tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Richard Bedford Bennett

Richard Bedford (R. B.) Bennett, varakreivi Bennett of Mickleham and of Calgary and Hopewell (3. heinäkuuta 1870 Hopewell, New Brunswick – 27. kesäkuuta 1947 Mickleham, Surrey, Yhdistynyt kuningaskunta) oli kanadalainen valtiomies, joka toimi maansa pääministerinä lamavuosina 1930–1935.
Elämäkerta.
Bennett syntyi 3. heinäkuuta 1870 Hopewellissä New Brunswickissa Kanadan itärannikolla. Hän luki lakia Dalhousien yliopistossa, mistä valmistui vuonna 1893. Hän toimi juristina New Brunswickissa, kunnes vuonna 1897 muutti länteen ja lähti aluepolitiikkaan Albertan provinssissa. Hän oli mukana perustamassa Albertan konservatiivista puoluetta ja toimi sen ensimmäisenä johtajana provinssin parlamentissa.
Vuonna 1911 Bennett valittiin Kanadan parlamenttiin Calgaryn edustajaksi. Vuonna 1921 hänestä tuli lyhyeksi aikaa oikeusministeri pääministeri Arthur Meighenin hallitukseen. Hän menetti samana vuonna täpärästi paikkansa parlamentissa, mutta hän palasi parlamenttiin West Calgaryn vaalipiiristä vuonna 1925. Vuonna 1927 hänet valittiin konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi.
Konservatiivipuolueen puheenjohtajana Bennett esitti toukokuussa 1928 kolmasti epäluottamuslauseen Mackenzie Kingin hallitusta vastaan, mutta epäonnistui.
Bennettiä häiritsi erityisesti se, että Brittiläisen imperiumin eri dominiot pyrkivät kukin toteuttamaan ulkopolitiikkaansa eri suuntiin, ja olisi halunnut imperiumille yhden yhtenäisen ulkopoliittisen linjan. Hän ei myöskään toivonut Kanadasta itsenäistä ja erillistä valtiota, koska ei uskonut sen voivan välttyä joutumasta Yhdysvaltain ohjailtavaksi.
Pääministerinä.
Suuren laman alettua vuonna 1929 pääministeri William Lyon Mackenzie Kingin liberaalit kärsivät vaalitappion vuoden 1930 vaaleissa, ja Bennettistä tuli pääministeri. Hän ei ymmärtänyt laman laajoja vaikutuksia Kanadan talouteen ja yhteiskuntaan ja tyytyi lähinnä kehottamaan kansalaisia kovaan työhön ja säästeliäisyyteen. Valtion omat toimenpiteet työttömyyden alentamiseksi rajoittuivat tuontitullien hienoiseen nostamiseen. Lisäksi hän perusti vuonna 1932 yleisradioyhtiö CBC:n edeltäjän Canadian Radio Broadcasting Commissionin ja 1935 Kanadan keskuspankin. Hänen mukaansa nimettiin pilkkamielessä useita kansalaisten elämässä laman aikana tutuiksi tulleita asioita – esimerkiksi "Bennett buggy" merkitsi moottoritonta hevosvetoista autoa, "eggs Bennett" () paahdettuja kastanjoita ja "Bennett blanket" () sanomalehteä.
Pääministeriytensä loppupuolella Bennett muutti äkillisesti linjaansa ja lupasi ottaa Kanadassa käyttöön Yhdysvalloissa presidentti Franklin D. Rooseveltin toteuttaman New Deal -ohjelman kaltaisia uudistuksia, jos kansalaiset valitsisivat hänet uudelleen pääministeriksi. Konservatiivit kuitenkin hävisivät vuoden 1935 vaalit liberaaleille, ja Mackenzie King palasi pääministeriksi.
Myöhempi elämä.
Bennett palasi vuoden 1935 vaalitappionsa jälkeen oppositiojohtajaksi. Hän muutti vuonna 1939 Britanniaan, missä hänestä tuli vuonna 1941 varakreivi ja ylähuoneen jäsen. Hän kuoli 27. kesäkuuta 1947. Hän ei koskaan avioitunut tai saanut lapsia, joten hänen varakreivin arvonsa ei periytynyt kenellekään.
Yüreğir

Yüreğir on piirikunta Adanan maakunnassa, Turkissa. Se on osa Adanan kaupunkia. Vuonna 2019 piirikunnan väkiluku oli 414 574.
Aki Sudo

Aki Sudo (; s. 20. tammikuuta 1975 Kushiro, Hokkaidō, Japani) on japanilainen hyökkääjänä pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi Japanin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 1998 Naganossa ollen turnauksen eniten rangaistusminuutteja (20) kerännyt pelaaja. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Kanadassa 2000.
Harold Hering

Harold Hering (s. 1936) on yhdysvaltalainen ilmavoimien majuri evp ja entinen rekka-auton kuljettaja. Hänet erotettiin ilmavoimien palveluksesta vuonna 1975, sillä hän oli vuonna 1973 ottanut esille mahdollisuuden, että määräys ydinaseen käytöstä voisi tulla presidentiltä, joka ei olisi mieleltään terve.
Hering palveli Vietnamin sodassa, missä hän lensi pelastushelikopteria ja pelasti alas ammuttuja lentäjiä. Hän siirtyi myöhemmin ohjusjoukkoihin ja oli vuonna 1973 Vandenbergin lentotukikohdassa koulutettavana ohjuslaukaisu-upseeriksi. Hän tiedusteli koulutuksensa aikana kouluttajaltaan, miten hänen olisi mahdollista tietää, että määräys ohjusten laukaisemisesta tuli presidentiltä, joka olisi ”järjissään”. Kysymys ei ollut vailla perusteita, sillä presidentti Richard Nixon oli hiljattain masentunut Watergate-skandaalin takia, minkä lisäksi hän oli kerran juhlissa Valkoisessa talossa sanonut voivansa tappaa 70 miljoonaa ihmistä 25 minuutissa juhlista poistuttuaan. Puolustusministeri James Schlesinger oli antanut salaa ohjeistuksen, jonka mukaan kaikki Nixonilta mahdollisesti tulevat ”epätavalliset määräykset” tulisi ensin varmistuttaa hänellä.
Ilmavoimat otti Heringin pois laukaisu-upseerin koulutuksesta välittömästi tämän esitettyä kysymyksensä ja pyrki saamaan tämän jättämään esiin ottamansa asian sikseen. Hering palkkasi avukseen lakimiehen, mutta hänet erotettiin lopulta ilmavoimien palveluksesta 1. marraskuuta 1975. Syyksi mainittiin upseerille sopimaton käytös. Hering ryhtyi tämän jälkeen rekka-auton kuljettajaksi. Myöhemmin hän toimi myös Pelastusarmeijan ja itsemurha-kriisipuhelimen työntekijänä.
Hering on ollut naimisissa kahdesti. Hän osallistui 72-vuotiaana ilmavoimien maratoniin. Vuonna 2017 hän asui Indianan osavaltiossa.
Tut (Turkki)

Tut on piirikunta Adıyamanin maakunnassa, Turkissa. Vuonna 2019 alueella oli 9 905 asukasta. Tutin ja Adıyaman-kaupungin välillä sijaitsee Taurusvuoret. Tutin pormestari on Mehmet Kılıç, joka sai vuoden 2019 vaaleissa 1 206 ääntä.
James Challis

James Challis (1803–1882) oli englantilainen tähtitieteilijä, tähtitieteen professori ja Cambridgen observatorion johtaja vuodesta 1836. Challis julkaisi yli 200 tieteellistä artikkelia, mutta hänet muistetaan ennen kaikkea tähtitieteilijänä, joka jätti Neptunuksen löytämättä.
Pergamos

