tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Australianlivertäjä

Australianlivertäjä ("Lalage tricolor") on Australiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa elävä käpinkäisiin kuuluva varpuslintu. Aiemmin sen luokiteltiin olevan Indonesiassa elävän ruohikkolivertäjän ("Lalage sueurii") alalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan australianlivertäjä on noin 17–19 cm. Pesimäaikaan koiraan pää, selkä ja siivet, lukuun ottamatta niiden alapintoja ja leveää valkeaa viirua, ovat mustat. Vatsa, alaperä ja siipien alaosat ovat väriltään valkoiset. Pesimäajan ulkopuolella koiraan selkä on vaaleanruskea. Siivet ovat ruskeat ja niissä on hieman mustaa. Naaras muistuttaa ulkonäöltään pesimäajanulkopuolista koirasta, mutta on vatsastaan ruskehtavampi kuin koiras, jonka vatsa on harmahtava. Australianlivertäjän pyrstö on pitkähkö ja pyöreäpäinen. Lajin kutsuääni on kauas kantautuva liverrys.
Elinympäristö.
Australianlivertäjä elää koko Australian pääsaarella ja Papua-Uudessa-Guineassa. Muuttoaikoina lajia tavataan myös Uudessa-Seelannissa. Linnun elinympäristöä ovat avoimet metsät, vesistöjen puureunukset puolikuivilla alueilla ja läheiset pensaikkoseudut. Osa linnuista muuttaa pesimään Australian eteläosiin ja muuttavat pesimäajankuluttua jälleen pohjoisemmaksi.
Lisääntyminen ja ravinto.
Australianlivertäjän pesimäaika kestää syyskuusta joulukuuhun. Kuppimainen pesä rakennetaan oksanhaarukkaan puun kuoresta ja ruohoista, joiden kiinnittämiseen ne käyttävät hämähäkinseittiä. Ne saattavat myös pesiä tyhjissä muiden lintujen pesissä. Erityisesti laji suosii mutaharakan ("Grallina cyanoleuca") mutapesiä. Australianlivertäjät voivat pesiä kolonioissa, jolloin yhdessä puussa on useita pesiä. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa, joita molemmat vanhemmat hautovat noin kahden viikon ajan. Poikaset poistuvat pesistään noin 12 vuorokauden kuluttua kuoriutumisestaan.
Australianlivertäjät syövät pääasiassa hyönteisiä. Se etsii ravintoa niin ilmasta kuin maastakin. Ajoittain laji käyttää ravintonaan myös hedelmiä, siemeniä ja mettä.
Täplärastas

Täplärastas ("Hylocichla mustelina") on pohjoisamerikkalainen rastaiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Täplärastaan pituus on noin 19 cm, siipien kärkiväli 30–34 cm ja paino keskimäärin noin 50 g. Se muistuttaa laulurastasta mutta on hieman pienempi, päälaki ja etuselkä ovat ruosteenruskeat, siiven alapinnalla on valkeat kuviot ja rinnan sekä kupeiden tummat täplät ovat suurempia. Sukupuolet ovat samannäköisiä. 
Esiintyminen.
Täpärastas elää Pohjois-Amerikassa Kanadan ja Yhdysvaltain itäosissa, etelässä Floridan pohjoisosiin saakka. Se on muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa Panamaa myöten sekä Meksikon eteläosissa. Laji on harhautunut Eurooppaan pari kertaa. Sen elinympäristön ala on 3,5 miljoonaa neliökilometriä. 
Täplärastaskanta on vähentynyt 43 % 1960-luvulta lähtien, pääasiassa sekä pesimä- että talvehtimisalueilla tapahtuvien laajojen metsänhakkuiden takia. Lehmäturpiaalin lisääntynyt loisinta täplärastaan pesissä on pienentänyt lajin jälkeläistuottoa. Paikoin kaikissa täplärastaan pesissä on vähintään yksi lehmäturpiaalin muna.
Elinympäristö.
Täplärastaan lisääntymisaikaista elinympäristöä ovat varttuneet lehti- ja sekametsät. Se suosii virtaavan veden läheisyyttä, runsasta alikasvosta ja soistunutta maaperää.
Lisääntyminen.
Täplärastaat ovat yksiavioisia ja keskimäärin joka toinen pari pesii kahdesti kesän aikana. Naaras rakentaa pesän tiheään pensaaseen tai matalalle puuhun. Munia on kahdesta neljään ja naaras hautoo niitä keskimäärin 13 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 12–15 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Täplärastas on kaikkiruokainen ja syö hyönteisiä, matoja, nilviäisiä, etanoita ja kotiloita sekä marjoja ja hedelmiä.
Fairey III

Fairey III oli Britannian kuninkaallisten ilmavoimien tiedustelu- ja hävittäjä lentokoneperhe, jonka käyttäjänä oli muun muassa Fleet Air Arm maailmansotien välillä. Konetta valmistettiin Fairey Aviation Companyn Stockportin tehtaalla vuodesta 1918.
Varhaisemmat versiot.
Fairey IIIA ja IIIB koneet olivat palveluksessa sodan lopulla ja joitakin IIIB koneita käytettiin merimiinojen paikantamiseen. Fairey IIIC otettiin palveluskäyttöön marraskuussa 1918 ja se ei kerennyt mukaan sotatoimiin ennen aselepoehtojen astumista voimaan. Seitsemän Fairey IIIC:tä siirrettiin "HMS Pegasuksella" Arkangeliin Pohjois-Venäjällä oleville joukoille.
Fairey IIID.
Fairey IIID oli palveluskäytössä Kuninkaallisilla ilmavoimilla ja Fleet Air Armilla. Lisäksi yksitoista konetta myytiin Portugalin ilmavoimille ja joitakin kuusi konetta siirrettiin Australian laivastolle. Konetta myytiin myös Alankomaille ja Ruotsille.
Fairey IIIF.
Fairey IIIF otettiin palveluskäyttöön Kuninkaallisissa ilmavoimissa ja Fleet Air Armissa 1927. Hieman myöhemmin kone otettiin palveluskäyttöön Uudessa Seelannissa. Konetta myytiin myös Argentiinaan, Chileen, Kreikkaan, Irlantiin ja Neuvostoliittoon.
Lohilaaksolaisten saaga

Lohilaaksolaisten saaga () on tunnetuimpia Islanninsaagoista eli Islannin sukusaagoista. Se on kirjoitettu 1200-luvun alkupuolella, eikä sen kirjoittajaa tunneta.
Saaga kertoo Laxárdalurin suvusta ja sen riidoista. Tarinan taustalla ovat luultavasti todelliset tapahtumat, mutta saagassa niitä on muunneltu. Saagaa arvostetaan sen korkeatasoisen tyylin, yhtenäisen kerronnan ja päähenkilöiden elävän luonteenkuvauksen vuoksi.
Lohilaaksolaisten saagan tapahtumat alkavat 800-luvulta, jolloin Haraldr Kaunotukan itsevaltaiseen hallintoon tyytymättömät päälliköt perhekuntineen lähtivät Norjasta asuttamaan Islantia. Saaga käsittelee näiden sukujen välistä toimintaa; avioliittoja, kauppamatkoja, sotaa ja kostoretkiä. Saaga päättyy kristinuskon saapumiseen vuoden 1000 tienoilla kuningas Olavin aikana.
"Lohilaaksolaisten saaga" on julkaistu suomeksi vuonna 1967.
Fairey Barracuda

Fairey Barracuda oli Fairey Aviation Companyn kehittämä brittiläinen torpedo- ja syöksypommittaja. Se suunniteltiin korvaamaan Fairey Swordfish- ja Fairey Albacore -koneet. Britannian laivaston ilmavoimien käytössä toisessa maailmansodassa ollutta
konetta valmistettiin Fairey Aviation Companyn, Blackburn Aircraft Limitedin, Boulton Paulin ja Westland Aircraftin tehtailla.
Erakkorastas

