tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olbia-Tempion maakunta

Olbia-Tempion maakunta (, ) oli yksi Italian maakunnista. Vuonna 2016 maakunta päätettiin yhdistää Sassarin maakuntaan.
Maakunta sijaitsi Sardinian saaren pohjoisosassa. Se rajoittui pohjoisessa Välimereen, kaakossa Nuoron ja lounaassa Sassarin maakuntaan.
Olbia-Tempion maakunnan pinta-ala oli 3 397 km² ja asukasluku noin 160 000. Maakunta muodostui 26 kunnasta, ja sen hallinnollisia keskuksia olivat Olbia ja Tempio Pausania. 
Maakunnassa oli historiallinen Galluran alue, joka oli keskiajalla yksi neljästä Sardinian kuningaskunnasta, giudicatista. Maakunnan pohjoisosassa oli Costa Smeraldan rannikkoalue. Myös La Maddalenan saari kuului hallinnollisesti Olbia-Tempion maakuntaan.
Maakunnan väkiluvultaan suurimmat kunnat olivat:
Matthew Modine

Matthew Avery Modine (s. 22. maaliskuuta 1959 Loma Linda, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Birdy", "Full Metal Jacket", "Tulikaste", "Kohtaaminen" ja "Short Cuts – oikopolkuja" sekä minisarjoista "And the Band Played On", "What the Deaf Man Heard" ja "Kukkia Algernonille". Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Weeds", "The Bedford Diaries", "" ja "West Wing". Modinella on rooli myös elokuvassa "Yön ritarin paluu". Vuonna 2016 Modine näytteli jännitystieteissarjassa "Stranger Things".
Yksityiselämä.
Matthew Modine on nuorin seitsemästä Mark ja Dolores Modinen lapsesta. Hän kasvoi mormoniperheessä. Hänen isänsä työskenteli drive-in-teatterissa. Kaikki perheen lapset työskentelivät siellä. Nähtyään elokuvan "Oliver!", Modine päätti ryhtyä näyttelijäksi. High schoolin jälkeen hän teki monenlaisia pätkätöitä ennen kuin muutti New Yorkiin. Hän sai töitä ravintolasta Manhattanilta, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa. Vuotta myöhemmin hän alkoi saada rooleja. Hän avioitui Caridad Riveran kanssa 31. lokakuuta 1980. Heillä on kaksi lasta: vuonna 1985 syntynyt poika ja 1990 syntynyt tytär. Modine asuu perheineen Arbolayssa, sadan hehtaarin maatilalla New Yorkissa.
Harlechin linna

Harlechin linna on keskiaikainen linna, joka sijaitsee Harlechissa, Pohjois-Walesissa lähellä Snowdonin vuorta. Englannin kuningas Edvard I rakennutti jyrkänteellä Irlanninmeren rannan tuntumassa seisovan linnan 1200-luvun lopulla Walesin valloituksensa yhteydessä.
Linnan kunnossapidosta huolehtii nykyään Cadw-virasto. Linna on avoin yleisölle. Yhdessä Beaumarisin, Conwyn ja Caernarfonin linnojen kanssa se on kuulunut vuodesta 1986 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia.
Harlechin linnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1283 osana Eryriä ympäröivää linnoitusketjua, jonka tarkoituksena oli lujittaa Edvard I:n valta Walesissa alueen kapinoivia ruhtinaita vastaan käydyn sodan jälkeen. Harlechin rakennustöistä vastasi mestari James of St. George. Linna valmistui seitsemän vuoden rakennustöiden jälkeen vuonna 1289, ja jo vuonna 1294 se joutui piiritetyksi Madoc ap Llywelynin nostattaman kapinan yhteydessä.
Ruusujen sodassa Lancaster-suvulle uskollinen Harlech jäi piiritetyksi Yorkien hallitsemalle alueelle Lancasterien kärsittyä tappion Towtonin taistelussa. Piiritystä kesti kaikkiaan seitsemän vuotta, kunnes linnan puolustajat antautuivat vuonna 1468 Lancasterien linnoituksista viimeisenä. Poikkeuksellisen pitkän piirityksen mahdollisti linnan yhteyteen rakennettu muurien suojaama väylä jyrkänteen alaiseen rantaan, mitä kautta linnan puolustajia oli mahdollista huoltaa meriteitse.
Yrjö Koskinen (jääkäri)

Yrjö Mikael Koskinen () oli suomalainen jääkärimajuri. Hänet tunnetaan asesuunnittelija Aimo Lahden aisaparina, joka suunnitteli muun muassa Suomi-konepistoolin rumpulippaan. 
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat ratamestari Nestor Koskinen ja Amanda Kannisto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Elli Alfhild Amalia Lindroosin kanssa.
Opinnot.
Koskinen kävi Turun teollisuuskoulun ja lukukauden Tampereen teknillistä opistoa, mutta keskeytti opiskelunsa liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Koskinen teki kolme virka- ja opintomatkaa Sveitsiin Tavaron tehtaille Geneveen vuosina 1938–1939.
Jääkärikausi.
Koskinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti rintamalta paluun jälkeen vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Suomen sisällissota.
Koskinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui taistelussa pahasti 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Koskinen siirrettiin sisällissodan jälkeen 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmentin luetteloihin, mutta astui palvelukseen vasta joulukuussa vuonna 1920. Palvelukseen astumisen jälkeen hän työskenteli rykmentin esikunnan asetoimistossa. Armeijasta hän erosi 20. syyskuuta 1922, mutta astui uudelleen palvelukseen 31. maaliskuuta 1923 Keski-Suomen rykmenttiin, missä hänelle oli varattuna erikoistehtäviä. 
Keski-Suomen rykmentissä hän työskenteli yhdessä asemestari Aimo Lahden kanssa Suomi-konepistoolin suunnittelu- ja valmistustyössä. Hänet määrättiin 1. tammikuuta 1927 alkaen ylimääräiseksi ja 17. elokuuta 1928 alkaen vakinaiseksi tavarantarkastajaksi Puolustusministeriön taisteluvälineosaston tavarantarkastustoimistoon. Koskisen omaa suunnittelutyötä on armeijan käyttöönottama konepistoolin rumpulipas. 
Talvi- ja jatkosota.
Koskinen otti osaa talvisotaan edelleen samassa tehtävässä, josta hänet siirrettiin välirauhan aikana tavarantarkastajaksi Puolustusvoimain Pääesikunnan Taisteluvälineosastolle, josta tehtävästä hänet siirrettiin myöhemmin ampumatarvikkeiden tarkastuksen johtajaksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä ja olikin tehtävässä kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1952. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Tuulia