Pergamos (, ) voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Hatanaka

Hatanaka on japaninkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla japanilaisilla henkilöillä:
William Rutter Dawes

William Rutter Dawes (1799–1868) oli englantilainen lääkäri ja tähtitieteen harrastaja. Dawes vaikutti siihen, että Alvan Clarkin objektiivit tulivat tunnetuiksi. Hän hankki Clarkilta kaikkiaan kolme refraktoria. Vuonna 1865 Dawes hyväksyttiin Royal Societyn jäseneksi.
Jean-Marie Adiaffi

Jean-Marie Adiaffi (1. tammikuuta 1941 Bettié – 15. marraskuuta 1999 Abidjan) oli norsunluurannikkolainen kirjailija.
Adiaffi kävi koulunsa Norsunluurannikolla ja Ranskassa. Hän valmistui ohjaajaksi Ranskan elokuvakoulusta ja työskenteli jonkin aikaa Norsunluurannikon televisiossa. Adiaffi palasi sitten Ranskaan ja suoritti filosofian tutkinnon Pariisin yliopistossa. Hän työskenteli sen jälkeen Norsunluurannikolla filosofian opettajana.
Adiaffin ensimmäinen runokokoelma "Yalé Sonan" ilmestyi vuonna 1969. Hänen pääteoksensa on keskeneräiseksi jäänyt kolmoistrilogia "Assonan Attin", jonka oli tarkoitus koostua romaaneista, runoudesta ja teatterista. Sen teemoja ovat Afrikan historia ja kulttuuri-identiteetti. Adiaffi yhdistää tuotannossaan erilaisia afrikkalaisia ja eurooppalaisia vaikutteita. Hänet tunnetaan myös bossonismi-nimisen uskonnonfilosofian kehittäjänä. Adiaffi sai Mustan Afrikan kirjallisuuspalkinnon vuonna 1981 runokokoelmastaan "D’éclairs et de foudres" ja romaanistaan "La carte d’identité".
Seth Carlo Chandler

Seth Carlo Chandler (1846–1913) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Vuonna 1891 hän ilmoitti havainneensa navan suunnassa 428 vuorokauden jaksollista heilahtelua, jonka vaikutuksesta paikkakunnan leveys vaihtelee 0,3". Tämä jakso tunnetaan nykyisin Chandlerin jaksona. Liike on seurausta siitä, että Maan pyörimisakseli ei ole aivan suurimman hitausmomentin määräämän pääakselin suuntainen.
Led Zeppelin North American Tour 1968–1969

North American Tour 1968–1969 on Led Zeppelin-yhtyeen ensimmäinen pohjois-amerikan konserttikiertue.
Kappalelista.
Tyypillinen settilista:
Storsjön (täsmennyssivu)

Storsjön voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Gryficen piirikunta

Gryficen piirikunta () on Puolan piirikunta Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 60 227. Piirikunta jakautuu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Brojce, Gryfice, Karnice, Płoty, Rewal sekä Trzebiatów. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Gryficen kaupunki.
Gryficen piirikunnan pinta-alasta arviolta 20,6 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Lännessä sillä on yhteistä rajaa Goleniówin ja Kamieńin piirikuntien kanssa, idässä se rajautuu Kołobrzegin piirikuntaan ja etelässä sillä on yhteistä rajaa Łobezin piirikunnan kanssa. Gryficen piirikunnan pohjoisosa sijaitsee Itämeren rannalla.
Gryficen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,2 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Gryficen piirikunnassa oli 60 227 asukasta, joista 50,5 prosenttia naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 61 950 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 51 545 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 17,7 prosenttia, työikäisten 61,4 prosenttia ja eläkeikäisten 20,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 508 lasta.
Amadou Ousmane

Amadou Ousmane (1. tammikuuta 1948 Tibiri – 16. lokakuuta 2018 Niamey) oli nigeriläinen toimittaja ja kirjailija.
Ousmane työskenteli vuoden 1974 vallankaappauksen jälkeen Seyni Kountchén lehdistöattaseana. Vuonna 1977 hän julkaisi poliittisen romaanin "Quinze ans, ça suffit!", joka kuvasi Hamani Diorin kauden mädännäisyyttä. Ousmane kiinnostui sittemmin oikeuslaitoksesta ja julkaisi muun muassa kertomuskokoelman "Chronique judiciaire" (1987). Romaanien "L’honneur perdu" (1993) ja "Le témoin gênant" (1994) aiheena on Nigerin demokratiakehitys. "L'itinéraire" (1996) toimii esikoisromaanin tavoin vallan kaapanneen Ibrahim Baré Maïnassaran propagandana.
Mutsu (Aomori)

Mutsu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Aomorin prefektuurissa. Se sijaitsee Shimokitan niemimaalla prefektuurin ja koko Honshūn saaren koillisnurkassa. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Tyynenmeren Tsugarunsalmeen, etelässä Mutsunlahteen. Kaupungin keskiosassa kohoavat Osorezanvuoret. Mutsussa on 56 103 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 864,16 neliökilometriä.
Mutsun kaupunki perustettiin nimellä "Ōminato-Tanabu" vuonna 1959, kun Ōminaton ja Tanabun maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Kaupunki vaihtoi nimensä Mutsuksi jo seuraavana vuonna. Kaupungin keskusta sijaitsee Tanabussa, joka kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Moriokan daimiokunnan paikallisena hallintokeskuksena. Ōminatossa oli satama, josta vietiin etenkin puutavaraa. 1900-luvun alussa sinne rakennettiin laivastotukikohta, jota nykyisin käyttää Japanin itsepuolustusmerivoimat. Tärkeitä elinkeinoja alueella ovat esimerkiksi metsätalous, karjankasvatus, kalmarien kalastus ja kampasimpukoiden ("Mizuhopecten yessoensis") vesiviljely. Vuonna 2005 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen yhdistettiin Kawauchin ja Ōhatan maaseutukaupungit sekä Wakinosawan kyläkunta.
Mutsussa kohoava Osorevuori temppeleineen, joka tunnetaan yhtenä ”Japanin kolmesta pyhästä paikasta”, houkuttelee kaupunkiin lukuisia pyhiinvaeltajia etenkin heinäkuisin järjestettävän festivaalin aikaan. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu myös Jōnen-jin buddhalainen temppeli. Kaupungissa toimii useita kuumia lähteitä ("onsen"), kuten Yagen-onsen ja Yunokawa-onsen. Osa kaupungin alueesta kuuluu Shimokitan niemimaan puolikansallispuistoon. Mutsua palvee JR Higashi-Nihonin Ōminato-linja.
Bredträsket (Rånejoki)

 
Bredträsket on ( ) on Ruotsissa Norrbottenissa Bodenin kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.
Maantietoa.
Bredträsket on 2,1 kilometriä pitkä, 2,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 198 hehtaaria eli 1,98 neliökilometriä. Se on U-kirjaimen muotoinen järvi, jossa sen etelärannasta työntyy luoteeseen päin 850 metriä pitkä niemi Bredträskudden. Niemen vastarannalla sijaitsee pieni suo, jonka läpi virtaa puro. Järvi on saareton. Järvi on autio, mutta sen rantaan tulee pohjoisesta tie ja sen eteläpuolelta ohittaa Granbergetin suunnalta tuleva tie. Lähin asutus sijaitsee Mjöträsketin rannalla.
Luontoarvoja.
Lähialueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (78 %), turve (6,5 %), siltti (0,5 %) ja kallioalue (2,5 %). Muut alueet ovat vesistöjä. Järvi on metsien ympäröimä, vaikka luoteis- ja kaakkoispuolilla on harvapuista suoaluetta. Järven niemi on avohakattu.
Vesistösuhteet.
Bredträsket kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Abramsånin sivujoen valuma-alueeseen . Abramsånin valuma-alueen pinta-ala on noin 242 neliökilometriä (km²), joka on 6 % vesistön 4 207 km² pinta-alasta . Järvi on Abramsånin läpivirtausjärvi ja sen luusuan kohdalla on valuma-alueen pinta-ala 117 km². Kun järven valuma-alue on noin 48 % Abramsånin valuma-alueesta, voidaan arvioida myös keskivirtaaman (MQ) olevan samassa suhteessa noin 1,2 m³/s joen 2,45 m³/s keskivirtaamasta. Joki tulee lännessä sijaitsevasta Degervattnetista ja se laskee viereisen Mjövattnetin läpi Bredträsketin lahden pohjukkaan. Laskujoki alkaa järven koillispään lahdesta ja se laskee heti siellä sijaitsevaan Övre Åträsketiin. Järven omaa lähialuetta on vain 18,2 km² ja lähialueelta laskee järveen kaksi suo-ojaa.
Heikki Alakärppä

