tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johanna Halkoaho

Johanna Miia Maria Halkoaho (s. 13. tammikuuta 1977 Suodenniemi) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen yleisurheilija. Nuorempana seitsenottelua harrastanut Halkoaho erikoistui sittemmin pituushyppyyn ja 100 metrin aitoihin. Halkoahon seura oli Suodenniemen Urheilijat ja uran viimeiset vuodet häntä valmensi Anatoli Mihailov. Johanna lopetti aktiiviuransa kauteen 2009. 
Seitsenottelusta aitoihin ja pituushyppyyn.
Halkoaho saavutti hopeaa seitsenottelussa ja pronssia pituudessa 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1996. Seuraavana vuonna hän sai pronssia 100 metrin aidoissa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Turussa. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 Halkoaho hyppäsi naisten pituuden karsinnassa edelleen voimassa olevan ennätyksensä ja 22-vuotiaiden Suomen ennätyksen 679. Loppukilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi.
Sisäratojen kaikkien aikojen SM-ykkönen.
Halkoaho on voittanut naisten pituushypyn ulkoratojen Suomen mestaruuden vuosina 1997, 1999, 2001 ja 2003 sekä sisäradoilla 1997, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003 ja 2005. Sadan metrin aitojen Suomen mestari hän on vuosilta 1997, 1998, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008 ja 2009. Sisäradoilla Halkoaho on voittanut 60 metrin Suomen mestaruuden vuonna 1998 sekä 60 metrin aitojen mestaruuden 1997, 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009. Ulkoratojen Suomen mestaruuksia Halkoaholla on yhteensä 13 kappaletta ja sisäratojen Suomen mestaruuksia 16 kappaletta. Halkoaho on eniten sisäratojen Suomen mestaruuksia voittanut yleisurheilija.
Ennätyksiä.
Hänellä on lisäksi nimissään 19-vuotiaiden (643) pituuden sisäratojen SE.
Koulutus.
Halkoaho valmistui tradenomiksi vuonna 2002 ja käsityön opettajaksi vuonna 2007. Hän on opiskellut luokanopettajaksi Turun yliopistossa, ja loppuvuonna 2007 hyväksyttiin hänen pro gradu -tutkielmansa "Unelmien koulupihat - Vertailu 2. ja 6. luokan oppilaiden näkemyksistä maaseutu- ja kaupunkikoulussa". Nykyisin hän työskentelee luokanopettajana Espoossa.
Argumenty i fakty

Argumenty i fakty () on viikoittainen venäläinen aikakauslehti. Lehti on yksi Venäjän sekä IVY-maiden luetuimpia ja sen lukijamääräksi arvioidaan lähteestä riippuen 2,6–7,5 miljoonaa. Lehti on yleisluonteinen ja käsittelee muun muassa politiikkaa, taloutta, kulttuuria ja urheilua. 
Glasnostin aikaan vuonna 1990 lehden levikki oli peräti 33 miljoonaa ja se pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan. Lehden omisti Promsvjazbank. Vuonna 2017 lehden päälukijakunnan todettiin löytyvän venäläisestä keskiluokasta ja yhteiskunnan varakkaammasta osasta; väestön enemmistö jää paljolti televisioviestinnän varaan. Vuonna 2017 sanomalehden omistus oli siirtynyt Moskovan kaupunginhallinnolle ja lehteen otettiin uusi päätoimittaja hallituksen lehdestä. Lehden levikki oli painunut 2,2 miljoonaan ja päivittäiseksi lukijakunnaksi lehti itse arvioi 6,6 miljoonaa. Lehtikonsernin verkkosivustolla kerrotaan helmikuussa 2014 olleen yli 15 milj. vierailua. 
Viron ja Venäjän Pronssisoturi-kiistan aikana 2. toukokuuta 2007 Kremlin tukema nuorisojärjestö Naši tunkeutui lehden tiloihin ja häiritsi Viron suurlähettilään lehdistötilaisuutta. 
Lehdestä oli vuonna 2017 lukuisia alueellisia painoksia: 66 Venäjällä ja 17 ulkomailla. Yleisradion pyynnöstä keväällä 2017 tehty suppea lehden Baltian, Pietarin ja Petroskoin painosten vertailu paljasti esimerkiksi, että lehti esitteli melko kritiikittömästi Yhdysvaltain presidentti Trumpin julkituomia (kiistanalaisia) tilastotietoja. Lehden eri painosten välillä havaittiin merkittäviä sisällöllisiä eroja. Esimerkiksi lehden Baltian painoksesta oli jätetty pois Venäjän informaatiosotaa käyvistä joukoista koskeva artikkeli, joka oli esillä Pietarin ja Petroskoin painoksissa. Venäjän ja Ukrainan välistä sotaa koskeva uutinen oli puolestaan poissa lehden Pietarin ja Petroskoin numeroista.
Kirjomureena

Kirjomureena ("Gymnothorax flavimarginatus") tai pantterimureena on läntisellä Tyynenmerellä elävä noin 1,6 metrin pituinen kala. Sen pohjaväri on kellertävä, ja sen pintaa kirjovat tiheät tummanruskeat täplät. Otsa on punertavanharmaa. Pyrstön reunat ovat keltaiset.
Kirjomureena elää kallioisilla pohjilla ja koralliriuttojen tuntumassa jopa 150 m:n syvyydessä.
Kalan veren seerumi on myrkyllistä ja se voi kulkeutua kalan suuhun limakalvon läpi ja näin pureman seurauksena ihmisen vereen, jossa se aiheuttaa punasolujen hajoamista. Kalasta ei kuitenkaan ole löydetty myrkkyrauhasia.
Kirjomureena kesyyntyy helposti, ja sitä käytetään sukellusnäytöksissä.
Ravinto.
Kirjomureena on peto, joka saalistaa tursaita, kaloja ja äyriäisiä. Sen sanotaan myös hyökkäävän ärsyttämättä, joskin sukeltajat ovat havainneet, että se voi myös olla välinpitämätön.
Heinähattu ja Vilttitossu loman tarpeessa

Heinähattu ja Vilttitossu loman tarpeessa on Tiina Nopolan ja Sinikka Nopolan vuonna 1992 kirjoittama lastenkirja.
Kirja kuuluu usean kirjan kirjasarjaan, jossa on julkaistu aiemmin 
Heinähattu ja Vilttitossu,
Heinähattu, Vilttitossu ja vauva ja 
Heinähattu, Vilttitossu ja vaari.
Juoni.
Vilttitossu, Heinähattu ja Hanna Kattilakoski haaveilevat lomasta. Matti on kuitenkin sitä mieltä, että talviloma käytetään hyödyllisesti paloharjoitusten ja muun turvallisuusharjoittelun parissa. Harjoitukset eivät vain suju ihan Matin suunnitelmien mukaan. Esimerkiksi Helga Alibullen juuttuu ikkunaan ja Vilttitossu eksyy "oikeasti". Myös heijastimen käytön harjoittelu menee huonosti. Tulipaloharjoituksiin liittyen Alibullenit kertovat lapsuudentuttavastaan Torsti Tattarista ja Vilttitossu rupeaa leikkimään tätä. Muiden, paitsi Matin riemuksi Hanna saa tiedon, että on voittanut arvonnasta risteilyn koko perheelle, ja he pääsevät lopulta lomamatkalle. Matti hakee Pojan mummolasta. Kattilakosket nousevat laivaan, mutta alkaa kamala myrsky ja laivalla on vaikeuksia lähteä. Laivan lähdettyä lapset menevät pallomereen, jossa nämä saavat aikaan lukuisia kommelluksia. Seuraavana päivänä laiva palaa satamaan, eikä se ollut menossa Ruotsiin, kuten Hanna ja Matti olivat luulleet.
Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä

Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä on vuonna 1993 ilmestynyt lastenkirja, jonka ovat kirjoittaneet Sinikka Nopola ja Tiina Nopola.
Juoni.
Joulu lähestyy, mutta lunta ei tule. Kattilakosken perhe valmistelee joulua: imeltää perunalaatikkoa ja muistaa köyhiä. Vaari saapuu pojan kanssa etuajassa mummolasta, jossa poika on ollut hoidossa. Lopulta tulee lunta, ja Vilttitossu alkaa salaa viedä ruokia tontulle vajaan. Salaisuus paljastuu vasta myöhemmin Heinähatulle ja vaarille. Ruoat katoavat, mutta niiden syöjä on ollut Isonapa, joka paljastuu syylliseksi ansan avulla. Lopulta, kuusenhaun jälkeen perhe pääsee juhlimaan joulua. Kuusi on huono, mutta se kelpaa lopulta Hannallekin, ja kaikki saavat lahjoja, myös ruokavarkaalta.
Hahmot.
Heinähattu
Heinähattu on perheen vanhin lapsi sekä Vilttitossun ja pojan isosisko. Heinähattu on kaikkein rauhallisin, mutta silloin tällöin Vilttitossu saa yllytettyä hänet pahantekoon. 
Vilttitossu
Vilttitossu on keskimmäinen lapsi, eli Heinähatun pikkusisko ja pojan isosisko. Vilttitossu on pahantekoon ja kepposteluun helposti taipuva, eli täysin siskonsa vastakohta. 
Poika
Poika on oikealta nimeltään Petteri Matti Kasimir, mutta kun Hanna ja Matti kyllästyivät nimeen, häntä alettiin kutsua vain pojaksi. Poika on Heinähatun ja Vilttitossun pikkuveli, josta on kasvamassa Vilttitossun tavoin varsin villi tapaus.
Hanna
Hanna on perheen äiti. Hän on hiukan heikkohermoinen eikä pidä vaarista, Matin isästä. Hanna myös saattaa silloin tällöin taipua liioitteluun.
Matti
Matti on perheen isä, ammatiltaan tutkija. Matti on hyvin rauhallinen eikä hermostu melkein koskaan.
Vaari
Vaari on Matin isä, joka vierailee Kattilakoskilla silloin tällöin. Hän tykkää kertoa tarinoita lapsille, ja on ollut sodassa.
Helga &amp; Halise Alibullen
Helga ja Halise ovat Kattilakoskien naapureita. He pitävät vieraista ja leipomisesta, sekä ovat hiukan pulleita. He myös pitävät tanssimisesta.
Konstaapelit Isonapa &amp; Rillirousku
Isonapa ja Rillirousku ovat paikallisia poliiseja, jotka useimmiten puuttuvat Kattilakoskilla tapahtuneisiin rikoksiin, vaikka se heistä onkin turhauttavaa. Rillirousku on pitkä ja silmälasipäinen, kun taas Isonapa on pyöreä, lyhyt ja himoitsee ruokaa.
Auran panimo

Auran panimo on Turussa Aurajoen rannalla osoitteessa Läntinen Rantakatu 47 sijaitseva entinen olutpanimo. 
Panimotoiminnan historia.
Auran panimo perustettiin 1885, jolloin Aurajoen rantaan valmistui ruotsalaisen panimoarkkitehdin Alwin Jacobin suunnittelema panimorakennus, jota myöhemmin on korotettu seitsenkerroksiseksi. Rakennuksen julkisivu on säilynyt ennallaan. Panimon toiminta siirtyi myöhemmin Kaarinan Piispanristille, ja rakennuksen osti Turun kaupunki, ja siinä on Hartelan pääkonttori. Panimon toiminnan osti Hartwall 1971. Panimo pullotti nimellä Oy Aurana Ab vuodesta 1958 Coca-Colaa.
Panimon perusti turkulainen liikemies Viktor Leonard Bernhard Strandell. Hänen poikansa Ivar Strandell toimi panimon johtokunnan puheenjohtajana 1924–1929. Pojanpoika, vuorineuvoksen arvon saanut Björn Strandell nimitettiin 1933 panimon toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi. Hän lopulta myi osake-enemmistönsä Oy Hartwall Ab:lle 1971.
Rakennuksen valtaus.
Panimorakennus vallattiin 11. toukokuuta 1984. Talon valtaajat olivat pääasiassa punkkareita. Itse panimoon pääsi sisälle vajaat 30 ihmistä, mutta rakennuksen ulkopuolella valtausta seurasi jopa satoja katselijoita. Valtaus kesti lopulta vain muutaman tunnin, sillä valtaajat poistuivat rakennuksesta vapaaehtoisesti poliisin tunkeuduttua rakennukseen. Osa valtaajista olisi edelleen halunnut jäädä rakennukseen, mutta valtaajien keskuudessaan pitämän äänestyksen ja poliisin kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen kaikki poistuivat rauhallisesti paikalta poliisin otettua heidän henkilötietonsa ylös. 
Auran panimon rakennus oli ollut ennen valtausta vuosia suurimmaksi osaksi tyhjillään Hartwallin lopetettua Aura-oluen valmistuksen sekä panimotoiminnan Turussa ja rakennuksen siirryttyä kaupungin omistukseen. Kaupunki oli käyttänyt osia rakennuksesta sähkölaitoksen varastona. Kaupunki arvioi valtauksesta koituneen sille yli 100 000 markan vahingot. Seuranneessa oikeudenkäynnissä rakennuksessa sisällä olleet valtaajat tuomittiin sakkorangaistuksiin mutta välttyivät vahingonkorvauksilta kaupungin vaatimuksista huolimatta.
Valtauksen jälkeen valtaukseen osallistuneet nuoret perustivat Auran panimo -yhdistyksen jatkamaan kampanjaa, jonka tarkoituksena oli saada panimon tilat vapaaseen nuoriso- ja musiikkitoimintaan. Yhdistys kävi asiasta kaupungin kanssa neuvotteluita ja lopulta osa panimosta päätettiin kunnostaa nuorisotilaksi, joka on edelleen toiminnassa. Valtaajien tavoite autonomisesta, nuorten itsensä hallitsemasta toimintakeskuksesta ei kuitenkaan toteutunut, tila sijoitettiin kaupungin nuorisoasiainkeskuksen alaisuuteen. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa A-panimo tuli tunnetuksi maanlaajuisesti etenkin punk-konserttien järjestämispaikkana. Sittemmin nuorisoasiainkeskus on pyrkinyt rajoittamaan tätä toimintaa ja panimon musiikkitoimintaa on linjattu lähemmäs valtavirtaa.
Helsingin temppeli

Helsingin temppeli on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon temppeli Espoon Karakalliossa. Temppelin suunnitteli Evata Architects ja rakennutti NC Rakennus OY. 
Temppeli ei ole yleisölle avoin, eikä siellä järjestetä jumalanpalveluksia. Sisäänpääsy on mahdollista vain kirkon jäsenille, joilla on kirkon myöntämä niin sanottu temppelisuositus. Temppelissä järjestetään temppelitoimituksia, eli kirkon seremonioita ja rituaaleja, kuten endaumentteja, sijaiskasteita ja -konfirmointeja, esitoimituksia ja sinetöintejä.
Suomalaisten kirkon jäsenten lisäksi se on lähin temppeli myös Pietarissa ja Baltiassa asuville jäsenille. Temppeli valmistui vuoden 2006 elokuussa. Se vihittiin käyttöön saman vuoden lokakuun 22. päivänä. Se on järjestyksessä 124. temppeli. Temppelissä pidettiin avoimien ovien päivä, jonka jälkeen se suljettiin muilta kuin mormoneilta.
Temppeliä tarjottiin rakennettavaksi myös Helsinkiin ja Vantaalle. Espoon apulaiskaupunginjohtaja Olavi Louko sai tehtäväkseen valita temppelirakennuksen ulkonäön. Temppelin tornista piti alun perin rakentaa korkeampi, mutta Espoon rakennusvalvontavirasto ei hyväksynyt sitä. Temppeli rakennettiin Italiasta ja Yhdysvalloista tuoduista materiaaleista.
Olipa kerran Amerikka