Tuulia on suomalainen naisen nimi, Tuulikki-nimen muunnelma. Vuoden 2019 loppuun menneessä nimi Tuulia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 20 167 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Carnegie Mellon -yliopisto

Carnegie Mellon -yliopisto (, myös CMU tai Carnegie Mellon) on yhdysvaltalainen, Pittsburghissa sijaitseva tutkimusyliopisto. Yliopisto sai alkunsa 1900 Andrew Carnegien perustamasta Carnegie Technical Schoolsista, josta tuli 1912 Carnegie Institute of Technology. Vuonna 1967 Carnegie Institute of Technology yhdistyi Andrew W. Mellonin 1913 perustaman Mellon Institute of Industrial Researchin kanssa, jolloin syntyi nykymuotoinen Carnegie Mellon -yliopisto.
Carnegie Mellon on arvioitu Shanghain listalla maailmanlaajuisesti viidenneksitoista yhteiskuntatieteissä ja seitsemänneksi tekniikassa. Newsweek on puolestaan sisällyttänyt sen listaukseensa "25 New Ivies". Times Higher Educationin rankingissa Carnegie Mellon sijoittuu yhteistuloksissa sijalle 21. Yliopiston vahvimmat alat ovat tekniikka ja erityisesti tietojenkäsittelytiede.
CMU:lla on sivukampukset Piilaaksossa ja Dubaissa.
Tiedekunnat.
Carnegie Mellon -yliopistoon kuuluu seitsemän tiedekuntaa:
Scheffervillen rautatieasema

Scheffervillen rautatieasema on rautatieliikennepaikka Scheffervillen kaupungissa Quebecissä, Kanadassa. Se on samalla Tshiuetin Rail Transportationin omistaman Emeril Junctionin ja Scheffervillen välisen rataosan pohjoinen pääteasema sekä Quebecin pohjoisin rautatieliikennepaikka.
Tshiuetin Rail Transportation liikennöi henkilöjunia Sept-Îles’n ja Scheffervillen välillä, sekä hoitaa Scheffervilleen suuntautuvaa ja sieltä lähtevää tavaraliikennettä. Sept-Îles’n ja Scheffervillen välillä liikennöivä "Tshiuetin"-henkilöjuna kulkee kahdesti viikossa.
Ratayhteys Sept-Îlesiin valmistui ja Scheffervillen liikennepaikka avattiin liikenteelle 1954. Aluksi liikennepaikka toimi pääasiallisesti lähtevien malmijunien kuormauspaikkana. Rautakaivostoiminnan päätyttyä 1980 junamäärät vähenivät huomattavasti, pudoten muutamaan viikoittaiseen junaan.
&lt;br clear=left&gt;
Hornindalsrokken

Hornindalsrokken on vuorenhuippu kolmen kunnan, Strandan (Møre ja Romsdal), Hornindalin (Sogn ja Fjordane) ja Ørstan (Møre ja Romsdal), rajalla, Norjassa.
Helpoimmat nousut huipulle ovat Sæterdalenista, Hornindalin kunnan puolelta tai Strandan puolelta, Kjellstaddalenista.
Suosittu näkymä huipulle on Honndøla bru -sillalta, joka on rakennettu vuonna 1810. Silta on Riksvei 60 -tien varrella sisäisessä Hornindalissa. Hornindalsrokkenista pohjoiseen sijaitsee järvi, Tyssevatnet. Järvi on keskellä ylänköä Hjørundfjorden-vuonon eteläpuolella.
Aarne Koskenalho

Aarne Koskenalho ent. Forssell () oli suomalainen jääkärikapteeni ja Helsingin kaupunginviskaali.
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat agronomi, maanviljelyshallituksen sihteeri Adolf Theodor Koskenalho (ent. Forssell) ja Anna Vendla Augusta Bonsdorff. 
Opinnot.
Koskenalho kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1907 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1907–1911 sekä suoritti oikeustutkinnon vuonna 1911 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1914. 
Jääkärikausi.
Korte työskenteli asianajajana ja Helsingin kaupunginviskaalina ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 6. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Koskenalho saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui taistelussa 4. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Helsingin hautausmaalle.
Jukka Immonen

Jukka Immonen (s. 14. huhtikuuta 1978) on suomalainen muusikko, äänitetuottaja ja säveltäjä. Hän on vaikuttanut useiden kotimaisten ja ulkomaisten artistien levyillä säveltäjänä, tuottajana, äänittäjänä, miksaajana, muun muassa Jenni Vartiaisen, Anna Abreun, Anssi Kelan, Asan, Redraman, Elastisen, norjalaisen Margaret Bergerin ja ruotsalaisen Vincentin levyillä. 
Hän on myös säveltänyt suomalaisiin elokuviin ja televisiosarjoihin, muun muassa elokuvaan "Tyttö sinä olet tähti" (2005), josta hän sai parhaan elokuvamusiikin Jussin, ja minisarjaan "Veljet" (2008). Lisäksi Immonen on voittanut Vuoden tuottajan Emma-palkinnon vuonna 2005 ja vuonna 2018.
Hän on The Fried Musicin perustaja ja skandinaavisen musiikkikustantamon Nordic Music Partnersin perustajajäsen yhdessä palkittujen lauluntekijöiden Teemu Brunilan ja Andreas "Axident" Schullerin kanssa. Immonen toimii myös luovana johtajana Capitol Records Finlandilla, jonka artisteja ovat muun muassa Viivi, Anna Puu, Samu Haber ja Alex Mattson.
Immosen merkittävimpiä saavutuksia ovat Sunrise Avenue sekä levytysyhteistyöt suurimpien suomalaisten artistien, kuten Anna Puun, Lauri Tähkän, Jenni Vartiaisen, Elastisen ja Vesalan kanssa. Hänellä on yli 50 kulta- ja platinalevyä sekä useita soitetuimpia radiohittejä Suomessa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä ja Ruotsissa. 
Immosen puoliso on laulaja Anna Puu. Pari on ollut yhdessä vuodesta 2015 alkaen. Tätä ennen Immonen oli yhdessä Jenni Vartiaisen kanssa.
Mozartin Pumppu

