tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suomi–Korea-seura

Suomi–Korea-seura on 1970 perustettu, puoluepoliittisesti sitoutumaton ystävyysseura, jonka tavoitteena on Suomen ja Korean demokraattisen kansantasavallan eli Pohjois-Korean ystävällisten suhteiden kehittäminen ja lujittaminen sekä maitten välisen taloudellisen ja sivistyksellisen vuorovaikutuksen edistäminen samoin kuin Korean rauhanomaisen jälleenyhdistämisen edistäminen. Seuran edeltäjä oli 6. elokuuta 1968 perustettu Suomi–Korea ystävyyskomitea.
Seuran alkuajan toimintaa väritti sen työ diplomaattisuhteiden saamiseksi Suomen ja Pohjois-Korean välille, joka tapahtuikin 1973.
Suomi–Korea-seuran vaikutuksesta perustettu eduskunnan Korea-solidaarisuusryhmä oli eduskuntahistorian ensimmäinen ystävyysryhmä. Vuosina 1973–1997 toimi seuran yhteydessä myös Suomalais-korealainen kauppayhdistys, jonka toiminta jäi vähäiseksi.
1990-luvulla seura oli organisoimassa yhteistyössä Via Dolorosa -järjestön kanssa useita junavaunuja sisältäneen ruoka- ja avustuskuorman lähettämisessä ja jakamisessa Pohjois-Korean pahimmin tulvista kärsiville alueille. Syksyllä 2016 Suomi–Korea-seura toimitti 300 kg Lääkärin sosiaalinen vastuu ry:n keräämää lääketieteellistä kirjallisuutta Pohjois-Koreaan. Vuonna 2020 seura osallistui yhdessä pohjoismaisten Korea-ystävyysseurojen sekä ruotsalaisen Trosgnistans Mission -järjestön kanssa projektiin, jonka avulla saataisiin Pohjois-Koreaan toimitettua koronatestauslaitteisto. Seuralla on Pjongjangissa myös kummikoulu, jonka toimintaa se tukee. Tämän lisäksi Suomi–Korea-seura on ollut auttamassa korealaisia eri alojen asiantuntijoita heidän vieraillessaan Suomessa. 
Seuran ensimmäisiä puheenjohtajia olivat Rakennustyöväenliiton toimitsija Kauko Aaltonen ja tuolloinen sosiaali- ja terveysministeri Osmo Kaipainen. Vuosina 1985–2006 Korea-seuraa johti kansanedustaja Pekka Leppänen, joka toimi seuran kunniapuheenjohtajana ennen kuolemaansa. Seuran puheenjohtajana on vuodesta 2015 eteenpäin toimi Pekka Kotkasaari Riihimäeltä. Keväällä puheenjohtajaksi tuli Peter Fryckman.
Parhaimmillaan seuralla on ollut ainakin 450 jäsentä; nykyään jäseniä on noin 250. 
Seuran kotipaikkakunta on Helsinki ja paikallisosastoja tai toimintaa on ollut myös Tampereella, Turussa, Porissa, Seinäjoella, Vaasassa ja Pohjois-Pohjanmaalla. Seura julkaisee neljästi vuodessa ilmestyvää jäsenlehteä "Korean ystävät" (), jota edelsi 1983–1997 ilmestynyt "Suomi–Korea-seuran tiedote" ().
Suomi–Korea-seuralla on vastaavasti ystävyysseura Pohjois-Koreassa: Korea-Suomi-seura. Suomessa toimii myös Suomen Juche-aatteen opintoyhdistys.
Gabrovo

Gabrovo () on kaupunki Pohjois-Bulgariassa ja samannimisen alueen pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Balkanvuorten kupeessa Jantrajoen laaksossa. Gabrovo tunnetaan Bulgarian pisimpänä kaupunkina, sillä se kulkee 25 kilometriä Jantrajokea pitkin. Kaupungin väkiluku on 58 367 (2011).
Historia.
Legendan mukaan kaupungin perusti seppä Ratso Kovatša 1300-luvulla, mutta historiallisia todisteita tästä ei ole.
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1479 ja 1700-luvulla se kuului osaksi Osmanien valtakuntaa. 1800-luvulla Gabrovosta tuli käsityön, kaupankäynnin ja sivistyksen keskus. Kaupungin arvon Gabrovo sai vuonna 1860.
1900-luvulla Gabrovosta tuli tärkeä tekstiilikaupan ja teollisuuden keskus.
Kulttuuri.
Kaupunki tunnetaan kansainvälisesti huumorin ja satiirin keskuksena. Gabrovossa on kaksi teatteria, Ratso Stojanovin draamateatteri ja nukketeatteri. Lisäksi Gabrovosta löytyy Huumorin ja satiirin talo, joka toimii kulttuurisena instituutiona, museona ja galleriana.
Elvis has left the building

”Elvis has left the building!” () on englanninkielinen sanonta, jota käytettiin alun perin etenkin 1970-luvulla Elvis Presleyn konserttien jälkeen konserttiyleisön rauhoittelemiseen. Nämä sanat ilmoitettiin yleisölle, kun Elvis oli lähtenyt Memphis Mafian kanssa konserttipaikalta. Sanontaa alettiin käyttää, sillä konserttien jälkeen yleisö syöksyi lavalle, jos Elvis jäi sinne. Ensimmäisen kerran sanonta kuultiin jo 1960-luvulla. Tarkoituksena oli tällöin saada ihmiset jäämään paikalleen ja kuuntelemaan seuraavaa esiintyjää. Myöhemmin sanonnalla tyynnyteltiin encorea vaativaa yleisöä.
Sittemmin lauseesta on tullut suosittu hokema, jolla voidaan viitata kenen tahansa poistumiseen jostakin.
Jaakko Ilkka (ooppera)

Jaakko Ilkka on Jorma Panulan vuosina 1977–1978 Aarni Krohnin librettoon säveltämä niin sanottu kansanooppera, joka perustuu historiallisiin tapahtumiin nuijasodan aikana. Oopperan musiikki on perinteisen tonaalista ja se sisältää aineksia suomalaisesta kansan- ja pelimannimusiikista. Ooppera kantaesitettiin Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuonna 1978.
Ooppera kertoo tarinan Ilmajoelta kotoisin olevasta isännästä, joka ryhtyy taisteluun epäoikeudenmukaista ratsuväen ylläpitovelvoitetta vastaan. Hänestä tulee Klaus Flemingin vastaisen talonpoikaiskapinan johtaja. Oopperan lopussa Ilkka kokee tappion omien joukkojen pettäessä hänet.
Jaakko Ilkka -oopperaa esitettiin Ilmajoen musiikkijuhlilla neljänä kesänä 1978–1981 Edvin Laineen ohjaamana. Jaakko Ilkkaa esitti Tuomo Häkkilä, Katariinaa Ritva Auvinen, Klaus Flemingiä Jorma Falck ja Kylmä-Jyrää Eero Piirto. Muissa rooleissa lauloivat muun muassa Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen ja Jaakko Hietikko. Mieskuorot Ilkan Miehet ja Kurikan Nuijamiehet näyttelivät talonpoikaiskapinallisia. Lähes neljänsadan henkilön lisäksi esityksissä käytettiin neljääkymmentä ratsua. Suomen Kansallisoopperan orkesteria ja Ilmajoen oopperakuoroa johti säveltäjä Jorma Panula. Puvustuksen oopperaan suunnitteli pukusuunnittelija ja muotitaiteilija Kirsti Maunula.
Uudelleen ooppera oli Ilmajoella ohjelmistossa vuosina 1996–1997. Tällöin Jaakko Ilkkaa esitti Jyrki Anttila, vaimoa Kaisa Hannula ja mukana olivat myös muiden muassa Tommi Hakala ja Juha Uusitalo. 
Oopperan musiikista julkaistiin vuonna 1979 LP-levy.
Imatra (elokuvateatteri)