Erakkorastas ("Catharus guttatus") on pohjoisamerikkalainen rastaisiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 25–28,5 cm ja paino keskimäärin 27,8 g. Erakkorastas on kooltaan kuin satakieli ja muistuttaa pienikokoista laulurastasta, mutta alapuolen tumma täplitys keskittyy rintaan ja kurkkuun, kun se laulurastaalla jatkuu kupeille ja vatsaan saakka. Erakkorastaan pyrstö ja yläperä ovat punaruskeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan kahdeksan alalajia.
Vanhin rengastettu erakkorastas eli 8 vuotta 8 kuukautta vanhaksi. Lehmäturpiaali loisii myös erakkorastaan pesissä.
Esiintyminen.
Erakkorastas on pohjoisamerikkalainen lintulaji, jonka lisääntymisaikainen esiintymisalue ulottuu läpi mantereen Alaskasta Newfoundlandiin ja Yhdysvaltojen koillisnurkkaan, ja etelässä Yhdysvaltain länsiosissa Kaliforniaan ja New Mexicoon. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain etelä- ja itäosissa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Lajia tavataan satunnaisesti Länsi-Euroopassa. Lajin elinympäristön ala on 8,4 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on noin 56 miljoonaa yksilöä.
Elinympäristö.
Erakkorastas elää pesimäaikana puhtaissa havumetsissä, paikoin havusekametsissä, aina 3,5 kilometrin korkeudelle vuoristossa. Se viihtyy myös taimikoissa ja soistuneissa korpimetsissä.
Lisääntyminen.
Pesä on Kalliovuorten itäpuolella tavallisesti matalalla havupuun tai pensaan oksalla, Kalliovuorten länsipuolella se on usein maassa. Munia on 3–6, joita naaras hautoo keskimäärin 12 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta ja poikasia, jotka jättävät pesän usein lentokyvyttöminä 10–15 päivän ikäisinä. Normaalisti laji tekee kaksi pesyettä kesän aikana, joskus kolme.
Ravinto.
Hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat, syksyllä ja talvella myös marjat ja hedelmät.
RNAS Hatston

Royal Naval Air Station (RNAS) Hatston ("HMS Sparrowhawk") oli Kuninkaallisen laivaston lentojoukkojen (Fleet Air Arm) tukikohta Mainlandin saarella Kirkwallista 1,5 kilometriä luoteeseen Orkneysaarilla. Tukikohta sijaitsi siten lähellä tärkeää Scapa Flow'n laivastotukikohtaa.
Hatstonin toimintajakso keskittyy toiseen maailmansotaan, jolloin sinne oli sijoitettu runsaasti Fleet Air Armin lentokoneita. Sodan päätyttyä tukikohdasta tuli saaren siviililentotoiminnan keskus vuoteen 1948 saakka, jolloin lentokoneet olivat kasvaneet liian suuriksi voidakseen toimia kentällä. Kentällä toimi 1953–1957 Orkneyn lentokerho, minkä jälkeen kenttä suljettiin ja muutettiin teollisuusalueeksi.
U-30 (1936)

U-30 oli Saksan laivaston VIIA-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. Palveluksessa ollessaan veneellä tehtiin kahdeksan taistelupurjehdusta, joiden aikana se upotti 16 kauppalaivaa yhteensä 86 165 bruttorekisteritonnia sekä yhden 325 bruttorekisteritonnin tukilaivan. Sukellusvene myös vaurioitti pahoin 5 642 tonnin kauppalaivaa sekä taistelulaiva "HMS Barhamia".
Ensimmäinen upotus oli matkustaja-alus "Athenia" (13 581 brt) toisen maailmansodan ensimmäisenä sukellusveneupotuksena. Sukellusveneen komentajana toimi Fritz-Julius Lemp.
Valmistus.
Alus tilattiin 1. huhtikuuta 1935 AG Weseriltä Bremenistä, missä kölin laskettiin 24. tammikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 4. elokuuta ja otettiin palvelukseen 8. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään Hans Cohausz.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 2. sukellusvenelaivueeseen, jossa se oli marraskuun loppuun 1940. Alus siirrettiin 1. joulukuuta 24. sukellusvenelaivueeseen koulutusalukseksi ja edelleen 1. joulukuuta 1943 22. sukellusvenelaivueeseen koululaivaksi.
Alus tuhoutui 4. toukokuuta 1945 Kupfermühlenin lahdessa ja sen jäännökset romutettiin 1948.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
U-39 (1938)

U-39 oli Saksan laivaston IXA-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. Alus oli ensimmäinen toisessa maailmansodassa upotettu Saksan laivaston sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 29. heinäkuuta 1936 AG Weseriltä Bremenistä, missä köli laskettiin 2. kesäkuuta 1937. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 10. joulukuuta ensimmäisenä komentajanaan Gerhard Glattes.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 6. sukellusvenelaivueeseen. Alus lähti 19. elokuuta 1939 Wilhelmshavenista ensimmäiselle partiomatkalleen "U-53:n", "U-32:n", "U-31:n" ja "U-35:n" kanssa. Alusten tehtävänä oli siirtyä valmiusasemiin sodan syttymisen varalta. Osasto purjehti Pohjanmerelle kiertäen Britteinsaaret, jolloin alus joutui tunnistamattoman aluksen syvyyspommituksen maaliksi. Se selvisi uhasta sukeltamalla syvemmälle.
Alus laukaisi 14. syyskuuta Rockall Bankin edustalla Skotlannin luoteisrannikolla kaksi torpedoa kohti Britannian Kuninkaallisen laivaston lentotukialus "HMS Ark Royalia", mutta torpedot räjähtivät ennen aikojaan aiheuttamatta vahinkoa. Lentotukialuksen suojana olleet hävittäjät "HMS Faulknor", "HMS Firedrake" ja "HMS Foxhound" hyökkäsivät aluksen kimppuun syvyyspommein, jolloin sukellusvene joutui nousemaan pintaan. Lähinnä ollut "Foxhound" pelasti 25, "Faulknor" yksitoista ja "Firedrake" loput kahdeksan sukellusveneen miehistöstä, jotka joutuivat sotavankeuteen.
ACID

ACID (, ) tarkoittaa tietokantajärjestelmien periaatetta, jonka avulla turvataan järjestelmän tietojen eheys kaikissa tilanteissa. 
Atomisuus tarkoittaa, että jokin transaktio suoritetaan joko kokonaan tai ei lainkaan: kaikki muutokset suoritetaan kuin ne olisivat yksi operaatio. Esimerkiksi tilisiirtotapahtumassa yhdelle tilille lisääminen ja toiselta tililtä vähentäminen on valmistuttava joko kokonaan tai ei lainkaan.
Eheys takaa, että tietokanta transaktioiden myötä siirtyy yhdestä eheästä tilasta toiseen eheään tilaan.
Eristyneisyys takaa, että transaktiot eivät vaikuta toisiinsa ja toimivat kuin yksin järjestelmässä: transaktioiden väliaikaiset tilat eivät näy toisille transaktioille.
Pysyvyys määrää, että transaktion suorittamisen jälkeen muutokset eivät enää voi kadota järjestelmästä eikä niitä voi perua edes vikatilanteen tapahtuessa.
Birger Sjöberg