Mozartin Pumppu (, ) on vuonna 1995 valmistunut espanjalais-ranskalais-italialainen piirrossarja.
Piirrossarja kertoo neljästä koululaispojasta, jotka ovat saaneet lempinimet suurien säveltäjien mukaan. He perustavat yhteisen yhtyeen ja käyvät samalla koulua. Heidän seikkailuihinsa sisältyy vauhtia ja myös rakkautta, sillä he ovat myös koulunsa tyttöjen suosiossa. Joskus he kiistelevät siitä, kuka on saanut nimensä parhaan säveltäjän mukaan. Tästä tulee joskus riita, joka yleensä tyttöjen avulla selvitetään. Heillä on myös vihamiehiä koulussaan, joilla on myös oma yhtye. Vihamiehet yleensä käyttävät kaikkia epärehellisiä keinoja kilpaillessaan siitä, kumpi yhtye on parempi, ja samalla myös koulun tyttöjen suosiosta.
Suomessa piirrosarjaa on esittänyt MTV3. Sarjan jaksoja on julkaistu Suomessa myös VHS-kaseteilla.
Henkilöt.
Yhtyeellä on myös koira, jonka nimi on Compás. Heidän opettajansa on vanha viiksekäs musiikin opettaja, Professori Solfa.
Suomalaiset äänet.
Sarjan suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi PVP-Voice Oy.
Kanavanippu D

Kanavanippu D oli Digitan maksullinen DVB-T2-verkko mobiili-tv- ja HDTV-lähetysten kaupalliseen käyttöön. 1. joulukuuta 2006 avatun kanavanipun peittoalue kattoi aluksi pääkaupunkiseudun sekä Tampereen, Turun ja Oulun kaupungit lähiseutuineen, eli noin 40 prosenttia koko Suomen väestöstä. Sittemmin peittoalue on kasvanut kattaen noin 85 prosenttia väestöstä (2/2014).
Nokia aikoinaan ajoi DVB-H:ta mobiililaitteiden standardiksi. Vähäisen laitemäärän ja käytön vuoksi tekniikasta kuitenkin vähitellen luovuttiin, Suomessa yhtenä viimeisistä. Syyskuussa 2011 valtioneuvosto antoi Digitalle luvan luopua DVB-H-lähetyksistä. Kanavanippu on kuitenkin tarkoitus pitää mobiilikäytössä DVB-T2-tekniikalla. Digita sulki DVB-H-mobiili-tv-verkon kokonaan 5. maaliskuuta 2012. 
Digita käynnisti kanavanipun uudelleen 2. huhtikuuta 2012.
Kanavanipun kanavat.
Televisiokanavat
Saint-Ours (Québec)

Saint-Ours on kaupunki Kanadan Québecin provinssissa, Montérégien hallinnollisella alueella Pierre-De Saurelin piirikunnassa ("municipalité régionale de comté"). Kaupungissa on arviolta 1 690 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 59,39 neliökilometriä.
Tasmanianhuilukorppi

Tasmanianhuilukorppi ("Strepera fuliginosa") on Tasmaniassa ja kahdella muulla Bassinsalmen lähisaarella Flinders Islandilla ja King Islandilla elävä leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. 
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan tasmanianhuilukorppi on noin 47–49 cm. Väritykseltään laji on täysin musta lukuun ottamatta pyrstön ja siipien sulkien valkoisia kärkiä. Lajin silmät ovat kirkkaankeltaiset. Tasmanianhuilukorpin nokka on musta ja suurikokoinen. Nuoret tasmanianhuilukorpit muistuttavat aikuisia mutta ovat väriltään hieman vaaleampia. 
Elinympäristö.
Tasmanianhuilukorpin kolmesta alalajista nimialalaji "S. f. fuliginosa" elää Tasmaniassa, "S. f. colei" elää King Islandilla ja "S. f. parvior" -alalajia tavataan Flinders Islandilta. Tasmanianhuilukorpit elävät monenlaisissa metsissä niin vuoristoissa, alangoilla kuin rannikoillakin. Laji sopeutuu myös kaupunkielämään. "S. f. colei" elää mieluiten kosteammissa ympäristöissä kuin muut alalajit. Tasmanianhuilukorpit vaeltavat vuoristoseuduilta alankomaille talven ajaksi. 
Tasmanianhuilukorpin alalajeista kaksi "S. f. fuliginosa" ja "S. f. parvior" luokitellaan uhanalaisuudeltaan elinvoimaisiksi. Sen sijaan "S. f. colei" on vaarantunut elinsaarellaan tapahtuneen soveltuvan elinympäristön vähenemisen vuoksi.
Ravinto ja lisääntyminen.
Tasmanianhuilukorpit ovat kaikkiruokaisia ja syövät nuoria lintuja, raatoja, hyönteisiä ja marjoja. Pesänsä laji tekee oksista ja ruohoista puuhun oksanhaarukkaan. Naaras munii yleensä kahdesta neljään munaa. Poikasten ruokkimisesta huolehtii myös koiras.
Isao Okano

Isao Okano (, s. 20. tammikuuta 1944) on japanilainen judoka.
Okano voitti alle 80 kilogramman painoluokassa olympiakultaa 1964 Tokiossa ja maailmanmestaruuden 1965 Rio de Janeirossa. Japanin mestaruuden (avoin painoluokka) hän voitti vuosina 1967 ja 1969, ja saavutti hopeaa vuonna 1968. Okano lopetti kilpailu-uransa 25-vuotiaana, minkä jälkeen hän on toiminut valmentajana ja kirjoittanut judokirjallisuutta.
Jan Laukka

Jan Olli Laukka (s. 20. heinäkuuta 1946) on Suomen puolustusvoimien upseeri ja kenraalimajuri (2005) evp. Hän on tällä hetkellä eronnut vakinaisesta palveluksesta.
Sotilasura.
Laukka valmistui Kadettikoulusta vuonna 1972.
Urallaan hän on toiminut muun muassa seuraavissa tehtävissä:
Lisäksi hän on toiminut rauhanturvaamistehtävissä Lähi-idässä ja sotilasasiamiehenä Washingtonissa.
Robert Culp

Robert Martin Culp (16. elokuuta 1930 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat – 24. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hänet muistetaan Kelly Robinsonin roolista 1960-luvun televisiosarjassa "Minä vakooja" ("I Spy"), jossa hänen kanssaan esiintyi Bill Cosby. Elokuviin, joissa hän esiintyi, kuului Paul Mazurskyn ohjaama "Bob &amp; Carol &amp; Ted &amp; Alice" (1969). Hän vieraili myös kolmessa "Columbo"-televisioelokuvassa murhaajan roolissa. Myöhempään uraan lukeutui muun muassa rooli Alan J. Pakulan elokuvassa "Pelikaanimuistio" (1993).
Culp myös käsikirjoitti itse eräitä "Minä vakooja" -sarjan jaksoja. Hän oli sarjasta kolme kertaa Emmy-ehdokkaana parhaasta miespääosasta draamasarjasta ja kerran parhaasta käsikirjoituksesta. Lisäksi hän oli näyttelijäntyöstään myös Golden Globe -ehdokkaana.
Culp oli myös "Half-Life 2" -pelin Wallace Breenin ääninäyttelijä.
Culp oli viidesti naimisissa. Vuosina 1967–1970 puolisona oli France Nuyen.
France Nuyen