Heikki Alakärppä (s. 31. maaliskuuta 1965 Simo) on suomalainen suksihuoltaja. Hän on toiminut suksihuoltajana Japanin Hiihtoliitossa 1996–1998, Saksan Hiihtoliitossa 2007–2020 ja Suomen Hiihtoliitossa 1998–2007 ja 2020–2023. Lisäksi hän on toiminut usean hiihtäjän valmentajana.
Alakärppä on syntyisin Simosta, josta hän siirtyi lukiovaiheessa Sotkamon lukioon (Vuokatin hiihtolukio), josta hän valmistui ylioppilaaksi. Sen jälkeen hän aloitti opiskelun Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa.
Vuonna 1989 hän oli valmistumassa liikuntatieteen kandidaadiksi, mutta päätti keskittyä maastohiihtoon. Seurana hänellä oli Jyväskylän Hiihtoseura, jonka riveissä hän sijoittui vuoden 1993 SM-kisoissa 30 kilometrin perinteisellä kahdeksanneksi ja vuoden 1994 SM-kisoissa Sodankylässä 15 kilometrin perinteisellä kuudenneksi Mika Myllylän voittaessa. Hyvän SM-kisaesityksen perusteella silloinen maastohiihdon B-maajoukkueen valmentaja Kari-Pekka Kyrö otti hänet ryhmäänsä tavoitteena vuoden 1995 Thunder Bayn MM-kisat, jonne pääsy kuitenkaan ei onnistunut. Sen jälkeen Alakärppä siirtyi kevään 1996 jälkeen valmennus- ja huoltotehtäviin. Parhaana saavutuksena Alakärpän hiihtouralla oli SM-viestin pronssi vuoden 1997 SM-kisoissa.
Vuonna 1996 hän valmistui hiihtouran päätyttyä liikuntatieteiden kandidaatiksi. Vuonna 1997 hän siirtyi Pekka Vähäsöyringin valmentamaan Japanin hiihtomaajoukkueeseen.. Vuosina 1998–2001 Alakärppä kuului Suomen hiihtomaajoukkueen huoltajiin Kyrön johtaessa hiihtomaajoukkuetta. Vuoden 2001 jälkeen hän jatkoi Suomen maajoukkueessa aina vuoteen 2007 asti. Huoltotehtävien lisäksi hänellä oli omina valmennettavinaan silloinen elämänkumppani Riikka Sirviö, Kati Venäläinen ja Anne Kyllönen. 
Vuonna 2007 Alakärppä siirtyi Ismo Hämäläisen kanssa Saksan hiihtomaajoukkueeseen – Hämäläinen valmentajaksi ja Alakärppä huoltajaksi. Saksan joukkueen huoltoa johti silloin entinen hiihtäjä Rene Sommerfeldt. Sen ajan saksalaishuippuja olivat muun muassa Axel Teichmann, Tobias Angerer, Claudia Nystad, Claudia Künzel, Stefanie Böhler ja Jens Filbrich. Saksan joukkueen huollossa hän työskenteli aina vuoteen 2019.
Vuonna 2020 hän siirtyi takaisin Suomen hiihtomaajoukkueen huoltoon Martin Norrgårdin johtaessa Suomen huoltoa. Alakärppä keskittyi Suomen hiihtojoukkueessa erityisesti Iivo Niskasen suksihuoltoon.
Alakärppä on ollut huoltajana Suomen, Japanin ja Saksan hiihtomaajoukkueissa seitsemissä talviolympialaisissa vuosina 1998–2022 ja 14 MM-kisoissa vuosina 1997–2023.
Aumühle

Aumühle (ääntämys saks. [aʊ̯ˈmyːlə], ) on kunta Pohjois-Saksassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, noin 21 kilometriä Hampurin itäpuolella. Tunnettuja kunnan asukkaita ovat olleet Otto von Bismarck ja Saksan valtakunnanpresidentti Karl Dönitz.
Maantiede.
Aumühle sijaitsee Billejoen varrella Schleswig-Holsteinin suurimmassa metsässä Sachsenwaldissa.
Historia.
Aumühle mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1350 nimellä Au-Mühle (mylly Au-joella).
Vuonna 1846 vasta rakennetun Hampuri-Berliini-rautatielinjan asema avattiin Aumühleen kuuluvassa Friedrichsruhissa. Itse Aumühlen asema avattiin vuonna 1884.
Saksan keisari Vilhelm I lahjoitti vuonna 1871 Aumühlen lähellä sijaitsevan Sachsenwaldin metsän valtakunnankansleri Otto von Bismarckille. Bismarck rakennutti alueelle Friedrichsruh-nimisen kartanon, ja hänet on haudattu siellä sijaitsevaan Bismarckin mausoleumiin.
Kuten kaikkialla Saksassa, Aumühlessä oli toisen maailmansodan jälkeen suuri asuntopula pakolaisten ja pommitetusta Hampurista tulleiden muuttajien vuoksi. Ruhtinas von Bismarck lahjoitti kunnalle metsää rakennusalueeksi, minkä jälkeen se alkoi nopeasti kehittyä.
Natsi-Saksan viimeinen valtionpäämies Karl Dönitz muutti Aumühleen vapauduttuaan Spandaun vankilasta vuonna 1956. Hän asui siellä vuonna 1980 tapahtuneeseen kuolemaansa asti ja hänet on haudattu sen Waldfriedhofin hautausmaalle.
Kalevalan kansallispuisto