Birger Sjöberg (6. joulukuuta 1885 Vänersborg – 30. huhtikuuta 1929 Växjö) oli ruotsalainen kirjailija, runoilija ja laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan erityisesti esikoisteoksestaan, idyllisestä laulukokoelmasta "Fridas bok" ja neljää vuotta myöhemmin julkaistusta kokeellisesta runokokoelmasta "Kriser och kransar". Pikkukaupungin jousikvartetista ja muista ihmisistä kertova kaksiosainen romaani "Kvartetten som sprängdes" (1924) on sovitettu näytelmäksi (Dramaten, 1935), kahdeksi teatterielokuvaksi (1936, ohj. Arne Bornebusch, ja 1950, ohj. Gustaf Molander), televisioelokuvaksi ("Kvartetti joka hajosi", 1962, ohj. Hans Abramson) ja television minisarjaksi (1973, ohj. Hans Alfredson). 
Sjöberg työskenteli myös toimittajana muun muassa "Stockholms Dagbladissa" ja "Helsingborgs-Postenissa". Hän kuoli 43-vuotiaana ja jätti jälkeensä laajan käsikirjoitus- ja luonnoskokoelman, jonka omaiset luovuttivat 1948 Göteborgin yliopiston kirjastolle. Noin 13 000 käsikirjoitusliuskan joukosta löytyi myös aiemmin julkaisemattomia töitä, joita on julkaistu postuumisti. Vuonna 1961 perustettiin Birger Sjöberg -seura edistämään käsikirjoituskokoelman tutkimusta ja muuta Sjöbergiin liittyvää toimintaa.
Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth

Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth () on Nikolai Leskovin pienoisromaani vuodelta 1865. Romaanin suomensi Juhani Konkka vuonna 1962.
Tarinaa käytti Dmitri Šostakovitš oopperassaan Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth, ja Andrzej Wajda ohjasi 1961 romaanin pohjalta elokuvan "Sibirska Ledi Magbet" ("Synnin hekumaa").
Kauppalaki

Kauppalaki on laki, joka sisältää oikeussäännökset irtaimen omaisuuden kaupasta. Suomen nykyinen kauppalaki (355/1987) on säädetty vuonna 1987, ja se astui voimaan vuoden 1988 alussa.
Ruotsissa säädettiin laki irtaimen omaisuuden kaupasta ja vaihdosta 1905. Vuonna 1906 säädettiin Tanskan kauppalaki ja vuonna 1907 Norjan kauppalaki. Islannin kauppalaki säädettiin 1911, mutta se korvattiin 1922 lailla, joka vastasi olennaisilta osiltaan Tanskan kauppalakia. Ruotsin uudistettu kauppalaki astui voimaan vuoden 1991 alussa.
Kauppalaki Suomessa.
Kauppaoikeuden alaan kuuluvaa kauppalakia () sovelletaan, ellei osapuolten tekemän sopimuksen, vallitsevan käytännön tai kauppatavan mukaisesti tule toimia toisin. Kauppalaki koskee etupäässä elinkeinonharjoittajien ja yritysten keskinäisiä kauppoja, sillä elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan väliseen kauppaan sovelletaan kuluttajansuojalakia (38/1978). Kuitenkin kahden yksityishenkilön välisessä kaupassa kauppalakia sovelletaan, sillä kuluttajansuojalaki ei anna suojaa osapuolille silloin, kun molemmat ovat tasavertaisesti kuluttajan asemassa.
Ennen Suomen nykyisen kauppalain säätämistä sovellettiin vuoden 1734 lain kauppakaarta, jonka säännökset olivat varsin niukkoja. Se sisältää myös muita sopimustyyppejä koskevia säännöksiä, jotka osittain ovat voimassa edelleenkin. Muun muassa ostajan saantosuojasta eräissä tapauksissa on yhä voimassa kauppakaaren säännökset.
Muita kaupankäyntiä sivuavia lakeja ovat "osamaksukauppalaki" (91/1966) ja "laki varallisuusoikeudellisista oikeustoimista" (228/1929) sekä vain tiettyjen tavaralajien kauppaa koskevat "laki taimitarhatuotteista" (190/1960), "rehulaki" (376/1986), "lannoitelaki" (377/1986), "laki siementavaran kaupasta" (669/1975) ja "laki viljakaupasta" (580/1978). Oikeuskäytäntöön vaikutti 1900-luvulla muiden Pohjoismaiden kauppalait, joita uudistettiin pohjoismaisena yhteistyönä, jolloin luotiin Suomenkin kauppalain perusta.
Laki kansainvälisluonteiseen irtainten esineiden kauppaan sovellettavasta laista säädettiin 1964. Lailla saatettiin Suomessa voimaan Haagin konvention vuonna 1951 tekemä ehdotus sopimukseksi, joka tuli voimaan vasta 1964. Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus kansainvälistä tavaran kauppaa koskevista sopimuksista hyväksyttiin Wienissä 1980. Se koskee kansainvälisten tavarakauppasopimusten solmimista, sopijapuolten velvollisuuksia ja velvollisuuksien rikkomisesta johtuvia seurauksia.
Esa Laaksonen

Esa Laaksonen (s. 1956) on suomalainen arkkitehti ja tietokirjailija. Hän on suunnitellut muun muassa Siilinjärven Uimalan ja Niiralan raja-aseman. Laaksonen toimi "Arkkitehti"-lehden päätoimittajana 1996–99. Hän on toiminut vakituisena kolumnistina Helsingin Sanomissa, Uuden Suomen internetlehdessä ja "Väri ja Pinta" -lehdessä. Hän kirjoittaa jatkuvasti arkkitehtuuri- ja kirja-arvioita koti- ja ulkomaisiin alan lehtiin. 
Laaksonen oli vuodet 1999-2020 Alvar Aalto -säätiön yhteydessä toimivan Alvar Aalto -akatemian johtaja. Hänellä on yhteinen arkkitehtitoimisto arkkitehti Kimmo Frimanin kanssa Helsingissä. Laaksonen on arkkitehtiliitto SAFAn ja Suomen arvostelijain liiton SARV jäsen.
38628 Huya

38628 Huya on transneptuninen kohde, jonka löysi I. Ferrin 10. maaliskuuta vuonna 2000. Kohde luokitellaan plutinoksi.
Kohde kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Pyörähdysaika akselin ympäri on . Kirkkauden ja valon heijastumisen perusteella läpimitta on todennäköisesti – . Sen radan eksentrisyys on ja inklinaatio . Huya sai nimensä eräältä guajiro- eli wayuu-kansan jumalalta. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella . Kohdetta pidetään mahdollisena kääpiöplaneettana. Transneptunisten kohteiden uskotaan olevan pyöreitä yli 400 kilometrisinä.
Tri Mabusen testamentti

Tri Mabusen testamentti ("Das Testament des Dr. Mabuse") on Fritz Langin ohjaama saksalainen rikoselokuva vuodelta 1933. Se oli Langin viimeinen elokuva Saksassa ennen maasta pakenemistaan. Se perustuu Norbert Jacquesin romaaniin, jonka pohjalta Thea von Harbou ja Lang tekivät käsikirjoituksen. Elokuva on toinen elokuva Langin Tri. Mabuse -sarjasta. Mabusen roolia esitti ensimmäisen Mabuse-elokuvan tavoin Rudolf Klein-Rogge.
"Tri Mabusen testamentti" piti tulla ensi-iltaan 24. maaliskuuta 1933. Edellisenä päivänä ilmoitettiin kuitenkin, että elokuvan pitäisi vielä läpäistä Saksan sensuuriviranomaisten tarkastus. Seuraavana päivänä ensi-iltaa viivästyttiin teknisiin syihin vedoten, ja elokuvan tilalla esitettiin propagandaelokuvaa "Blutendes Deutschland" ("Vertavuotava Saksa"). Maaliskuun 29. päivänä Saksan sensuuriviranomaiset ilmoittivat, että elokuva kielletään kokonaan. Kieltämisen syynä oli "uhka laille ja järjestykselle sekä julkiselle turvallisuudelle". Vaikka "Tri Mabusen testamentti" kiellettiin Saksassa, se sai ensi-iltansa Budapestissa jo maaliskuun lopulla ja huhtikuussa Wienissä ja muualla saksankielisillä alueilla Saksan ulkopuolella.
Elokuvasta tehtiin kaksi versiota, joista toinen suunnattiin Ranskan markkinoille, ja tehtiin ranskaksi. Ensimmäisten äänielokuvien aikana kahden elokuvan kuvaaminen oli halvempaa kuin jälkikäteen tehty dubbaaminen tai tekstitysten luominen. Ranskalaisessa versiossa käytettiin pääasiassa ranskalaisia näyttelijöitä, ja se oli jonkin verran lyhempi kuin saksankielinen versio.
Elokuvan perusjuoni on yksinkertainen: tohtori Mabuse on kuollut mielisairaalassa, mutta hänen ennen kuolemaansa töhertämänsä älyttömät paperilaput, "Tohtori Mabusen testamentti" otetaan maailmanvaltaan pyrkivän uuden rikollisen järjestön pyhimmäksi ohjenuoraksi. Lopputulos päättyy kaiken, myös näiden papereiden, tuhoon.
Natsit tulkitsivat tämän ajatuksen selväksi herjaksi, joka kohdistui Hitlerin teokseen "Mein Kampf", joten kieltoreaktio oli selvä.
"Halusin tehdä vertauskuvallisen teoksen Hitlerin terrorimenetelmistä. Paljastaa natsiteorian, jonka mukaan ’uuteen järjestykseen’ päästään vain tuhoamalla kaikki mikä on arvokasta ihmiselle. - Fritz Lang (1943)" 
Suomessa elokuva oli Valtion filmitarkastamon kokonaan kieltämä vuodesta 1933 aina vuoteen 1953 asti. Sensuurista vapauduttuaan elokuva sai Suomen ensi-iltansa 9.10.1953.
Luettelo Canterburyn arkkipiispoista

