tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Romina Power

Romina Francesca Power (s. 2. lokakuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kevyen musiikin laulaja ja näyttelijä, joka on tehnyt suurimman osan urastaan Italiassa. Hän on tullut tunnetuksi eritoten popduosta Al Bano &amp; Romina Power. 
Elämä ja ura.
Romina Power on yhdysvaltalaisen näyttelijän Tyrone Powerin ja meksikolaissyntyisen näyttelijän Linda Christianin vanhin tytär. Hän vietti suuren osan lapsuudestaan Espanjassa ja Italiassa äitinsä ja nuoremman sisarensa Tarynin kanssa vanhempiensa erottua 1956. Koulunsa hän kävi tosin Englannissa. Jo teini-ikäisenä hän näytteli eräissä lähinnä italiankielisissä elokuvissa, muun muassa 1968 valmistuneessa Jesus Francon tulkinnassa Markiisi de Saden romaanista "Justine". Powerin tulevaisuuden kannalta merkittävä oli naispääosa 1967 valmistuneessa romanttisessa komediassa "Nel sole", jossa hän sai vastanäyttelijäkseen tulevan aviomiehensä, muusikkona tunnetun Albano Carrisin. Power ja Carrisi solmittiin avioliittoon 26. heinäkuuta 1970, vaikka molempien perheet vastustivat aietta. Pariskunnalle syntyi neljä lasta (s. 1970, 1973, 1985 ja 1987). Vanhin lapsista Ylenia Carrisi katosi New Orleansissa Yhdysvalloissa hämärissä olosuhteissa 6. tammikuuta 1994.
Power debytoi musiikkimaailmassa vuonna 1969 kappaleella "Acqua di mare". Seuraavana vuonna julkaistiin Powerin ja Carrisin ensimmäinen yhteissingle "Storia di due innamorati"/"Quel poco che ho". 1970-luvun kuluessa Power teki soololevytysten ohella yhteislevytyksiä puolisonsa kanssa. 1980-luvulla hän levytti lähes ainoastaan Carrisin kanssa. Lauluduo Al Bano &amp; Romina Power tuli tunnetuksi suurimmassa osassa Eurooppaa. Ylenia Carrisin katoamisen jälkeen avioliitto Carrisi-Power alkoi rakoilla ja pari päätyi avioeroon 1999.
Power jatkoi näyttelijänuraansa pitkän tauon jälkeen 1996. Tuolloin hänellä oli rooli television minisarjassa "Il ritorno di Sandokan". Vuonna 2005 hän ohjasi ja käsikirjoitti Intiassa kuvatun puolituntisen lyhytelokuvan "Upaya". Vuonna 2007 hänellä oli sivuosa italialaisamerikkalaisessa elokuvassa "Go Go Tales". Romina Power on kirjoittanut isästään kirjan "Cercando mio padre" (1998), jossa Tyrone Powerin elämää valotetaan hänet tunteneiden ihmisten kautta. Vuonna 2000 julkaistiin Romina Powerin romaani "Ho sognato Don Chisciotte". Power harrastaa muun muassa taidemaalausta ja on järjestänyt näyttelyitä.
Powerin uutta säveltaiteellista tuotantoa on julkaistu 2010-luvulla lähinnä Spotifyssa. Lisäksi hän on esiintynyt jälleen entisen aviopuolisonsa kanssa muun muassa Moskovassa, Atlantic Cityssä ja Montrealissa.
Professori Nuikki

Professori Nuikki ("Doctor Benjamin Boris Zachary Karbunkle") on hullu tiedemies, joka toimii Lalli Laktoosi Leipäjuuston alaisuudessa piirrossarjassa Prätkähiiret. Rick Ungarin luoma hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1993 "Prätkähiiret"-animaatiosarjan jaksossa Hanat auki!.
Hahmo.
Saksalainen hullu tiedemies Nuikki teki aluksi neroja keksintöjään Stiltonille, kun plutolaiset olivat tuhoamassa Marsia. Kaikki kuitenkin kääntyi huonoksi, kun Leipäjuusto lahjoi Nuikin puolelleen ja myöhemmin pilasi molempien ylennysmahdollisuuden. Hänet lähetettiin maahan Leipäjuuston ja Rasvanahan kanssa tuhoamaan maapalloa. Nuikki keksi siirrinkoneen, jonka avulla Leipäjuusto värvää palkkasotureita ja rikollisia tekemään likaiset työt.
Moton mekaaninen käsi, Turbon bioniset silmät (sokeat ilman silmälaseja) ja Rontin mekaaninen häntä ovat Nuikin käsityötä. Ne hän teki Marsissa, kun Rasvanahka oli vahingossa ampunut singolla Prätkähiiriä, jotka tuotiin hänen laboratorioon aivopesua varten. He myöhemmin kuitenkin karkasivat. Nuikki myös loi Fredrik-nimisen Mutantin omaksi apulaisekseen. Nuikilla on tapana mielistellä Leipäjuustoa erilaisin ilmauksin.
Vuoden 2006 sarjassa paljastetaan, että Nuikki joutui yhdessä Leipäjuuston kanssa Monttupomon orjiksi heidän pudottua tämän kuoppaan. Myöhemmin, kun he vapautuivat vankeudestaan Moton avulla Nuikki jätti Leipäjuuston ja siirtyi Kissatronien puolelle avustaen heitä uudistajan kanssa, mikä aiheutti kilpailua hänen ja Tohtori Katinkosken välille. Tämän seurauksena Katinkoski lopulta muutti Nuikin kilpikonnaksi uudistajan avulla. Nuikki nähtiin viimeisen kerran Rami Palkin tornissa akvaariossa yhdessä akvaariokaloiksi muutettujen Leipäjuuston ja Teuvo Tahkon kanssa todistamassa, kuinka Rasvanahka otti Palkin teollisuuden hallintaansa tämän ja Kissatronien kukistumisen jälkeen.
Esiintymisessään Nuikki kuvataan isopäiseksi laihaksi mieheksi, joka pitää jatkuvasti yllään valkoista laboratoriotakkia, mustia saappaita ja vihreitä suojalaseja, joita hän ei riisu koskaan. Nuikki on luonteeltaan ovela, imarteleva sadistinen kiduttaja, joka usein testaa keksintöjään Mutanttiin ja priorisoi nerouttaan useasti.
Apulaiset.
Päivittäin eri kokeita ja keksintöjä tekevä Nuikki teki itselleen oman apulaisen, jotta hänellä riittäisi aikaa tehdä kaikki Leipäjuuston pyytämät keksinnöt valmiiksi. Yleensä Rasvanahka on myös auttamassa häntä keksintöjensä kanssa, mutta hänen kömpelyytensä ja tyhmyytensä vuoksi Nuikki luottaa enemmän Mutanttiin.
Elasmosauridae

Elasmosauridae on joutsenliskojen heimo. Heimon lajeilla oli pitkä kaula, keskiruumiissa neljä evää, sekä melko lyhyt häntä. Niillä oli joutsenliskoista kaikkein pisin kaula, ja ne elivät varhaiselta jurakaudelta liitukauden loppuun.
Varhaisten elasmosaurusten pituus oli 3 metriä, myöhäisten jopa 14 metriä. Lajien paino vaihteli aina muutamiin tonneihin saakka. Elasmosaurukset pyydystivät ravinnokseen kalaa ja kuorettomia pääjalkaisia.
Suurimpia Elasmosauridaen lajeista oli vuonna 1867 Kansasista löydetty "Elasmosaurus platyurus", joka eli myöhäisellä liitukaudella noin 80,5 miljoonaa vuotta sitten. Lajin kaula on poikkeuksellisen pitkä. Siksi yhdysvaltalainen paleontologi Edward Cope alun perin yhdisti eläimen pään ensiksi sen häntään 1869, mutta korjasi virheensä vuotta myöhemmin huomattuaan erehdyksensä.
Pliosaurukset