Elokuvateatteri Imatra oli Tampereella Kyttälän kaupunginosassa Hämeenkatu 12:ssa sijainnut elokuvateatteri, jossa syttyi 23. lokakuuta 1927 tuhoisa tulipalo, jossa sai surmansa 21 ihmistä.
Teatteri oli rakennettu vanhaan varastomakasiiniin. Rakennuksen ulkoseinät olivat tiilestä, mutta sisärakenteet oli tehty puusta ja niiden pintamateriaalina oli ohut vaneri. Teatterin sisätilat olivat ahtaat. Parvekkeelle johtaneiden kierreportaiden alin askelma oli osittain salin oviaukon tiellä. Salin keskikäytävä oli leveydeltään vain hieman yli metrin. Takimmaisen penkkirivin käytävän puoleinen istuin ulottui salin oviaukon puoliväliin niin, että oviaukon leveys oli vain 65 senttimetriä. Parvekeportaat olivat kapeat ja jyrkät. Teatterissa ei ollut varauloskäyntejä.
Sunnuntai-iltana 23. lokakuuta 1927 teatterissa oli meneillään yhdysvaltalaisen mykkäelokuvan "Muukalaislegioonan tytär" esitys. Salissa ja parvekkeella oli yhteensä 225 katsojaa,jotka olivat enimmäkseen vapaapäivää viettäneitä tehtaiden työläisiä. Palo alkoi kello 19.40 elokuvateatterin konehuoneesta, jossa säilytettiin erittäin tulenarkoja nitraattifilmejä. Konehuone oli parvekkeelle johtaneiden portaiden alla. Projektorin käyttäjä yritti tukahduttaa palavaa filmirullaa takillaan siinä onnistumatta. Palo levisi konehuoneen auki jääneestä ovesta parissa minuutissa muihin rakennuksen osiin. Suurin osa parvella istuneista pelastautui hyppäämällä alas salissa olleiden ihmisten päälle. Osa yleisöstä jäi loukkuun rakennuksen sisälle. Palokunnan tullessa paikalle rakennuksen sisäosat olivat jo kokonaan tulen vallassa.
Onnettomuudessa kuoli 20 ja loukkaantui 28 henkilöä. Loukkaantuneita kuljetettiin Hatanpään sairaalaan ja Tampereen yleiseen sairaalaan. Viimeiset uhrit siirrettiin ulos teatterista puolen yön aikaan. Kaikki surmansa saaneet olivat olleet teatterin parvella. Loukkaantuneista yksi kuoli myöhemmin sairaalassa. Myös teatterin irtaimisto tuhoutui kokonaan.
Tulipalon uhrien muistomerkki paljastettiin 1928 Tampereen Kalevankankaan hautausmaalla.
Elokuvateatterin paikalla sijaitsee nykyään Tampereen Säästöpankin talo.
Suurenmoinen huviretki

Suurenmoinen huviretki (, levitetty myös nimellä Juustoa puuttuu) on ensimmäinen Wallace ja Gromit -lyhytelokuva vuodelta 1989. Nick Park animoi, ohjasi ja kirjoitti tarinan. Wallacen äänenä toimi näyttelijä Peter Sallis.
Elokuva on julkaistu myös suomeksi dubattuna VHS:llä ja DVD:llä. Tässä versiossa Wallacen äänenä toimii Vesa Vierikko.
Elokuvan synty.
Nick Park opiskeli elokuva-alaa National Film and Television Schoolissa. Kun valmistuminen alkoi lähestyä, Park mietti mitä tehdä lopputyöksi. Hän aikoi alun perin tehdä elokuvan miehestä ja hänen kissastaan. Park kuitenkin korvasi kissan koiralla ja poisti mieshahmolta viikset. Myöhemmin koirahahmon puheosuus jätettiin pois, ja se viesti elekielen avulla.
Oltuaan kolme viikkoa töissä Elstree Film Studios -yhtiössä Park alkoi suunnitella tarinaa miehestä, joka rakentaa raketin ja lentää Kuuhun tyydyttääkseen juustonhalunsa. Kun Park kehitteli lyhytelokuvaansa, Aardman Animations -studion perustajat Peter Lord ja David Sproxton tulivat esitelmöimään National Film Schooliin, jolloin Park sai esitellä heille hankettaan. Lord ja Sproxton tarjosivat Parkille mahdollisuuden työskennellä Aardmanin Studioilla ja tehdä samalla oman elokuvahankkeensa valmiiksi. Kuusi vuotta projetkin aloittamisen jälkeen, vuoden 1990 jouluaattona, Channel 4 esitti elokuvan Ison-Britannian televisiossa.
Tarina.
Wallace yrittää epätoivoisesti keksiä, minne lähteä lomalle. Hän etsii erityisesti paikkoja, jotka ovat tunnettuja juustomaita tai -alueita. Wallacen lempiruoka on näet juusto. Lopulta hän keksii, että matkustaa Gromitin kanssa kuuhun, koska sehän on juustoa. Kaksikko rakentaa oman raketin ja matkustaa etsimään kuujuustoa. Kuussa parivaljakko tapaa mekaanisilla käsivarsilla ja pyörillä varustetun uunin, josta koituu harmia.
Kasku

Kasku ja sutkautus tarkoittavat hauskaa kertomusta. Kaskun ja vitsin karkea ero on siinä, että kasku on sijoitettu todelliseen aikakauteen ja siinä esiintyvät usein todelliset, tunnetut henkilöt, kun taas vitsissä tapahtumapaikkaa ja -aikaa ei määritellä tarkasti ja henkilöt ovat keksittyjä karikatyyrejä. Suomessa suosittu kaskuissa esiintyvä henkilö on esimerkiksi presidentti Urho Kekkonen. 
Aiemmin kasku oli yleensä humoristinen lyhyt tai lyhyehkö kertomus, herjaus tai sanaleikki. Sutkautus taas oli pikemminkin tilannehuumoria tai kielellisen nokkeluuden osoitus. Rajaa näiden välille on kuitenkin usein mahdotonta vetää. Kaskut leviävät suullisesti, ja jotkin ovat säilyneet osana nykyaikaista urbaania vitsikulttuuria. Niiden lisäksi vanha kansa tunsi pitkiäkin humoristisia kertomuksia, kuten tarinoita hölmöläisistä.
Väärät housut

Väärät housut () on Nick Parkin toinen Wallace ja Gromit -elokuva vuodelta 1993. Animaatio voitti Oscarin parhaana lyhytelokuvana. Elokuva palkittiin myös Tampereen elokuvajuhlien Grand Prix'llä vuonna 1994. 
Elokuva on julkaistu Suomessa VHS:llä ja DVD:llä, ja Wallacen ääntä näytteli Vesa Vierikko.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat "Väärät housut" kaikkien aikojen 18. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Tarina.
Elokuva alkaa Gromitin syntymäpäivän aamuna ja vaikuttaa siltä, ettei Wallace ole muistanut tätä. Kyllä hän kuitenkin on. Wallace antaa Gromitille NASAn kehittämät teknohousut, joka voi kävellä pitkin seiniä ja jopa katossa. Wallace kuitenkin käyttää niitä Gromitin automaattisena ulkoiluttajana. Lisärahan tarpeessa Wallace vuokraa kaksikon talossa olevan tyhjän huoneen, jolle löytyy nopeasti asukas – pieni pingviini, joka ei ole aivan sitä miltä näyttää.
Nigerian avaruusjärjestö

Nigerian avaruusjärjestö (Space Research and Development Agency eli NASRDA) toimii Nigerian liittovaltion Tiede- ja teknologiaministeriön alaisuudessa koordinoiden maansa avaruustoimintaa. Se perustettiin vuonna 1998 tuolloin 93 miljoonan (Nigerian?) dollarin budjetilla. 
Scope.
Nigerian avaruusohjelman (Nigerian Space Programme, NSP) keskeiset tavoitteet ovat:
Anne-Mari Virolainen