France Nuyen (s. 31. heinäkuuta 1939 Marseille) on ranskalainen näyttelijä. Hänen syntymänimensä on France Nguyen Van-Nga – hänen isänsä oli vietnamilainen. 
Nuyen on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "South Pacific" (1958), "Satan Never Sleeps" (1962), "Häikäilemättömät" (1963) ja "Ilon ja onnen tarinat" (1993). Vieraillessaan 1960-luvulla joitakin kertoja "Minä vakooja" -televisiosarjassa Nuyen tutustui Robert Culpiin, joka oli hänen toinen aviomiehensä vuosina 1967–1970.
Nuyen oli vuonna 1959 ehdolla lupaavimman naistulokkaan Golden Globe -palkinnon saajaksi. Teatterin puolelta hänet muistetaan näytelmästä "The World of Suzie Wong", jossa hän tulkitsi nimiroolin vuonna 1958. Hän esiintyi Elaanin roolissa "Star Trek" -jaksossa ”Elaan of Troyius” (1968).
Paitsi näyttelijänä, Nuyen on työskennellyt myös psykologina.
Unga Teatern

Unga Teatern (entinen Skolteatern) on Suomen vanhin lasten ja nuorten teatteri, ja se esittää näytelmiä ruotsiksi ja suomeksi. Se perustettiin alun perin kiertäväksi teatteriksi Tammisaaressa vuonna 1960. Vuodesta 1986 alkaen teatterilla on ollut oma näyttämö Lillklobbin taidekeskuksessa Espoon Kilossa, ja sillä oli aikanaan esityksiä myös Helsingin Diana-näyttämöllä. Teatteri järjestää myös kiertueita ja toteuttaa taidekasvatushankkeita kouluissa ja päiväkodeissa.
Teatterin ensimmäisenä johtajana toimi Nils Brandt. Vuodesta 2023 teatteria on johtanut Matti Raita.
Unga Teatern sai vuoden teatterin palkinnon Thalia-gaalassa 2010.
Toni Kimpimäki

Toni Kimpimäki (s. maaliskuu 1977) on suomalainen muusikko, miksaaja, äänittäjä, säveltäjä sekä tuottaja. Hän soittaa perkussioita, bassoa, rumpuja, kitaraa, domraa sekä laulaa. Hän työskentelee omassa RedFive Studiossaan. Vuosina 2012–2015 hän soitti suomalaisessa reggae-yhtyeessä Kuningasidea. Tänä aikana Kimpimäki oli mukana kirjoittamassa muutamaa Kuningasidean kappaletta, muun muassa "Kuka pelkää kuolemaa" ja "Pohjolan tuulet." Toni Kimpimäki aloitti äänittäjän uransa 14-vuotiaana. Hänet tunnetaan muun muassa punk- ja poppunk-tuottajana/miksaajana.
Monen levyn takana.
Hardcore- ja Punk-musiikin saralla Toni Kimpimäki on merkittävä tekijä. Hänen uralleen on mahtunut satojen levyjen ja promojen tuotanto, äänitys, miksaus ynnä muuta.
Muuta merkittävää.
Toni Kimpimäki sai 2 000 euron Georg Malmstén säätiön apurahan sävellystyöhön vuonna 2004. Lisäksi hän on toiminut Freak-Edin säveltäjänä ja sanoittajana sekä Tonekroupin toisena jäsenenä.
Amiraliteetti (Pietari)

Amiraliteetti () on rakennus Pietarissa Venäjällä. Rakennus oli Venäjän amiraliteetin käytössä.
Se edustaa klassista rakennustyyliä. Sen tornin huipussa oleva pieni laiva on yksi kaupungin symboleja, joita ovat Vaskiratsastaja ja Nevan ylittävät kaarevat sillat, joiden taustalla näkyy Pietari-Paavalin linnoitus.
Amiraliteettia alettiin rakentaa 4. marraskuuta 1704. Se rakennettiin alkujaan itse Pietari Suuren piirustuksien mukaan telakaksi. Pietari perusti amiraliteetin 12. joulukuuta 1718. Myöhemmin telakka on siirretty toisaalle.
Amiraliteetin tehtävät vaihtelivat aikojen kuluessa. Se valvoi rakennustöitä ja vastasi telakan toiminnasta.
KERS

Kinetic Energy Recovery System (lyh. KERS) on ajoneuvon jarrutusjärjestelmä, joka ottaa talteen auton massan ja pyörivien osien (renkaat, voimansiirto, moottori) kineettistä energiaa varastoimalla sen vauhtipyörään tai korkeajännitteisiin akkuihin. Aikaisemmin KERS-järjestelmiä on käytetty erityisesti junissa, mutta nykyisin myös kilpa-autoilussa, muun muassa Formula 1:ssä. Kaikki hybridi- ja täyssähköautot käyttävät kineettisen energian varastointia akkuun. Monissa polttomoottoriautoissakin säästetään polttoainetta kineettisen energian talteenotolla: käynnistysakkua ei ladata aivan täyteen moottorilla ja akun varausta täydennetään käyttämällä laturia jarrutuksen apuna.
Automobile Club de l’Ouest on kannattanut KERSin käyttöä 2000-luvun alkukymmeneltä lähtien Le Mansin 24 tunnin ajoissa LMP1-luokassa.
Ange-Félix Patassé

Ange-Félix Patassé (25. tammikuuta 1937 – 5. huhtikuuta 2011) oli Keski-Afrikan tasavallan presidentti vuosina 1993–2003. Patassé oli Keski-Afrikan vuonna 1960 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen maan ensimmäinen valtionpäämies, joka valittiin jokseenkin rehellisillä vaaleilla vuonna 1993. Myös hänen uudelleenvalintansa 1999 oli melko tasapuolisten vaalien tulos, vaikka ensimmäisen kauden aikana syntyi pohjoisten ja eteläisten heimojen välille vastakkainasettelua. Patassé itse kuului pohjoisiin, kun taas hänen edeltäjänsä André Kolingba oli etelästä.
Oppositiojohtaja Patassé hävisi vuoden 1981 vaaleissa David Dackolle. Häntä syytettiin vallankaappausyrityksestä 1982, ja hän pakeni Togoon kymmeneksi vuodeksi. Hän palasi kotimaahan ensimmäisiin monen puolueen vaaleihin 1992.
Entinen presidentti André Kolingba yritti vallankaappausta 28. toukokuuta 2001. Lopulta kapinallisjohtaja François Bozizé syrjäytti Patassén vallankaappauksella 2003 sillä aikaa kun tämä oli ulkomailla huippukokouksessa. Syrjäytyksen jälkeen Patassé muutti jälleen Togoon. Vuonna 2006 hänet tuomittiin poissaolevana pakkotyöhön 20 vuodeksi väärinkäytöksistä.
Patassé kuoli 5. huhtikuuta 2011 Doualassa Kamerunissa 74-vuotiaana.
Churchillin rautatieasema