Pliosaurukset olivat dinosaurusten aikoihin merissä eläneitä lyhytkaulaisia, nelieväisiä liskoja. Se oli yksi plesiosaurusten alalahkoista. Pliosaurukset elivät jura- ja liitukausilla.
Luokittelu.
Eräs pliosaurusten luokittelu menee näin.
Andrei Kantšelskis

Andrei Antanasovitš Kantšelskis (, s. 23. tammikuuta 1969 Kirovohrad, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laituri. Kantšelskis syntyi nykyisen Ukrainan alueella ja hänen sukunsa on kotoisin Liettuasta, mutta Neuvostoliiton hajottua hän edusti maajoukkuetasolla Venäjää. Seurajoukkueurallaan hän pelasi useita vuosia Britanniassa, muun muassa Manchester Unitedissa, Evertonissa ja Rangersissä.
Ennen Manchester Unitediin siirtymistä vuonna 1991 Kantšelskis pelasi Dynamo Kiovassa ja Šah’tar Donetskissa. Unitedissa hän teki debyyttinsä 11. toukokuuta 1991 ottelussa Crystal Palacea vastaan. Hän auttoi joukkueen Valioliigan mestaruuteen vuosina 1993 ja 1994. Vuonna 1994 hän oli voittamassa myös FA Cupia. Kaikki kilpailut lukuun ottaen Kantšelskis edusti Unitedia yhteensä 161 ottelussa ja teki 36 maalia.
Vuonna 1995 Kantšelskis siirtyi Evertoniin. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 16 maalia ja oli liigan parhaita laitureita. Hänestä tuli erittäin suosittu kannattajien keskuudessa, kun hän teki kaksi maalia paikallisvastustajaa Liverpoolia vastaan. Everton sijoittui liigassa kuudenneksi, joka oli paras sijoitus vuosiin. Toinen kausi ei ollut edellisen veroinen ja Kantšelskisin tie vei Italiaan Fiorentinaan kahdeksalla miljoonalla punnalla.
Fiorentinassa Kantšelskis ei löytänyt parasta virettään, ja 26 ottelun ja kahden maalin jälkeen hän siirtyi Rangersiin. Urallaan hän pelasi vielä Manchester Cityssä, Southamptonissa, Al-Hilalissa, Saturnissa ja Krylja Sovetovissa.
Maajoukkuetasolla Kantšelskis otti osaa vuosien 1992 ja 1996 EM-kilpailuihin. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan Nosta Novotroitskin urheilutoimenjohtajana.
Sergio García Fernández

Sergio García Fernández (s. 9. tammikuuta 1980 Borriol, Castellónin maakunta, Espanja) on espanjalainen golfin ammattilaispelaaja, joka pelaa Liv golf tourilla. Hänen pelaajasijoituksensa on ollut pitkään 10 parhaan pelaajan joukossa.
García voitti Mastersin vuonna 2017 uusinnan jälkeen. Vuoden 1999 PGA Championshipin hän hävisi Yhdysvaltain Tiger Woodsille yhdellä lyönnillä. Vuonna 2007 hän johti The Open Championshipia kolmen kierroksen jälkeen, mutta hävisi lopulta uusinnassa Irlannin Pádraig Harringtonille.
Garcían lempinimi on El Niño ().
Loikan vuoksi

Loikan vuoksi on Juha Kouvalaisen luoma strippisarjakuva, joka syntyi Kouvalaisen opinnäytetyön tutkimustuloksena syksyllä 2002. Savonia-ammattikorkeakoulun opinnäytetyössään "Strippisarjakuvan kehittäminen" Kouvalainen tutki sarjakuvan syntyhistoriaa, erilaisia sanomalehtisarjakuvia ja niiden yhteisiä tekijöitä sekä erilaisia yleisiä globaaleja suuntauksia pyrkimyksenä löytää huomioitavia seikkoja menestyvän sarjakuvan toteuttamiseksi. 
Opinnäytetyöprosessin loppupuolella Kouvalainen suunnitteli uuden "Loikan vuoksi" -strippisarjakuvasarjan syksyllä 2002 ja piirsi sarjakuvaa muutamia taukoja lukuun ottamatta lähes päivittäin vuoteen 2004 asti. Tuloksena syntyi melkein 300 strippiä, joista valtaosa julkaistiin vuonna 2004 "Turun Sanomissa". Ensisijaisesti sarja saavutti suurimman suosionsa kuitenkin vuosien 2002–2003 aikana ilmestyessään verkkosivuillaan lähes päivittäin sekä omakustanteina julkaistuina kahtena kokooma-albumina. Lisäksi sarja ilmestyi muutamassa muussa pienessä viikkolehdessä. Sarjan markkinoinnista vastaa Royal Comics Syndicate.
Opinnäytetyöhön perustuvana sarjakuva herätti jonkin verran kritiikkiä sarjakuvapiireissä, sillä yleisesti katsottiin, ettei menestyvää sarjakuvaa voi luoda lähtökohdiltaan suunnitelmallisesti. Tekijä kuitenkin perustelee opinnäytetyötään pikemminkin prosessina joka aikataulutti sarjan luomista antaen samalla taustatietoa kehityksen suunnalle. Kouvalaisen mukaan verkkosarjakuvana julkaistu "Loikan vuoksi" kehittyi paljon myös lukijoidensa verkon kautta esittävien toiveiden mukaisesti, jolloin sarja oli tavallaan jollakin tasolla jopa interaktiivinen.
Kouvalainen lopetti "Loikan vuoksi" -sarjakuvan 2004.
Piranshahr

Piranshahr tai Piranshar (, ) on Iranin Länsi-Azerbaidžanin provinssissa sijaitseva kaupunki ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki.
Kaupunki sijaitsee Urmiajärven lounaisipuolella lähellä Irakin rajaa noin 1 300 metrin korkeudessa. Suurin osa asukkaista kuuluu kurdeihin.
Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 25 454 (1996), 33 805 (2001), 58 177 (2006) ja 69 049 asukasta (2011). 138.864 (2017) 
Piranshahr on Mukrianin alueen keskus.
Piranshahr on yksi Iranin vanhimmista kaupungeista ja sen perustukset ovat peräisin Iranin preislamiselta aikakaudelta ja Meedian valtakunnan syntymisestä.
Farsin kieli on Iranin virallinen kieli. Piranshahrissa jokainen lukutaitoinen henkilö osaa kommunikoida farsin kielellä. Lukutaitoisuusaste on 97 %.
Piranshahrin kaupunki tuottaa täyden valikoiman yli 100 erilaista graniittimateriaalia eri väreissä ja tekstuureissa. Piranshahrin graniittien laatu ja kauneus ovat yksi maailman tunnetuimmista.
Paljumelonta

Paljumelonta (, ) on Virosta lähtöisin oleva vesiurheilulaji ja kilpamelonta. Siinä melotaan puisissa, määrämittaisissa paljuissa kajakkimelalla viidenkymmenen metrin mittaisia ratoja, jotka sijaitsevat lähtölaiturin ja siitä 25 m:n päähän asetettujen poijujen välissä.
Kilpailuja järjestetään yksikkö- ja kaksikkopaljuissa sekä miesten ja naisten sarjoissa. Yksiköissä parhaat paljumelojat selvittävät radan alle 1,5 minuutin. Voiman ohella menestyminen vaatii hyvää tasapainoa. Taktiikkaan liittyvät mm. melonta-asennon valinta ja paljuun otettavan veden määrä. Vesi antaa tasapainoa, mutta samalla myös lisää vastusta. 
Paljumelonnan ensimmäiset SM-kisat järjestettiin Kotkassa vuonna 2005. Myöhempinä vuosina kisat järjestetty elokuussa Pyhtäällä. Viron mestaruudesta on mitelty Tamsalun kunnassa sijaitsevalla Porkuni-järvellä vuoden 2001 kesästä alkaen. Näille avoimille kisoille on kaavailtu MM-statusta. Vuonna 2007 ensi kertaa miesten sarjan voitti Porkunissa suomalainen: Mikko Mäkelä Pyhtäältä. Hän uusi voittonsa myös vuosien 2008 ja 2009 kisoissa. Vuonna 2010 mestaruuden vei Ari Lyijynen Kotkasta. Suomen ja Viron välillä on käyty näytösluontoisesti myös hallimestaruuskisoja sekä viestimaaotteluita.
Japanilainen ja italialainen paljumelonta.
Paljuissa on melottu myös Japanin Iton kaupungissa jo vuodesta 1956 lukien. Mestaruudesta mitellään vuosittain heinäkuun ensimmäisenä sunnuntaina kaupungin keskustan Matsukawa-joella, joen virtaamaa hyödyntäen. Kajakkimelan sijaan kilpailijoilla on kaksi pikkumelaa eikä paljujen kokoa ole yhtenäistetty.
Italialaisen Rietin kaupungin Velino-joen kisoissa melotaan japanilaisesta lajista poiketen yhdellä yksilapaisella melalla.
Rieti ja Ito ovat paitsi Italian ja Japanin paljumelontakeskuksia, myös toistensa ystävyyskaupunkeja.
Pääskyt