Tämä on luettelo Canterburyn arkkipiispoista. Luetteloon on otettu vain henkilöt jotka on virallisesti vihitty virkaan.
Canterburyn arkkipiispa on Englannin kirkon johtaja, "primus inter pares" eli "ensimmäinen vertaistensa joukossa" maailmanlaajuisessa Anglikaanisessa kirkossa, Canterburyn hiippakunnan piispa ja samannimisen kirkkoprovinssin metropoliitta. Uuden arkkipiispan nimittää kuningaskunnan hallitsija pääministerin neuvosta kirkon nimitysvaliokunnan suositusten pohjalta. Arkkipiispa on parlamentin ylähuoneen jäsen.
Sławomir Idziak

Sławomir Andrzej Idziak (s. 25. tammikuuta 1945 Katowice) on puolalainen elokuvaaja. Idziak on tehnyt neljätoista elokuvaa yhdessä Krzysztof Zanussin kanssa ja kuvannut useita Krzysztof Kieślowskin elokuvia.
Idziak on ollut Oscar-ehdokkaana elokuvasta "Isku Mogadishuun". Hän on kuvannut myös elokuvan "Harry Potter ja Feeniksin kilta".
Nisse Nilsson

Nils Erik ”Dubbel-Nisse” Nilsson (8. maaliskuuta 1936 Forshaga – 24. kesäkuuta 2017) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Nilsson osallistui talviolympialaisiin Innsbruckissa 1964, missä Ruotsi sai hopeaa, Cortina d’Ampezzossa 1956 ja Squaw Valleyssa 1960. MM-kilpailuista Nilsson voitti lukuisia mitaleja, muun muassa kaksi maailmanmestaruutta. Vuonna 1966 hän sai Guldpucken-palkinnon. Nilsson valittiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen vuonna 2002.
Nilssonin tekemä 5–3 maali Ruotsille maailmanmestaruuden ratkaisseessa ottelussa vuoden 1962 MM-turnauksessa Kanadaa vastaan inspiroi vuoden 1995 maailmanmestaruuskisoja varten tehdyn kappaleen "Den glider in", jonka Suomi omi itselleen voitettuaan mestaruuden Ruotsin kotikisoissa.
The Singles (Eminem)

The Singles (julkaistu Yhdysvaltain ulkopuolella nimellä International Singles) on rap-artisti Eminemin "box set". Se sisältää 10 singleä Eminemiltä. Jokainen single on omalla levyllään. Levy sisältää myös singlen viralliset remix-versiot.
Nooan arkin etsintä

Nooan arkin etsintä on näennäisarkeologista toimintaa Raamatussa kuvatun Nooan arkin löytämiseksi. Nooan arkin jäänteitä on etsitty Ararat-vuorelta tai sen lähistöltä ainakin noin vuoden 300 jaa. aikoihin eläneen Eusebiuksen ajoista lähtien. Etsijöinä on ollut juutalaisia, kristittyjä ja muslimeja, joiden pyhien kirjojen joukossa on Vanha Testamentti, joka mainitsee Nooan arkin. 
Nooan arkkia etsimässä.
Esimerkiksi vuonna 1876 tutkimusmatkailija James Bryce väitti löytäneensä Araratilta puurajan yläpuolelta puuta, joka oli hänen mielestään arkin osa. Muutamat Araratilla kiipeilleet ovat väittäneet nähneensä arkin 1900-luvulla. 
Fernand Navarra väitti löytäneensä Nooan arkin palan Araratilta vuonna 1955, mutta ajoitusten mukaan puupala on tuoreempi, ja läheisten kyläläisten mukaan Navarra kuljetti puupalan ylös vuorelle. Muiden kertoman mukaan Navarra yritti ennen lähtöään ostaa USA:sta hyvin vanhaa hirttä. Navarra kirjoitti kokemuksistaan hänelle toimeentulon taanneen kirjan, jonka pohjalta SEARCH-niminen ryhmä koetti etsiä arkkia 1960-luvun lopulla.
Tunnetuin Nooan arkiksi väitetty kohde lienee 1948 maanjäristyksessä paljastunut Masherin rinteessä oleva maahan hautautunutta laivaa muistuttava Durupinarin löytö, joka ei sijaitse Araratilla. Sen tutkija Ron Wyatt on kiistelty monia Raamatun kohteita löytänyt amatööriarkeologi, ja kiista siitä onko Nooan arkki tässä, jatkuu yhä. Vuonna 1949 Yhdysvaltain tiedustelukone kuvasi läheltä Araratin huippua Araratin anomalian, jota ei saa sotkea Durupinarin muodostumaan.
1980-luvulla astronautti James Irwin etsi kahteen otteeseen Nooan arkkia Araratin huipulta, mutta turhaan.
L’Aquilan maanjäristys 2009

L’Aquilan maanjäristys oli Italiassa L’Aquilassa 6. huhtikuuta 2009 kello 3.33 paikallista aikaa tapahtunut maanjäristys. Maanjäristys oli Italian pahin vuoden 1980 jälkeen, jolloin lähes 3 000 ihmistä menehtyi Etelä-Italiaa ravistelleessa maanjäristyksessä. Järistyksen magnitudi oli eri arvioiden mukaan 5,9–6,1. Sen keskipiste oli vuoristossa Abruzzon alueella 90 kilometriä Roomasta. Maanjäristys vahingoitti 26 kaupunkia ja kylää vuoristoisella Abruzzon alueella. Kuolonuhreja löydettiin 8. huhtikuuta mennessä ainakin 250 ja loukkaantuneita 1 500, ja jopa 17 000 ihmistä jäi vaille kotia.
Pelastustyöt.
Italian pääministeri Silvio Berlusconi kävi järistysalueella. Hän julisti tuhoalueelle kansallisen hätätilan ja lähetti sotilaita avustustyöhön.
Ennakkovaroitus.
Noin kuukausi ennen maanjäristystä italialainen seismologi Giampaolo Giuliano varoitti suuren järistyksen uhasta L'Aquilan ympäristössä. Giuliano varoitti asiasta Internetissä, ja alueella kiersi kovaäänisellä varustettuja autoja varoittamassa järistysvaarasta. Osa paikallisista katsoi Giulianon lietsovan paniikkia. Seismologi joutui poistamaan poliisin vaatimuksesta varoituksen Internetistä.
Tieteilijät tuomiolla.
L'Aguilan tuomioistuin langetti vankeustuomioita seitsenjäseniselle tutkijajoukolle, joka oli kuusi päivää ennen järistystä arvioinut järistysriskin olemattomaksi. Tiedejulkaisu Nature piti vankeustuomioita "perversseinä", ja vertauskohteeksi otettiin tähtitieteilijä Galileo Galilei, joka kidutuksella uhkaamalla pakotettiin perumaan väite, että Maa kiertää Aurinkoa. Uudessa käsittelyssä syksyllä 2014 kuusi tutkijoista vapautettiin syytteistä ja yksi sai kahden vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen.
Liliom (vuoden 1934 elokuva)