Olipa kerran Amerikka ("Il était une fois… les Amériques") on Albert Barillen Olipa kerran… -piirrosanimaatiosarjan neljäs osa, joka sisältää 26 jaksoa. Sarja valmistui vuonna 1991.
Sarja eroaa edeltäjistään hiukan. Siinä ei mennä suoraan tarinaan, vaan jaksoissa on Mestarin huone, jossa hän kertoo lapsille tarinoita jaksojen aiheista ja välillä lapset kyselevät häneltä. Varhaisimmissa sarjoissa jaksot alkoivat suoraan ja kertoja oli sivussa. Suomenkielisen version on tuottanut Yle Import. Suomenkielisissä rooleissa ovat Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Markku Huhtamo, Mauno Hyvönen, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Anita Sohlberg, Ossi Ahlapuro ja Voitto Nurmi. Tunnusmusiikin laulaa Eija Ahvo.
Nuori nainen Berliinissä

Nuori nainen Berliinissä (saksaksi "Berlin, Berlin") on saksalainen televisiosarja. Sarjan kuvaukset aloitettiin vuonna 2002 ja sarjaa kuvattiin vuoteen 2005 saakka. Jaksoja kertyi yhteensä 86. Saksassa sarjaa esitti ARD ja Suomessa Yle TV2.
Sarjan pääosaa näyttelee Felicitas Woll (Lolle roolissaan). Nuori nainen Berliinissä-sarja voitti Kansainvälisen akatemian televisiotaiteen ja tutkimuksen-palkinnon kategoriassa "Paras komedia" (jakso 47).
Jaksot.
Tässä lista jaksoista saksaksi:
Ensimmäinen tuotantokausi (2002)
Toinen tuotantokausi (2003)
Kolmas tuontokausi (2004)
Neljäs tuontokausi (2005)
Peter Zadek

Peter Zadek (19. toukokuuta 1926 Berliini, Saksa – 30. heinäkuuta 2009 Hampuri, Saksa) oli Saksan merkittävimpiä elokuva- ja teatteriohjaajia. Hän asui nuoruutensa Englannissa, jonne hänen juutalaiset vanhempansa muuttivat Saksasta vuonna 1933. Hän innostui teatterista opiskellessaan opettajaksi Oxfordissa ja teki debyyttinsä ohjaajana vain 21-vuotiaana Oscar Wilden yksinäytöksisellä draamalla Salomé. Hän ohjasi 1957 Jean Genet'n "Parvekkeen" kantaesityksen Lontoossa. Vuonna 1958 hän sai kutsun Kölniin ja työskenteli sen jälkeen Saksassa.
Zadek on tunnettu provokatiivisesta työstään. Vuonna 2007 kohua syntyi siitä, kun Zadekilta evättiin Thessalonikissa Euroopan suuri teatteripalkinto, koska ohjaaja ei päässyt noutamaan sitä itse. Zadek joutui kohun jälkimainingeissa sairaalaan, ja hänen työtoverinsa Tom Stromberg arvioi julkisuudessa palkintokohun vaikuttaneen 80-vuotiaan ohjaajan terveydentilaan.
Marisa Berenson

Marisa Berenson (s. 15. helmikuuta 1947 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa naispääosastaan Stanley Kubrickin vuoden 1975 elokuvassa "Barry Lyndon".
Elämäkerta.
Marisa Berenson on liettuanjuutalaista syntyperää olevan yhdysvaltalaisen diplomaatin Robert L. Berensonin kahdesta tyttärestä vanhempi. Perheen alkuperäinen sukunimi oli Valvrojenski. Hänen äitinsä oli sveitsiläistä, ranskalaista ja egyptiläistä sukuperää oleva kreivitär Maria Luisa Yvonne Radha de Wendt de Kerlor, joka tunnetaan paremmin nimellä Gogo Schiaparelli, aikansa julkkis. 
Berensonin äidinäiti oli muotisuunnittelija Elsa Schiaparelli, ja äidinisä oli kreivi Wilhelm de Wendt de Kerlor, teosofi ja meedio. Hänen nuoremmasta sisarestaan Berinthiasta (Berry) tuli malli, näyttelijä ja valokuvaaja.
Ura.
Berensonista tuli 1960-luvun alkupuolella maineikas malli, ja hän oli muun muassa Voguen ja Timen kannessa. Häntä pidettiin jonkinlaisena julkkiskuningattarena, kun hän esiintyi ahkerasti yökerhoissa ja muissa näyttäytymispaikoissa, ja Yves Saint-Laurent nimesi hänet ”1970-luvun tytöksi”.
Myöhemmin hänet valittiin muutamiin merkittäviin filmirooleihin, kuten Frau von Aschenbachiksi Luchino Viscontin elokuvaan "Kuolema Venetsiassa" (1971), juutalaiseksi tavaratalon perijättäreksi Natalia Landaueriksi elokuvaan "Cabaret" (1972) ja surulliseksi kaunottareksi Lady Lyndoniksi Stanley Kubrickin elokuvaan "Barry Lyndon" (1975). Vaikka viimeksi mainittu on ollut hänen rooleistaan tunnetuin, kritiikki suorituksesta oli kehno: The New York Timesin Vincent Canby totesi vain: ”Marisa Berenson sopii loistavasti pukuihinsa ja peruukkiinsa.”
Berenson on näytellyt muissakin elokuvissa, joista useimmat on kuvattu Euroopassa, samoin Yhdysvalloissa joissakin hänelle kirjoitetuissa tv-elokuvissa, kuten holokaustiaiheisessa draamassa "Auschwitzin tyttöorkesteri" (1980).
Yksityiselämä.
1970-luvun alussa Berenson seurusteli ranskalaisen pankkisuvun perillisen paroni David René de Rothschildin kanssa, joka on Guy de Rothschildin pojista nuorempi.
Berensonin ensimmäinen puoliso oli niittitehtailija James Randall. He avioituivat Beverly Hillsissä Kaliforniassa 1976 ja erosivat 1978. Heillä on yksi tytär, Starlite Melody Randall (s. 1977).
Hänen toinen puolisonsa oli juristi Aaron Richard Golub, jonka kanssa hän avioitui 1982. He erosivat 1987. Tuomarin päätös avioero-oikeudenkäynnissä oli, että ”Berensonin näyttelemisen ja malliuran arvonnousu [avioliiton aikana] oli yhteistä omaisuutta” ja siksi se olisi otettava huomioon sopimuksessa.
Huss

HUSS Park Attractions GmbH on saksalainen huvipuistolaitteiden valmistaja. Yrityksen valmistamia laitteita Suomessa ovat esimerkiksi Tykkimäen Taifun Kouvolassa, Särkänniemen Take off sekä Troika Tampereella, kauden 2022 jälkeen poistettu Kieputin Linnanmäellä Helsingissä ja entisen Wasalandian Pirat Vaasassa.
Ơ

Ơ (ơ) on yksi vietnamin kielen 12 vokaalista. Kirjainta on vaikea esittää tietokoneilla, joten se merkitään joskus O+ tai O*.
Koska vietnamin kielessä käytetään tooneja, Ơ voidaan merkitä myös 5 muulla eri tavalla:
Perusmuodossaan Ơ ääntyy [əː].
Juovahyeena