Kalevalan kansallispuisto () on kansallispuisto Venäjällä Karjalan tasavallan länsiosassa lähellä Suomen rajaa, 30 kilometriä pohjoiseen Kostamuksen kaupungista. Siihen kuuluu yksi Euroopan viimeisistä vanhan mäntymetsän alueista. Kansallispuisto on saanut nimensä Kalevalan mukaan, ja eepoksen runoista pääosa on kerätty sen alueelta tai välittömästä läheisyydestä. Alueen perinteisiä asukkaita ovat saamelaiset ja karjalaiset.
Kalevalan kansallispuisto on perustettu vuonna 2007 Venäjän federaation 30. marraskuuta 2006 antaman määräyksen perusteella, joten se on Karjalan tasavallan nuorin kansallispuisto.
Maantiede.
Kalevalan kansallispuisto sijaitsee Baltian kilven kaakkoisosassa. Sen alueella ovat Euroopan vanhimmat kivimuodostumat (kolme miljardia vuotta vanhoja prekambrisia graniitteja ja gneissejä) nuoren, noin 20-30 metriä paksun jääkautisen kerrostuman alla. Viimeisimmän jääkauden aikana mannerjäätikkö kulutti aluetta, ja sen sulettua syntyi Karjalan jokien ja järvien täyttämä maisema. Kansallispuiston länsiosa on enimmäkseen tasaista metsää, kun taas itäosassa on enemmän kukkuloita, vaaroja ja harjanteita; alueen korkeus vaihtelee 105 ja 278 metrin välillä.
Kalevalan kansallispuistossa on yli 400 järveä, joista suurimmat ovat Suunujärvi sekä Ylä- ja Ala-Lapukkajärvi. Maa-alueesta noin 70 prosenttia on metsän peitossa. Maaperässä on runsaasti turvetta; eräiden jokien pohjassa sitä voi olla jopa kuusi metriä. Puustosta pääosa on mäntyä ja kymmenen prosenttia kuusta. Entisten maatilojen alueilla esiintyy myös koivu- ja haapametsiköitä.
Ilmasto.
Kalevalan kansallispuistossa vallitsee subarktinen ilmasto eli siellä on leudot kesät (vain 1–3 kuukautta yli 10°C:n lämpötilassa) ja kylmät, lumiset talvet (kylmin kuukausi alle –3 ° C (26,6 ° F)). Lumi peittää maata 170-180 päivää vuodesta; pakkasettomia päiviä on vuodessa 80–95.
Lajisto.
Kalevalan kansallispuiston kasvistoon kuuluu yli 429 putkilokasvilajia sekä kymmeniä sammal- ja jäkälälajeja. Näistä merkittävimpiä ovat Punaiseen kirjaan sisällytetyt tummalahnanruoho, vaalealahnanruoho, nuottaruoho ja vaaleasara. Kalastoa edustavat ahven, hauki, harjus, muikku, taimen, siika ja lohi. Myös jokihelmisimpukkaa esiintyy kansallispuiston alueella. Kansallispuiston 37 nisäkäslajiin kuuluvat mm. karhu, hirvi ja metsäpeura. Eri lintulajeja on 143. Uhanalaisia kansallispuiston alueella eläviä lintuja ovat vesilinnuista kuikka, laulujoutsen, metsähanhi ja selkälokki, maalinnuista puolestaan sääksi, merikotka, haarahaukka, kurki, koskikara ja tuulihaukka. Kansallispuistossa pesivät myös Suomessa uhanalaiset nuolihaukka ja pikkutikka.
Pakistanin ilmatieteen laitos

Pakistanin ilmatieteen laitos (, lyhennys PMD; ) on Pakistanissa toimiva valtiollinen virasto, joka toimii erityisesti ilmatieteellisen ja ilmastotieteeseen liittyvän tutkimuksen ja operatiivisten palvelutoiminnan parissa. Meteorologian ohella PMD toimii hydrologian, maanjäristyksiin liittyvän seismologian ja geomagnetismin parissa. Laitos toimii Maailman ilmatieteen järjestön (WMO) suuntaan Pakistanin kansallisena ilmatieteellisenä ja hydrologisena palveluna. Laitos perustettiin pian Pakistanin itsenäistymisen jälkeen vuonna 1947.
Laitoksen päätoimipiste sijaitsee pääkaupungissa Islamabadissa. Lisäksi PMD:llä on useita toimintoja erikoistuneisiin tehtäviin (kuten seismisen seuranta- ja tsunamivaroituskeskus, kansallinen kuivuuden seurantakeskus, tulvaennustuskeskus, trooppisten pyörremyrskyjen varoituskeskus, kansallinen sääennustuskeskus) sekä alueelliset toimipisteet (Karachi, Lahore, Peshawar, Quetta ja Gilgit-Baltistan). Ilmatieteellisen havaintoverkoihin kuuluvien havainto- ja automaattimittausasemien (esimerkiksi lähes 100 synoptista sääasemaa, kymmeniä automaattisia sääasemia) sekä kaukomittausten (esimerkiksi säätutkat) ja geofysikaalisen mittausverkon avulla PMD seuraa sään ja ilmaston sekä vastuullaan olevien geofysikaalisten suureiden kehitystä koko Pakistanin alueella.
Toisinaan Pakistanin ilmatieteen laitos on esillä suomalaisissakin joukkotiedotusvälineissä, esimerkiksi äärevistä säätapahtumista (helleaalto, trooppinen pyörremyrsky, sateista johtuvat tulvat) tai luonnonkatastrofien aiheista uutisoitaessa.
Askat Žitkejev

Askat Rasululy Žitkejev (, , s. 13. huhtikuuta 1981 Taldyqorghan) on kazakstanilainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Aasian-mestari.
Žitkejev saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 hopeaa 100 kg:n painoluokassa. Kukistettuaan välierässä Henk Grolin hän hävisi loppuottelussa Naidangiin Tüvshinbajarille. Hän sijoittui samassa sarjassa seitsemänneksi Ateenan olympialaisissa 2004 ja karsiutui ensimmäisen ottelun jälkeen Sydneyssä 2000.
Žitkejev saavutti MM-pronssia 100 kg:n sarjassa Münchenissä 2001. Hän voitti Aasian-mestaruuden 100-kiloisissa 2003, 2004 ja 2008, sai hopeaa 2005 ja sijoittui viidenneksi 2000. Aasian kisoissa hän saavutti pronssia 100 kg:n painoluokassa 2002 ja 2006 sekä avoimessa luokassa 2006. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän oli 100-kiloisissa kolmas 2002.
Žitkejev saavutti maailmancupeissa / Continental Open -kilpailuissa yhden kakkos- ja yhden kolmossijan. Hän voitti lisäksi Kazakstanin-mestaruuksia.
Tara Brach

Tara Brach (17. toukokuuta 1953) on yhdysvaltalainen psykologi, kirjailija ja buddhalaisen meditaation opettaja. Hän on Insight Meditation Community of Washington, D.C. (IMCW) -yhteisön pääopettaja ja perustaja. Hän opettaa meditaatiota Bethesdassa, Marylandissa, sekä kursseilla, työpajoissa ja hiljaisilla retriiteillä Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Brach opettaa vipassana-meditaatiota, ja hän on erikoistunut tunteiden käsittelyn teemaan. Hän on kirjoittanut neljä kirjaa, joista "Ehdoton hyväksyminen" on suomennettu.
Koulutus.
Brachilla on kandidaatin tutkinnot psykologiasta ja politiikan tutkimuksesta Clarkin yliopistosta. Hänelle myönnettiin tohtorin tutkinto kliinisestä psykologiasta Fielding Graduate Universitystä, jossa hän väitteli meditaation vaikuttavuudesta syömishäiriöiden hoidossa.
Yksityiselämä.
Brach asuu Bethesdassa aviomiehensä jooga- ja meditaatio-opettaja Jonathan Faustin kanssa. Hän kasvoi unitaariperheessä.
Vulcano-tyypin purkaus

Vulcano-tyypin purkaus on tulivuorenpurkaustyyppi, joka on saanut nimensä pienen italialaisen Vulcanon saaren mukaan.
Vulcano-purkaukset alkavat usein lyhyiden tykkimäisten räjähdysten sarjana. Varsinainen purkaus saattaa olla varsin huomaamaton, kun tulivuoresta on ensin räjähdellyt tulppana ollutta kiviainesta. Vulcano-purkauksiin liittyvä magma on andesiittisesta dasiittiseen. Koska näiden viskositeetti on varsin korkea, kaasu ei purkaudu kovin helposti, mikä lopulta johtaa räjähdysmäiseen purkaukseen. Pienimmät Vulcano-purkaukset tuottavat noin 1–2 kilometriä korkean purkauspilven. Suurimmat voivat kohota yli 10 kilometriin ja olla voimakkuudeltaan näin lähes Plinius-purkauksen veroisia.
Vulcano-purkauksissa lentää paljon suuria kiviä ja vulkaanisia pommeja purkausaukon läheisyyteen. Erityisen yleisiä ovat niin sanotut leivänkuoripommit, jotka näyttävät rapealta leivältä, jossa on paljon halkeamia. Tällaisia kappaleita syntyy, kun korkeaviskositeettinen magma sinkoutuu purkausaukosta ja jäähtyy epätasaisesti. Ulkopinta viilenee nopeasti, mutta lämmin sisältö laajenee edelleen ja aiheuttaa halkeamia ulkokerrokseen. Vulcano-purkauksissa purkautuu myös paljon hienojakoista materiaalia ja erityisesti tuhkaa. Niihin liittyy usein myös laavakupoleita.
Towada