Liliom on Fritz Langin ohjaama elokuva vuodelta 1934. Se perustuu Ferenc Molnárin samannimiseen näytelmään. "Liliom" on ainoa Langin Ranskassa ohjaama elokuva.
Langin vanha yhteistyökumppani, tuottaja Erich Pommer, oli päässyt Fox Filmsin Euroopan-osaston tuottajaksi. Saksasta Pariisiin saapuneelle Langille Pommer ehdotti Molnárin näytelmän ohjausta. Elokuvan tuotanto alkoi talvella 1933–1934. Pommer palkkasi ranskaa melko hyvin osaavalle Langille apulaisen, joka auttoi Langia vaikeassa teknisessä sanastossa.
Elokuva aiheutti kohua katolilaisten keskuudessa. Katolinen papisto vastusti sitä, miten elokuva esittää Taivaan. Langia kehotettiin lisäämään elokuvan alkuun ilmoitus, että elokuva ei esitä ohjaajaan omaa tulkintaa Taivaasta, vaan vain elokuvahahmo Liliomin näkemystä asiasta. Lang ei suostunut tähän.
The Singles (The Clashin albumi)

The Singles on The Clash -yhtyeen vuonna 1991 julkaistu kokoelma-albumi. Se sisältää kaikki yhtyeen singlet, paitsi vuonna 1985 julkaistun singlen "This is England".
Albumi nousi Britannian albumilistan sijalle 68.
Tundrarastas

Tundrarastas ("Catharus minimus") on pohjoisen pallonpuoliskon metsävyöhykkeen tuntumassa pesivä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 28,5–32 cm ja paino keskimäärin 24,8 g. Tundrarastas on kooltaan kuin satakieli ja muistuttaa suuresti korpirastasta. Tundrarastaan naaman pohjaväri on harmaahko, korpirastaalla taas kellertävä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, "C. m. minimus" ja "C. m. bicknelli".
Esiintyminen.
Tundrarastas elää pesimäaikana metsänrajan tuntumassa Koillis-Siperiassa ja Alaskan läpi Kanadan Newfoundlandiin ja Yhdysvaltain koillisosaan. Lajin esiintymisalueen laajuus on 4,1 miljoonaa neliökilometriä ja maailmanpopulaation koko on noin 12 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Amerikan pohjoisosissa ja paikoin Keski-Amerikan eteläosissa. Läntisessä Euroopassa laji on suurharvinaisuus, havainnot painottuvat pääasiassa Britteinsaarille, Irlantiin ja Azoreille.
Elinympäristö.
Tundrarastaan pesimäaikaista elinympäristöä ovat jokilaaksojen ja soiden reunojen tiheät pajukot, lepikot ja lehtikuusimetsiköt. Talvehtimisseuduilla laji viihtyy tiheiköissä, taimikoissa ja metsän aluskasvillisuudessa aina kolmen kilometrin korkeudelle vuoristossa.
Lisääntyminen.
Tundrarastasnaaras munii tavallisesti neljä munaa, joita haudotaan 13–14 päivää.
Ravinto.
Tundrarastas ruokailee lähes yksinomaan maassa, josta se etsii hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, syksyllä ja talvella myös marjoja ja hedelmiä.
Kirill Kondrašin

Kirill Petrovitš Kondrašin (; 6. maaliskuuta 1914 Moskova, Venäjän keisarikunta – 7. maaliskuuta 1981 Amsterdam, Alankomaat) oli venäläinen kapellimestari.
Lapsuus ja nuoruus.
Kirill Kondrašin syntyi orkesterimuusikkoperheeseen. Harjoiteltuaan ahkerasti hän 14-vuotiaana päätti ryhtyä kapellimestariksi. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa 1931–1936 kapellimestari Boris Haikinin oppilaana. Haikin oli vain kolme vuotta häntä vanhempi. Kondrašin aloitti johtamisen nuorten teatterissa Moskovassa 1931, ja hän johti Konstantin Stanislavskin ja Vladimir Nemirovitš-Dantšenkon Moskovan akateemisessa musiikkiteatterissa kolme vuotta myöhemmin. Hän johti Malyi-oopperateatterissa Leningradissa 1938–1942 Bolšoi-teatterissa Moskovassa vuodesta 1943. Hänen esityksensä Dmitri Šostakovitšin sinfoniasta nro 1 kiinnitti säveltäjän huomiota, ja heidän välilleen syntyi luja ystävyys. Hänet palkittiin 1947 Stalinin mitalilla.
Ura.
Ensimmäisessä Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa 1958 Kondrašin johti orkesteria Van Cliburnin toimiessa solistina, ja tämä sai ensimmäisen palkinnon. Kilpailun jälkeen hän lähti Cliburnin kanssa Yhdysvaltoihin kiertueelle, ja hän oli ensimmäinen venäläinen kapellimestari, joka johti Yhdysvalloissa kylmän sodan puhkeamisen jälkeen. He esittivät ja levyttivät Sergei Rahmaninovin pianokonserton nro 3 ja Pjotr Tšaikovskin pianokonserton nro 1, jonka he olivat esittäneet kilpailussa. Levytyksiä myytiin Yhdysvalloissa miljoonittain. Hän oli myös Moskovan filharmonisen orkesterin taiteellinen johtaja 1960–1975. Hän kantaesitti Šostakovitšin sinfonian nro 4 joulukuussa 1961 ja nro 13 seuraavana vuonna. Hän esiintyi muutamia kertoja Euroopassa ja Amerikassa muiden tunnettujen venäläisten muusikkojen, kuten Mstislav Rostropovitšin, David Oistrahin ja Svjatoslav Richterin, kanssa.
Maanpako Länsi-Eurooppaan.
Kirill Kondrašin loikkasi Neuvostoliitosta joulukuussa 1978 ollessaan kiertueella Alankomaissa ja haki sieltä poliittista turvapaikkaa. Neuvostohallinto julisti heti hänen kaikki aiemmat levytyksensä kielletyiksi. Hän otti pysyvän vierailevan kapellimestarin tehtävän vastaan Amsterdamin Concertgebouw-orkesterissa 1978 ja hoiti tehtävää kuolemaansa saakka. Hän aloitti myös lyhyen mutta hedelmällisen yhteistyön Wienin filharmonikkojen kanssa. Hän kuoli Amsterdamissa sydänkohtaukseen seuraavana päivänä johdettuaan Gustav Mahlerin ensimmäisen sinfonian Pohjois-Saksan Radion sinfoniaorkesterin kapellimestarina.
Viidennen kolonnan mies