Juovahyeena ("Hyaena hyaena") on ruskohyeenan läheinen sukulainen. Se elää Pohjois- ja Itä-Afrikan, Lähi-idän, Pakistanin ja Intian autiomaissa. Euroopasta laji on kuollut sukupuuttoon, Turkin Anatoliassa sitä vielä tavataan.
Ulkonäkö ja koko.
Juovahyeenan turkissa on mustia juovia, muttei lainkaan pilkkuja. Turkki on yleensä saven värinen. Juovahyeena on varsinaisista hyeenoista pienin, ruumiinpituudeltaan 85–130 cm ja hartioiden korkeudelta 60–80 cm. Aikuinen eläin painaa 22–55 kiloa, keskipainon ollessa noin 35 kg. Juovahyeena voi elää 24-vuotiaaksi.
Ravinto.
Juovahyeena syö raatoja, pikkueläimiä, hyönteisiä, munia, kasvinosia sekä hedelmiä.
Louis Joseph Vendôme

Louis Joseph Vendôme (oik. Louis Joseph de Bourbon, Vendômen herttua) (1. heinäkuuta 1654 Pariisi – 15. kesäkuuta 1712 Viñaroz, Katalonia) oli Ranskan marsalkka vuodesta 1695 ja Ranskan armeijan merkittävimpiä komentajia elinaikanaan. Vuonna 1669 hän peri isältään sarjan titteleitä: Vendômen herttua (nimellä Ludvig III), Beaufortin herttua (myi herttuakunnan vuonna 1688), Etampesin herttua ja Penthièvren kreivi.
Louis Joseph Vendôme liittyi Ranskan armeijaan 1672 ja kunnostautui Ranskan-Hollannin sodassa Henri Turennen alaisena. Hän taisteli yhdeksänvuotisen sodan aikana ensiksi François Luxembourgin alaisena Belgiassa vuoteen 1692 ja vuonna 1693 Nicolas Catinatin armeijassa Pohjois-Italiassa.
Vuonna 1695 Hän seurasi "Adrien-Maurice Noaillesia" Ranskan joukkojen komentajana Kataloniassa ja pakottikin Espanjan kuninkaan Kaarle II:n rauhaan vallattuaan loppukesällä 1697 Barcelonan kahden kuukauden piirityksen jälkeen.
Vuonna 1702, Espanjan perimyssodan aikana, Vendôme sai ranskalais-espanjalaisen armeijan komentajuuden Italiassa Catinatin ja François Villeroin epäonnistuttua. Hän todisti olevansa taitavan vastustajansa, serkkunsa prinssi Eugen Savoijilaisen vertainen, ja voitti tämän lopulta Cassanon taistelussa vuonna 1705.
Vuonna 1706 Vendôme siirrettiin taistelemaan Flandersiin, jossa hän oli kuitenkin vain Ludvig XIV pojanpojan, Burgundin herttuan kakkosmies. Tämän jälkeen hän oli kaksi vuotta pois armeijan palveluksesta, mutta palasi takaisin johtamaan armeijaa hyökkäyksessä Espanjaan, ja voittikin vielä liittokunnan joukot Brihuegassa ja Villa Viciossa vuonna 1710. Vendôme kuoli yllättäen kesken sotaretken Kataloniassa 1712.
Ian Ziering

Ian Andrew Ziering (s. 30. maaliskuuta 1964 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Beverly Hills 90210". Sarjan jälkeen, usean hiljaisemman vuoden kuluttua, Ziering oli mukana eloivassa "Haihurrikaani".
Elämäkerta.
Ziering syntyi Newarkissa New Jerseyssä ja vietti lapsuutensa West Orangessa, New Jerseyssä. Hänellä on kaksi noin kymmenen vuotta vanhempaa veljeä. Ziering oli naimisissa malli-näyttelijä Nikki Zieringin kanssa vuosina 1997–2002.
Ziering oli mukana julkkistanssijana "Dancing with the Stars" -ohjelman neljännellä tuotantokaudella (yhdysvaltalainen versio "Tanssii tähtien kanssa" -formaatista).
Näyttelijänä.
Ziering aloitti työskentelynsä televisiossa 12-vuotiaana. Samalla hän teki myös radiomainoksia. Hän näytteli sarjassa "Beverly Hills 90210" vuosina 1990–2000 ja on näytellyt myös elokuvissa, muun muassa "Mahtiankat", "Savate" ja "Domino", ja tehnyt äänirooleja animaatioihin, kuten "Prätkähiirten" Vinskinä.
Concordia (Pakistan)

Concordia on kahden jäävirran Baltoro-jäätikön ja Godwin-Austen-jäätikön yhtymäkohta Pakistanin pohjoisosassa Karakorumvuoristossa. Alueen ympärillä on useita maailman korkeimpia vuorenhuippuja: neljä yli 8 000-metristä vuorta ja useita merkittäviä matalampia huippuja. 
Vaikuttavia vuorinäkymiä tarjoava Concordia on alueen paras leiriytymispaikka vuorista kiinnostuneille ihmisille. Alueelta on myös lyhyehköt patikointimatkat monille vuorikiipeilijöiden perusleireille: K2 (kolme tuntia), Broad Peak (kaksi tuntia), Gasherbrum-ryhmän vuoret (kolme tuntia).
Alueen merkittävimpiä huippuja ovat mm.
Concordian ovat eurooppalaiset löytöretkeilijät nimenneet Alpeilla sijaitsevan vastaavanlaisen Konkordiaplatz-alueen mukaan.
William Hanna

William Denby Hanna (14. heinäkuuta 1910 – 22. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen animaatiofilmien tekijä, sarjakuvataiteilija, tuottaja ja Joseph Barberan yhteistyökumppani. Hanna-Barberan studio tuotti monia tunnettuja sarjakuvia ja animaatioita, joista tunnetuimmat olivat Tom ja Jerry, Kiviset ja Soraset, Jetsonit ja Scooby-Doo.
William Hanna oli amerikanirlantilaisten vanhempien lapsi, joka syntyi Melrosessa Uuden Meksikon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hän pääsi vailla alan koulutusta töihin animaatioelokuvayhtiöön vuonna 1932. Vuonna 1939 hän aloitti yhteistyön Joseph Barberan kanssa. Heidän ensimmäinen yhteinen animaationsa "Saapasjalkakissa" sai Oscar-palkinnon lyhyiden animaatioiden sarjassa. Jo siinä esiintyi kuuluisa kaksikko Tom ja Jerry. Hanna ja Barbera tekivät Tomia ja Jerryä yhdessä seitsemäntoista vuoden ajan, ja saivat seitsemän Oscaria.
Alatornion kirkko