Towada () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Aomorin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Oirasejoen keski- ja yläjuoksulla. Lännessä kaupungin alue ulottuu Towadajärvelle ja Hakkōdavuorille. Towadassa on 60 464 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 725,65 neliökilometriä.
Towadan kaupunki perustettiin nimellä "Sanbongi" vuonna 1955, kun Sanbongin maaseutukaupunkiin liitettiin kaksi kyläkuntaa. Kaupunki vaihtoi nimensä Towadaksi jo seuraavana vuonna. Asutus Sanbongia ympäröivällä tasangolla on suhteellisen nuorta, sillä alueen laajamittaisen raivaamisen riisinviljelyyn aloitti Moriokan daimiokunta 1800-luvun puolivälissä. Vanhastaan seutu tunnetaan hevosten laidunmaana. Edo-kaudella Sanbongi kehittyi myös yhtenä Ōshū-kaidō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Riisin lisäksi alueella viljellään esimerkiksi perunoita sekä tuotetaan maitoa ja naudanlihaa. Kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta. Vuonna 2005 kaupunki laajeni huomattavasti, kun siihen yhdistettiin Towadakon maaseutukaupunki.
Towadan nähtävyyksiä ovat Towadajärven ja Oirasejoen laakson kauniit luonnonalueet, ja kaupungin länsiosat kuuluvatkin Towadan–Hachimantain kansallispuistoon. Alueella on laskettelukeskuksia ja useita kuumia lähteitä ("onsen"), kuten Tsuta-onsen ja Yachi-onsen. Towadassa toimivat myös Towadan nykytaiteen museo ja Kitasato-yliopiston eläinlääketieteellinen tiedekunta. Vuoteen 2012 saakka Towadaa palveli Towada kankō -rautatie.
Pema Khandu

Pema Khandu (s. 21. elokuuta 1979) on intialainen poliitikko, joka on toiminut Arunachal Pradeshin osavaltion pääministerinä vuodesta 2016. Hänen isänsä oli Arunachal Pradeshin pääministeri Dorjee Khandu, joka kuoli helikopterionnettomuudessa vuonna 2011 kesken virkakautensa. Pema Khandu äänestettiin samana vuonna osavaltioparlamenttiin Mukton vaalipiiristä, joka vapautui hänen isänsä kuoltua. Hän edusti kongressipuoluetta tullessaan valituksi osavaltiopääministeriksi vuonna 2016. Saman vuoden syyskuussa hän kuitenkin vaihtoi puoluetta ja siirtyi 43 kongressipuolueen lainsäätäjän kanssa Arunachalin kansanpuolueeseen. Hän perusteli puolueenvaihtoa tarpeella pitää hyvät välit Intian hallitukseen, joka olisi vaikeutunut jos he olisivat jatkaneet kongressipuolueen jäseninä hallituksen kuuluessa Intian kansanpuolueeseen (BJP). Vuodenvaihteessa osavaltion hallinta siirtyi BJP:lle, kun Khandu riitautui puolueensa kanssa ja siirtyi 33 lainsäätäjän kanssa BJP:n jäseneksi.
Khandu valittiin jatkokaudelle vuoden 2019 osavaltiovaaleissa BJP:n ehdokkaana. Osavaltiopääministerinä hän on väittänyt Arunachal Pradeshin suurimman ongelman olevan huonot kulku- ja viestintäyhteydet. Hänen mukaansa osavaltio oli myös lähentynyt Intian hallitusta BJP:n ansiosta. Hän myös kehui pääministeri Narendra Modin vierailleen osavaltiossa kahdesti vuonna 2014 samalla kun aikaisemmat pääministerit vierailivat neljästi vuosina 1987–2013. Pääministerin lisäksi osavaltio oli saanut enemmän huomiota ministereiltä. Hän on myös käsitellyt Arunachal Pradeshin uhanalaisten kielten kuolemista uhkana paikalliselle kulttuurille. Osana kielivalistuskampanjaansa hän julkaisi kirjan uhanalaisesta tangamin kielestä.
Khandu kuuluu monpa-heimoon. Hänellä on kaksi poikaa ja tytär.
Knute Hill

Knute Hill (31. heinäkuuta 1876 Oglen piirikunta, Illinois – 3. joulukuuta 1963 Desert Hot Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän edusti Washingtonin osavaltion 4. vaalipiiriä edustajainhuoneessa demokraattisen puolueen jäsenenä vuosina 1933–1943.
Hill syntyi Oglen piirikunnassa Illinois’n osavaltiossa. Hänen perheensä muutti seuraavana vuonna Wisconsiniin ja vuonna 1889 Minnesotaan. Hill opiskeli Minnesotan yliopistossa ja myöhemmin Wisconsinin yliopiston lakitieteellisessä tiedekunnassa, mistä valmistui vuonna 1906. Hän alkoi harjoittaa lakimiehen tointa Milwaukeessä ja Eau Clairessa Wisconsinissa.
Vuonna 1911 Hill muutti Prosseriin Washingtonin osavaltioon. Hän toimi opettajana useassa Bentonin piirikunnan koulussa ja The Grange -maatalousveljeskunnan luennoitsijana 1910- ja 1920-luvuilla. Hänet tunnettiin nimellä "Little Giant" (”pikkujätti”).
Hillin poliittinen ura alkoi vuonna 1924, jolloin hän oli Farmer-Labor Party -puolueen ehdokkaana Washingtonin 4. vaalipiiristä. Hän sai äänistä vähän yli 13 prosenttia, eikä tullut valituksi. Vuonna 1927 hänet valittiin osavaltion edustajainhuoneeseen.
Vuonna 1933 Hill valittiin demokraattisen puolueen edustajana edustajainhuoneen jäseneksi Washingtonin 4. vaalipiiristä. Hän säilytti paikkansa kaiken kaikkiaan viisissä vaaleissa ja edusti vaalipiiriä vuodet 1933–1943. Hän menetti paikkansa vuoden 1942 vaaleissa.
Vuosina 1943–1944 Hill toimi intiaanireservaatin superintendenttinä Utahissa, minkä jälkeen hän palasi Washingtoniin radiokommentaattoriksi. Hän pyrki epäonnistuneesti uudelleen edustajainhuoneeseen vuoden 1946 vaaleissa riippumattomana edistysmielisenä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1951 toimittuaan joitakin vuosia washingtonilaisen Columbia Basin Project -kastelujärjestelmäprojektin sihteerinä.
Viimeiset noin kaksitoista elinvuottaan Hill vietti kesät Desert Hot Springsissä Kaliforniassa mökissä lähes erakkona ja talvet kotonaan Ephratassa Washingtonissa. Hän kuoli Desert Hot Springissä sydänkohtaukseen 3. joulukuuta 1963. Hänen ruumiinsa löydettiin kaksi päivää myöhemmin ja hänet haudattiin Yakimaan Washingtonissa.
Pakistanin senaatti