Pääskyt (Hirundinidae) on laajalle levinnyt varpuslintuheimo, johon kuuluu 20 sukua ja 84 lajia. Pääskyt eivät nimestään ja ulkonäöstään huolimatta ole läheistä sukua kiitäjille, joihin kuuluu esimerkiksi tervapääsky.
Koko ja ulkonäkö.
Pääskyt ovat hyvin sirorakenteisia ja lyhytjalkaisia lintuja, joille on ominaista erittäin hyvä lentotaito. Niillä on kapeat, pitkät ja teräväkärkiset siivet. Ruumis on sukkulamainen ja pyrstö pitkä ja usein haarautunut. Nokka on lyhyt ja leveä ja siinä on suuri kita. Jalat ovat hyvin hennot, lyhyet ja pienikyntiset, eikä niillä pysty kunnolla kävelemään. Käsi- ja kyynärsulkia on kumpiakin yhdeksän, laitimmaiset sulat ovat muita selvästi pidempiä. Höyhenet ovat lyhyet ja vartalonmyötäiset. Ne ovat selkäpuolelta yleensä metallinkiiltoiset. Molemmat sukupuolet ovat samanvärisiä. Pääskyjen lentotaito on erittäin hyvä ja ne pystyvät tekemään pitkiäkin ruuanhaku- tai muuttomatkoja.
Levinneisyys.
Pääskyjä elää kaikkialla maailmassa, lukuun ottamatta napaseutuja, Uutta-Seelantia ja joitakin valtamerten pikkusaaria . Alueilla, joissa vuodenaikojen vaihtelut ovat pieniä, pääskyt vaeltavat vain vähän. Pääskyt viihtyvät hyvin ihmisten läheisyydessä ja ovat erittäin pidettyjä lintuja sekä hyödyllisiä tuholaishyönteisten hävittäjiä. Suomen pääskyt muuttavat talveksi Keski- ja Etelä-Afrikkaan. Suomessa pesii kolme lajia: haarapääsky, räystäspääsky ja törmäpääsky.
Elintavat.
Pääskyt ovat seurallisia lintuja ja lepäilevät usein puissa, voimajohdoilla, antenneilla ja talojen katoilla. Pääskyjen laulu on pientä viserrystä. Kaikki lajit ovat hyönteissyöjiä ja pyydystävät saaliinsa lennosta. Välillä ne voivat napata paikallaan jököttävän hyönteisen, mutta hankkivat ruokansa yleensä ilmasta. Ravinto koostuu lähinnä sääskistä ja kärpäsistä. Niiden lisäksi pääskyt pyydystävät kovakuoriaisia ja muita pikkueläimiä. Pääskyt myös juovat ja peseytyvät ilmassa.
Pääskyt pesivät usein yhdyskunnissa. Ne pesivät puunkoloissa, kallionhalkeamissa, ranta- tai maatörmissä, rakennuksissa tai rakentavat pesänsä johonkin sopivaan paikkaan savesta. Useimmat pääskyt ovat hyviä pesänrakentajia. Pääskyt päällystävät pesän ulkoseinän tahmealla syljellä yhteen liimatuista savikokkareista. Eräät pääskyt kaivavat suuria käytäviä pystysuoriin jyrkänteisiin. Yhdessä pesueessa on 3–7 munaa. Haudonnasta huolehtii enimmäkseen naaras, mutta myös koiras hautoo. Jotkut lajit asettuvat valmiisiin koloihin tai tekevät risuista ja muusta kasviaineksesta pesän jyrkänteelle. Yksinkertaisia avoimia risupesiä tekee muun muassa naamiopääsky. Puupääskyt taas tekevät pesänsä tikankoloihin tai luonnon muovaamiin puunonkaloihin.
Mazamet

Mazamet on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Tarnin departementissa ja Oksitanian alueella. Kaupunki sijaitsee aivan Tarnin ja Auden departementtien rajalla, ja sieltä on sama etäisyys niin Béziers'n kuin Toulousenkin kaupunkeihin. Kaupungissa itsessään asuu yli 10 000 henkilöä, mutta kaupunkimainen alue eli agglomeraatio käsittää kaikkiaan 30 000 asukasta. 
Maantiede.
Kaupunkikunta sijaitsee Montagne Noiren (suom. Musta Vuori) juurella ja sen läpi virtaavat sekä Thiré- että Arnette-joet. Joista johtuen kaupungin ilmasto on kohtuullisen kostea, mutta kuitenkin leuto. Toisaalta Mazamet’n kaupungin ympäristössä on runsaasti järviä, jotka mahdollistavat monipuolisen vapaa-ajan viettämisen. Myös luonnolla ja eritoten Mustalla vuorella on oma osuutensa ihmisten elämässä. Orbiel-joki saa alkunsa kaupungin alueella sijaitsevalta Montaud-vuorenhuipulta.
Historiaa.
Mazamet’n maine luotiin Tarnissa yli 150 vuotta sitten ja tämän maineen varassa saatettiin elää aina 1980-luvulle asti. Kaupunki poikkesi muista vastaavista, koska 1800-luvun keskivaiheilla siitä muodostui alueen kaupallinen ja teollinen keskus, vaikka kaupungin maantieteellinen asema ei suinkaan ollut toiminnoille suotuisa.
Mazamet’n kaupungissa luotiin teollisuus, joka perustui villan erottamiseen lampaiden nahoista, ja tämä puolestaan johti tiiviiden kauppasuhteiden solmimiseen eri puolille maailmaa, kuten Argentiinaan, Australiaan, Etelä-Afrikkaan, Uruguayhin, Uuteen-Seelantiin sekä kaikkialle Eurooppaan. Toisaalta tämän teollisuuden sivutuotteena, joskin huomattavasti pienemmässä määrin, syntyi kaupunkiin myös nahkojen parkitsemiseen erikoistunutta teollisuutta. Nykyään tämä kansainvälinen toiminta ja sen laajuus ovat vain osa historiaa, mutta kuitenkin kaupungissa näkyy yhä asukkaiden halu ja kyky etsiä uusia innovaatioiden kohteita. Tällaisia uusia toimialoja on löydetty tarkkuutta vaativista mekaanisista töistä, kuten hammasproteeseista ja uudesta teknologiasta. Myös elintarviketeollisuus on voimistunut kaupungissa.
Tunnettuja kaupunkilaisia.
Nykyisin ainakin Ranskassa tunnetuimmat kaupungissa syntyneet ovat veljekset Laurent Jalabert (s. 1969) sekä Nicolas Jalabert (s. 1973), jotka ovat molemmat useita kilpailuja voittaneita maantiepyöräilijöitä.
Ceylonin tee