Alatornion kirkko sijaitsee Torniossa Tornionjokisuun Parasniemessä. Kirkko ympäristöineen on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkkorakennus.
Ensimmäinen kirkko rakennettiin nykyiselle paikalle ehkä jo 1200-luvun alussa. Varmuudella tiedetään, että paikalla oli puukirkko viimeistään 1316. Nykyiseen muotoon Alatornion kirkko rakennettiin vuosina 1794–1797, itälaiva on yhä 1500-luvun keskiaikaisesta kivikirkosta. Kirkko on ollut menneinä vuosisatoina laajan Tornion Lapin keskuskirkko.
Istumapaikkoja kirkossa on urkuparvi mukaan lukien noin 1 700.
Kirkon laajensi nykyiseen muotoonsa kirkonrakentaja Jacob Rijf. Kirkko on 1700-luvun jälkipuoliskon edustavimpia kirkkorakennuksia Suomessa. Pohjakaavaltaan kirkko on ristin muotoinen ja ulkotilassa ristineliön keskellä on keskustorni. Merkillistä on silti ehkä, että kirkosta puuttuu risti ulkopuolelta. Alatornion kirkossa on paljon vastaavanlaisuuksia kuin myös Rijfin toisessa suunnittelemassaan Skellefteån kirkossa. Molemmat kirkot ovat saaneet vaikutteita Tukholmassa sijaitsevasta Adolf Fredrikin kirkosta. Vasemman sivun ulkoseinällä on teksti "Utvidgad under Gustav IV Adolfphs regering år 1797" (suom. "Laajennettu Kustaa IV Adolfin hallituskaudella 1797").
Tornissa oli alun perin lohikäärmeen päätä esittävä tuuliviiri, mutta se poistettiin vuonna 1860 ja se on kirkon kellarissa.
Sisustus.
Jacob Rijf suunnitteli myös kirkon sisustuksen tärkeimmät osat. Hän rakensi saarnastuolin, joka on yksi kirkon näyttävimmistä yksityiskohdista, ja hänen piirustustensa mukaan on rakennettu myös kirkon alttari. Kirkon sisätilojen järjestely on eräässä mielessä poikkeuksellinen. Kirkon saarnastuoli sijaitsee normaaliin tapaan ristineliön koilliskulmassa ja sakaristo liittyy vastaavalle kohdalle ulkoseinälle. Alttari sitä vastoin sijaitsee ristineliön kaakkoiskulmassa, eikä itäsakaran itäpäässä, kuten yleisesti oli tapana. Tämä osoittaa pyrkimyksiä muuttaa perinteistä jäsentelyä, jota oli havaittavissa 1700-luvun kahdella viimeisellä vuosikymmenellä. Suomen kirkoista Hämeenlinnan kirkko edustaa samaa suuntausta.
Kirkon alttaritaulun "Jeesus ristillä" (295x153 cm öljymaalaus kankaalle) on maalannut taiteilija Karl Strömbeck vuonna 1820. Taulussa lukee Jeesuksen yläpuolella ristillä INIK eikä yleisesti käytetty INRI. Jacob Rijfin kirkon alttariseinästä 1800-luvun alussa tekemässä luonnospiirustuksessa alttaritaulun aiheena on Jeesus Getsemanessa.
Alatornion kirkon vanhat urut sijaitsevat urkuparvella, ovat historiallisesti arvokkaat ja Suomen viidenneksi vanhimmat.
Uudemmat urut ovat Kangasalan urkutehtaan vuonna 1974 rakentamat ja sijaitsevat alhaalla pohjoisristissä. 
Kellotorni.
Kirkon kellotornissa on Unescon maailmanperintönä suojeltuun Struven ketjuun kuuluva mittauspiste, joka mitattiin vuonna 1842. Mittauspisteen aikaisia kaiverruksia on edelleen nähtävissä tornin kellohuoneen sisäseinässä.
Jamestown (Virginia)

Jamestown oli ensimmäinen englantilaisten asuttama siirtokunta Pohjois-Amerikassa. Toukokuussa 1607 perustettu siirtokunta sijaitsi itärannikolla nykyisessä Virginiassa, Yhdysvalloissa.
Kesäkuussa 1606 Englannin kuningas Jaakko I perusti Virginian kauppakomppanian vakiinnuttamaan englantilaisten asutuksen Pohjois-Amerikassa sekä etsimään mahdollisia rikkauksia ja vesireittiä Itämaille. Lontoosta purjehti Amerikkaan 108 uudisasukasta, jotka perustivat siirtokunnan 24.5.1607 Jamesjoen rantaan vajaan sadan kilometrin päähän Chesapeakenlahden suulta.
Siirtokunnan hallinto oli aluksi epäselvä, mutta sitten Englannin kuningas nimitti sen johtoon kuvernöörin, jonka apuna toimi siirtokuntalaisista koostuva raati. Siirtokunnan talous alkoi kehittyä vasta 1612, kun alueella alettiin viljellä tupakkaa. Uudisasukkaiden elämä oli raskasta: jatkuvana uhkana olivat mailtaan karkotetut intiaanit sekä huonosta ravitsemustilanteesta johtuvat erilaiset sairaudet, kuten keripukki.
Elokuussa 1619 siirtokuntien edustajat kokoontuivat Jamestowniin ja muodostivat Amerikan ensimmäisen lakiasäätävän kokouksen. Vajaan viikon aikana kokous teki päätöksiä mm. verotuksesta, julkisten asioiden hoidosta, moraalista ja tupakan hinnoista. Elokuussa 1619 tuotiin Jamestowniin myös ensimmäiset 20 orjaa Afrikasta. Tästä alkoi Pohjois-Amerikan orjuuden pitkä historia. Afrikkalaisia käytettiin ilmaisena työvoimana maatiloilla, kartanoissa ja käsityöläisinä. Englantilaisten siirtokunnissa pääasiallisena työvoimana olivat pitkään kuitenkin valkoiset uudisasukkaat, jotka olivat sitoutuneet työskentelemään siirtokunnissa 7 vuotta korvaukseksi matkastaan Atlantin yli.
Siirtokunnan pääkaupunki siirrettiin 1699 Williamsburgiin, jolloin Jamestown autioitui. Sen kirkkoa käytettiin vielä 1750-luvulle asti, jolloin se hylättiin.
Clancy Brown

Clarence J. ”Clancy” Brown III (s. 5. tammikuuta 1959 Urbana, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvasta "Highlander – kuolematon" (1986).
Ura.
Brown aloitti näyttelijänuransa Chicagon teatteripiireissä 1980-luvulla. Hänen ensiesiintymisensä elokuvissa tapahtui Viikingin roolissa elokuvassa "Bad Boys" (1983).
Brownin tunnetuimpia rooleja ovat Kurgan elokuvassa "Highlander – kuolematon", kapteeni Byron Hadley elokuvassa "Rita Hayworth – avain pakoon" (1994) ja Rawhide elokuvassa "The Adventures of Buckaroo Banzai Across the Eighth Dimension" (1984). Brown on myös esiintynyt vierailevissa rooleissa televisiosarjoissa kuten "", "Lost" ja "The Riches".
Brown on ääninäytellyt roistojen rooleja matalan äänensä ansiosta varsinkin animaatioissa kuten Lex Luthoria "Teräsmiehessä" ja "Justice Leaguessa" sekä avaruusolio Gorrathia "Megas XLR" -animaatiossa. Lisäksi hän on ollut Kapteeni Blackin ääniroolissa televisiosarjassa "Jackie Chan seikkailee" ja Pakkasherran roolissa "The Batmanissa". Yksi hänen tunnetuista äänirooleista on Herra Rapu ("Mr. Krabs") "Paavo Pesusieni" -televisiosarjassa.
Brown on myös lainannut äänensä konsolipelien hahmoille, kuten Baron Praxisille ' -pelissä ja Montrossille "Star Wars: Bounty Hunter" -pelissä. Crash Bandicoot -sarjassa Brown oli sekä Neo Cortexin (Crash 2-CNK) ja Uka Ukan (Crash 3-Twinsanity) ääni. Brown on myös ollut Dag'rekin ääninäyttelijänä pelissä "Run Like Hell". Brown on ääninäytellyt myös poliisia Hank Anderson -pelissä '.
Dragonfly (kroatialainen yhtye)

Dragonfly on nelihenkinen kroatialaisyhtye. Dragonfly on perustettu 1990-luvun puolessa välissä. Yhtye soitti aluksi vanhoja rock and roll -klassikoita. Myöhemmin se siirtyi esittämään omia kappaleitaan. Viime vuosina Dragonfly on esiintynyt pääasiassa livekonserteissa yhdessä rockartisti Dado Topićin kanssa. 
Eurovision laulukilpailu 2007.
Dragonfly osallistui vuonna 2007 yhdessä Dado Topićin kanssa Helsingissä pidettyyn Eurovision laulukilpailuun, kappaleella Vjerujem u ljubav (). Heidän kilpailunsa päättyi semifinaaliin.
Tracey Ullman

Tracey Ullman (s. 30. joulukuuta 1959 Slough, Berkshire, Englanti) on englantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä, komedienne, laulaja, tanssija, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänellä on romanitaustaa äitinsä puolelta ja puolalaisia sukujuuria isänsä puolelta. Ullman muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän sai nimeään kantavan televisiosarjan, jossa nähtiin ensi kertaa "Simpsonit". Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2006.
Yksityiselämä.
Tracey Ullmann oli vuodesta 1983 naimisissa vuonna 2013 kuolleen brittiläisen tuottaja ja käsikirjoittaja Allan McKeownin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Alessandro Petacchi