Pakistanin senaatti (, ) on Pakistanin parlamentin ylähuone, joka koostuu 104 edustajasta. Kansalaisten sijaan senaatin tehtävä on edustaa Pakistanin provinsseja ja muita alueita. Erona alahuoneeseen, kansalliskokoukseen, senaattia ei voi hajottaa..
Senaatin paikat jaetaan provinssien kesken. Lisäksi paikkoja on kiintiöity ammattisenaattoreille, islaminoppineille, naisille ja muiden uskontojen edustajille..
Historia.
Itsenäistymisen jälkeen Pakistanissa oli yksikamarinen parlamentti. Vuonna 1973 voimaan astunut perustuslaki teki parlamentista kaksikamarisen. Aluksi senaatin koko oli 45, mutta sitä kasvatettiin vuosina 1977, 1985 ja 2002.
Vuodesta 2003 lähtien vaalit on pidetty kolmen vuoden välein. Yhden senaattorin kausi kestää kuusi vuotta. Senaatin vaaleissa valitaan vain puolet senaattoreista kerrallaan..
Viimeisimmät vaalit.
Vaatimukset senaattoreille ovat samat kuin kansalliskokouksen edustajallekin eli näiden tulee olla Pakistanin kansalaisia, rekisteröityneitä ja hyvämaineisia äänestäjiä. Senaattorien tulee kuitenkin olla vähintään 30-vuotiaita..
Viimeisimmät vaalit pidettiin 3. maaliskuuta 2018. Isoja teemoja vaaleissa olivat Balochistanin levottomuudet ja kansanpuolueesta eläköityvien senaattorien iso määrä.. PML-N säilytti asemansa suurimpana puolueena.
Lepchan kirjaimisto

Lepchan kirjaimisto (lepchaksi ᰛᰩᰴᰛᰧᰴ, "órangrang"), tai rong-kirjaimisto, on lepchan kielen käyttämä kirjoitusjärjestelmä. Tyyliltään kirjaimisto on abugida, joissa konsonanttien kanssa käytetään oletusarvoisesti vokaalia [a]..
Kirjoitussuunta on vasemmalta oikealle.
Historia.
Lepchalaisen kansanperinteen mukaan kirjaimiston kehitti Thikúng Mensalóng joskus 1600-luvulla. Ensimmäinen lepchan kirjaimistolla painettu teksti oli Matteuksen evankeliumin käännös vuonna 1845..
Kirjaimisto on saanut peräisin tiibetiläisestä kirjaimistosta, jota on toisinaan myös käytetty lepchan kirjoittamiseen.
Dori (joki)

Dori on Arghandabjoen sivujoki Afganistanissa ja Pakistanissa. Se alkaa Pakistanista läheltä Afganistanin rajaa ja virtaa Afganistanin puolelle, jossa se laskee Arghandabjokeen.
Dori alkaa Toban ylängöltä Pakistanin Balochistanissa noin 2 500 metrin korkeudelta 59 kilometriä Pakistanin Afganistanin vastaiselta rajalta itään. Joki virtaa Pakistanista Afganistaniin, jossa siihen laskevat Argestan ja Tarnakjoet. Lopulta Dori itse laskee Arghandabjokeen jonkin matkaa Kandaharista alavirtaan. Dorin pituus on Afganistanissa yhteensä 227 kilometriä, ja sen valuma-alueen koko on 31 955 km².
Dorissa virtaavan veden määrä tunnetaan huonosti mittausten puutteellisuuden takia. Yhdellä mittausasemalla vuosina 1976–1978 tehtyjen mittausten mukaan joen virtaus oli keskimäärin 1,35 m³/s. Mittaukset on tehty joen yläjuoksulle päin, ja sen laskiessa Arghandabiin virtaus on kasvanut lukemaan 11 m³/s. Virtauksen määrässä on lisäksi huomattavaa kausittaista vaihtelua, sillä virtauksen määrään vaikuttaa sateiden määrä. Suurimmat virtaukset mitataan lyhyenä monsuunikautena heinä-elokuussa, jolloin Toba ja Sulaimanvuoret saavat lyhyessä ajassa suuren määrän sadetta. Hitaimmillaan virtaus on marraskuussa. Sateiden välillä joki saattaa kuivua kokonaan, jolloin vettä säilyy sen uomassa vain paikoitellen.
Dori on murtovetinen. Vettä voidaan kuitenkin käyttää maatalouden tarpeisiin. Etenkin joen ylävirrassa huomattava osa vedestä ohjataan kastelukanaviin.
Jabal al-Seraj

Jabal al-Seraj tai Jabal-e Seraj (, ) on kaupunki Afganistanin Parvanin maakunnassa. Parvan on myös kaupungin historiallinen nimi.
Maantiede.
Jabal al-Seraj sijaitsee Afganistanin Parvanin maakunnassa jonkin matkaa Čarikarin kaupungista pohjoiseen. Jabal al-Serajista pohjoiseen sijaitsevat Hindukušin vuorten läpi kulkevat Salangin ja Bajgahin solat. Jabal al-Seraj on virallisissa yhteyksissä käytetty kaupungin arabiaksi kirjoitettu muoto. Kaupungin historiallinen nimi on Parvan.
Historia.
Nykyisen kaupungin alueella on ollut asutusta jo ennen islamin saapumista. Sen arkeologisiin löytöihin lukeutuu esimerkiksi buddhalainen reliefi. Sittemmin kaupunkiin viitataan historiallisissa lähteissä nimen Parvan eri muodoilla. Solat Hindukušin läpi pohjoisesta tekivät siitä strategisesti merkittävän paikan ja sen talous hyötyi solien läpi kulkevista kauppareiteistä. Kauppareitit toimivat kuitenkin vain, kun reitit tehtiin turvalliseksi keskushallinnon taholta. 1800-luvulla reitit tunnettiin turvattomuudestaan ja niinpä esimerkiksi tuolloin alueesta kirjoittaneet länsimaalaiset lähteet eivät juuri mainitse Parvania.
Afganistanin emiiri Habib Allah Khan teki kaupungista paikallisen kuvernöörin keskuksen valtakaudellaan 1900-luvun alussa. Paikalle rakennettu linnoitettu sotilastukikohta sai nimen Jabal al-Seraj, joka ajan kanssa vakiintui viittaamaan koko kaupunkiin vanhan parvan nimen sijaan. Tukikohdassa oli 12 000 miestä. Habib Allah toteutti myös rakennushankkeita, kuten Afganistanin ensimmäisen vesivoimalan rakennuttamisen Salangjoen varteen. Vesivoimalaa suunnittelemassa oli skotlantilainen insinööri James Miller ja sen tarkoituksena oli tuottaa sähköä Kabulin tarpeita varten. Jabal al-Serajiin avattiin vuonna 1938 pieni puuvillatehdas ja vuonna 1957 suurempi sementtitehdas. Monissa hankkeissa mukana ollut amerikkalainen A. C. Jewett julkaisi kokemuksistaan teoksen "An American Engineer in Afghanistan".
Gerešk