Churchillin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Hudson Bay Railway -yhtiön omistamalla rataverkolla Churchillin kaupungissa Manitobassa Kanadassa. Churchill on The Pas'ta alkavan rataosan pääteasema ja samalla yhtiön rataverkon pohjoisin piste. Se on myös Winnipegista lähtevän "Hudson Bay" -henkilöjunan pääteasema. Liikennepaikka sijaitsee Hudsoninlahden rannalla 820 kilometrin päässä The Pas'ta.
Rautatien Churchilliin rakensi alun perin Canadian National, ja se valmistui 1929. Churchillin asemarakennus on historiallinen suojelukohde, ja sen meneillään olevasta kunnostuksesta entiseen loistoonsa vastaa Kanadan hallitus.
Leie

Leie () on Ranskassa ja Belgiassa sijaitseva joki. Se on Schelden sivujoki. Sen alku sijaitsee Pas-de-Calaisissa Ranskassa, ja se yhtyy Scheldeen Gentissä, Belgiassa. Joen kokonaispituus on 202 kilometriä.
Vesiliikenteelle luvattu syvyys on Aire-sur-la-Lysistä Armentièresiin 1,8 metriä, siitä alavirtaan kaksi metriä. Joen reittiä on oikaistu voimakkaasti 1600-luvulla tulvahaittojen pienentämiseksi. Joessa on kahdeksan sulkua.
Joki on hyvin saastunut, sillä sen rannoilla sijaitsee paljon asutusta ja teollisuutta.
Radomsko

Radomsko on kaupunki ja oma kuntansa Łódźin voivodikunnassa Keski-Puolassa. Se on Radomskon piirikunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 45 843.
Assiniboine Valley Railway

Assiniboine Valley Railway (AVR) on yksityinen yleisölle avoin harrasterautatie Winnipegissä, Manitobassa, Kanadassa. Rautatie sijaitsee lähellä Assiniboinen puistoa Charleswoodin alueella.
Rautatie on niin kutsuttu puutarharautatie, jonka raideleveys on 190,5 millimetriä eli 7½ tuumaa. Rautatie on rakennettu harrastajavoimin William Taylorin omistamalle maalle. Radan sekä kaluston omistaa ja ylläpitää paikallisten rautatieharrastajien kerho, jonka jäsenmäärä on noin 60.
Rautatie on yleisölle avoinna kesä–lokakuussa kuukauden toisena viikonloppuna. Lisäksi jouluaikaan kerho järjestää rautatiellä jouluajoja, joiden aikana junat kulkevat runsain jouluvaloin koristellussa metsässä. Jouluajojen vierailijamäärät ovat kasvaneet vuosittain, vuonna 2003 vierailijoita joulun alla oli 13 447. Vuosittain kävijöitä on noin 15 000.
Rautatien rakentaminen aloitettiin 1995 ja ensimmäinen osuus valmistui 1996. Radan kokonaispituus on noin 1 650 metriä. Vuoden 2008 lopussa rautatiellä oli yhdeksän käyttökuntoista veturia ja 35 vaunua. Lisäksi rakenteilla oli viisi vaunua.
Ranskan 1. armeija

Ranskan 1. armeija () oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen ja toiseen maailmansotaan. Armeija oli aktiivinen myös kylmän sodan aikana. 
Ensimmäinen maailmansota.
1. armeija muodostettiin elokuussa 1914 ja sen ensimmäiseksi komentajaksi nimitettiin kenraali Auguste Dubail. Armeija sijoitettiin rintamalle Belfortin ja Mirecourt–Lunéville-linjan välille ja sen päämaja Epinaliin. Se otti osaa hyökkäykseen Lothringenin alueelle tarkoituksenaan vallata Saarburg, mutta Baijerin kruununprinssi Rupprechtin komentama Saksan 6. armeija löi sen takaisin. Tämän jälkeen armeija kävi lähinnä juoksuhautasotaa ja sen johdossa kierrätettiin useita kenraaleja. Armeija osallistui muun muassa Passchendaelen taisteluun 1917.
Toinen maailmansota.
Armeija perustettiin 27. elokuuta 1939, se alistettiin suoraan yleisesikunnalle. Armeija liitettiin 1. lokakuuta Ranskan 1. armeijaryhmään.
1940.
Saksa hyökkäsi Ranskaan ja Alankomaihin 10. toukokuuta 1940. 1. armeija siirrettiin Pohjois-Ranskaan brittiläisen siirtoarmeijan tueksi. Armeija jäi Dunkerquen alueella Lillessä mottiin ja se antautui saksalaisille 29. toukokuuta 1940. Vain pieni osa armeijasta onnistui evakuoimaan Englannin kanaalin yli Isoon-Britanniaan jatkaakseen taistelua myöhemmin.
1944–1945.
Jean de Lattre de Tassignyn johtama armeija B osallistui operaatio Dragooniin, joka oli liittoutuneiden maihinnousu Etelä-Ranskaan elokuussa 1944. Syyskuussa armeija B nimettiin uudelleen 1. armeijaksi. Se muodosti liittoutuneiden joukkojen oikean sivustan edeten kohti Saksaa Sveitsin rajan myötäisesti. Tammikuun alussa 1945 se osallistui Saksan viimeisen länsirintaman hyökkäysoperaation Nordwindin torjumiseen.
Komentajat.
Armeijankomentajina olivat:
Sodan jälkeen.
1980-luvun lopulla 1. armeijan esikunta oli Strasbourgissa, jolloin siihen kuuluivat Metzissä I, Baden-Badenissa II ja Lillessä III armeijakunta sekä armeijajoukkoja. Lisäksi armeijan alaisuuteen kuuluivat St. Germain-en-Layeen sijoitetut Ranskan nopean toiminnan joukot ja kuusi sotilasaluetta. Armeijan vastuulla olivat myös Ranskan plutoniumvarastot. III armeijakuntaan kuului Maillyyn sijoitettu 4. tykistörykmentti, jonka kalustona kuusi Pluton SSM -ohjusjärjestelmää.
Luettelo maailman suurimmista saarista