Ceylonin tee on mustaa teetä, jota tuotetaan Ceylonin saarella eli Sri Lankassa. Nimitys Ceylonin tee on peräisin ajalta, jolloin Sri Lanka ei vielä ollut itsenäistynyt Britannian alaisuudesta ja vaihtanut nimeään Sri Lankaksi. Nykyään nimitys Ceylonin tee on sekä ilmaus teen alkuperämaasta että kertoo sen täyttävän maan teetuotantoa ohjaavan Sri Lankan teelautakunnan määrittelemän tuotebrändin ehdot. Tee on Sri Lankalle keskeinen vientituote: sen osuus oli noin 15 % Sri Lankan ulkomaankaupasta, yhteensä 1,55 miljardia Yhdysvaltain dollaria (2013).
Teenviljely sai alkunsa Ceylonilla 1800-luvun jälkipuoliskolla, kun kasvitauti oli tuhonnut suurimman osan Ceylonin kahviviljelmistä. Teetuotanto syntyi täydentämään Ison-Britannian kasvavaa teen kulutusta, osittain koska Britannia halusi tulla riippumattomaksi teekaupasta Kiinan kanssa.
Ceylonin tee luokitetaan matalalla kasvaneeseen (low grown, merenpinnasta 550 metriin), keskikorkeaan (medium grown, 550–1 050 m) ja parhaaseen eli korkealla kasvaneeseen (high grown, yli 1 050 m). Ehkä kaikkein tunnetuin Sri Lankan eri teealueiden tee on "Ceylon Nuwara Eliya", joka on peräisin maan korkeimmalta teealueelta ja jonka luonnehditaan poikkeavan maultaan muusta Ceylonin teestä jo Orange Pekoe -laatuisenakin. Muita kuuluisia korkealla kasvaneita ovat "Ceylon Uva" ja "Ceylon Dimbula".
Suurin osa Ceylonin teestä kuitenkin käytetään Ceylon-teesekoituksiin, joissa tee tulee useilta eri teetiloilta, tai osana English Breakfast -teetä tai muita vastaavia sekoituksia. B.O.P.-laatuinen tai useammin CTC-menetelmällä valmistettu tee pakataan teepusseihin, joiden vahva annostus perustuu olettamukseen, että tämä heikompilaatuinen tee juodaan joko maidon tai sitruunan kera.
Peace Cup

Peace Cup on Etelä-Koreassa pelattava jalkapallon seurajoukkueiden harjoitusturnaus. Vuonna 2009 se järjestettiin neljännen kerran. Aiemmat vuodet ovat olleet 2003, 2005 ja 2007. Turnaus pelattiin kolmella ensimmäisellä kerralla kahdessa lohkossa, joissa kummassakin on neljä joukkuetta. Vuonna 2009 lohkoja oli 4 ja joukkueita 12. 2007 turnauksen voitti ranskalainen Lyon, joka kukisti finaalissa Boltonin. Boltonin maalivahtina toimi turnauksessa suomalainen Jussi Jääskeläinen.
Lohkojaot.
2003
Lohko A
Group B
2005
Lohko A
Lohko B
2007
Lohko A
Lohko B
Kruunuerakkohaukka

Kruunuerakkohaukka ("Buteogallus coronatus") on eteläamerikkalainen päiväpetolintu. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1817. Se luokiteltiin aiemmin erakkohaukkojen sukuun ("Harpyhaliaetus"), mutta molekyylitutkimusten perusteella se kuuluu luhtahaukkojen suvun neljä lajia käsittävään kladiin.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 75–85 cm, naaraan ollessa hieman koirasta kookkaamman. Lintu voi painaa 3 kg. Kookas haukka, jolla on lyhyt pyrstö ja pitkät jalat. Höyhenpuku on pääosin tummanruskea, tummassa pyrstössä on vaalea poikkiraita ja koivet ovat keltaiset. Päälaella on töyhtö. Nuoren linnun vaalea vatsapuoli on tummaviiruinen ja höyhenpuku on kauttaaltaan vaaleampi kuin vanhan linnun. Laji voi elää 40-vuotiaaksi.
Kruunuerakkohaukka istuskelee mielellään pylväiden, aidantolppien tms. nokassa vaanien saalista. Se vaikuttaa kömpelöltä mutta on kuitenkin tehokas saalistaja.
Erakkohaukkoja on 2 lajia, tämän lajin lisäksi erakkohaukka ("H. solitarius").
Esiintyminen.
Laji asuttaa Etelä-Amerikan keskiosia Andien itäpuolella Boliviassa, Brasiliassa, Argentiinassa ja Paraguayssa. Uruguaysta laji on mahdollisesti kuollut sukupuuttoon. Laji on uhanalainen, vaarantunut. Vähenemisen syistä ei olla täysin selvillä, mutta ainakin paikalliset maanviljelijät ja karjankasvattajat ampuvat niitä. Tappaminen on vähentynyt viime vuosikymmeninä.
Elinympäristö.
Avoimet ja harvakasvuiset metsät sekä pampa.
Lisääntyminen.
Naaras munii vain yhden munan.
Ravinto.
Pyydystää saaliikseen nisäkkäitä, pääasiassa jyrsijöitä ja jäniseläimiä, sekä lintuja, kaloja ja todennäköisesti myös käärmeitä.
Rut Bryk

Linnea Rut Bryk (18. lokakuuta 1916 Tukholma – 14. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen keraamikko. Häntä pidetään yhtenä Suomen modernin keramiikkataiteen keskeisistä uudistajista.
Bryk opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa Helsingissä vuosina 1936–1939 ja aloitti 1942 työskentelyn Helsingissä Arabian tehtaiden taideosastolla, jossa hän sai oppia muun muassa Birger Kaipiaiselta. Brykin varhaistuotantoon kuuluu graafisia suunnitelmia, kuten kortteja ja kirjankansia, sekä keramiikkaesineitä, kuten värikkäitä astioita, tarjottimia ja koruja. Aiheet olivat esittäviä, usein naivistisen runollisia ja hehkuvan värikylläisiä. 1960-luvulta eteenpäin hän ryhtyi toteuttamaan teoksiaan yksittäisistä pienistä kaakeleista, lasitetuista keramiikkamoduuleista, joita hän sommitteli mosaiikinomaisesti suuriksi reliefeiksi. Lisäksi Brykin tuotantoon kuuluvat Vaasan Puuvilla Osakeyhtiölle ja Finlaysonille 1960-luvulla suunnitellut Seita-tekstiilit sekä pintakuvioinnit Tapio Wirkkalan suunnittelemiin astiastoihin Winterreise Polygon ja Cumulus Century.
Suomessa Brykin tunnetuimpia monumentaaliteoksia ovat ”Kaupunki auringossa” (1975) Helsingin kaupungintalon ala-aulan portaikossa sekä seitsemänpaneelinen reliefiseinä "Jäävirta" (1987–1991) tasavallan presidentin virka-asunnossa Mäntyniemessä.
Bryk oli naimisissa Tapio Wirkkalan kanssa. He saivat kaksi lasta: Sami Wirkkala (s. 1948) ja Maaria Wirkkala (s. 1954). Sami on sisustusarkkitehti ja Maaria nykytaiteilija. Taiteilijaparin perintöä vaalii Tapio Wirkkala Rut Bryk Säätiö, joka talletti vuonna 2011 hallussaan olevan kokoelman Espoon modernin taiteen museo Emmaan. Kokoelmasta on pysyvä pienoisnäyttely näyttelykeskus Weegeessä.
Suomessa Rut Bryk on palkittu Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1962 ja Valtion taideteollisuuspalkinnolla vuonna 1974. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan Ritarimerkki vuonna 1982 ja filosofian tohtori h.c. -arvonimi Helsingin yliopistoon vuonna 1994.
Bryk kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen Helsingissä vuonna 1999. Hän oli kuollessaan 83-vuotias. Bryk on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle samaan hautaan puolisonsa Tapio Wirkkalan kanssa.
Rut Brykin veljiä olivat diplomi-insinööri ja Outokumpu Oy:n toimitusjohtaja, vuorineuvos Petri Bryk sekä professori Beato Kelopuu. Heidän isänsä oli kirjailija, taidemaalari ja hyönteistutkija Felix Bryk ja äiti Aino o. s. Mäkinen.
Kurt Wallander