Anne-Mari Virolainen (s. 5. joulukuuta 1965 Turku) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko. Hän oli kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuosina 2007–2023, puolueensa varapuheenjohtaja vuodesta 2010 sekä Sipilän hallituksen ulkomaankauppa- ja kehitysministeri vuosina 2018–2019.
Koulutus ja työura.
Virolainen kirjoitti ylioppilaaksi Liedon lukiosta vuonna 1984 ja valmistui Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1990 kauppatieteiden maisteriksi pääaineena kansainvälinen liiketoiminta, minkä jälkeen hän työskenteli yritysmaailmassa muun muassa markkinointitehtävissä. Ennen valintaansa eduskuntaan Virolainen työskenteli vuodesta 2005 ICT Turku Oy:n markkinointipäällikkönä.
Poliittinen ura.
Virolainen valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2007 eduskuntavaaleissa 6 812 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2011 vaaleissa 10 041 äänellä. Virolainen oli ehdolla myös vuoden 2014 eurovaaleissa saaden 10 080 ääntä, mikä ei riittänyt paikkaan. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Virolainen valittiin 7 196 äänellä kolmannelle kansanedustajakaudelle. Eduskuntavaaleissa 2019 Virolainen keräsi kaikkiaan 7 246 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan.
Virolainen on ollut suuren valiokunnan jäsen vuodesta 2011 ja puheenjohtaja vuodesta 2015. Hän on myös tulevaisuusvaliokunnan ja kansainvälisten asioiden foorumin jäsen. Aiemmilla vaalikausilla hän on ollut työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan varapuheenjohtaja (2011–2015) ja jäsen liikenne- ja viestintävaliokunnassa (2007–2011), ympäristövaliokunnassa (2009–2011) ja maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007). Ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä hän toimi Sipilän hallituksessa helmikuusta 2018 lähtien.
Kesällä 2010 Virolainen valittiin kokoomuksen kolmanneksi varapuheenjohtajaksi. Ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi hänet valittiin vuoden 2012 ja 2014 puoluekokouksissa.
Virolainen oli Liedon kunnanvaltuuston jäsen vuosina 2005−2020. Hän oli valtuuston puheenjohtaja vuosina 2005–2012 ja varapuheenjohtaja vuosina 2012−2020. Lisäksi Virolainen on toiminut vuodesta 2015 Varsinais-Suomen maakuntahallituksessa.
Virolainen toimi pohjoismaisen kansalaisyhteistyön keskusliiton Pohjola-Nordenin hallituksen ja yhdistyksen tukisäätiön hallituksen puheenjohtajana vuosina 2015–2018.
Tasavallan presidentti nimitti Virolaisen ulkomaankauppa- ja kehitysministeriksi 12. helmikuuta 2018.
Yksityiselämä.
Virolainen on ollut vuodesta 1989 naimisissa aiemmin Turun yliopistollisen keskussairaalan johtajana toimineen ja nykyisin Päijät-Hämeen hyvinvointialueen johtajan toimivan ortopedi Petri Virolaisen kanssa. Heille on syntynyt kolme lasta, joista vanhin menehtyi harvinaiseen LINCL-tautiin vuonna 2005.
Virolainen asuu Littoisissa, aiemmin Liedon puolella ja vuodesta 2020 Kaarinan Littoisissa.
Juha Hernesniemi

Juha Antero Hernesniemi (18. lokakuuta 1947 Kannus – 25. kesäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen neurokirurgi. Hän toimi Helsingin yliopiston neurokirurgian professorina ja neurokirurgian klinikan ylilääkärinä Helsingin Töölön sairaalassa (HUS). Aiemmin Hernesniemi työskenteli muun muassa Kuopion yliopistollisessa keskussairaalassa. Hän jäi eläkkeelle joulukuussa 2015.
Suomessa professorin ja ylilääkärin virasta on jäätävä eläkkeelle 68-vuotiaana, mutta ulkomailla Hernesniemi saattoi tehdä työtään vielä sen jälkeen. Jäätyään eläkkeelle Suomessa hän työskenteli ensin Perussa, Indonesiassa, USA:ssa ja Nepalissa. Hän työskenteli Kiinan Zhengzhoussa Henan Provincial People’s Hospital -sairaalassa neurokirurgina ja neurokirurgisen yksikön johtajana. Vuonna 2020 hän teki edelleen noin 150 leikkausta vuodessa, mutta vuonna 2021 hän joutui yli vuoden mittaiselle tauolle koronasulkujen ja Ukrainan sodan takia. 
Hernesniemi tunnettiin osaamisestaan aivoverisuonten epämuodostumien ja kasvainten leikkaushoidossa. Hän osallistui urallaan yli 70 000 neurokirurgisen potilaan hoitoon ja suoritti yli 16 000 keskushermostoon kohdistuvaa leikkausta. Toimiessaan Hyksissä Hernesniemi leikkasi nelisensataa potilasta vuodessa.
Hernesniemelle myönnettiin ensimmäinen arkkiatri Risto Pelkosen palkinto Tampereen lääkäripäivillä maaliskuussa 2007. Perusteluissa Hernesniemeä kuvailtiin hyväksi lääkäriksi, ”joka on merkittävästi edistänyt lääkärin työn tiedollista ja taidollista sekä ihmisläheistä osaamista”. Palkinto myönnetään lääkärille, jonka hyvään ammatilliseen osaamiseen liittyy oleellisena osana halu toimia kaikin tavoin potilaan parhaaksi, tieto, taito, ihmisläheinen asenne ja halu pysyä ajan tasalla. Suomen Mensa palkitsi Hernesniemen Mensa-palkinnolla vuonna 2011. Marraskuussa 2015 Suomalainen Lääkäriseura Duodecim palkitsi Hernesniemen Konrad ReijoWaaran palkinnolla.
Sint-Katelijne-Waver

Sint-Katelijne-Waver () on kunta Mechelenin arrondissementissa Antwerpenin provinssissa Flanderin alueella Belgiassa. Pinta-alaa kunnalla on 36,12 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 19 976 (1.1.2008). Väestötiheys on 553 as./km².
Kuntaan kuuluu neljä kylää (): varsinainen Sint-Katelijne-Waver, Onze-Lieve-Vrouw-Waver, Elzestraat ja Pasbrug-Nieuwendijk. Sint-Katelijne-Waverin naapurikunnat ovat Rumst, Mechelen, Bonheiden, Putte, Lier ja Duffel.
Sint-Katelijne-Waverissa on paljon kasvihuoneita. Kunnassa sijaitsee muun muassa Euroopan suurin osuuskunnallinen vihanneshuutokauppa, Mechelse Veilingen.
Sint-Katelijne-Waverin ystävyyskaupunki on Iernut Romaniassa.
Aleksandr Lazutkin

Aleksandr Ivanovitš Lazutkin (, s. 30. lokakuuta 1957 Moskova, Neuvostoliitto) on entinen kosmonautti. 
Lazutkin on naimisissa, ja perheessä on kaksi lasta. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 3. maaliskuuta 1992, ja hän lensi 10. helmikuuta 1997 Sojuz TM-25 -lennolla Mir-avaruusasemalle ja palasi 184 vuorokauden päästä.
Corynebacterium diphtheriae

Corynebacterium diphtheriae on kurkkumädän aiheuttajana tunnettu patogeeninen bakteeri. Se on fakultatiivisesti anaerobinen ja grampositiivinen. Kurkkumädän aiheuttajabakteerin tunnistivat ensimmäisinä saksalaiset Edwin Klebs ja Friedrich Löffler vuonna 1884.
Useimmat antibiootit tehoavat kurkkumätäbakteeriin.
Hotseat