Gerešk tai Girišk (, ) on kaupunki Afganistanin Helmandin maakunnassa Helmandjoen varrella. Gerešk oli aikaisempi maakunnan hallinnollinen keskus, kunnes keskus siirrettiin Laškar Gahiin. 
Maantiede.
Gerešk on keidaskaupunki Afganistanin Helmandin maakunnassa Helmandjoen varrella joen keskijuoksulla. Se on myös Nahr-e Serajn piirikunnan keskus. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 840 metriä. Kaupungin läpi kulkee Kandaharin ja Kabulin välinen maantie.
Nykyinen Gerešk on rakennettu ruutukaavan mukaan. Kaupungin keskustassa on basaari ja vanha linna, eli "arg". Linnan vieressä on sayyid Mohammad Aqa Tajdarin mausoleumi.
Historia.
Nykyisen Gereškin kautta on kulkenut Helmandin vartta seurailevia teitä jo pitkään. Arkeologisten löytöjen perusteella paikalla tiedetään olleen asutusta jo pitkään. Vanhimmat löydöt on tehty Parthialaiselta kaudelta. Tärkein löytöpaikka Kohna Gerešk eli Vanha Gerešk sijaitsee noin 2 kilometriä nykyisestä Gereškistä koilliseen.
Vanhoissa arabialaisissa lähteissä mainitaan useita eri kaupunkeja historiallisen Zamendawarin alueella. Ilmeisesti yhtäkään niistä ei ole kuitenkaan liitetty varmasti nykyiseen Gereškiin, joka mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä vasta 1600-luvulla. Tuolloin Gereškissä oli linnoitus, jonka hallinnasta kamppailivat Intian mogulit ja Persian safavidit. Nadir Šahin sanotaan tuhonneen niin sanotun Vanhan Gereškin vuonna 1737 ja myöhemmin se jäi edelleen Helmandjoen tulvan alle.
1800-luvulla Gereškissä oli Barakzaiden heimoon kuuluneiden Muhammadzaiden hallitsema linna, jonka yhteydessä oli noin sadan perheen asuttama kylä, basaari ja tulliasema. Brittikenraali Robert Salen joukot valtasivat linnan ensimmäisen afgaanisodan aikana vuonna 1839. Afgaanijoukot piirittivät brittejä lähes koko sodan ajan, kunnes se viimein hylättiin. Paikkakunta alkoi kasvaa kaupungiksi vasta myöhemmin, kun siitä tehtiin paikallisen piirikunnan hallinnollinen keskus ja myöhemmin oman maakuntansa keskus. Gereškin maakunnasta tuli sittemmin Helmandin maakunta. Maakunnan hallinnollinen keskus siirtyi vuonna 1957 Laškar Gahiin.
Steven Sloane

Steven Sloane (s. 1958 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kapellimestari.
Sloane opiskeli Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa ja sai yksityisopetusta muiden muassa Eugene Ormandylta. Hän työskenteli Frankfurtin oopperassa vuosina 1989–1994 ja siirtyi sitten Bochumin sinfoniaorkesterin johtoon. Hän on toiminut myös Opera Northin (1999–2002), Spoleton festivaalin (1996–2000) ja American Composers Orchestran musiikillisena johtajana sekä Stavangerin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina (2007–2013). Vuonna 2019 Sloane sai nimityksen musiikilliseksi johtajaksi Jerusalemin sinfoniaorkesteriin.
Sloane on johtanut vierailijana useita orkestereita ja oopperoita. Vuonna 2018 hänet nimitettiin Malmön oopperan päävierailijaksi vuoteen 2021. Sloanesta tuli vuonna 2013 Berliinin taiteiden yliopiston professori. Hän perusti siellä kansainvälisen orkesterinjohtoakatemian.
Sloane on naimisissa alttoviulisti Tabea Zimmermannin kanssa.
Čarikar

Čarikar (, ) on kaupunki Afganistanissa ja Parvanin maakunnan hallinnollinen keskus. Sen asukasluku oli vuonna 2014/2015 Yk:n arvion mukaan 80 033–96 039.
Maantiede.
Čarikar sijaitsee Afganistanissa noin 63 kilometriä maan pääkaupunki Kabulista pohjoiseen. Čarikar on Parvanin maakunnan hallinnollinen keskus. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 1 550 metriä. Alue on Kohdamanin painannetta.
Historia.
Kohdamanin painanteen alueella on ollut kaupunkiasutusta jo pitkään. Seudulla sijaitsi esimerkiksi kušanojen pääkaupunki Kapisi. Kaupunkiasutuksesta Čarikarin kohdalla ei ole kuitenkaan merkkejä ennen 1500-lukua. Vanhemmissa historiallisissa lähteissä ei mainita Čarikaria. Sen sijaan niissä esiintyy Parvan, eli nykyinen Jabal al-Seraj, sekä (H)opian. Čarikar mainitaan ensimmäisen kerran mogulihallitsija Akbarin valtakaudella. Kansanperinteen mukaan kaupungin perusti Opianin emiiri. Nimen merkityksestä ei ole täyttä selvyyttä. Mahdollisesti nimen osa "Chār" on johdettu hindustanita ja se on viitannut tulliasemalta saatuun kulkulupaan. Nimen perusteella on mahdollista, että kaupunki on saanut alkunsa karavaanien pysähdyspaikkana.
1800-luvun alussa kaupungin asukasluku oli eri arvioiden mukaan 3 000–10 000. Kaupunkia kuvailtiin vauraaksi ja se sisälsi suurehkon basaarin. Britit miehittivät sen ensimmäisen afgaanisodan aikana. Čarikar oli pohjoisin brittien tuolloin miehittämistä paikkakunnista Afganistanissa. Britit joutuivat evakuoimaan kaikki joukkonsa yleisen brittivastaisen kansannousun takia marraskuussa 1841. Britit palasivat ranskaisuretkellään ja hävittivät kaupunkia lokakuussa 1842.
Abd al-Rahman Khan julisti itsensä Afganistanin emiiriksi Čarikarissa 20. heinäkuuta 1880. Kaupunki alkoi kasvaa seuraavalla vuosisadalla Salangin asfalttipäällysteisen tien rakentamisen ja autoliikenteen myötä. Tie halkoo kaupunkia etelästä pohjoiseen ja nykyisin sen liike-elämä on keskittynyt vanhan basaarin sijaan tien tuntumaan.
Talous.
Kaupungin teollista kasvua on rajoittanut viereinen Kabul, jossa monet paikalliset käyvät töissä. Čarikar tuli 1900-luvulla tunnetuksi käsityöläisten valmistamista tuotteista, kuten veitsistä ja saksista. Perinteinen käsityöläisyys on kuitenkin kärsinyt teollistumisen myötä. Aikanaan merkittävä tekstiiliteollisuus on puolestaan kärsinyt puuvillan viljelyn vähenemisestä. Kaupungissa on lintutori, jolla myydään lintuja etenkin muuttolintujen kulkiessa alueen poikki keväisin. Maakuntakeskuksena kaupungissa on hallinnon alan työpaikkoja. Aikanaan kaupunki ja etenkin lähistön vuorenrinteet kukkivine juudaksenpuineen ("Cercis griffithii") tunnettiin myös Kabulin keskiluokan matkailukohteena.
Väestö.
Yhdistyneiden kansakuntien asuinyhdyskuntaohjelman arvio Čarikarin asukasluvusta oli vuonna 2014–2015 alemman arvion mukaan 80 033 ja ylemmän arvion mukaan 96 039. Kaupungin asukkaat ovat tadžikkeja, uzbekkeja, kizilbašeja ja hazaroja. Kaupungissa on asunut myös hindulaisia kauppiaita.
Me käymme joulun viettohon