Tämä on luettelo maailman suurimmista saarista. Luetteloon on sisällytetty kaikki saaret, joiden pinta-ala ylittää 2 500 km². Lisäksi luettelossa ovat mukana kaikki mantereet. 
Mantereet.
Nämä tiedot ovat karkeita arvioita.
Australia on pinta-alaltaan 7 600 000 km² eli yli kolme kertaa suurinta saarta Grönlantia suurempi.
Sanda (kamppailulaji)

Sanda eli sanshou on kiinalainen kamppailulaji, jonka maan kommunistihallinto kehitti perinteisistä kiinalaisista kamppailumuodoista. Se perustuu perinteisiin kungfu-tekniikoihin ja nykyaikaisiin kamppailutekniikoihin, pääosin potkunyrkkeilyyn ja painiin.
Kilpailuna.
Sandasta tehtiin virallinen ottelulaji Kiinassa vuonna 1982 ja ensimmäiset MM-kilpailut järjestettiin Pekingissä 1991. Sanda-ottelussa sallittuja tekniikoita ovat lyönnit, potkut, heitot ja painiotteet. Keskeisenä tavoitteena on työntää tai heittää vastustaja pois 8 x 8 metrin kokoiselta korotetulta ottelualueelta.
Sanda-taustaisia ottelijoita on otellut myös vapaaottelussa, kuten Pat Barry, Zhang Tiequan sekä Strikeforcen keskisarjan entinen mestari Cung Le.
Esa Saksinen

Esa Saksinen on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on voittanut urallaan kerran Suomen-mestaruuden.
Ura.
Saksinen on Pelicansin kasvatti. Hän aloitti jääkiekkoilun 7-vuotiaana, jolloin hän liittyi Lahdessa Kerinkallion kaupunginosajoukkueeseen. Saksinen pelasi siellä kahden vuoden ajan, minkä jälkeen hän siirtyi Kiekkoreippaan joukkueeseen. Hän vietti Kiekkoreippaassa kaikki juniorivuodet. Poikien maaotteluita kertyi viisi kappaletta.
Saksinen pelasi ensimmäiset SM-liigaottelunsa Pelicansissa kaudella 2000–2001. Saksinen ei ehtinyt vakiinnuttamaan paikkaansa Pelicansissa, vaan pelasi kolmen kauden aikana yhteensä 52 peliä. Saksinen siirtyi kaudeksi 2003–2004 Mestiksen Jukureihin hakemaan peliaikaa. Jukureissa Saksinen pelasi kaksi kautta, ennen kuin palasi Pelicansiin kesällä 2005.
Saksinen pelasi Pelicansissa kaksi kautta. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi JYPiin. Ensimmäisellä kaudellaan JYPissä Saksinen joutui olemaan pari kuukautta sivussa lapaluuvamman takia, ja hän joutui hakemaan pelituntumaa myös Jukureista. Toisella kaudellaan JYPissä Saksinen oli mukana voittamassa Suomen-mestaruutta. Kesällä 2009 Saksinen siirtyi koesopimuksella Tanskan pääsarjassa pelaavaan Herning Blue Foxiin, jossa ei kuitenkaan pelannut yhtään sarjaottelua vaan siirtyi kauden 2009–2010 ajaksi pelaamaan Ranskan pääsarjan Villard de Lansiin.
Kuolleen miehen kytkin

Kuolleen miehen kytkin on jonkin koneen turvatekninen ohjausjärjestely, jossa koneenkäyttäjän täytyy aktiivisesti ohjata konetta tai muutoin kone pysähtyy. Tyypilliset käyttökohteet ovat rauta- ja raitiotiekalusto.
Tyypillinen tekninen ratkaisu kuolleen miehen kytkimelle on jatkuvasti painettava painike tai poljin edellytyksenä koneen liikkumiselle. Kytkentä voi olla myös sellainen, että painike saa olla hetken vapaana tai se tulee vapauttaa tietyin väliajoin, ennen kuin kone pysähtyy, jolloin käyttäjä joutuu painamaan painiketta tai vastaavasti vapauttamaan sen hetkeksi määrätyin välein.
Nimitys "kuolleen miehen kytkin" on käännös englannista ("dead man's switch"). Teknisesti kyseessä on eräs versio erilaisista turvakytkinratkaisuista. Kytkimen dramaattinen nimitys tulee vaaratilanteesta, joka aiheutuu esimerkiksi siitä, että raitiovaunun- tai veturinkuljettaja kuolee kesken ajon. Kuolemista todennäköisempää on kuljettajan nukahtaminen. Suurempien vahinkojen estämiseksi näissä tilanteissa on turvallisempaa, että liikkuva kone pysähtyy.
Kytkin voidaan joissakin tapauksissa ohittaa esimerkiksi kiilaamalla se ala-asentoonsa. Tämä on kiellettyä.
Hätäkatkaisin.
Hätäkatkaisin on vastaavanlainen turvalaite, sitä käytetään mm. konevoimalla liikkuvissa laitteissa, joista kuljettajan on mahdollista pudota pois kyydistä, kuten moottorikelkka ja moottorivene. 
Hätäkatkaisimessa (ns. tappokytkin) on naru, joka kiinnitetään kuljettajaan. Jos hän putoaa kyydistä, kytkin pysäyttää moottorin.
Aldegonde

Aldegonde () (noin 639 – 30. tammikuuta 684) oli frankkilaissyntyinen neitsyt ja abbedissa. Merovingien kuninkaalliseen sukuun kuuluneen Aldegonden vanhemmat olivat flanderilaiset pyhä Walbert ja pyhä Bertilia.
Naimisiin määrätty Aldegunde valitsi mieluummin luostarielämän. Hänen väitettiin kävelleen Sambrejoen yli, ja sen jälkeen hän perusti joen rannalle Malboden (myöh. Maubeugen) benediktiininunnaluostarin. Aldegonden sisaren tytär Aldetrude sai siellä hengellistä opetusta ja seurasi Aldegundea luostarin johtajana.
Aldegonde kuoli 30. tammikuuta 684, todennäköisesti rintasyöpään Maubeugen luostarissa Ranskassa, jossa hänet myös haudattiin. Aldegonden muistopäivää vietetään 30. tammikuuta. Hänen elämästään on useita varhaisia kertomuksia, mutta ei aikalaisten kirjoittamia.
Aldegondea pidetään suojeluspyhimyksenä syöpää, haavoja, lasten sairauksia, kipua ja äkillistä kuolemaa vastaan. Häntä kutsutaan myös unohdettujen unelmien ja toivottomien tapausten suojelijaksi. Hän toimii erityisesti naisten tukena vaikeissa elämäntilanteissa ja rohkaisun lähteenä. Hänen elämänsä ja esirukouksensa ovat yhä monille toivon ja lohdun lähde.
Jääkiekon SM-liigakausi 1988–1989