Hotseat on paikallinen moninpelimuoto, jossa kukin pelaaja suorittaa vuoropohjaista peliä pelattaessa pelivuoroonsa liittyvät toimet samalla tietokoneella tai pelikonsolilla yksi kerrallaan. Pelivuoron jälkeen samalle valmiiksi lämpimälle istuimelle vaihtuu seuraava pelaaja, mistä pelimuoto on saanut nimensä. Tapa vaatii peliltä tuen menetelmälle.
Nimitystä Hotseat käytetään silloin tällöin myös paikallisen moninpelin synonyymina, jossa saman pelilaitteen äärellä useampi pelaaja pelaa peliä samaan aikaan, jokainen omalla peliohjaimellaan, esimerkiksi jaettu ruutu -menetelmällä.
Beerse

Beerse on kunta Antwerpenin provinssissa, Flanderin alueella, Belgiassa. Pinta-alaa kunnalla on 37,48 neliökilometriä. Beersessä oli 1. tammikuuta 2008 16 756 asukasta, joista naisia oli 8 461 ja miehiä 8 295.
Beersen naapurikunta Vlimmeren yhdistyi 2. tammikuuta 1977 Beerseen.
Beersen naapurikunnat ovat Merksplas pohjoisessa, Turnhout ja Vosselaar idässä, Lille etelässä sekä Malle ja Rijkevorsel lännessä.
Beersessä toimii lääketeollisuuteen erikoistunut yritys Janssen Pharmaceutica.
Väkiluvun kehitys.
Beersen väkiluvun kehitys vuodesta 1980 vuoteen 2009:
Juri Baturin

Juri Mihailovitš Baturin (, s. 12. kesäkuuta 1949 Moskova) on venäläinen kosmonautti. 
Baturin oli ensimmäinen venäläinen poliitikko, joka on tehnyt avaruuslennon. Hän lensi Sojuz TM-28 -lennolla 13. elokuuta 1998 Mir-avaruusasemalle ollen siellä 17 päivää ja 28. huhtikuuta 2001 Sojuz TM-32 -aluksella ISS-avaruusasemalle ollen siellä kaksi vuorokautta.
Tämä kuten NASAn vastaavat poliitikkojen avaruuslennätykset (senaattori Jake Kemp ja eräässä mielessä John Glennin toinen lento, jolloin hän oli entinen senaattori) ovat lähellä avaruusturismia.
Tommola

Tommola on Heinolan kaupunginosa keskustan ja pohjois–eteläsuuntaisen Heinolan harjun kaakkoispuolella. Tommolan kohdalla leveänä virtaavan Kymijoen pohjoisrannalla sijaitsee kaupungin vanhainkoti Hopeasilta. Tommolassa on useita teollisuuslaitoksia, kuten Peltosen suksitehdas ja Heinolan saha. Tommolassa on yksi päiväkoti ja alakoulu. Lisäksi Tommolan palveluihin kuuluvat päivittäistavarakauppa K-Market ja pizzeria. 
Tommolasta Heinolan keskustaan on matkaa 0,6–2,5 kilometriä. Alueeltaan varsin laajassa Tommolassa teollisuus- ja asuinalueet ovat erillään, ja asuntoalueet ovat rauhallisia. Asuntokanta koostuu pääasiassa kerrostalo- ja omakotitaloasutuksesta. Tommolasta on Sahanniemen kautta siltaa pitkin rautatien sekä jalankulun ja pyöräilyn yhteydet Rautsaloon.
Kjustendil

Kjustendil (, historiallisesti Велбъжд "Velbăžd") on kaupunki on Länsi-Bulgariassa 22 kilometrin päässä Makedonian rajalta. Kjustendil on Kjustendilin alueen pääkaupunki. 
Kjustendilin asukasluku on 44 111 (2011). Kjustendil sijaitsee Kjustendilin laakson eteläosassa noin 90 kilometrin päässä maan pääkaupungista Sofiasta lounaaseen. 
Kaupunki tunnetaan lämpimistä mineraalilähteistään, joiden ympärille on syntynyt terveyskylpylöitä.
Just!

Just! on suomalaisen Popeda -yhtyeen kuudestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset Costello Hautamäki ja sanoitukset Pate Mustajärvi, paitsi (9) säv./san. Bob Seger, suom.san. Juice Leskinen ja (11) san. Pauli Hanhiniemi.
Juri Lontšakov

Juri Valentinovitš Lontšakov (ven. Юрий Валентинович Лончаков, s. 4. maaliskuuta 1965 Balchasch, Kazakstanin sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen kosmonautti.
Lontšakov on naimisissa ja perheessä on poika, Kiril.
Juri Lontšakov pääsi lukiosta 1982 ilmavoimiin. Hän lensi vuonna 1997 NASAn STS-100-lennolla ja 2002 Sojuz TMA-1/Sojuz TM-34-lennolla ISS-avaruusasemalle.
NonStop Kernel

NonStop Kernel (NSK) on Hewlett-Packardin NonStop-tietokonearkkitehtuurin käyttöjärjestelmä. Sen mukana ajetaan tyypillisesti Unix/POSIX-tyylistä Open System Services (OSS) -käyttö- ja kehitysympäristöä. Vaihtoehtoisesti voidaan ajaa myös vanhempaa Guardiania, arkkitehtuurin perinteistä ympäristöä, joka on säilytetty lähinnä yhteensopivuuden vuoksi. Kumpaakin ympäristöä (joita kutsutaan myös "persoonallisuuksiksi") voidaan lisäksi ajaa rinnakkain.
Sekä OSS että Guardian tarjoavat sovelluskehitykseen omat ohjelmointirajapintansa. Komentotulkkeina puolestaan käytetään edellisessä Korn shelliin perustuvaa OSS shelliä ja jälkimmäisessä TACL-tulkkia.
Melvin Sheppard

Melvin Whinfield (”Mel”) Sheppard (5. syyskuuta 1883 Almonesson Lake, New Jersey, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 1942 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja nelinkertainen olympiavoittaja.
Melvin Sheppard yritti nuoruudessaan liittyä New Yorkin poliisivoimiin, mutta hänet hylättiin heikon sydämen takia. Tästä huolimatta Sheppard voitti kolme peräkkäistä Yhdysvaltain mestaruutta 880 jaardilla vuosina 1906–1908.
Lontoon olympialaisissa 1908 Sheppard voitti 1 500 metrin alkueränsä uudella olympiaennätyksellä 4.05,0, minkä Norman Hallows rikkoi jo seuraavassa erässä tuloksella 4.03,4. Seuraavan päivän loppukilpailussa Sheppard vei voiton ennätystä sivunneella ajalla. Sheppard nousi kilpailun kärkeen vasta viimeisillä metreillä, kirien jo usean metrin karkumatkan repäisseen Harold Wilsonin kiinni.
800 metrillä Sheppard voitti alkueränsä ajalla 1.58,0. Finaalissa Sheppard juoksi ensimmäisen kierroksen aikakauteen nähden uskomattomaan 53 sekunnin aikaan ja voitti lopulta tuloksella 1.52,8, joka oli epävirallinen maailmanennätys. Aika paransi edellistä James Lightbodyn nimissä ollutta olympiaennätystä 3,2 sekuntia.
Kolmannen kultamitalinsa Sheppard sai ainoan kerran olympiaohjelmassa olleessa 1 600 metrin viestissä, jonka osuuksien pituudet olivat juoksujärjestyksessä 200 m + 200 m + 400 m + 800 m. Hän oli Yhdysvaltain joukkueen ankkuri ja onnistui säilyttämään joukkueen kolmella ensimmäisellä osuudella saavuttaman kärkipaikan. Sheppardin henkilökohtainen osuusaika oli 1.55,4.
Tukholman olympialaisissa Sheppard oli 800 metrin ennakkosuosikki. Finaalissa hän yritti samaa taktiikkaa kuin Lontoossa ja juoksi ensimmäisen kierroksen vielä kovempaa, aika oli 52,4. Jälkimmäisellä kierroksella Ted Meredith ohitti hänet tehden kaikkien aikojen parhaan ajan 1.51,9, joka hyväksyttiin myöhemmin ensimmäiseksi viralliseksi maailmanennätykseksi. Sheppard hävisi vain sekunnin kymmenyksen.
Neljännen olympiakultamitalinsa Sheppard voitti 4 x 400 metrillä Yhdysvaltain joukkueen aloittajana. Aika oli uusi maailmanennätys 3.16,6. Maailmanennätys pysyi voimassa vuoteen 1924 saakka.
Sheppard oli mukana tekemässä useita viestijuoksun maailmanennätyksiä. Vuonna 1910 hän juoksi osuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka teki 4 × 880 jaardin maailmanennätyksen 7.53,0. Aika hyväksyttiin myös 4 × 800 metrin viestijuoksun maailmanennätykseksi. Ennätys pysyi voimassa kymmenen vuotta, kunnes se rikottiin vuonna 1920. Vuonna 1911 Sheppard juoksi osuuden Yhdysvaltain joukkueessa, joka teki maailmanennätyksen 3.18,2 4 × 440 jaardin viestijuoksussa. Pennsylvanian yliopiston joukkue rikkoi tämän ennätyksen vuonna 1915.
Urheilu-uransa jälkeen Sheppardista tuli lakimies. Hän oli yksi Charles Lindberghin lapsen kidnappauksesta syytetyn Bruno Hauptmannin asianajajista.
Killing in the Name

