasta. Ensimmäinen ketjusilta rakennettiin kuitenkin vasta 1700-luvun lopussa Yhdysvalloissa James Finleyn (1762–1828) suunnittelemana. Finleylle myönnettiin siltakonstruktiostaan patentti, ja ensimmäistä siltaa seurasikin suuri joukko samantyyppisiä siltoja. Finleyn ketjusillat olivat jo melko vakaita, joten niitä voitiin käyttää myös pyörillä varustettujen ajoneuvojen liikenteeseen. Euroopan ensimmäiset ketjuriippusillat rakennettiin 1800-luvun alussa Englannissa.
Sillanrakennuksen eräinä merkkipaaluina pidetään Thomas Telfordin Walesiin rakentamia ketjusiltoja 1800-luvun alkupuolella. Vähän myöhemmin myös Isambard Kingdom Brunel (1806–1859) rakensi joitakin huomattavia ketjusiltoja: Hungerfordin sillan Lontooseen (1845) sekä Clifton-sillan Bristolin lähelle (1864). Myös kolmas englantilainen insinööri, W.T. Clark, rakensi tunnettuja ketjusiltoja 1800-luvulla, muun muassa Hammersmithin sillan Lontooseen (1827) ja vielä nykyäänkin käytössä olevan Budapestin Ketjusillan (rak. 1839–1849).
Kuuluisimpia ketjusiltoja ovat muun muassa seuraavat sillat:
Jo 1800-luvulla ryhdyttiin riippusilloissa käyttämään ketjujen sijasta myös lankapunoskaapeleita, sillä kokemus oli osoittanut, että langoilla on rautaketjuja huomattavasti suurempi lujuus. Vähitellen teräsvaijerit ovatkin lähes täydellisesti syrjäyttäneet ketjut riippusiltojen rakenteissa.
Crescence Seilern

Cresence Seilern (13. toukokuuta 1799 Brünn – 30. kesäkuuta 1875. Kiscenk) oli itävaltalaissyntyinen unkarilainen kreivitär, István Széchenyin suuri rakkaus. Hän oli kolmen lapsen äiti ja naimisissa iäkkään kreivi Károly Zichyn kanssa. Seilernin ja Széchenyin suhde säilyi yli kymmenen vuotta pelkkänä ystävyytenä, kunnes Seilern jäi vuonna 1834 leskeksi. István ja Crescence menivät naimisiin 1836, ja heille syntyi kaksi poikaa, Béla ja Ödön.
Kreivitär Zichy oli paitsi kaunis, Széchenyin mielestä myös monessa suhteessa poikkeuksellinen niiden ylhäisten kaunottarien rinnalla, joihin hän oli aiemmin ihastunut. Széchenyi kirjoitti päiväkirjaansa:
Tätä kuvausta kreivitär Széchenyin mielestä vastasi. Seilern oli kaikin tavoin lempeä ja naisellinen, mutta niin kauan kuin hän vielä oli Zichyn vaimo, hänen hyveellisyytensä piti Széchenyin välimatkan päässä, vaikka Széchenyin sanotaan olleen kärsimätön ja intohimoinen. Seilern oli Széchenyin innoittaja tämän toteuttaessa tavoitettaan, Unkarin synnyttämistä uudelleen. Seilern kirjoitti Széchenyille:
Seilernin ja Széchenyin vanhemmasta pojasta Béla Széchenyista tuli tutkimusmatkailija.