Kurt Wallander on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin luoma hahmo, joka esiintyy sekä kirjoissa että elo­kuvissa. Ensimmäinen Wallander-romaani ilmestyi vuonna 1991. Wallander-kirjojen ja -elo­kuvien tapahtuma­paikoista Ystadissa on tullut turisti­nähtävyyksiä. Wallanderin tytär Linda Wallander on myös poliisi.
Kirjat.
Kurt Wallander on syntynyt 30. tammi­kuuta 1947. Hän on kirja­sarjan alussa keski-ikäinen rikos­komisario, joka on hiljattain eronnut vaimostaan, vieraantunut tyttärestään, laimin­lyö terveyttään, kinaa isänsä kanssa ja epä­toivoisesti etsii uutta nais­ystävää. Hänellä on ongelmia perheensä, työ­tovereiden ja itsensä kanssa. Oopperasta pitävä Wallander työskentelee Ystadin pikku­kaupungissa. Hän asui pitkään kaupungin keskustassa osoitteessa Maria­gatan 10.
Henning Mankellin oli tarkoitus lopettaa "Kurt Wallander" -kirjat vuonna 1999 ilmestyneeseen novelli­kokoelmaan "Pyramidi", mutta vuonna 2009 hän pyörsi päätöksensä ja kirjoitti vielä teoksen "Rauhaton mies". Kirjassa "Ennen routaa" pää­osassa on Kurt Wallanderin tytär Linda Wallander. Vuonna 2013 julkaistiin ruotsiksi ja suomeksi pienoisromaani "Haudattu", joka oli aiemmin julkaistu vain hollanniksi.
Kurt Wallander esiintyy myös kirjailija Jan Guilloun kirjassa "En med­borgare höjd över varje miss­tanke".
Elokuva- ja televisioversiot.
Wallander-kirjoista on tehty elo­kuvia ja televisio­sarjoja. Kahdeksan ensimmäistä romaania on kuvattu Ruotsissa vuosina 1995–2006. Niiden pää­osan esittäjänä on Rolf Lassgård, joka esittää Wallanderia myös 2007 tehdyssä elo­kuvassa "Pyramidi". Elo­kuvia on esitetty Suomen televisiossa esimerkiksi MTV3-kanavalla.
Linda Wallander -kirjaan perustuva elo­kuva "" sai ensi-iltansa Suomessa 2005. Se on ensimmäinen osa 32-osaisesta Wallander-sarjasta, jossa Wallanderia esittää Krister Henriksson ja jonka elo­kuvat perustuvat Mankellin suunnittelemiin juoniin. Elokuvassa "Kosto" Wallander muuttaa oma­koti­taloon meren rannalle.
Wallander-kirjojen pohjalta on tehty yhdeksän englannin­kielistä televisio­elo­kuvaa, joissa Wallanderia esittää Kenneth Branagh.
Guillou ja Mankell käsi­kirjoittivat yhdessä televisio­sarjan "Talisman", jossa Wallander on mukana. Häntä näyttelee Lennart Jähkel.
Netflix on tuottanut englannin­kielisen televisio­sarjan "Young Wallander", jossa nuorta Kurt Wallanderia esittää Adam Pålsson. Sarja kuvattiin Vilnassa, ja se julkaistiin vuonna 2020. Sarjalle oli tulossa toinen tuotantokausi vuonna 2022.
Einoto

Einoto on maasaiden nimitys syntymälle. Maasait uskovat eräänlaiseen uudelleensyntymiseen. Vanhan kuollessa hän odottaa noin 100 vuotta jonka jälkeen sielu syntyy uudelleen samaan sukuun. 
Synnytyksessä mukana on aina vanhempi samaan sukuun kuuluva nainen. Synnytyksessä hän puhuu itselleen ääneen saman suvun kuolleita henkilöitä. Oikean nimen sanoessaan lapsi syntyy.
Maasai kulttuurissa osa heimoista uskoo noituuteen, ja jos lapsen epäillään olevan avioliiton ulkopuolinen, pitää miehen tappaa hänet, jotta suvussa ei eläisi noitaa.
Aberdeen (täsmennyssivu)

Aberdeen voi tarkoittaa:
Paikkakunta.
Kanadassa:
Antônio Carlos Magalhães

Antônio Carlos Magalhães (4. syyskuuta 1927 – 20. heinäkuuta 2007) oli brasilialainen poliitikko. Hän oli yksi maan tunnetuimmista ja pitkäaikaisimmista poliittisista johtajista. Magalhães toimi Bahian osavaltion kuvernöörinä kolmena kautena ja istui Bahian edustajana Brasilian senaatissa samoin kolmena kautena.
Magalhães syntyi vuonna 1927 Salvadorissa, Bahiassa, ja opiskeli nuorena lääkäriksi. Hän aloitti poliittisen uransa 27-vuotiaana Brasilian silloisen presidentin Juscelino Kubitschekin suojeluksessa ensin kongressin alahuoneessa, josta hän siirtyi vuonna 1964 alkaneen 21-vuotisen sotilasdiktatuurin ajaksi Bahian kuvernööriksi. 1980-luvulla Magalhães toimi maan viestintäministerinä ja myöhemmin oikeistolaisen Liberal Front Party (nyk. "Democratas") -puolueen johtajana ja senaatin puheenjohtajana. Vaaliskandaalin johdosta hän joutui eroamaan vuonna 2001, mutta hänet valittiin seuraavissa vaaleissa takaisin senaattiin. Magalhães oli naimisissa, hänellä oli kaksi lasta ja lapsenlapsia; yksi lapsenlapsista, hänen kaimansa Antônio Carlos Magalhães, on myös mukana politiikassa. Magalhães kuoli 79-vuotiaana monielinvaurioon São Paulossa 20. heinäkuuta 2007.
Ajoksen ratapiha

Ajoksen liikennepaikka () on Kemin kaupungissa Ajoksen satamassa sijaitseva Suomen rataverkkoon kuuluva rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsee kymmenen kilometrin päässä Kemin rautatieasemalta, ja se on Ajoksen satamaradan eteläinen päätepiste. Liikenne Ajoksen liikennepaikalla sekä Ajoksen satamaradalla hoidetaan vaihtotyönä. Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta.
Ajoksen liikennepaikka käsittää ratakilometrillä 862,3 sijaitsevan Stora Enson kuorimolle johtavan raiteen erkanemisvaihteen, ratakilometrillä 864,0 sijaitsevan Rivinkarin ratapihan, ratakilometrillä 866,1 sijaitsevan yksityisraiteiston erkanemisvaihteen sekä ratakilometrillä 866,7 sijaitsevan Tuomilahden ratapihan. Liikennepaikkaan kuuluvaksi voidaan laskea myös Kemin sataman raiteisto, joka ei kuitenkaan ole Liikenneviraston hallinnassa: raja on ratakilometrillä 867,1 Tuomilahden ratapihan eteläpäässä. Samaa kilometrilukemaa käytetään Ajoksen liikennepaikan sijaintitietona Liikennevirasto rautatieliikennepaikkojen luettelossa.
Me tulemme taas