Killing in the Name oli Rage Against the Machinen ensimmäinen single heidän ensimmäiseltä levyltään. Levy julkaistiin vuonna 1992 ja single vuonna 1993. Kappale kestää 5 minuuttia ja 14 sekuntia.
Maaliskuussa 2005 Q-lehti sijoitti "Killing in the Namen" 24. sijalle 100 parhaan kitarakappaleen listalla. Rage Against the Machinen lisäksi kappaleen on esittänyt Audioslave.
Walter Stahlecker

Franz Walter Stahlecker (10. lokakuuta 1900 Sternenfels, Baden-Württenberg – 23. maaliskuuta 1942 Riika) oli saksalainen Brigadeführerin arvoinen SS-upseeri ja oikeustieteen tohtori. Stahlecker toimi turvallisuuspoliisin ja SD:n komentajana ("Befehlshaber der Sipo und des SD; BdS") Norjassa vuonna 1940 ja Ostlandin valtakunnankomissariaatissa vuosina 1941–1942.
Vuonna 1941 Stahlecker määrättiin Einsatzgruppe A:n komentajaksi. Hänen osastonsa suoritti partisaanien ja niin sanottujen ei-toivottujen väestöryhmien vastaisia toimia rintamalinjan takana. Loppuvuoteen 1941 mennessä yksikkö oli tappanut 249 420 juutalaista. Myöhemmin Einsatzgruppe A:ta ja siihen kuuluneita yksiköitä syytettiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Stahlecker vieraili Suomessa Inkerin kysymyksen vuoksi tammikuussa 1942. Hän haavoittui yhteenotossa neuvostopartisaanien kanssa 23. maaliskuuta 1942 Krasnogvardeiskissa, jonka nimi on nykyisin palautettu muotoon Hatsina. Hän kuoli samana päivänä ambulanssilennolla matkalla Prahaan.
Ara-appaloosa

Ara-appaloosa (myös "araloosa" tai "arappaloosa") on hevosrotu, joka on kehitetty arabianhevosesta ja appaloosasta. Siinä yhdistyy arabianhevosen jalo ulkomuoto Appaloosan tiikerinkirjavuuteen. Rodun molemmat kantarodut tunnetaan kestävyydestä ja älykkyydestä, ja niistä risteytetty jälkeläinen soveltuu yleensä erinomaisesti matkaratsastukseen sekä arabianhevosen ja appaloosan tyypillisiin tehtäviin kuten karjatyöskentelyyn sekä moniin hevosurheilun lajeihin. Rodun yksilössä on rotumääritelmän täyttääkseen oltava vähintään 90% arabiverta. Appaloosan ominaisuuksista rodussa arvostetaan lähinnä tiikerinkirjavaa väriä. Rotu on sirorakenteinen, sitkeä ja temperamenttinen. Rotu on harvinainen Euroopassa, mutta Yhdysvalloissa rotu on kuitenkin suosittu.
Julie Winnefred Bertrand

Julie Winnefred Bertrand (16. syyskuuta 1891 – 18. tammikuuta 2007) oli huomattavan iäkkääksi elänyt kanadalainen.
Bertrandista tuli vanhin elossa oleva kanadalainen Anne Samsonin kuoltua 29. marraskuuta 2004. Kuollessaan hän oli jo maailman vanhin elossa oleva nainen. Maailman vanhinta ihmistä hänestä ei koskaan tullut, sillä puertoricolainen Emiliano Mercado del Toro eli vielä kuusi päivää hänen kuolemansa jälkeen.
Bertrand ei ollut koskaan naimisissa. Vuonna 2004 hän oli vielä ikäänsä nähden hyväkuntoinen, pukeutui itsenäisesti, laittoi tukkansa ja nautti erityisissä tilanteissa lasin viiniä. Muisti oli säilynyt, ja hän osasi yhä nimetä tärkeimmät ystävänsä ja sukulaisensa. Hän asui Montréalissa, mutta vietti elämänsä aivan viimeiset vaiheet etupäässä nukkuen. 
Bertrandista tuli maailman vanhin elossa oleva nainen Elizabeth Boldenin kuoltua 11. joulukuuta 2006. Jos Bertrand ei itse olisi kuollut 18. tammikuuta 2007, hänestä olisi tullut kuuden päivän kuluttua maailman vanhin elossa oleva ihminen.
Joan Riudavets

Joan Riudavets Moll (15. joulukuuta 1889 – 5. maaliskuuta 2004) oli huomattavan pitkäikäinen espanjalainen.
Riudavets oli kotoisin Menorcalta. Hänestä tuli Euroopan vanhin ihminen italialaisen Maria Teresa Fumarola Ligorion kuoltua toukokuussa 2003. Hänestä tuli myös maailman vanhin elossa oleva mies Yukichi Chuganjin kuoltua saman vuoden syyskuussa. 
Riudavets ajoi polkupyörää jopa 110-vuotiaaksi asti. Hän oli työskennellyt suutarina vuoteen 1954 saakka ja toimi lisäksi Es Migjorn Granin kunnanvaltuutettuna. 
Riudavets kuoli 114-vuotiaana. Hän oli elänyt lähes koko elämänsä ilman äitiään Catalina Moll Mercadesia, joka kuoli 25-vuotiaana ennen vuoden 1889 loppua.
Edwin Flack

Edwin Harold ”Teddy” Flack (5. marraskuuta 1873 Lontoo, Iso-Britannia – 10. tammikuuta 1935) oli australialainen urheilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Englantilaissyntyinen Flack oli viisivuotias hänen perheensä muuttaessa Australiaan siirtolaisiksi. Koulusta valmistuttuaan hän työskenteli isänsä tilintarkastustoimistossa ja 21-vuotiaana hänet lähetettiin Lontooseen lisäopintoja varten. Kuultuaan olympialaisista hän päätti matkustaa Kreikkaan kilpailumatkalle, koska oli Australiassa asuessaan ollut innokas urheilija.
Ateenan olympialaisten Flack voitti kultaa 800 metrillä vaatimattomalla ajalla 2.11,0 ja 1 500 metrillä kukistaen loppukirissä ennakkosuosikki Arthur Blaken ajalla 4.33,2. Aikojen vaatimattomuus selittyy Ateenan olympiastadionin jyrkillä kaarteilla. 800 metrin alkuerissä Flackin juoksema aika 2.10,0 ja 1 500 metrin loppukilpailun voittoaika 4.33,2 olivat matkojen ensimmäiset olympiaennätykset.
Flack otti osaa myös maratonille, vaikka ei ollut koskaan kilpaillut 10 mailia (n. 16 km) pidemmällä matkalla. Suuren osaa matkasta hän oli toisena Ranskan Albin Lermusiauxin jäljessä. 32 kilometrin kohdalla ranskalainen keskeytti, jättäen Flackin johtoasemaan. Vain neljä kilometriä ennen maalia Flack yllättäen romahti. Hän oli niin sekavassa tilassa, että katsojan yrittäessä auttaa häntä Flack iski tämän maahan. Flackin juoksu hylättiin.
Flack otti osaa myös tennisturnaukseen. Kaksinpelissä hän karsiutui ensimmäisellä kierroksella. Nelinpelissä hänen parinaan oli hänen englantilainen ystävänsä George S. Robertson. He selvisivät suoraan semifinaaliin ilman ottelua ja hävisivät sen. Tämä kuitenkin riitti kolmanteen sijaan.
Myöhemmin Flack palasi Australiaan ja asui maatilalla Berwickissä, Victorian osavaltiossa, jossa hän piti friisiläiskarjaa.
Edwin Flackin mukaan nimetty puisto sijaitsee Berwickissä. Myös Melbournen lukion urheilukenttä on nimetty koulun entisen oppilaan kunniaksi.
Ihmisoikeusliitto