Alessandro Petacchi (s. 3. tammikuuta 1974 La Spezia, Liguria) on italialainen ammattipyöräilijä. Lempinimellä Ale-Jet tunnettu Petacchi oli yksi 2000-vuosikymmenen parhaista kirimiehistä. Hän voitti kaikkiaan 48 etappivoittoa pyöräilyn suurissa ympäriajoissa. Vuoden 2004 Italian ympäriajossa Petacchi voitti ennätykselliset yhdeksän etappia. Lisäksi hän voitti Milano – San Remo-klassikon vuonna 2005.
Petacchi loukkasi polvilumpionsa Italian ympäriajossa vuonna 2006 jo 3. etapilla ja oli koko loppukauden sivussa. Kaudella 2007 hän palasi huipulle voittaen viisi osuutta "Giro d'Italia"ssa. Juuri ennen Ranskan ympäriajon alkua heinäkuussa Italian olympiakomitea langetti Petacchille vuoden mittaisen kilpailukiellon. Olympiakomitean mukaan Petacchin toukokuisessa Girossa antamasta dopingnäytteestä löytyi huomattavasti raja-arvon ylittänyttä astmalääkettä. Muutamaa viikkoa myöhemmin Italian Pyöräilyliitto vapautti hänet doping-syytöksistä . Kauden päätteeksi Petacchi voitti Pariisi-Tours-klassikon.
6. toukokuuta 2008 urheilun vetoomustuomioistuin CAS määräsi Petacchille vuoden kilpailukiellon, koska hänen vuoden 2007 Italian ympäriajossa antamassaan dopingnäytteessä oli raja-arvon ylittävä määrä salbutamolia. Hänellä oli lupa salbutamolin käyttöön astman hoidossa. Salbutamolilla voi yliannoksena olla suorituskykyä parantava vaikutus. Kilpailukielto astui voimaan takautuvasti marraskuun 2007 alusta lähtien. Lisäksi CAS katsoi hänen jo kärsineen rangaistuksestaan kaksi kuukautta, joten kilpailukielto päättyi elokuun 2008 lopussa. Petacchi menetti päätöksen seurauksena vuoden 2007 Italian ympäriajon etappivoittonsa. Lisäksi hänen tuloksensa marraskuun 2007 alusta kilpailukiellon määräysajankohtaan, toukokuun 2008 alkuun, hylättiin.
Doping-rikkomuksen seurauksena ProTour-tason joukkue Milram irtisanoi Petacchin sopimuksen. Petacchi jatkoi kuitenkin uraansa kilpailukiellon päätyttyä Professional Continental -tason joukkueessa LPR Brakes - Ballan, jonka kanssa hän solmi sopimuksen heinäkuun alussa vuonna 2008 . Hän voitti kaksi etappia Italian ympäriajossa 2009. Kaudeksi 2010 Petacchi siirtyi Lampre-Farnese Vini -joukkueeseen. Hän voitti samana vuonna Ranskan ympäriajon pistekilpailun. Lisäksi hän voitti kilpailussa kaksi etappia. Hän siirtyi kesken kauden 2013 Omega Pharma-Quick Step -talliin. Kaudella 2015 hän edusti Southeast Pro Cycling Teamia, kunnes lopetti uransa 13. kesäkuuta 2015.
Toukokuussa 2019 Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI julkisti tiedon että Petacchi olisi käyttänyt dopingaineita myös vuosina 2012–2013.
Saavutuksia.
1998
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2014
Northrop Grumman

Northrop Grumman Corporation on yhdysvaltalainen ilmailu-, avaruus- ja puolustusvälineteollisuusyritys.
Northrop Grumman -yhtiö syntyi vuonna 1994, kun Northrop osti Grummanin. 
1990-luvulla yhtiö osti Voughtin lentokoneosaston ja myi sen myöhemmin Carlyle Groupille.
Northrop Grumman on läntisten mittareiden mukaan maailman kolmanneksi suurin aseiden valmistaja. Helmikuussa 2007 se työllisti 200 000 työntekijää. Vuonna 2005 sen liikevaihto oli 20,7 miljardia dollaria eli noin 100 000 dollaria/työntekijä. Vuonna 2007 se oli Yhdysvaltain 67. suurin teollisuusyhtiö.
Toimialat.
Vuoden 2009 alussa yhtiö vähensi divisiooniensa määrän seitsemästä viiteen, jotka ovat
Aerospace eli ilmailu- ja avaruustekniikka.
Yhtiö on rakentanut B-2 Spirit, E-8 Joint STARS ja F-5 Freedom Fighter lentokoneita sekä RQ-4 Global Hawk-UAV-aluksia Yhdysvaltain ilmavoimille.
Yhdysvaltain laivastolle se on valmistanut BQM-74 Chukar, C-2 Greyhound, E-2 Hawkeye ja EA-6B Prowler lentokoneita. Se on tehnyt osia mm. F/A-18 Hornet-lentokoneisiin, jonka alkuperäinen suunnittelija Northtrop oli 1970-luvun alussa.
Yhtiön avaruusosa on tehnyt NASAlle satelliitteja ja Yhdysvaltain ohjuspuolustuksen eri nimillä tunnetulle organisaatiolle eri järjestelmiä.
Tutkat ja muut sensorit.
Northrop Grumman Electronic Systems on kehittänyt monia sotilaallisia sensoreita.
Muita liiketoimia.
Yhtiö tekee IT-tekniikkaa Yhdysvaltain liittovaltiolle ja osallistuu nk. huumeiden vastaiseen sotaan.
Masten Gregory

Masten Gregory (29. helmikuuta 1932 – 8. marraskuuta 1985) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Pohjois-Amerikan kisojen lisäksi hän osallistui myös Formula 1 -sarjaan, jossa hän ajoi 42 osakilpailua ja sai yhteensä 24 MM-pistettä.
Masten syntyi Kansas Cityssä, Missourissa. Hänen isänsä kuoli Mastenin ollessa 3-vuotias. Myöhemmin perintörahoillaan hän osti ensimmäisen kilpa-autonsa, Allard-Mercuryn, jolla hän osallistui ensimmäisiin kilpa-ajoihinsa. Voittorahoilla hän pystyi vaihtamaan Jaguariin ja jatkoi menestystään.
1950-luvulla Gregory siirtyi Euroopan kilparadoille ja menestyi muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajossa. 1957 hän aloitti Formula 1 -sarjassa näyttävästi kolmannella sijalla, mutta muuten hänen F1-uraansa häiritsivät lukuisat varomattomuudesta seuranneet keskeytykset. Myös tallit, jotka eivät olleet sarjan terävintä kärkeä, häiritsivät hänen uraansa lukuisilla teknisillä vioilla.
Turhautuneena menestykseensä F1-sarjassa Gregory palasi muihin autoluokkiin ajamaan. Hän osallistui etenkin erilaisiin kestävyyskilpailuihin, kuten Monzan 1000 km ajoon, Nürburgringin 1000 km ajoon ja Indianapolis 500:aan.
1970-luvulla Gregoryn nopeus alkoi hiipua, mutta hän jatkoi kilpailemista. Hän kuitenkin päätti lopettaa uransa ystävänsä Jo Bonnierin kuoltua vuonna 1972 Le Mansissa ja asettautui Amsterdamiin timanttikauppiaaksi. Marraskuun 8. päivä 1985 hän kuoli sydänkohtaukseen nukkuessaan kotonaan Porto Ercolessa Italiassa.
Amenorrea