Viidennen kolonnan mies ("Saboteur") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1942. Se sisältää paljon sodanaikaista propagandaa (vuoropuheluissa kehotetaan muun muassa ostamaan sotaobligaatioita). Hitchcock itse piti sitä amerikkalaisena versiona brittielokuvastaan "39 askelta", mutta se muistuttaa kuitenkin enemmän Hitchcockin "Vaarallista romanssia" (1959): syytöntä miestä jahdataan halki Yhdysvaltojen ja loppukohtaus sijoittuu merkittävälle muistomerkille. 
Tarina.
Glendalen lentokonetehtaalla työskentelevä Barry Kane (Robert Cummings) joutuu keskelle tulipaloa ja menettää siinä hyvän ystävänsä. Kanea aletaan epäillä palosta, joten hän pakenee ja ryhtyy selvittämään todellisia syyllisiä. Johtolangat viittaavat salaperäiseen henkilöön nimeltä Fry (Norman Lloyd).
Pakomatkansa aikana Kane ajautuu muun muassa taloon, jossa asuu ystävällinen sokea mies. Tämän veljentytär (Priscilla Lane) päätyy erilaisten tapahtumien kautta Kanen apuriksi. Yhdessä he saavat selville salajuonen, jonka toisen maailmansodan aikaiset sabotoijat ovat kehitelleet Yhdysvaltojen harmiksi. Hän päättää estää maataan uhkaavat aikeet.
Elokuvan viimeiset tapahtumat sijoittuvat Vapaudenpatsaalle tunnettuun kohtaukseen, jossa Fry ja Kane kohtaavat. Fry putoaa patsaan soihdun näköalatasanteelta ja jää roikkumaan Kanen pitäessä häntä kiinni takin hihasta. Hiha ratkeaa ja Fry putoaa kuolemaan.
Hawes

Hawes on pikkukaupunki Englannissa Yorkshire Dalesin alueella. Siellä on noin 1 200 asukasta. Kaupungin keskustassa on säilynyt harmaiden kivitalojen maisema, joka näkyi James Herriotin elämästä kertovassa televisiosarjassa "Kaikenkarvaiset ystäväni".
Kaupunki on Yorkishire Dalesin kansallispuistossa käyvien turistien tukikohta, ja sijaitsee Penniinien yli kulkevan vaellusreitin varrella.
Lisäksi siellä valmistetaan köysiä ja kuuluisaa Wensleydale-juustoa.
Puolan koripallomaajoukkue

Puolan koripallomaajoukkue edustaa Puolaa koripallon maajoukkuekilpailuissa. 
Historia.
Joukkueen paras saavutus EM-kisoissa on toinen sija vuodelta 1963. Kotikisoissaan joukkue hävisi loppuottelussa Neuvostoliitolle. Lisäksi se on saavuttanut pronssia vuosina 1939, 1965 ja 1967. Se sijoittui neljänneksi 1937, 1969 ja 1971, viidenneksi 1955 sekä kuudenneksi 1947 ja 1959. Kaikkiaan Puola on pelannut EM-kilpailuissa 28 kertaa. Se on sijoittunut 2000-luvulla vain kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan yhdeksäs kotikisoissaan 2009. 
Olympialaisissa joukkueen paras sijoitus on neljäs, joka tuli Berliinin olympialaisista 1936. Lisäksi se on ollut kuudes 1964 ja 1968, seitsemäs 1960 ja 1980 sekä kymmenes 1972.
Puola on selviytynyt vain kahdesti MM-kilpailuihin. Uruguayn kisoissa 1967 se sijoittui viidenneksi. Toisen kerran se oli mukana MM-kilpailuissa Kiinassa 2019, jolloin se sijoittui kahdeksanneksi.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Tony Hand

Tony Hand MBE (s. 15. elokuuta 1967 Edinburgh, Skotlanti, Iso-Britannia) on skotlantilainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on ensimmäinen NHL:ään varattu Britanniassa kiekko-oppinsa saanut jääkiekkoilija. Sittemmin Hand on toiminut Elite Ice Hockey Leaguessa pelaavan Manchester Phoenixin valmentajana. Hän pitää hallussaan maailmanennätystä koko jääkiekkoilu-uran aikana tehdyissä pisteissä (yli 4 000), joka jättää varjoonsa jopa Wayne Gretzkyn.
Ura.
Hand teki miesten pelien debyyttinsä vain 14-vuotiaana 20. syyskuuta 1981, kun Murrayfield Racers kärsi pelaajapulasta. Hän teki ensimmäisen pisteensä 17. lokakuuta 1981, kun syötti Chris Kellandin tekemän maalin. Hand teki kaudella 1981–1982 19 ottelussa tehopisteet 4+7=11 ja seuraavalla kaudella 24 ottelussa pisteet 20+22=42. Kaudella 1985–1986 Hand teki 100 maalia ja rikkoi samalla kaudella EIHL:n syöttöennätyksen 92 syötöllä. Edmonton Oilers varasi Handin NHL:ään vuonna 1986 12:nnella kierroksella Handin ollessa 252. varaus.
Hand nimettiin 30. joulukuuta 2011 Ison-Britannian jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajaksi. Sopimus oli nelivuotinen.
Tilastot.
Maajoukkue.
Hand on edustanut Ison-Britannian jääkiekkomaajoukkuetta vuodesta 1991 lähtien.
Charlie Barnet

Charles Daly Barnet (16. lokakuuta 1913 New York – 4. syyskuuta 1991 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti, säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Hänen merkittävimmät äänityksensä olivat ”Skyliner”, ”Cherokee”, ”Wrong Idea”, ”Scotch and Soda” ja ”Southland Shuffle”. Hän aloitti äänittämisen jo vuonna 1933, mutta suurimman suosionsa hän saavutti vuoden 1940 vaiheilla esittäessään Ray Noblen sanoittaman iskelmäversion ”Cherokeesta”. Vuonna 1944 hän esitti toisen suuren hittinsä ”Skylinerin”. Hän siirsi 1940-luvulla musiikkinsa painopisteen swingistä bebopiin. Hän oli Count Basien ja Duke Ellingtonin suuri ihailija.
Vuonna 1949 Barnet jäi eläkkeelle saatuaan suuren perinnön ja jäi pois päivän musiikista.
ULEB Eurocup 2008–2009

ULEB Eurocup 2008–09 oli seitsemäs kausi, joka järjestettiin nimellä ULEB Eurocup. Joukkueita oli 48 ja 22 maata. Edelliskauteen verrattuna joukkueiden määrää siis pudotettiin kuudella. Kauden voitti liettualainen BC Lietuvos Rytas.
12mR