Me tulemme taas (1953) on Armand Lohikosken ohjaama romanttinen viihde-elokuva, joka jatkaa suomalaista tukkilaiselokuvaperinnettä. Se oli Lohikosken ensimmäinen ohjaustyö. Kriitikoiden arvosteluista huolimatta elokuva oli aikoinaan elokuvateattereissa hyvin suosittu.
Elokuva kertoo vanhan ja nuorten tukkilaisten romantiikasta Katri Karkelan (Anneli Sauli ensimmäisessä elokuvaroolissaan), Leski-Kaisan (Siiri Angerkoski) ja hänen tyttärensä kanssa. Rakkaussuhteiden lisäksi Katrin isä, talollinen Konsta Karkela, havittelee myllyä ja sen maita. Elokuvassa kuvataan muutakin tukkilaiselämää, esimerkiksi Reetrikin (Masa Niemi) ja Valfriitin tempauksia. Toivo Kärjen musiikki on elokuvassa keskeisessä asemassa.
Tuotanto.
Kuvauksissa Tapio Rautavaara joutui todelliseen vaaraan, kun hänen jalkansa juuttui kiinni tukkisumaa purettaessa 
Arviot.
Aikalaiskriitikoiden näkemys tiivistyy Juha Nevalaisen ("Ilta-Sanomat") arviossa, jossa hän suomi Helismaan käsikirjoitusta, mutta antoi kiitoksen ohjaajalle. Myös Jörn Donnerin ("Vapaa Sana") mukaan Lohikoski ”pelastaa surullisen aiheen säädylliselle tasolle”.
Lähteet.
Alva Garbo

Alva Garbo (oik. Alva Maria Gustafsson) (20. syyskuuta 1903 Tukholma – 21. huhtikuuta 1926 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänen siskonsa oli näyttelijä Greta Garbo.
Alva näytteli kahdessa elokuvassa ja hänestä oli tulossa kuuluisa näyttelijä. Hän kuitenkin kuoli syöpään vain 22-vuotiaana.
Alaskanmeriharakka

Alaskanmeriharakka ("Haematopus bachmani") on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi John James Audubon ystävänsä John Bachmanin mukaan vuonna 1838.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 38 cm eli se on hieman meriharakkaa pienempi. Höyhenpuku on musta, nokka, silmärengas ja jalat ovat punaiset ja silmä keltainen. Äänet ovat hyvin voimakkaita ja laji metelöi myös öisin. Pohjoisimpien populaatioiden puku on mustin, eteläisempien tumman harmaa. Nuoren linnun puku on ruskeasävyinen ja sen nokan kärki on tumma.
Esiintyminen.
Laji esiintyy Pohjois-Amerikan länsirannikolla Aleuteilta Alaskasta Kalifornian niemimaalle. Puolet pesivästä kannasta pesii Alaskassa ja lähes puolet Brittiläisessä Kolumbiassa. Etelämpänä pesii joitakin satoja pareja. Maailman populaatio on kooltaan 8 900–11 000 yksilöä. Laji ei ole uhanalainen vähäisestä lukumäärästä huolimatta.
Elinympäristö.
Kallioiset rannat Tyynenmeren rannikolla. Pesii pääasiassa saarilla ja riutoilla. Pohjoiset populaatiot ovat ilmeisesti lyhyen matkan muuttolintuja. Muuttaa perhekunnittain.
Lisääntyminen.
Alaskanmeriharakka pesii yksittäisparein ja puolustaa kiivaasti reviiriään. Pesä on lähellä vesirajaa ja on tavallisesti vain kuoppa maassa tai simpukankuorikasassa, mutta on joskus rakennettu ruohoista ja risuista. 2 tai 3 munaa munitaan touko-kesäkuussa. Molemmat puolisot hautovat ja poikaset kuoriutuvat 26–28 päivän kuluttua. Poikaset ovat pesäpakoisia ja seuraavat emojaan jo muutaman päivän ikäisinä. Matalilla rannoilla ja riutoilla pesivät emot kuljettavat poikasia heti mukanaan ravinnon etsinnässä, mutta jyrkillä kalliorannoilla pesivät parit joutuvat aluksi tuomaan poikasille ruokaa. Matalilla rannoilla pesivillä pareilla on parempi poikastuotto kuin jyrkkien rantojen asukkailla. Poikaset ovat lentokykyisiä noin 40 päivän ikäisinä. Alaskanmeriharakat pesivät ensimmäisen kerran todennäköisesti 3-vuotiaina.
Ravinto.
Ruokailee vesirajassa syöden simpukoita, ostereita, etanoita ja muita nilviäisiä. Nuoret linnut oppivat simpukoiden avaamisen emoiltaan ja seuraavat näitä jopa vuoden verran. Syövät myös muita selkärangattomia, kuten rapuja.
Reel 2 Real

Reel 2 Real oli vuosina 1992–1996 toiminut yhdysvaltalainen house-musiikkia tekevä duo. Duo käytti myös kappaleissaan vaikutteita rap- ja reggaemusiikista. 
Yhtyeen tunnetuimpana kappaleena pidetään vuonna 1994 julkaistua "I Like To Move It", joka tuli maailmanlaajuisesti tunnetuksi.
Triviaa.
Yhtyeen "I Like to Move It" -kappaletta käytettiin 2005 valmistuneessa Madagascar-animaatioelokuvassa. Suomenkielisessä versiossa kappaleen kertosäettä lauletaan "Mä tahto veivaa, veivaa".
Kill Hannah

Kill Hannah oli yhdysvaltalainen vaihtoehtorockia soittava yhtye. Sen perusti vuonna 1994 laulaja Matt Devine Chicagossa, Illinoisissa. Yhtye kävi Suomessa Aidenin lämmittelijäbändinä ja esiintyi myös Tampereen Pakkahuoneella ja Helsingin Nosturissa vuonna 2008. Se esiintyi lämmittelijänä myös mm. HIMin USA:n kiertueella ja soitti klubikeikoilla yhdessä The Rasmuksen kanssa.
Pertti Nieminen (näyttelijä)

Pertti Nieminen (3. toukokuuta 1939 Halikko – 28. elokuuta 2007 Vihti) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Nieminen toimi aikuisikänsä ensimmäiset vuodet kauppiaana Salossa. Muutettuaan 1970-luvulla Nummelaan hän työskenteli isännöitsijänä ja osallistui paikalliseen teatteritoimintaan. 
Hän toimi pitkään Vihdin teatterin hallituksessa ja vastasi lähes yksin myös teatterin markkinoinnista. 
Nieminen näytteli myös televisio-ohjelmissa ja elokuvissa sekä toimi juontajana eri tapahtumissa. Hän myös ääninäytteli Golden Voicen jälkiäänittämissä piirrossarjoissa ja -elokuvissa. Hän toimi yhtiön puheenjohtajana vuosina 1989–2007. Hän esiintyi myös Disneyn Ankronikka-sarjassa sivuhahmojen
kuten Pelle Pelottoman, Kaappi-Kaken ja monen muun äänenä. Muut Golden Voicen näyttelijät esiintyivät sarjassa päärooleissa. Tunnetuin äänirooli kuitenkin lienee Hopeanuoli-animesarjan nimikkohahmon rooli.
Hänellä oli lähes vuosittain rooli Vihdin kesäteatterissa ja usein talvinäytelmissäkin.
Vihdin seurakunnan kanssa toteutettu Vihti 500 -juhlallisuuksiin liittyvä produktio "Vuosisadat vierivät" sai paljon kiitosta suurelta osin Niemisen roolityön ansiosta. Sen toinen esitys jäi Niemisen viimeiseksi. Nieminen kuoli sydänkohtaukseen kesken esityksen Vihdin kesäteatterissa.
 "Pääartikkeli: Ääninäyttelijäroolit löytyvät omasta luettelostaan."
Riikintaaleri

Riikintaaleri () on Ruotsissa 1500–1800-luvuilla käytössä ollut rahayksikkö. Nimitys riikintaaleri tulee ruotsin sanasta "rike", valtakunta ja rahayksikön nimestä "taaleri".
Ensimmäiset taalerit lyötiin Kustaa Vaasan valtakaudella vuonna 1534. Nimitys "riksdaler" tuli käyttöön saksalaisen esikuvan (Reichstaler) mukaisesti 1500-luvun lopulla. Alkuperäisten riikintaalerien hopeapitoisuus oli korkea, joten ne eivät kiertäneet, vaan niitä varastoitiin arvometallina. Taalerin tilalle tuli vähemmän hopeaa sisältävä taalerin hopeakolikko ("daler silvermynt"). Vuodesta 1624 lähtien otettiin hopeavarojen vähenemisen takia käyttöön kuparitaaleri ("daler kopparmynt"), joka oli vastaavaa hopearahaa painavampi.
Kustaa III uudisti Ruotsin rahajärjestelmän vuonna 1777. Hopeapitoisuudeltaan vakioitu riikintaaleri jakautui 48 killinkiin ("skilling") ja killinki edelleen 12 runstykkiin ("rundstycke", suom. kirjaimellisesti ”pyörylä”). Rahanvaihdossa tapahtui 50 prosentin devalvaatio. 
Riikintaalerit korvattiin kruunuilla vuonna 1873 suhteessa 1:1.
J. Lindeberg