Jääkiekon SM-liigan kausi 1988–1989 oli järjestykseltään neljästoista Jääkiekon SM-liigan kausi. Sarja pelattiin ensimmäistä kertaa kahdentoista joukkueen sarjana aiemman kymmenen sijasta. Uusina joukkueina sarjaan nousivat edelliskautena SaiPa ja HPK. Sarjassa pelattiin nelinkertainen runkosarja, jonka kuusi parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin. Runkosarjan ensimmäinen ja toinen selviytyivät suoraan välieriin. Kaksi viimeistä joukkuetta joutuivat SM-liigakarsintaan I-divisioonan kahden parhaan kanssa.
Runkosarjan voitti TPS, joka voitti lopulta myös mestaruuden. Hopeaa sai JyP HT ja pronssia Ilves.
Runkosarja.
Kuusi parasta pudotuspeleihin. Kärpät ja Ässät liigakarsintaan I-divisioonan kahden parhaan kanssa. 
Pudotuspelit.
Pudotuspeleissä puolivälierät pelattiin paras kolmesta, välierät paras viidestä ja loppuottelut paras seitsemästä järjestelmällä. Pronssiottelu oli yksiosainen. Ottelut aloitettiin runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Palkinnot.
Runkosarjan pistepörssin voitti Raimo Summanen, Ilves 35+46=81. Pudotuspelien paras pistemies oli Kari Jalonen, TPS: 4+14=18.
Liigakarsinta.
Liigakarsintaottelut pelattiin paras viidestä järjestelmällä. SM-liigan 11. Kärpät sai vastaansa I-divisioonassa toiseksi sijoittuneen Jokerit ja SM-liigan 12. Ässät sai vastaansa I-divisioonan voittaneen JoKP:n.
Jääkiekon SM-liigakausi 1989–1990

Jääkiekon SM-liigan kausi 1989-1990 oli järjestykseltään viidestoista Jääkiekon SM-liigan kausi. Sarjassa pelattiin nelinkertainen runkosarja, jonka kuusi parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin. Runkosarjan ensimmäinen ja toinen selviytyivät suoraan välieriin. Kaksi viimeistä joukkuetta joutuivat SM-liigakarsintaan I-divisioonan kahden parhaan kanssa.
Runkosarjan voitti TPS, joka voitti lopulta myös mestaruuden. Hopeaa sai Ilves ja pronssia Tappara.
Runkosarja.
Kuusi parasta pudotuspeleihin. KooKoo ja JoKP liigakarsintaan I-divisioonan kahden parhaan kanssa.
Pudotuspelit.
Pudotuspeleissä puolivälierät pelattiin paras kolmesta, välierät paras viidestä ja loppuottelut paras seitsemästä järjestelmällä. Pronssiottelu oli yksiosainen. Ottelut aloitettiin runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Liigakarsinta.
Liigakarsintaottelut pelattiin paras viidestä järjestelmällä. SM-liigan 11. KooKoo sai vastaansa I-divisioonassa toiseksi sijoittuneen Hockey-Reippaan ja SM-liigan 12. JoKP sai vastaansa I-divisioonan voittajan Ässät.
Jääkiekon SM-liigakausi 1995–1996

Jääkiekon SM-liigan kausi 1995–1996 oli järjestyksessään 21. Jääkiekon SM-liigan kausi. Mestaruuden voitti Jokerit, hopeaa sai TPS ja pronssia Lukko. Runkosarjan voitti Jokerit.
Runkosarja.
Sarjataulukko.
TuTo liigakarsintaan Fazer-liigan kärkijoukkueiden kanssa. TuTo putosi I-divisioonaan häviten SaiPalle (joka nousi liigaan) otteluvoitoin 3–0.
Austin St. John

Austin St. John (oik. Jason Geiger, s. 17. syyskuuta 1975 Roswell, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen useiden kamppailulajien taitaja ja näyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjassa "Power Rangers" alkuperäistä Punaista Rangeria Jason Lee Scottia vuosina 1993–1994.
St. John äänestettiin vuoden 2007 Toon Disneyn Power Rangers kilpailussa kaikkien aikojen suosituimmaksi Punaiseksi Rangeriksi.
Elämäkerta.
St. John syntyi New Mexicossa Steve ja Sharon Geigerille. Hän asui perheensä kanssa ympäri Yhdysvaltoja isänsä vuoksi, joka oli Yhdysvaltain merivoimissa. St. John alkoi opiskella taistelulajeja isänsä kanssa viisivuotiaana. Hän on opiskellut 14 erilaista taistelulajia, kuten shenkitoa, thainyrkkeilyä, kenpōta, newazaa, kungfuta, shōtōkania ja potkunyrkkeilyä. St. Johnilla on muun muassa 2. danin arvo taekwondossa ja 1. danin arvo judossa. Hän harrastaa itsepuolustuksen lisäksi vapaa-ajallaan myös amerikkalaista jalkapalloa, patikointia ja baseballia.
Power Rangers sarjojen ja elokuvien jälkeen hän on työskennellyt vuodesta 2001 lähtien ensihoitajana ja palomiehenä Washingtonissa, Virginiassa. St. John on myös otellut Vale Tudossa ja Bad Boy Competitionissa.
St. John osallistui vuonna 2007 Power Morphiconissa Power Rangersille tarkoitettuun tapahtumaan.
Näyttelijänä.
St. Johnin näyttelijän ura alkoi vuonna 1993 televisiosarjassa "Power Rangers", joka aloitti myös Power Rangers -sarjan. Siitä tuli erittäin suosittu tuolloin, joka teki hänestä tunnetun näyttelijän. St. John kuitenkin jätti sarjan toisen tuotantokauden aikana yhdessä Walter Jonesin ja Thuy Trangin kanssa. Osa syy tähän oli erimielisyydet näyttelijöiden palkan suhteen, jonka seurauksena tuottajat korvasivat heidät uusilla näyttelijöillä ja hahmoilla. St. John palasi takaisin Power Rangersin pariin, kun tuottajat pyysivät häntä mukaan elokuvaan Power Rangers turbovaihteella vuonna 1997. Hän ei kuitenkaan aluksi suostunut tulemaan mukaan, sillä St. Johnia ei pyydetty aikaisempaan elokuvaan ja he maksoivat palkkaa erittäin huonosti tuolloin. Hän oli kuitenkin valmis tulemaan mukaan elokuvan tuotantoon mikäli palkka olisi kohdallaan ja hänen roolinsa olisi enemmän paha, kuin hyvä. Elokuvan jälkeen St. John jatkoi matkustelemista pitkin Yhdysvaltoja ja sai toisen kerran yllättävän puhelun, kun Power Rangers -sarjan tuottajat pyysivät häntä mukaan uuteen "Power Rangers Zeo" -televisiosarjaan vanhaan rooliinsa Jason Lee Scottiksi. Jälleen kerran St. John suostui vain jos hänelle maksettaisiin enemmän palkkaa, jonka myötä hän esiintyi sarjassa Kultaisena Rangerina 17 jakson verran.
St. John palasi vielä kahden vuoden tauon jälkeen Power Rangersin pariin 30 minuutin erikoisjaksossa "Power Rangers: The Lost Episode" ja vieraili myös "ssa" vuonna 2002. Vuotta myöhemmin hänellä oli myös pieni rooli jännityselokuvassa "Footsteps".
Paluu näyttelijäksi.
St. John palasi näyttelemisen pariin 2016 vietettyään sitä ennen aikaa maailmalla. Hän muun muassa toimi ensihoitajana Yhdysvaltain armeijalle. Hän esiintyi Nick Kellisin ohjaamassa elokuvassa "Gideon's Frontier" entisten Power Rangers -näyttelijöiden Walter Jonesin ja Jason Narvyn kanssa.
Saksan keisarikunnan VI armeijakunta