12mR eli kahdentoista metrin luokka on tunnettu, R-mittasääntöön perustuva klassinen purjeveneluokka. Ensimmäiset klassiset 12mR-veneet rakennettiin vuonna 1907 ja viimeinen vuonna 1987. Metriluokan 12 veneet tunnetaan ehkä parhaiten niiden käytöstä America's Cupissa vuosina 1958-1987, vaikka 12mR-veneillä on myös kilpailtu olympialaisissa vuosina 1908, 1912 ja 1920. Kaikissa veneissä on sluuppiriki. Veneet itse olivat yleensä 20–23 metriä pitkiä; eivät kaksitoista metriä pitkiä.
R-mittasääntö rajoittaa veneen purjepinta-alaa, vesilinjan pituutta, rungon muotoa ja vapaalaidan korkeutta. Muuten veneen suunnittelu oli rajoittamatonta.
formula_1
jossa L on veneen vesilinjan pituutta kuvaava luku, F vapaalaidan tehollinen korkeus, d rungon muototekijä ja S purjepinta-ala. Luokan nimi tulee kaavan arvosta, jonka tulee olla 12 metriä.
12mR Americas cupissa 1956-1987.
1956–1987 The Twelve-Metre Rule
Kun Americas Cup sodan jälkeisen tauon jälkeen herätettiin henkiin 12-metriset valittiin kilpailuluokaksi, koska 30-luvulla cuppia purjehtineet J-veneet olivat liian kalliita. 20 vuoden tauon jälkeen New York Yacht Club etsi vaihtoehtoja ja vuonna 1956 Henry Sears teki aloitteen 12 metristen puolesta jotka myös valittiin. Ensimmäinen haastaja tuli Englannista joka perinteisesti oli ollut Americas Cupin haastajamaa. Briggs Cunningham, nimeänsa kantavan purjeveneiden heloitusyrityksen omistaja, toimi kipparina voiton Yhdysvalloille varmistaneessa Colombia veneessä. Niiden kolmenkymmenen vuoden aikana jolloin Americas Cup purjehdittiin 12-metrisillä, useat maat haastoivat Yhdysvallat onnistumatta, kunnes 1983 vihdoin Australia II löi Dennis Connerin Liberty-nimisen veneen ja vei voiton koko cupin yli satavuotisessa historiassa pokaalin isäntämaalta. Ruotsalaiset rakensivat 80-luvulla Pelle Pettersonin piirtämän haastajaveneen joka ei kuitenkaan pärjännyt karsintojen alkutaivalta pidemmälle. Myös Suomessa suunniteltiin Helsingfors Segelsällskapetin Hans Groopin johdolla hanketta joka kaatui Australia II voittoon. Kilpailut siirtyivät Australian Perthiin eikä Suomen elinkeinoelämää kiinnostanut tuolloin sponsorinäkyvyys muualla kuin Yhdysvalloissa.
Suomen 12mR veneet kautta aikojen.
Suomessa on yksi 12mR vene – Charles E. Nicholsonin 1937 suunnittelema Blue Marlin. Blue Marlinin osti Sloveniasta 2006 Henrik Andersin, jonka venetelakka Red Sky, Kotka on entisöinnyt Blue Marlinia viiden vuoden ajan. Blue Marlinin vesillelasku tapahtui juhannuksena 2014. Veneen alkuperäinen tilaaja oli Charles E. A. Hartridge joka antoi veneen nimeksi "Hurricane".
Suomen ensimmäinen kaksitoistametrinen oli Heatherbell joka rakennettiin Thomas Glen-Coatsin piirustuksin vuonna 1907. Skotlannista kauppaneuvos, NJKn kommodori Ernst Krogius toi veneen Suomeen vuonna 1909. Vuonna 1912 Krogius miehistöineen voitti veneellään olympiapronssia. Heatherbell oli 1950-luvulla ranskalaisomistuksessa Välimerellä. Vene katosi Lloydsin rekisteristä vuonna 1964. Suomessa, tai suomalaisomistuksessa on runsaan sadan vuoden aikana ollut kahdeksan 12mR venettä.
Chiara Siracusa

Chiara Siracusa (s. 25. syyskuuta 1976 Valletta) on maltalainen laulaja. Hän on edustanut maataan Eurovision laulukilpailussa kolmesti, vuosina , ja .
Chiara osallistui ensimmäisen kerran Euroviisuihin Birminghamissa 1998 kappaleella "The One That I Love" sijoittuen kolmanneksi 165 pisteellä. Toisen kerran hän osallistui kilpailuun Kiovassa 2005 kappaleella "Angel", sijoittuen toiseksi 192 pisteellä.
Chiara osallistui kolmanteen Eurovision laulukilpailuunsa Moskovassa toukokuussa 2009 kappaleella "What If We". Kilpailun finaalissa hän oli 22. 31 pisteellä.
Intianrastas

Intianrastas ("Turdus unicolor") on Himalajan seuduilla elävä rastas.
Koko ja ulkonäkö.
Intianrastas on 21 cm pitkä, sen siipien kärkiväli on 33–38 cm ja se painaa 57–72 g. Juhlapukuinen koiras on lähes yksivärisen siniharmaa, vatsasta hieman vaaleampi, ja sen nokka on keltainen. Naaras ja nuori lintu ovat ruskeita, kurkusta hienokseltaan täplikkäitä. Kainalot ovat punaruskeat.
Esiintyminen.
Intianrastas asuu Himalajalla Pakistanin Chitralista Nepalin itäosiin ja mahdollisesti Sikkimissä. Se on muuttolintu, joka talvehtii etelämpänä Intiassa ja Bangladeshissa. Sen elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Se on tavattu Saksan Helgolandin lintuasemalla 1932.
Elinympäristö.
Lajin lisääntymisajan elinympäristöä ovat vuoriston alarinteiden lehtimetsät, pajukot, puutarhat ja hedelmätarhat aina 2,7 kilometrin korkeudelle saakka.
Lisääntyminen.
Pesä on matalalla puussa tai pensaassa.
Ravinto.
Laji on kaikkiruokainen ja syö hyönteisiä, matoja ja muita pieniä selkärangattomia sekä marjoja.
Comojärvi

Comojärvi (, myös "Lario") on Italian järvi Lombardian alueella maan pohjoisosassa. Se sijaitsee 40 kilometriä Milanosta pohjoiseen. Comojärvi on Italian kolmanneksi suurin järvi Gardajärven ja Maggiorejärven jälkeen. Järvi on ylösalaisin käännetyn Y-kirjaimen muotoinen, ja sen pinta-ala on 145 neliökilometriä. Järven suurin pituus on 46 kilometriä ja suurin leveys on 4,3 kilometriä.
Comojärveä ympäröivät Alppien graniitti- ja kalkkikivivuoret. Pohjoisessa ne kohoavat 2,4 kilometrin korkeuteen. Järven pinta on noin 199 metrin korkeudella merenpinnasta, ja se on huomattavan syvä, noin 410 metriä. Järven kolmesta haarasta Comon kaupungin suuntaan lounaaseen ulottuva haara on syvin, Leccon suuntaan kaakkoon ulottuva haara ja Geran suuntaan pohjoiseen ulottuva haara matalampia. Haarat ovat suurin piirtein saman pituisia, kukin noin 26 kilometriä. Järveen virtaavista lukuisista joista merkittävimmät ovat Adda ja Mera, kun taas laskujokia on vain yksi, Adda, joka virtaa etelään Leccon haarasta.
Comojärven rantojen kasvillisuus on rehevää ja paikoin subtrooppista. Kasveihin kuuluvat esimerkiksi alppiruusut, kameliat, oliivipuut, oleanterit, kastanjat, granaattiomenat ja viikunat. 
Comojärvi on suosittu turistikohde. Se tunnetaan luonnonkauniina paikkana, jonka rannoille on rakennettu lukuisia huviloita. Comon ja Leccon kaupunkien lisäksi monet järven rantakaupungit, kuten Bellagio, Menaggio, Tremezzo ja Varenna, ovat lomakohteita.
Otto Kruger

Otto Kruger (6. syyskuuta 1885 Ohio – 6. syyskuuta 1974 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Lapsena Kruger tähtäsi musiikkiuralle, mutta siirryttyään Kolumbian yliopistoon hän vaihtoi musiikin näyttelemiseen. Kruger esiintyi Broadwaylla ensimmäistä kertaa jo 15-vuotiaana. Elokuvadebyyttinsä Kruger teki vuonna 1923 ja uransa aikana hän näytteli usein bisnesmiesten kuten pankkiirien rooleja. Kruger oli suosittu näyttelijä aina 1960-luvun puoliväliin saakka, jolloin hän joutui lopettamaan terveydellisistä syistä. Krugerilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Kruger muistetaan rooleistaan muun muassa elokuvissa "Lääkärin omatunto" ("Magnificent Obsession") ja Alfred Hitchcockin "Viidennen kolonnan mies" ("Saboteur"). Kruger esiintyi myös televisiosarjoissa.
Kruger oli Transvaalin tasavallan entisen presidentin Paul Krugerin (1825–1904) veljenpojan lapsenlapsi.
Artland Dragons

Artland Dragons on quakenbrückläinen koripalloseura.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1955 nimellä "QTSV Quakenbruck". Vuonna 1975 joukkue nousi 2. Bundesliigaan. Joukkueen kunnollinen nousu alkoi vasta vuonna 1994, kun se nousi 2. Regionalligaan. Vuonna 1995 se nousi 1. Regionalligaan ja vuoden päästä jo 2. Bundesliigaan. Kun seura keräsi pari kautta voimia alasarjassa, pystyi se nousemaan Basketball-Bundesligaan vuonna 2003. Joukkueen ainoa mestaruus on Saksan Cupin mestaruus, jonka se voitti vuonna 2008.
Möröt vastaan muukalaiset