J. Lindeberg (lyh. JL) on ruotsalaisen muotisuunnittelija Johan Lindebergin vuonna 1996 perustama vaateyritys.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Tukholmassa, Ruotsissa ja sen jakeluverkosto kattaa yli 35 maata ympäri maailman. Yrityksen valikoima koostuu muoti-, golf-, laskettelu- ja treenivaatteista.
Historia.
Johan Lindebrg perusti vaatemerkin vuonna 1996 ja ennen sitä hän toimi markkinointijohtajana italialaiselle Diesel-farkkubrändille. Hän kyllästyi suuren yrityksen hitauteen uudistua ja päätti aloittaa oman yritystoiminnan.   
Ensimmäinen designmallisto J. Lindeberg -brändille oli nimeltään 21th Century Lifestyle, ja se sisälsi muoti- ja golfvaatteita miehille. Golfmalliston kehittelyssä oli mukana golfpelaaja Jesper Parnevik, ja mallistot nousivat ammattipelaajien tietoisuuteen. Vuonna 2002 esiteltiin ensimmäinen naisten mallisto sekä lasketteluvaatemallisto, jonka mainoskasvoksi tuli ruotsalainen laskija Jon Olsson.
Vuonna 2007 Proventus ja Stefan Engström tulivat yrityksen pääomistajiksi, ja Engströmistä tuli yrityksen toimitusjohtaja.
Vuonna 2012 yrityksen omistajiksi tulivat tanskalaisen Bestseller Groupin omistaja Anders Hoch Povlsen, Bestseller China -yhtiön osaomistajat Dan Friis ja Allan Warburg sekä toimitusjohtaja Stefan Engström. 2010-luvulla yritys on laajentunut maailmanlaajuisesti, ja sillä on nyt yli 200 liikettä ympäri maailman ja myyntiä 160 miljoonaa euroa vuodessa.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee yhä Tukholmassa, ja samoissa tiloissa ovat myös yrityksen vaatesuunnittelijat. Johan Lindeberg tuli takaisin yrityksen luovaksi konsultiksi tammikuussa 2016.
Ali Larter

Alison Elizabeth ”Ali” Larter (s. 28. helmikuuta 1976 Cherry Hill, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Final Destination – viimeinen määränpää", "Blondin kosto", ' ja ' sekä televisiosarjoista "Heroes" ja "Legends".
Da’wa

Da’wa (), myös Da’wah tai Dawah, tarkoittaa kutsumista islaminuskoon. Da'wa oli islamin valloitussotien historiassa antautumiskehotus, joka viholliselle annettiin ennen sotatoimien aloittamista. Periaatteessa kutsun esittäjä on myös kullekin kansalle lähetetty oma profeetta (Koraani 35: 24: "Jokaisen kansan luo on tullut varoittaja"). Viimeisenä kaikista kansoista oman profeettansa, Muhammedin, saivat arabit. Profeettojen kutsu koskee kunkin profeetan omaa kansaa. 
Keskiajan šaria-käsikirja "Reliance of the Traveller" kertoo, että kalifin tulee ensin kehottaa "(da'wa)" juutalaisia, kristittyjä ja zarathustralaisia alistumaan. Se tarkoittaa, että he hyväksyvät kalifin hallitsijakseen. He voivat kääntyä islamiin, mutta toinen vaihtoehto on "dhimmi" -asema, jossa he pitävät oman uskontonsa ja suostuvat Umarin sopimuksen ehtoihin, kuten maksamaan veroa (jizya), joka on tarkoitettu ei-muslimeille. Kalifin velvollisuutena on käydä Pyhää sotaa ("jihad") kaikkia niitä vastaan, jotka eivät suostu näihin ehtoihin". "
Moderni da'wa.
Nykyisin "da'wa" myös tarkoittaa muun muassa salafistisen liikkeen ja muslimiveljeskunnan poliittista toimintaa sekä idässä että lännessä. Sen tavoitteena on islaminuskon puhdistaminen ja islamilaisen valtion perustaminen. Yksi tärkeimmistä varhaisista läntisen da'wa -teorian kehittäjistä oli indo-pakistanilainen Khurram Murad (1932-1996). Hän ehdotti kahtalaista strategiaa islamin levittämiseksi länsimaissa. Ensimmäinen keino oli uskonnollisen kasvatuksen avulla luoda islamilaisia erillisyhteiskuntia tai saarekkeita länsimaihin. Niissä muslimit voisivat ottaa haltuunsa naapuruston ja yhteisön organisaatiot samalla, kun ne antaisivat mahdollisuuden myös muille liittyä mukaan. Toiseksi oli edistettävä ei-muslimien kääntymistä muslimeiksi. 
Erot lähetystyöhön.
Islaminuskossa ei ole lähetystyötä kristinuskon tapaan. Kristillistä lähetystyötä kutsutaan islamissa sanalla "tabshir". H. M. Baagil kirjoittaa: "Käytän mieluummin ilmausta 'kääntyvät' kuin 'käännytetään', sillä jokainen syntyy Jumalalle eli islamille alistuneena... Vanhemmat tai yhteiskunta käännyttävät lapsen juutalaisuuteen, kristinuskoon, muihin uskontoihin tai ateismiin... Meillä ei ole organisoitua lähetystyötä kuten kristillisellä kirkolla." 
Kun kristinuskon eskatologinen missio annetaan Jeesuksen sanoissa "Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni" (Matt. 27:19), islamissa eskatologinen missio on koko maailman alistaminen Jumalan lakiin ja yleismaailmalliseen kalifaattiin. Se tapahtuu vähimmillään niin, että uskottomat maksavat muslimeille veroa ja noudattavat heille annettuja muita määräyksiä. Epäjumalia palvoneille arabeille sekä islamista luopuneille ei kuitenkaan ole muuta vaihtoehtoa kuin palata islamiin.
Länsimaihin levinnyttä da'wa-toimintaa ei pidä sekoittaa kristillistä lähetystä muistuttavaan työhön, sillä da'wa sisältää Jumalan lain mukaisen ajatuksen islamilaisen valtion luomisesta. Suurin osa tavallisista muslimeista ei hyväksy pakkokäännytystä. Osa uskonoppineista löytää kuitenkin islamin pyhistä teksteistä perustelut väkivaltaiselle käännytykselle ja sille, että kääntymisestä kieltäytyvä tulee surmata.
Maa (täsmennyssivu)