Me käymme joulun viettohon on Mauno Isolan sanoittama ja Martti Turusen säveltämä joululaulu.
Laulun kirjoittaja Mauno Isola, joka harrasti runoutta ja musiikkia, lauloi helsinkiläisessä mieskuorossa Laulu-Miehet. Kun kuoronjohtajaksi tuli vuonna 1933 säveltäjä Martti Turunen, näytti Isola hänelle kirjoittamiaan joulurunoja. Niistä Turunen vuonna 1934 sävelsi runon ”Me käymme joulun viettohon”.
Ei tiedetä tarkalleen, milloin Isola kirjoitti runon, mutta mahdollisesti se tapahtui 1930-luvun alussa. Laulu kertoo joulunvieton tavoista ja siitä, että joulukoristeiden, jouluruokien, runsaiden lahjojen ja kaiken turhuuden keskellä joulun todellinen sanoma unohtuu. Laulun neljäs, viimeinen säkeistö kuuluu: ”Oi ystävät, jos myöskin me, kuin tietäjämme nuo, veisimme kullan, mirhamin tuon rakkaan lapsen luo. Niin meille joulu maallinen, ois alku joulun taivaisen.”
Laulun on levyttänyt vuonna 1958 Sulo Saarits Tauno Äikään säestäessä uruilla. Uudempia levytyksiä ovat tehneet muun muassa Jorma Hynninen (1984), Martti Talvela (1989), Cantores Minores poikakuoro (2000), Yölintu-yhtye (2008) ja Arja Koriseva (2012).
"Me käymme joulun viettohon" on usein laulettu laulu Suomen kirkoissa järjestettävissä Kauneimmat joululaulut -tilaisuuksissa."
Mielenkiintoinen sattuma on, että tasan 20 vuotta "Me käymme joulun viettohon" -laulun säveltämisen jälkeen, joulun alla 22. joulukuuta 1954, pilapiirtäjä Kari Suomalainen julkaisi "Helsingin Sanomissa" puhuttelevan piirroksen "Joulukatu". Piirroksessa Helsingin Aleksanterinkatu vilisee joulupakettejaan kantavia ihmisiä, jotka eivät kiinnitä lainkaan huomiota porraskäytävässä seisovaan Jeesukseen; hän on vain kuokkavieraana omissa syntymäpäiväkesteissään.
Esther Marrow – Musta virginialainen

Esther Marrow – Musta virginialainen on suomalainen televisio-ohjelma Helsingissä 1971 vierailleesta amerikkalaisesta soullaulaja Queen Esther Marrow’sta. 22-vuotiaan laulajattaren löysi vuonna 1963 Duke Ellington. Esther Marrow on kotoisin USA:n Virginiasta. 1970-luvun alussa Suomen televisiossa lähetettiin suosittua lännensarjaa Virginialainen. Siitä juontuu ohjelman nimi Esther Marrow – Musta virginialainen. toimittaja Erkki Pohjanheimo tutustui Marrowiin Kalastajatorpalla, missä artistilla oli konsertteja. Niin syntyi televisio-ohjelma, jonka isännäksi kutsuttiin Lasse Mårtenson. 
Ohjelman musiikkiosuudet kuvattiin silloin mustavalkoisessa Ylen TV1:n studio 2:ssa, Pasilassa. Isoa säestävää orkesteria johti Ossi Runne. Mukana oli myös Marrown oma pianisti Kenneth Barron. Ohjelman filmiosuuksia ja osa haastatteluista kuvattiin talvisessa Helsingissä, missä Lasse Mårtenson yritti opettaa Marrowia luistelemaan Lauttasaaren jäillä. Studiossa Lasse Mårtenson lauloi myös yhden oman soolon ja dueton "There’s a Hole in the Bucket" (Saavissa on reikä) Marrow’n kanssa.
1960 luvun puolessa välissä Esther Marrow alkoi toimia kansalaisoikeusliikkeessä, kun hän esiintyi tohtori Martin Luther King Jr.: n "World Crusade" - tuotannossa (Maailman ristiretki). Myöhemmin Esther Marrow on tullut maailmanlaajuisesti tunnetuksi gospel-laulajana ja käyttää nimeä Queen Esther Marrow.
Yle TV1 lähetti ohjelman 23.1.1971 ja uusi sen 8.3.1972 sekä Yle Teemalla 8.8.2009. 
Viitteet.
Mariama Bâ

Mariama Bâ (17. huhtikuuta 1929 Dakar – 17. elokuuta 1981 Pariisi) oli senegalilainen pedagogi, kirjailija ja naisasianainen.
Mariama Bâ syntyi varakkaaseen lebuperheeseen. Hänen isänsä oli osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen Dakarin varakaupunginjohtajana. Bâ sai perinteisen islamilaisen kasvatuksen, mutta kävi ranskankielisen Rufisquen tyttöjen normaalikoulun. Hän valmistui opettajaksi ja työskenteli sittemmin koulutarkastajana. Bâ oli naimisissa kolmesti ja sai kolmannesta avioliitostaan yhdeksän lasta.
Bân ensimmäinen essee ilmestyi jo hänen kouluaikanaan vuonna 1947. Hän kiinnostui naisten oikeuksista 1960-luvulla ja osallistui elämänsä loppuvaiheessa aktiivisesti naisten järjestötoimintaan. Bân pääteos on kirjeromaani "Pitkä kirje" ("Une si longue lettre", 1979), joka kuvaa kriittisesti naisten asemaa senegalilaisessa yhteiskunnassa. Se käännettiin useille kielille ja sai Noma Award for Publishing in Africa -palkinnon vuonna 1980. Toinen romaani "Un chant écarlate" (1981) lisää tematiikkaan eurooppalais-afrikkalaiseen seka-avioliittoon liittyvät ongelmat. Monien kriitikoiden mukaan Bâ on yksi ranskankielisen Afrikan tärkeimmistä naiskirjailijoista.
Kesso Barry

Kesso Barry (s. 1948 Mamoun alue) on guinealaissyntyinen kirjailija.
Kesso Barry syntyi Mamoun perinteisen fulbehallitsijan perheeseen. Hän kävi koraanikoulun ja alkeiskoulun Mamoussa ja jatkoi opintojaan Conakryssa ja Dakarissa. Barry meni viisitoistavuotiaana naimisiin ja sai kaksi lasta. Hän muutti erottuaan Pariisiin, teki uran muotialalla, meni naimisiin ranskalaisen kanssa ja sai kolmannen lapsen.
Barry julkaisi vuonna 1988 omaelämäkerran "Kesso, princesse peuhle". Se on kertomus omapäisestä fulbeprinsessasta, joka murtautuu ulos afrikkalaisesta kulttuurista ja päätyy länsimaisiin oloihin. Lopulta päähenkilö tuntee, ettei hän kuulu kumpaankaan maailmaan.
Storängens skola

Storängens skola on ruotsinkielinen peruskoulu Espoonlahden kaupunginosassa lounaisessa Espoossa. Rakennus valmistui 2012 ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Playa Arkkitehdit.
Storängens skola on mukautettu maaston muotoihin, joten sen kerrosluku vaihtelee eteläisen siiven yhdestä kerroksesta pohjoisen siiven kolmeen kerrokseen. Eteläsiivessä toimii päiväkoti ja pohjoissiivessä peruskoulu. Siipien välissä on piha-alue. Rakennuksen seinät ovat valkeaa tiiltä, paitsi etupihan puolella, jossa julkisivu koostuu puisista pylväselementeistä ja laajoista ikkunapinnoista. Pylväät korostavat aaltoilevaa räystäslinjaa ja suojaavat auringonpaisteelta. Piha antaa etelälounaaseen. Rakennuksen sisätilat ovat hillityt.
Soukanväylä kulkee Storängens skolan itäpuolitse. Tien ja koulun välissä on pienialainen Rehtorinpuisto. Koulun luoteispuolelle Espoonlahdentien ja koulurakennuksen väliin rakennettiin 2020-luvun taitteessa kivin reunattu tekolampi.
Storängens skola on osa Espoonlahden urheilupuiston kokonaisuutta, johon kuuluu liikunnallisten tilojen ohella oppilaitoksia, kuten Espoonlahden lukio. Entinen, punatiilinen Storängens skola sijaitsee puiston länsipuolella.
Storängens skola on lyhyehkön kävelymatkan päässä sekä Soukan että Espoonlahden metroasemilta (jotka avattaneen 2023).