Ihmisoikeusliitto ry () on suomalainen, uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton vuonna 1979 perustettu yleinen ihmisoikeusjärjestö. Liiton tehtävänä on edistää perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista ja tunnettavuutta sekä vastustaa ihmisoikeusloukkauksia Suomessa.
Ihmisoikeusliitto on Ihmisoikeusliittojen kansainvälisen keskusliiton (International Federation for Human Rights, FIDH) jäsen ja eurooppalaisen ihmisoikeusjärjestön, European Association for the Defense of Human Rights (AEDH), yksi perustajajäsenistä. Ihmisoikeusliitto on SOSTEn ja Fingon jäsenjärjestö.
Ihmisoikeusliiton pääsihteerinä toimii Robert Salin. Vuosina 2013-2024 pääsihteerinä toimi valtiotieteiden tohtori Kaari Mattila. Ihmisoikeusliiton hallituksen puheenjohtajana toimii Ulkar Aghayeva.
Vuosina 1980–1986 liitto toimi nimellä "Ihmisoikeuksien ja kansalaisvapauksien puolesta – League for Human Rights and Freedoms r.y." ja vuosina 1986–1993 nimellä "Ihmisoikeuksien ja kansalaisvapauksien liitto – League for Human Rights and Freedoms r.y."
Oribi

Oribi eli kelta-antilooppi ("Ourebia ourebi") on gasellien alaheimoon kuuluva antilooppilaji, joka on levinnyt lähes koko Afrikan mantereelle.
Tuntomerkit.
Oribi on hentojalkainen, pitkäkaulainen ja pienikokoinen nisäkäs. Sen selän ja rinnan väritys vaihtelee yksilöittäin keltaisesta oranssinruskeaan, mutta sen leuka, kurkku, maha ja takapuoli ovat väriltään valkoisia. Myös aivan sen silmien yläpuolinen karva on valkeaa ja muodostaa puolikuun muotoisen kuvion. Kuvio takia oribi onkin helppo erottaa muista samannäköisistä antiloopeista. Oribin häntä on lyhyt ja pörröinen. Väritykseltään häntä on tummanruskea tai musta sekä valkoinen. Urospuolisilla oribeilla on sarvet. Oribin sarvet ovat hennot, pystyt ja noin 19 senttimetrin mittaiset. Oribien korkeus vaihtelee noin 92 sentistä aina 110 senttiin, ja ne painavat noin 12–22 kilogrammaa. Ne voivat juostessaan saavuttaa nopeuden 40–50 km/h. Vankeudessa oribit elävät noin 14-vuotiaiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Oribi on levinnyt lähes koko Afrikan mantereelle, mutta niitä ei esiinny ollenkaan Saharan autiomaassa tai sen pohjoispuolella. Oribeja esiintyy aina Senegalista Etiopiaan ja Somaliaan sekä Keniasta Botswanaan, Ugandaan ja Angolaan. Lisäksi niitä esiintyy Mosambikin ja Zimbabwen välisellä alueella sekä Etelä-Afrikassa. Oribin tyypillisiä elinalueita ovat ruohikko- ja puska-alueet. Ne suosivat erityisesti ruohikkoisia alueita, joissa on sekä lyhyttä ruohoa syötäväksi ja pitempää ruohoa, johon piiloutua saalistajia. Oribit tarvitsevat paljon nestettä ja elävät sen takia lähellä avovesiä.
Ravinto.
Oribit syövät lähinnä ruohoa, mutta tyytyvät myös puiden lehtiin ja kasvien versoihin.
Lisääntyminen.
Oribin parittelukausi kestää elokuusta joulukuuhun, ja sen aikana urosoribi parittelee reviirinsä jokaisen naaraan kanssa. Naaraita on yhtä urosta kohti yleensä yksi tai kaksi. Naaras kantaa noin 6-7 kuukautta ja synnyttää sitten yhden poikasen. Ensimmäiset viikot poikanen piilottelee ruohikkojen suojassa ja aina välillä sen emo palaa imettämään sitä. Noin 4-5 kuukauden kuluttua poikanen on valmis selviytymään omillaan. Oribinaaras tulee sukukypsäksi 10 kuukautta vanhana, uros puolestaan neljä kuukautta myöhemmin.
Alana Evans

Alana Evans (s. 6. heinäkuuta 1976 Kentucky) on yhdysvaltalainen entinen pornonäyttelijä. Hän on toiminut "Penthousen" mallina.
Kun Evans oli kolmen kuukauden ikäinen, hänen äitinsä otti avioeron miehestään, joka oli sotilaana Yhdysvaltain armeijassa. Evans asettui pohjoiseen Kaliforniaan. Äiti kuoli maksasairauteen tyttären ollessa 16-vuotias. Evans oli aikuisviihdealalle siirtyessään juuri yli kaksikymppinen. 
Evans on nyt esiintynyt sadoissa pornografisissa elokuvissa. Hän on biseksuaali ja naimisissa. Parissa elokuvassa Evans käytti aliasta "Jenna Talia", jonka hän kuitenkin pian jätti pois käytöstä. Hän esiintyi myös rapartisti 50 Centistä kertovassa dokumentissa "50 Cent: Refuse to Die" ja hänen omasta perhe-elämästään kertovassa dokumenttiohjelmassa "MTV’s True Life: My Parents are in Porn". Vuonna 2006 Evans perusti "Creamworks" -aikuisviihdetuotantoyhtiön. Hän on toiminut myös Aikuisviihdealan taiteilijoiden killan () puheenjohtajana.
Pornonäyttelijän ammattinsa lisäksi Evans on kirjoittanut kolumneja "High Times" -lehteen, toiminut taustalaulajana Lords of Acidin singlejulkaisulla sekä perustanut PwnedByGirls-verkkosivuston, joka tuottaa muun muassa suoria videolähetyksiä ja videopeliarvosteluja.
3 000 metrin joukkuejuoksu