Maa, MAA tai Maapallo voivat tarkoittaa seuraavia:
Tin Pan Alley

Tin Pan Alley oli joukko 1890-luvulta 1950-luvulle vaikuttaneita yhdysvaltalaisia musiikin kustantajia ja säveltäjiä sekä heidän tuottamansa populaarimusiikki. Alun perin se tarkoitti New Yorkissa sijaitsevaa West 28th Street -katua, jonka varrella usean keskeisen kustantajan toimistot silloin sijaitsivat. Nimen ”Tin Pan Alley” (suom. ”tinapannukuja”) antoi journalisti-lauluntekijä Monroe Rosenfeld, jonka mielestä musiikkikustantamoiden ikkunoista kadulle kantautuva pianojen ja laulujen ääni muistutti peltipannujen kolinaa.
Tin Pan Alleyta voidaan pitää yhdysvaltalaisen musiikkiteollisuuden syntypaikkana. Tin Pan Alley -kustantajat alkoivat ensimmäisinä markkinoida tuotteitaan suurelle yleisölle ja loivat näin markkinat, jotka perustuivat yksityiselle musiikin kulutukselle. Parhaimmillaan Tin Pan Alley -kustantajien osuus musiikin myynnistä Yhdysvalloissa oli jopa 90 prosenttia. Tin Pan Alley menetti asemansa 1950-luvun alussa, kun äänilevyt syrjäyttivät partituurit musiikkimarkkinoilla.
Tin Pan Alleyn menestys perustui suurelta osin vaudeville- ja Broadway-esityksille, jotka tekivät sen musiikkia tunnetuksi. 1920-luvun lopulta alkaen tärkeäksi markkinointikanavaksi muodostuivat myös Hollywood-elokuvat.
Tin Pan Alleylla oli keskeinen rooli blues-, jazz- ja country-musiikin popularisoinnissa 1910–1930-luvuilla. Monista Tin Pan Alley -sävellyksistä on muodostunut jazzstandardeja.
Tin Pan Alley -säveltäjien tuotantoon viitataan joskus myös käsitteellä "Great American Songbook".
Pietarsaaren länsikenttä

Länsikenttä () on Pietarsaaressa sijaitseva jalkapallokenttä. Se sijaitsee aivan Tellushallin ja Pietarsaaren keskuskentän vieressä. Jalkapalloseuroista kotiottelunsa siellä pelaa Pietarsaaren kakkosjoukkue Jakobstads Bollklubb, joka pelaa Kakkosessa. Myös liigajoukkue FF Jaro harjoittelee siellä ja vuonna 2003 se pelasi Länsikentällä kolme ottelua keskuskentän ollessa kunnostettavana. Kesällä 2010 Länsikentälle asennettiin tekonurmi ja uudet valotolpat. Kentän alla ei ole lämmitystä. Vuonna 2012 kentälle rakennettiin kaksi uutta katsomoa.
Pietarsaaren uusi jalkapallostadion valmistui länsikentän paikalle kesällä 2025. Stadionin nimi on Project Liv Arena, ja sinne mahtuu 3 600 katsojaa.
Jimmy Finlayson

James Henderson ”Jimmy” Finlayson (27. elokuuta 1887 Larbert – 9. lokakuuta 1953) oli skotlantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka toimi sekä ääni- että mykkäelokuvissa. Kaljuna ja valeviiksissä esiintyneellä Finlaysonilla oli monia koomisia maneereita, kuten tukahdutettu manaus ”D'oh!” sekä kiukkua ja hämmästystä kuvaava ilmehdintä. Finlaysonin lempinimi oli "Fin". Hän esitti Fin-nimistä hahmoa elokuvassa "The Bohemian Girl" (1936) ja Mickey Finniä "Way Out Westissä" (1937).
Ura.
Finlayson syntyi Alexander ja Isabella (o.s. Henderson) Finlaysonille Larbertissa, Skotlannissa. Hän opiskeli George Watson's Collegessa ennen kuin jättäytyi pois Edinburghin yliopistosta ryhtyäkseen näyttelijäksi. Hän sai pääosan West End -tuotoksessa "Bunty Pulls the Strings". Hän muutti Yhdysvaltoihin 1912 uusien roolin Broadwayllä, mutta jättäytyi pois teatterikiertueelta 1916 tavoitellakseen uraa Hollywoodissa. Hän nai Emily Gilbertin vuonna 1919. Finlayson näytteli pääosaa lukuisissa Mack Sennettin komedioissa, merkittävimpänä yhtä alkuperäisistä Keystone Kopseista. Freelance-näyttelijänä hän teki useita myöhempiä filmejään Britanniassa. Hän jäi sairauden takia eläkkeelle vuosia ennen 1953 Los Angelesissa tapahtunutta kuolemaansa: hän kuoli 66-vuotiaana kotonaan sydänkohtaukseen.
Hänet muistetaan parhaiten työstään Hal Roachin studioilla. Hän esitti 33 Ohukainen ja Paksukainen -elokuvassa useimmiten näiden vastustajaa tai konnaa. Hän esiintyi myös Stan Laurelin kanssa 19 elokuvassa ja Oliver Hardyn kanssa viidessä ennen kuin kaksikko yhdisti voimansa.
D'oh!
"Simpsonit"-animaatiosarjan Homer Simpsonin ääninäyttelijä Dan Castellaneta on kertonut, että Homerin tunnettu hokema ”D’oh!” perustuu Finlaysonin samanlaiseen valitukseen Ohukainen ja Paksukainen -elokuvissa. Siihen aikaan kirousta ”Damn!” pidettiin jumalanpilkkana ja se sensuroitiin.
Konstantínos Gkatsioúdis

Konstantínos ”Kóstas” Gkatsioúdis (, sukunimi usein muodossa "Gatsioúdis", s. 17. joulukuuta 1973 Didymóteicho) on kreikkalainen keihäänheittäjä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1990- ja 2000-luvun vaihteen tienoille.
Vuonna 1990 Gkatsioúdis heitti juniorien maailmanennätyksen. Vuonna 1992 hän voitti juniorien MM-pronssia. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan 1996 Atlantan olympialaisissa hän oli kymmenes, ja seuraavana vuonna Ateenan MM-kisoissa hän sijoittui pronssille tuloksella 86,64. 1999 Sevillan MM-kisoissa hän kilpaili tiukasti Aki Parviaisen kanssa maailmanmestaruudesta, mutta jäi hopealle vajaan puolen metrin erolla tuloksella 89,18. Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 hän oli kuudes, mutta palasi vielä vuotta myöhemmin mitalikantaan Edmontonin MM-kisoissa, missä hän sijoittui äärimmäisen kovatasoisessa keihäskilpailussa Jan Železnýn ja Parviaisen taakse pronssille tuloksella 89,95.
Gkatsioúdiksen ennätys on vuonna 2000 Kuortaneella heitetty 91,69. Hän ylitti 91 metriä myös vuosina 2001 ja 2002. Vuosilta 2003–2005 hänellä ei ole lainkaan tilastomerkintöjä, mutta hän palasi kentille vielä vuonna 2006 parhaana tuloksenaan 75,40. 
"10 parhaan tuloksen keskiarvo 90,10"
Oleksandr Bahatš

Oleksandr Mykolajovytš Bahatš (, s. 21. marraskuuta 1966 Matusov) on ukrainalainen entinen kuulantyöntäjä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1990-luvulle.
Vuonna 1985 Bahatš saavutti juniorien EM-hopeaa. Vuonna 1989 hän jäi kiinni dopingin käytöstä ja joutui kahden vuoden kilpailukieltoon. Vapauduttuaan kilpailukiellosta Bahatš voitti ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan 1992 Genovan EM-hallikisoissa kultamitalin. 1993 Toronton MM-hallikisoissa samoin kuin samana vuonna kesällä Stuttgartin MM-kisoissa ulkoradoilla hän oli kolmas. Vuonna 1994 Bahatš puolusti menestyksekkäästi kultamitaliaan Pariisin EM-hallikisoissa, ja samana vuonna ulkoradoilla Helsingin EM-kisoissa hän oli jälleen pronssilla. 1995 Göteborgin MM-kisoissa hän oli neljäs tuloksella 20,38.
1997 Ateenan MM-kilpailuissa Bahatš työnsi loppukilpailuissa kaikkein pisimmälle, mutta menetti sittemmin kultamitalinsa doping-näytteestä löytyneen efedriinin vuoksi. Seuraavana vuonna Budapestin EM-kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 21,17. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa myös Maebashin MM-hallikisoissa tuloksella 21,41 ja saavutti pronssia samana kesänä Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa. Vielä Gentin EM-hallikisoissa vuonna 2000 hän työnsi finaalissa pisimmälle, mutta jäi jälleen kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä. 
Bahatšin ennätykseksi jäi vuonna 1997 Chaniássa työnnetty 21,47.
Hän on naimisissa Svitlanan kanssa ja heillä on kolme lasta: tytöt Oksana ja Julia sekä poika Mykola.