Amenorrea () on kuukautiskiertoon liittyvä häiriö, jossa kuukautiset puuttuvat. Jos naiselle ei ole ilmaantunut kuukautisia (menarke) 16. ikävuoteen mennessä, puhutaan "primaarista" amenorreasta. Jos jo alkaneet kuukautiset ovat poissa yli kolme kuukautta, puhutaan "sekundaarista" amenorreasta. Kumpikin amenorreamuoto voi olla hypotalamus-, aivolisäke- tai munasarjaperäinen. Syynä voi olla myös rakenteellinen poikkeavuus. Tavallisin syy kuukautisten poisjääntiin on kuitenkin raskaus.
Primaari amenorrea.
Primaarisen amenorrean syiden selvittely on aiheellista aloittaa, jos normaali puberteettikehitys ei käynnisty 13. ikävuoteen mennessä tai puberteettikehitys on muilta osin edennyt normaalisti, mutta kuukautiset eivät ole 15. ikävuoteen mennessä alkaneet. Kuukautisten puuttumisen syynä voi olla anatominen poikkeama, esimerkiksi puhkeamaton immenkalvo, jolloin vuoto ei pääse poistumaan normaalisti, emättimen puuttuminen tai sen ahtauma. Jotkin kromosomipoikkeavuudet, kuten Turnerin syndrooma ja testikulaarinen feminisaatio (maskuliininen genotyyppi ei reagoi testosteroniin), aiheuttavat amenorreaa. Lisäksi syyt voivat olla hormonaaliset, kuten aivolisäkkeen prolaktiinin tai munasarjojen estrogeenin erityksen häiriö.
Sekundaari amenorrea.
Jo alkaneiden kuukautisten poisjäännin tavallisin syy on toiminnallinen häiriö, mikäli raskauden mahdollisuus on jo poissuljettu. Joskus syynä voi olla munasarjojen toiminnan ennenaikainen loppuminen tai jokin elimellinen vika. Elimellisiä syitä voivat olla esimerkiksi kohtuontelon umpeenkasvaminen vaikean tulehduksen jälkeen, munasarjojen kasvain tai muu sairaus, munasarjoihin kohdistunut sädehoito, sytostaattihoito, aivolisäkkeen tai lisämunuaisen kasvain. Toiminnallisia syitä ovat esimerkiksi liiallinen laihduttaminen tai urheilu, syömishäiriöt, stressi ja suuria estrogeenimääriä sisältävien ns. vanhempien ehkäisytablettien käytön lopettaminen.
Tutkimus ja hoito.
Kuukautisten puuttumisen syytä selvitettäessä määritetään verestä usein eri hormonien pitoisuuksia, jotta saadaan tietoa missä elimessä häiriö on. Lisäksi voidaan käyttää erilaisia kuvantamismenetelmiä sekä aivojen että sukurauhasten rakenteen selvittämiseksi. Hoidolla pyritään mahdollisuuksien mukaan vaikuttamaan alkuperäiseen syyhyn, esimerkiksi poistamalla kasvain, korjaamalla anatominen poikkeavuus tai ohjaamalla ravitsemuksellisissa asioissa. Monia häiriöitä voidaan hoitaa antamalla hormonihoitoa.
Carolyn Carlson

Carolyn Carlson (s. 7. maaliskuuta 1943) on tanssija ja koreografi. Hän syntyi Yhdysvalloissa, Kaliforniassa suomalaisten vanhempien lapsena. Carlson opiskeli tanssia Utahin yliopistossa ja San Francisco School of Ballet'issa.
Opintojensa jälkeen Carlson tanssi Alwin Nikolaisin ryhmässä New Yorkissa, ja siirtyi sieltä 1974 Pariisiin. Siellä hän perusti Pariisin Oopperan kokeellisen tanssin ryhmän, josta tuli maailmankuulu. Pohjoismaissa vietettyjen vuosien jälkeen hän palasi Pariisiin, ja johtaa siellä "Atelier de Paris – Carolyn Carlson" -nimistä oppilaitosta.
Carlson on luonut yli 90 koreografiaa. Vuosina 1990–1991 hän työskenteli Helsingissä Helsingin kaupunginteatterin, Kansallisoopperan ja Tanssiteatteri Raatikon kanssa. Myös ennen ja jälkeen tuota jaksoa Carlson on vieraillut usein Suomessa ja vaikuttanut oleellisesti suomalaisen nykytanssin kehitykseen. Erityisesti vuonna 1976 Jorma Uotisen ja muiden suomalaisten tanssijoiden kanssa tehty teos "Kaiku" toi Suomeen uudenlaista estetiikkaa.
Carlsonille myönnettiin akateemikon arvo Academie des beaux-arts Pariisissa vuonna 2022.
Hyperion (mytologia)

Hyperion () oli yksi Hesiodoksen teoksessaan "Jumalten synty" (Theogonia) esittelemistä kreikkalaisen mytologian titaaneista, itään yhdistetty valon jumaluus, joka sisarensa Theian kanssa synnytti Auringon (Helios), Kuun (Selene) ja Aamunkoiton (Eos). Myös Auringosta käytetään usein nimeä Hyperion. Hyperion oli Gaian (Maa) ja Uranoksen (Taivas) poika.
Hyperionin merkitys mytologiassa on hyvin vähäinen, sillä hänet vain mainitaan titaanien luettelossa.
Hyperion taiteessa.
John Keats on kirjoittanut Hyperionista kaksi runoa: "Hyperion" ja "Hyperionin kukistuminen". Tieteiskirjailija Dan Simmons nimesi kaksi kirjaansa Keatsin runojen mukaan: "Hyperion Cantos" -sarjaan kuuluvat "Hyperion" ja sen seuraaja "Hyperionin tuho". Friedrich Hölderlin on kirjoittanut runon "Hyperionin kohtalonlaulu", jonka on suomentanut Alle Tynni.
Allard

Allard Motor Company oli brittiläinen autonvalmistaja, joka toimi vuosina 1936–1966. Tehtaan perusti Lontooseen Sydney Allard, ja sen autoissa oli aikoinaan yksi parhaimmista paino-teho-suhteista.
Allard toimitti lukuisia kilpa-autoja sijoittamalla amerikkalaisia moottoreita brittiläisten autojen runkoihin, jolloin syntyi tehokkaita yhdistelmiä. Allardin autoilla ovat ajaneet muun muassa kilpa-ajat Carroll Shelby ja Masten Gregory.
Autojen valmistus lopetettiin 1966 Sydney Allardin kuoltua, kun Allardin tehdas paloi samana vuonna ja suurin osa autojen suunnitelmista ja tiedoista tuhoutui.
Oy Ford Ab toi 1950-luvulla Suomeen muutamia Allard-autoja. Suomalaiset osallistuivat niillä muun muassa Monte Carlo -ralliin ja Jyväskylän Suurajoihin. Suomessa autoa mainostettiin toisinaan ”Ford Allardina”, vaikka kyseessä oli täysin itsenäinen automerkki. Uusina ja käytettyinä tuodut autot yhteen laskien Suomeen on arvioitu tulleen 12 Allardia.
Torben Grut

Torben Andreas Grut (2. kesäkuuta 1871 Tun, Itä-Götanmaa – 24. joulukuuta 1945 Frederiksberg, Tanska) oli ruotsalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti urheilu- ja edustusrakennusten suunnittelijana. Grut opiskeli Kungliga tekniska högskolanissa. Högskolanissa nuoreen aloittelevaan arkkitehtiin teki suuren vaikutuksen arkkitehti ja professori Isak Gustaf Clason, jonka kanssa hän myös myöhemmin työskenteli. Hän työskenteli myös muun muassa Ferdinand Bobergin kanssa.
Grut oli Ruotsin tennismestari vuosina 1896–1897 ja Tanskan edustaja Kansainvälisessä olympiakomiteassa 1906–1912.
Karl Alexander Lothringen