3 000 metrin joukkuejuoksu oli kilpailulajina kolmissa olympialaisissa vuosina 1912–1924.
Säännöt.
Kilpailuun osallistui neljä juoksijaa jokaisesta osallistuvasta maasta. Kolmen parhaan juoksijan sijaluvut laskettiin yhteen ja maat laitettiin palkintojärjestykseen pistesumman mukaisesti. Mitalin saivat vain ne urheilijat, joiden sijoitus laskettiin loppupisteisiin.
Tulokset.
Tukholmassa 1912 kultaa sai Yhdysvallat joukkueella Tell Berna, Norman Taber, George Bonhag. Suomi karsiutui alkuerissä jouduttuaan samaan erään Yhdysvaltain kanssa. Hannes Kolehmainen juoksi erässä maailmanennätyksen 8.36,8.
Antwerpenissa 1920 Yhdysvallat uusi voittonsa joukkueella Horace Brown, Arlie Alfred Schardt, Ivan Dresser. Suomi oli ilmoittautunut, mutta jäi pois, koska finaali juostiin vain päivää ennen maastojuoksua ja miehiä haluttiin säästää.
Pariisissa 1924 Suomi voitti kultaa joukkueella Paavo Nurmi, Ville Ritola, Elias Katz. Nurmi ja Ritola ottivat kaksoisvoiton Katzin ollessa viides. Suomen neljäs edustaja Sameli Tala jäi kolmanneksitoista.
Kohtalo.
Joukkuejuoksussa ei koskaan jaettu henkilökohtaisia palkintoja ja se oli tyypillisesti pelkkä olympialaji, esimerkiksi Suomen mestaruuksista siinä ei koskaan kilpailtu. Laji jätettiin yhdessä maastojuoksun ja viisiottelun kanssa pois vuoden 1928 olympiaohjelmasta ja vaipui pian unohduksiin.
Patricia Neal

Patricia Neal (oik. Patsy Louise Neal; 20. tammikuuta 1926 Packard, Kentucky, Yhdysvallat – 8. elokuuta 2010 Edgartown, Massachusetts, Yhdysvallat) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Nealin tunnetuimmat elokuvat ovat "Aamiainen Tiffanylla" (1961) ja "Hud – Lännen kapinallinen" (1963), josta hän sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Sen lisäksi hän on saanut teatteriurallaan Tony Awardin.
Hän oli naimisissa kuuluisan kirjailijan Roald Dahlin kanssa vuosina 1953–1983. Avioliitosta syntyi viisi lasta. Nealilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Ostlandin valtakunnankomissariaatti

Ostlandin valtakunnankomissariaatti (, ”Itämaan valtakunnankomissariaatti”) oli Saksan muodostama miehityshallinto vuosina 1941–1944. Se käsitti suurimman osan toisessa maailmansodassa Neuvostoliitolta vallatusta Latviasta, Liettuasta, suurimman osan Valko-Venäjästä ja pohjoisen osan Itä-Puolasta. Valtakunnankomissariaatti jakautui Latvian, Liettuan, Viron ja Valko-Venäjän päähallintopiireihin.
Valtakunnankomissaarina toimi Hinrich Lohse 1941–1944 ja Erich Koch 1944–1945.
Suzy Amis

Suzy Amis (s. 5. tammikuuta 1962 Oklahoma City, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja valokuvamalli.
Hän toimi jonkin aikaa "80-luvun kasvoina"-valokuvamallina, jonka aikana hän näytteli elokuvassa "Fandango". Amis muistetaan myös muun muassa elokuvista "Epäillyt" (1995) ja "Titanic" (1997). "Titanicin" kuvausten aikana hän tapasi nykyisen aviomiehensä James Cameronin. Cameron oli vielä naimisissa silloisen vaimonsa näyttelijä Linda Hamiltonin kanssa. Amisilla ja Cameronilla oli suhde, ja he menivät naimisiin 4. huhtikuuta 2000. Heillä on kolme lasta: huhtikuussa 2001 syntynyt tytär ja joulukuussa 2006 syntyneet kaksoset. Suzylla on myös poika liitostaan Sam Robardsin kanssa.
Julie Christie

Julie Frances Christie (s. 14. huhtikuuta 1941 Assam, Intia) on Oscar-palkittu englantilainen näyttelijä.
Christie syntyi Intiassa englantilaisille vanhemmille. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli vielä lapsi, ja hän muutti äitinsä kanssa Englantiin. Christie opiskeli näyttelemistä London’s Central School for Drama -oppilaitoksessa ja esiintyi teatterissa ensimmäisen kerran 1957.
Christien ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli John Schlesingerin ohjaamassa elokuvassa "Billy Liar" (1963), ja 1960-luvulla hänestä tuli nopeasti yksi aikansa kuuluisimmista englantilaisista näyttelijöistä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan tältä ajalta ovat "Kultaseni" (1965), josta hän sai parhaan naispääosan Oscarin, Laran rooli David Leanin ohjaamassa elokuvassa "Tohtori Živago" (1965) ja kaksoisrooli François Truffaut’n romaanisovituksessa "Fahrenheit 451".
Christie seurusteli 1970-luvulla Warren Beattyn kanssa, ja he tekivät yhdessä kolme elokuvaa: "McCabe ja Mrs Miller", "Shampoo" ja "Taivas saa odottaa". Christie esiintyi 1980-luvulla elokuvissa vain harvakseltaan, mutta 1990-luvulla hän teki vahvan paluun. Hän esitti Gertrudea Kenneth Branagh’n "Hamlet"-elokuvassa vuonna 1996 ja sai vuonna 1997 Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Hehkutuksia" ("Afterglow").
Viime vuosina hän on näytellyt muun muassa Matami Rosmertaa elokuvassa "Harry Potter ja Azkabanin vanki" (2004), Akhilleuksen äitiä Thetistä "Troijassa" (2004) sekä Emma du Maurieria elokuvassa "Finding Neverland – tarinan lähteillä" (2004). Vuonna 2006 valmistuneessa elokuvassa "Away from Her" Christie esitti Alzheimerin tautia sairastavaa naista, joka unohti olevansa naimisissa ja rakastui toiseen mieheen. Christie sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden.
Joku raja

Joku raja on kolmas single PMMP:n albumilta "Leskiäidin tyttäret". Se julkaistiin kansainvälisenä naistenpäivänä 8. maaliskuuta 2007. Single nousi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen singlelistan ykkössijalle.
Kappale on nimetty ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin "Joku raja!" -kampanjan mukaan. Kampanjalla tuetaan työtä naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan. Sony BMG -levy-yhtiö, säveltäjä Jori Sjöroos sekä PMMP lahjoittavat kaikki singlen myynnistä tulevat tuotot kampanjalle.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Miikka Lommi. Videolla on kepeä ja viihteellinen tunnelma toisin kuin itse kappaleessa ja sen sanoituksissa. Video on kuvattu esittämään häitä. Kuvauspaikkana toimi Pakilan nuorisotalo. Oulun musiikkivideofestivaalit vuonna 2007 Kunniamaininta: "Rankasta tekstistä on tehty vielä rankempi video. Mielipiteitä herättävä toteutus, jonka maailma on lainattu arkielämästä."
Joku raja-video palkittiin Hopeisella Muuvilla Muuvi 2007-palkintogaalassa.
Botswanan vaakuna

Botswanan vaakuna on Botswanan kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se on otettu käyttöön 25. tammikuuta 1966.
Vaakunan yläosaan on kuvattu hammasrattaat, jotka symboloivat teollisuutta. Vaakunan keskelle on kuvattu kolme aaltoa, jotka symboloivat vettä. Vaakunan alaosassa oleva härkä symboloi maan tärkeää elinkeinoa karjankasvatusta. Vaakunakilpeä kannattelee kaksi seepraa, joista toinen pitää kiinni durrasta (tärkeä viljelyskasvi maassa) ja toinen norsunluusta (symboloi maassa käytyä norsunluukauppaa). Vaakunan alapuolella nauhassa lukee maan motto "Pula" eli "Sade".
Valloitettujen itäalueiden valtakunnanministeriö

Valloitettujen itäalueiden valtakunnanministeriö () oli 17. heinäkuuta 1941 perustettu Saksan valtakunnanhallitukseen liittynyt ministeriö, jonka tehtävänä oli muodostaa siviilihallinto Saksan valtaamille alueille armeijan edetessä pidemmälle Neuvostoliiton alueelle. Ministeriötä johti Alfred Rosenberg.
Ministeriön kanssa kilpailivat valloitettujen alueiden voimavaroista ja hallinnosta osittain Heinrich Himmlerin johtama SS sekä Hermann Göringin alaisuudessa oleva Saksan nelivuotissuunnitelman toimisto, jolla oli taloudellista koordinaatiovaltaa lähinnä sotatalouteen liittyen.
Ministeriö toimi Berliinissä Unter den Lindenin varrella entisessä Neuvostoliiton suurlähetystön talossa, kunnes se tuhoutui pommituksissa. Paikalla on nykyään Venäjän suurlähetystö.
Eesti Ühispank