Möröt vastaan muukalaiset () on yhdysvaltalainen tietokoneanimaatioelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 27. maaliskuuta 2009. Elokuvan oli alun perin tarkoitus saada ensi-iltansa toukokuussa 2009, mutta sitä siirrettiin aiempaan. Suomenkielisen version pääosissa ääninäyttelevät Stan Saanila, Laura Birn, Jukka Rasila, Jorma Uotinen, Antti Pääkkönen, Carl-Kristian Rundman ja Pasi Ruohonen.
Juoni.
Kalifornialaistyttö "Susan Murphy" saa hääpäivänään yllättäen niskaansa avaruusmönjää täynnä olevan meteorin ja hänestä tulee 15 metriä pitkä. Hälytystilassaan armeija panee toimeksi ja Susan viedään piiloon hallituksen salaiseen laitokseen. Siellä hänen nimensä muutetaan "Megarellaksi" ja hän jää vankeuteen kummallisten mörköjen kanssa. Heidän vankeutensa loppuu lyhyeen, kun salaperäinen avaruusrobotti laskeutuu Maahan ja alkaa tuhota sitä.
Suomenkieliset äänet.
Muissa rooleissa.
Katja Aakkula, Annamari Metsävainio, Magnus Axberg, Juha Muje, Markus Blom, Aksu Palmén, Markus Degerman, Pasi Ruohonen, Jon-Jon Geitel, Eero Saarinen, Hans Halmari, Aleksi Sariola, Petri Hanttu, Susa Saukko, Sari Havas, Timo Tuominen, Vaula Hyry, Hanna Kaila, Eija Vilpas ja Arttu Wiskari
Dialogiohjaus: Annamari Metsävainio
Käännös: Annamari Metsävainio
Kragerø

Kragerø on Norjan kaupunki Telemarkin läänissä. Sen rajanaapureita ovat lounaassa Risør, lännessä Gjerstad, luoteessa Drangedal ja koillisessa Bamble. Kragerøn kaupunkitaajamassa on hieman yli 5 000 asukasta, koko kunnassa reilut 10 000. Kragerøn kunnassa on 495 saarta, salmea ja luotoa ja noin 4 000 kesähuvilaa. Purjelaivojen aikakaudella se oli eräs Norjan tärkeimpiä merenkulkukaupunkeja.
Vuonna 1960 Kragerø yhdistyi Skåtøyn ja Sannidalin silloisten kuntien kanssa. Kragerøn kaupungin lisäksi muita taajamia ovat Kil ja Vadfoss/Helle. Vuoden 2023 alussa Kragerøssä oli 10 413 asukasta.
Media.
Paikallislehti "Kragerø Blad Vestmar" ilmestyy kahdesti viikossa.
Mihkel Mutt

Mihkel Mutt (s. 18. helmikuuta 1953 Tartto, Viro) on virolainen kirjailija, kirjallisuus- ja teatterikriitikko ja kirjallisuuslehti Loomingin päätoimittaja. Hän astui Loomingin päätoimittajan tehtävään marraskuussa 2005.
Muttin isä oli kielitieteilijä Oleg Mutt, isoisä oli eversti, sotilas ja diplomaatti Victor Mutt.
Viro kesäolympialaisissa 1936

Viro osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 saavuttaen urheilulajeissa seitsemän mitalia, joista kaksi oli kultaisia, kaksi hopeisia ja kolme pronssisia. Virolaisten seitsemästä mitalista viisi tuli painista. Kisojen mitalitilastossa Viro sijoittui jaetulle 13:nnelle sijalle. Yhteensä Viro lähetti olympialaisiin 37 urheilijaa, jotka osallistuivat kahdeksaan eri urheilumuotoon. 
Seuraaviin kesäolympialaisiin Viro osallistui itsenäisenä valtiona vasta vuonna 1992, kun Neuvostoliitto miehitti maan toisessa maailmansodassa. Tänä ajanjaksona virolaiset osallistuivat olympialaisiin Neuvostoliiton joukkueessa.
Namsos

Namsos (eteläsaameksi "Nåavmesjenjaelmie") on kunta ja kaupunki Trøndelagin läänissä Norjassa. Se sijaitsee Namsenvuonon pohjukassa, Namsen-joen suulla. Kaupungin keskustaajama Namsosissa asuu vähän yli 9 000 asukasta, muita taajamia ovat Spillum, Namdalseid ja Bangsund. Kunnassa on Namsosin lentoasema.
Vuoden 2020 alussa Fosnesin ja Namdalseidin kunnat liitettiin Namsosiin.
Historia.
Kaupunki perustettiin 1845. Paikka soveltui mainiosti puunkuljetukseen, koska sen lähistöllä oli paljon metsiä ja Namsenvuonon kautta pääsy merelle oli vaivatonta. Paikalla olikin jo kymmenkunta sahalaitosta, kun sinne perustettiin luotsiasema, jonka ansiosta Namsosista voitiin viedä puutavaraa suoraan ulkomaille. Nykyisin paikkakunnalla toimii enää yksi sahalaitos, Moelven Van Severn. Kaupungissa on myös Norjan sahalaitosmuseo.
Kaupunki on palanut kolme kertaa. Vuonna 1872 kaksi poikaa leikki tulitikuilla sytyttäen koko kaupungin tuleen. Vuonna 1897 se paloi toisen kerran, tuntemattomasta syystä. Toisessa maailmansodassa saksalaiset pommikoneet tuhosivat kaupungin Adolf Hitlerin syntymäpäivänä 20. huhtikuuta 1940.
Media.
Namsosissa ilmestyy kahdesti viikossa paikallislehti "Namdalsavisa".
Kiihko (elokuva)

Kiihko tai Ja oikeus tapahtuu ("Fury") on Fritz Langin ohjaama rikoselokuva, joka valmistui vuonna 1936. Se oli Langin ensimmäinen ohjaustyö Yhdysvalloissa. Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi elokuvan, joka perustui Norman Krasnan tarinaan "Mob Rules". Elokuvan pääosissa ovat Spencer Tracy ja Sylvia Sidney.
Langille tarjottiin vuosien 1934–1935 aikana useita elokuva-aiheita kuvattavaksi, mutta vasta syyskuussa 1935 varmistui, että Langin ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa olisi "Kiihko". Elokuvan varsinainen tuotanto alkoi Bartlett Cormackin työstämän käsikirjoituksen pohjalta huhtikuussa 1936. Lang suututti monet kuvausryhmän jäsenistä jo kuvausten alkuvaiheessa. Tuottaja Joseph L. Mankiewiczin tuki esti MGM:n johtoa erottamasta Langia.
"Kiihko" ei saanut hyviä arvioita ennakkoesityksessä, ja MGM käski Mankiewiczin leikkaamaan elokuvan lopun uudestaan. Elokuvan lopullinen versio sai hyviä arvosteluita, mutta Lang ei ollut tyytyväinen elokuvaan, sillä hänen mielestään Mankiewicz oli pilannut elokuvan. Lang syytti MGM:ia kuvausten sabotoimisesta. Vaikka Lang todennäköisesti liioittelee, hän ei saanut missään vaiheessa juurikaan tukea yhtiöltä.
"Kiihko" oli Langin ainoa Yhdysvaltain elokuva, josta hän oli voittaa myös palkinnon ohjaustyöstä. "New York Timesin" mukaan Lang sai ensimmäisessä äänestyksessä eniten ääniä New Yorkin elokuvakriitikkojen palkintoon ohjauksesta. Yhdeksännessä äänestyksessä saatiin lopulta palkinnon voittaja, kun elokuvan "Meidän roistojen kesken" ohjaaja Rouben Mamoulian voitti äänestyksen Langia vastaan 12–6. Elokuvan tarinan kirjoittaja Norman Krasna oli Oscar-palkintoehdokkaana.