Karl Alexander Lothringen (oik. Karl Alexander, Lothringenin ja Barin prinssi) (12. joulukuuta 1712 Lunéville, Lothringen – 4. heinäkuuta 1780 Tervuren, Itävallan Alankomaat) oli Itävallan marsalkka ja keisarillisen armeijan tärkeimpiä komentajia Itävallan perimyssodassa ja seitsenvuotisessa sodassa, vaikka ei kyennytkään lyömään Fredrik II Suurta taistelukentällä. Hän oli Lothringenin herttua Leopoldin poika ja keisari Frans I:n veli.
Lothringen liittyi Itävallan armeijan palvelukseen 1737 muutettuaan Wieniin veljensä Lothringenin herttua Frans III Stefanin kanssa (tuleva keisari), joka oli vuotta aikaisemmin mennyt naimisiin keisarinna Maria Teresian kanssa. 
Lothringen taisteli ottomaaneja vastaan vuosina 1737–1739 ja ylennettiin marsalkaksi 1740. Itävallan perimyssodassa hän hävisi Preussin kuningas Fredrik II Suuren johtamalle Preussin armeijalle Chotusitzin taistelussa 1742. Vuonna 1744 hän hyökkäsi johtamansa armeijan kanssa Elsassiin ja valtasi siitä suuren osan, mutta oli pakotettu palaamaan Böömiin Fredrikin liityttyä uudelleen sotaan ja vallattua Prahan 1745. Hän hävisi Fredrikille Hohenfriedburgin ja Soorin taisteluissa preussilaisten koukatessa kummallakin kerralla Lothringenin taistelulinjan sivustaan. Hän hävisi Itävallan Alankomaissa Rocouxin taistelun 1746 Morits Saksilaisen johtamalle Ranskan armeijalle.
Vuonna 1744 Lothringen meni naimisiin Maria Teresian siskon kanssa, ja oli siten tämän kaksinkertainen lanko. Avioliitto päättyi kuitenkin kestänyt puolison kuollessa jo seuraavana vuonna. Lothringenista tehtiin 1744 Itävallan Alankomaiden (nykyinen Belgia) kuvernööri, jossa tehtävässä hän jatkoi aina kuolemaansa saakka. Vuonna 1761 hänet valittiin Saksalaisen ritarikunnan suurmestariksi.
Takaisin Itävallan armeijan johtoon Lothringen kutsuttiin seitsenvuotisen sodan syttyessä 1756. Hän kohtasi tutun vastustajansa Fredrik Suuren uudestaan vuonna 1757 häviten tällä kertaa Prahan ja Leuthenin taistelut (Fredrik koukkasi sivustaan kummallakin kerralla). Näiden tappioiden jälkeen Lothringen erotettiin armeijan johdosta, ja hän lopetti uransa sotilaana.
Stanislao Cannizzaro

Stanislao Cannizzaro (13. heinäkuuta 1826 – 10. toukokuuta 1910) oli italialainen kemisti, joka toimi myös politiikassa.
Cannizzaro syntyi Palermossa, ja opiskeli siellä aluksi lääketiedettä, mutta vaihtoi pian pääaineekseen kemian. Sisilian itsenäisyyssodassa 1848 hän taisteli tykistöupseerina. Kapinallisten hävittyä sodan Cannizzaro pakeni Ranskaan, missä työskenteli Marseillessa ja Pariisissa. Vuonna 1851 hän palasi Italiaan professoriksi. Hän liikkui kahdenkymmenen vuoden ajan Italian yliopistosta toiseen fysikaalisen ja orgaanisen kemian professorina. 1871 hän asettui Roomaan, missä professorin toimensa ohella hänet valittiin senaattoriksi.
Cannizzaro tunnetaan aldehydien hapettumista kuvaavan Cannizzaro-reaktion keksijänä. Hän vaikutti myös epäorgaanisen kemian puolella, missä jatkoi Amedeo Avogadron työtä atomimassojen määrittämisessä ja yhdisteiden rakenteen kuvaamisessa. Hän selitti, että tiettyjen epäorgaanisten aineiden kohdalla havaitut poikkeamat Avogadron laista johtuivat molekyylien erottumisesta, jota tapahtui tietyissä lämpötiloissa ja Avogadron laki pystyy määrittämään moolimassojen lisäksi myös atomimassan.
Cannizzaro palkittiin Copley-mitalilla vuonna 1891.
Antonio Canova

Antonio Canova (1. marraskuuta 1757 Possagno – 13. lokakuuta 1822 Venetsia) oli venetsialainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan alastomia vartaloita kuvaavista marmoripatsaistaan. Hän oli uusklassismin keskeisiä nimiä, ja yksi tyylisuunnan perustajista. Hänen aikanaan kuvanveisto palasi lähelle klassisia ihanteita barokin ylitsevuotavan hurmoksen jälkeen.
Canovan isä ja isoisä olivat kaivertaneet kivilaattoja työkseen, ja Canova oppi piirustustaidon alkeet isoisältään jo varhaisessa iässä. Hän innostui kuvanveistosta, ja jo kahdeksanvuotiaana hän teki ensimmäiset pienoisveistoksensa Carraran marmorista. Canovan ensimmäinen mesenaatti oli isoisän vanha asiakas, joka maksoi pojan opiskelukuluja. Näin hän pääsi oppipojaksi aikansa mestarien verstaisiin.
Vuonna 1780 Canova muutti Roomaan ja työsti siellä muun muassa useita juhlavia paavien hautakappeleita. Hän vietti lyhyitä aikoja Pariisissa, Wienissä ja Firenzessä, ja hiukan pitempään Lontoossa. Vuonna 1816 hänestä tehtiin Ischian markiisi. Canovan tunnetuimpia töitä ovat muun muassa vuosina 1787–1792 veistetty Rooman Pietarinkirkossa oleva paavi Klemens XIII:n hautamuistomerkki ja useat Napoleon-patsaat.
Hans Stuck

Hans Stuck (Hans Stuck von Villiez, 27. joulukuuta 1900 Varsova, Kongressi-Puola, Venäjä – 9. helmikuuta 1978 Grainau, Baijeri, Saksa) oli saksalais-itävaltalainen kilpa-ajaja. Huolimatta Grand Prix -menestyksestään Auto-Unionilla, hänet tunnetaan vielä paremmin ylivoimaisuudestaan rinneajoista, joista hän sai lempinimen ”Bergkönig” eli ”vuoren kuningas”.
Stuck aloitti rinneajot vuonna 1924 Austro-Daimlerilla, joita hallitsi pitkään, vielä rata-autoiluun siirtymisenkin jälkeen. Tavattuaan Adolf Hitlerin, hän ajautui mukaan natsien autonvalmistussuunnitelmiin, joihin kuului muun muassa Ferdinand Porsche, ja näin ollen päätyi ajamaan Auto-Unionilla. Hän menestyi ennen toista maailmansotaa Auto-Unionin kultakaudella loistavasti: vuonna 1934 hän voitti jokaisen kilpailun, johon osallistui. GP-autoilun ohella hän jatkoi rinneajojen dominointia. Vuonna 1937 Stuck lopetti kuitenkin ajamisen Auto-Unionilla. Ei tiedetä varmasti saiko hän potkut vai erosiko hän.
Sodan jälkeen saksalaisilta oli kielletty osallistuminen kisoihin aina vuoteen 1950 asti, joten hän vaihtoi kansalaisuutensa hetkeksi itävaltalaiseksi. Hän osallistui uuteen sarjaan, Formula 1:iin tuntemansa Alex von Falkenhausenin kautta AFM -tallissa, muttei kerännyt enää suurta menestystä sarjassa. Hänen parhaaksi tulokseksi jäi neljätoista sija vuoden Italian GP:stä. Vuonna 1960 hän voitti 60-vuotiaana viimeisen kerran rinneajon mestaruuden.
Muuta.
Stuck oli naimisissa kolme kertaa, joista viimeisestä avioliitosta hänelle syntyi poika Hans-Joachim. Hänestä tuli myös kilpa-ajaja, joka oppi ajamaan Nürburgringillä isänsä opastuksessa ja osallistui isänsä tavoin F1-sarjaan 1970-luvulla.