Eesti Ühispank oli virolainen pankki, joka sai alkunsa kymmenen paikallispankin yhdistymisen myötä joulukuussa 1992. Eesti Ühispankista tuli Baltian maiden suurin pankki vuonna 1998, kun se solmi yhdistymissopimuksen Tallinna Pankin kanssa. Vain vuotta aiemmin pankkiin oli liittynyt myös Põhja-Eesti Pank, mikä oli nostanut Eesti Ühispankin kotimaansa Viron toiseksi suurimmaksi pankiksi.
Ruotsalainen SEB laajensi toimintaansa Baltian maissa vuonna 1998 hankkimalla 32 prosentin osuuden Eesti Ühispankista ja 36 prosentin osuuden latvialaisesta Latvijas Unibankasta. Vuoden 2000 aikana SEB lunasti loput pankkien osakkeista ja Eesti Ühispankista tuli osa SEB-konsernia.
SEB:n omistuksessa Eesti Ühispank jatkoi liiketoimintaa omalla nimellään vuoteen 2005 saakka, minkä jälkeen pankki tunnettiin nimellä "SEB Eesti Ühispank". Lopullisesti Eesti Ühispankista luovuttiin vuonna 2008, kun kaikki konsernin yhtiöt siirtyivät SEB-brändin alle. Tämän jälkeen pankki on toiminut Virossa nimellä SEB Pank.
Fred Hale

Fred Harold Hale, Sr. (1. joulukuuta 1890 New Sharon, Maine – 19. marraskuuta 2004 Syracuse, New York) oli maailman vanhin mies yli puolen vuoden ajan vuonna 2004. Hän oli kotoisin Yhdysvalloista.
Hale syntyi New Sharonissa, Mainen osavaltiossa vuonna 1890. Hän työskenteli rautatiepostissa ja mehiläishoitajana. 
Hale meni vuonna 1910 naimisiin Flora Mooersin kanssa, ja samana vuonna syntyi parin ensimmäinen lapsi. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan hänestä tuli maailman vanhin voimassa olevan ajokortin omistava henkilö 108-vuotiaana. Hale eli itsenäisesti 103-vuotiaaksi. 
Halella oli kaihileikkauksen jälkeen varsin hyvä näkö vielä 110-vuotiaana, ja 113-vuotiaana hän pelasi vielä korttia. Hän sai julkisuutta myös "iäkkäimpänä Boston Red Sox -fanina". 
Hale matkusteli vielä vanhoilla päivillään. Hän kävi Japanissa, kokeili surffausta Havaijilla ja vieraili 100-vuotiaaksi tultuaan Euroopassa. Hän sai elämänsä aikana kaikkiaan viisi lasta. 
Hale menehtyi keuhkokuumeeseen vähän ennen kuin olisi täyttänyt 114 vuotta. Tämän jälkeen maailman vanhimman miehen titteli siirtyi Emiliano Mercado del Torolle.
Hansabank

Hansabank oli pankki, joka toimi Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Venäjällä. Nykyisin pankki on osa ruotsalaista Swedbankia.
Hansabank aloitti toimintansa Tartossa nimellä Tartu Kommertspank 1. heinäkuuta 1991. Virallisesti Hansabank aloitti itsenäiset toimintansa pankkina 10. tammikuuta 1992. Hansabank listautui Helsingin pörssin I-listalle vuonna 1995. Samana vuonna liiketoiminta laajentui Latviaan ja seuraavana vuonna Liettuaan. Hansabank yhdistyi huhtikuussa 1998 Eesti Hoiupankin kanssa, mistä lähtien pankin virallinen nimi oli "AS Hansabank". Syyskuussa 2004 Hansabank tiedotti ostavansa moskovalaisen OAO Kvest -pankin ja kauppa saatiin päätökseen keväällä 2005.
Ruotsalainen FöreningsSparbanken (nyk. Swedbank) hankki 50 prosentin omistusosuuden Hansabankista vuonna 1998. Swedbank teki vähemmistöomistajille ostotarjouksen kaikista pankin osakkeista vuonna 2005, minkä jälkeen Hansabankista tuli kokonaan osa Swedbank-konsernia. Pankki jatkoi toimimista Hansabank-nimellä aina syksyyn 2008 saakka, jolloin Swedbank-nimi otettiin käyttöön kaikissa Baltian maissa.
Virossa Hansabank tunnettiin nimellä Hansapank, Latviassa nimellä Hansabanka, Liettuassa nimellä Hansabankas ja kansainvälisesti nimellä Hansabank.
El Paraíso (Peru)

El Paraíso (ketšuaksi Chuquitanta) on myöhäisesikeraamisen kauden arkeologinen kohde Chillón-joen laaksossa Perun keskirannikolla. Kohde ajoitetaan yleensä välittömästi varhaiskeraamista kautta edeltäneeseen jaksoon noin 2100–1800 eaa. eli suunnilleen samalla ajalle kuin Keski-Andien ylätasangolla sijainnut Kotosh. Kummassakin asutuskeskuksessa oli ajalleen poikkeuksellisen korkea väentiheys ja pitkälle kehittynyttä arkkitehtuuria.
El Paraíso koostuu yhdeksästä rakennuskompleksista noin 2 kilometriä rannikolta sisämaahan. Ne rakennettiin mudalla muuratusta kivestä. Seinät peitettiin savilaastilla, joka on myöhemmin kulunut pois. Rakentamiseen tarvittiin yli tonnia kiveä, ja ne peittävät noin 58 hehtaarin alueen. Kaksi suurinta rakennusta ovat noin 400 metriä pitkiä ja sijaitsevat samansuuntaisesti noin 180 metrin päässä toisistaan. U-kirjaimen muotoisten rakennusten selkä on käännetty merta kohti ja kädet osoittavat vuoristoon ja nousevan auringon suuntaan. Rakennusten sommittelu enteilee keraamisen kauden seremoniakeskuksia, joissa uskonnolliset ja yhteiskunnalliset muutokset alkoivat heijastua myös arkkitehtuuriin. Talot koostuvat useista verkostomaisesti yhdistyvistä käytävistä ja huoneista. Niissä ei ole merkkejä asumisesta, mikä viittaa rakentajien ja käyttäjien tulleen muualta. Rituaaliset tulikuopat, punaiseksi värjätty sisäpiha, punapigmentin hiontakivet ja savifiguurien kappaleet osoittavat uskonnollisten toimintojen keskeisyyden. Arkkitehtuurissa yhdistyy rannikon ja vuoriston perinteille ominaisia piirteitä.
El Paraíson rakentajat olivat ehkä kalastajia, jotka alkoivat omaksua viljelyn ja rakentaa maatalousyhteiskunnille tyypillisiä seremoniakeskuksia. Meri oli edelleen tärkein ruoan lähde, mutta viereisellä tulvatasangolla harjoitettiin jo maanviljelyä. Tärkeä asema oli varsinkin puuvillan tuotannolla.
El Paraíso edustaa Andien esikeraamisen mittavinta monumentaalirakentamista. Caral-Supe-sivilisaation tavoin El Paraíso sijaitsi Perun rannikkotasangolla, mutta sen arkkitehtuurin katsotaan edustavan Supen sivilisaatiosta erillistä perinnettä. Ei tiedetä, ovatko El Paraíson arkkitehtoniset innovaatiot uusia vai jäljiteltiinkö ne varhaisemmista seremoniakeskuksista. Se joka tapauksessa enteilee esikeraamisen ja keraamisen kauden taitteessa tapahtuneita kulttuurisia ja ideologisia muutoksia.