VI armeijakunta () oli Saksan keisarikunnan joukko-osasto, joka osallistui Ranskan–Preussin sotaan 1870–1871 ja ensimmäiseen maailmansotaan.
Ranskan-Preussin sodassa armeijakuntaa komensi Wilhelm von Tümpling. Se osallistui mm. Chevillyn taisteluun, Pariisin piiritykseen ja Sedanin taisteluun. 
Ensimmäisessä maailmansodassa armeijakunta oli sijoitettuna länsirintamalle. Se osallistui muun muassa Sommen taisteluun 1916.
Rönkönvaara

Rönkönvaara on kylä Savonlinnan Savonrannassa noin 76 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta. Kylässä on ympärivuotista asutusta ja maataloutta. Alueella sijaitsee myös lomakylä ja tanssilava. Kyläkoulu ja kauppa lakkautettiin 2000-luvun alussa.
Etelä-Savon vuoden kylä 2010.
Etelä-Savon maakuntahallitus nimesi Etelä-savon vuoden kyläksi 2010 Rönkönvaara-Lapinlahden kylän Savonlinnasta. Vuoden kylä valittiin 14. kerran. Valintaperusteina todettiin, että kylä on toteuttanut mittavia hankkeita, talkootyö ja yhteistoiminta on voimissaan, tiedotus on avointa ja säännöllistä, ja kylään muuttaa joka vuosi uusia perheitä.Vuoden kylä palkitaan Lokaali-seminaarissa Pieksämäellä 29.elokuuta. Rönkönvaara-lapinlahden kylä on ilmoitettu mukaan myös valtakunnalliseen vuoden kylän valintaan.
Välimatkoja.
Savonrannan kirkonkylän palvelut 22km &lt;br&gt;
Liperin kuntakeskuksen palvelut 29 km &lt;br&gt;
Joensuun lentoasema 50 km &lt;br&gt;
Joensuu, lähin kaupunki 55 km &lt;br&gt;
Savonlinnan kuntakeskus 76 km &lt;br&gt;
Valmentaja

Valmentaja on henkilö, joka harjoittaa tai ohjaa jotakuta tavoitteellisesti. Urheiluvalmentaja ohjaa urheilijan tai urheilujoukkueen harjoittelua. Muilla aloilla valmentaja voi ohjata henkilöä tai yhteisöä, kuten työyhteisöä, esimerkiksi vuorovaikutuksen, toiminnan laadun ja tuloksen kehittämisessä.
Urheilussa on myös "erikoisvalmentajia", jotka keskittyvät yhden osa-alueen kehittämiseen kuten fysiikan, tekniikan tai henkiseen valmennukseen. Joukkueurheilussa valmentajaa, joka vastaa itse pelissä tapahtuvista asioista tai yksilöurheilussa koordinoi muuta valmennusta sanotaan "päävalmentajaksi".
Falkbergetin tunneli

Falkbergetin tunneli on Boden–Haaparanta-rataosalla Kainuun kunnassa Ruotsissa sijaitseva rautatietunneli. Kallioon porattu 332 metrin pituinen tunneli alittaa Falkberget-nimisen kallion.
Tunneli otettiin rautatieliikenteen käyttöön radan rakentamisvaiheen aikana, ja avattiin kaupalliselle liikenteelle 1961 yhtä aikaa rautatien kanssa. Tunnelin läpi johtava rautatie on yksiraiteinen ja se sähköistettiin Bodenin ja Karlsborgsbrukin välisen radan perusparannustöiden yhteydessä vuonna 2011.
Raadinvankilan valokuvamuseo

Raadinvankilan valokuvamuseo () on Tallinnan raatihuoneen takana sijaitsevaan, 1400-luvulta peräisin olevaan entiseen kaupunginvankilaan sijoitettu valokuvamuseo. Museossa on virolaisia valokuvia 1840–1940-luvuilta sekä paljon kameroita alkaen jalustalla olevista suurista 1850-luvun laatikkokameroista aina 1920- ja 1930-luvun pieniin kameroihin sekä Minoxiin.
Valokuvamuseon pohjakerroksessa on valokuvanäyttely. Museo sijaitsee Tallinnan vanhassakaupungissa.
Dance of Death World Tour

Dance of Death World Tour oli brittiläisen heavy metal -yhtyeen Iron Maidenin konserttikiertue, jolla promotoitiin yhtyeen vuonna 2003 julkaistua studioalbumia "Dance of Death". 
Kiertue käynnistyi "Give Me Ed... 'Til I'm Dead" -kiertueosiolla Espanjasta 23. toukokuuta 2003, ja Euroopan ohella kyseinen osio ulottui myös Pohjois-Amerikkaan. "Dance of Death World Tour" ulottui Suomeen kahdesti, ensimmäisen kerran 30. kesäkuuta 2003 jolloin yhtye konsertoi Helsingin Hartwall Areenalla lämmittelijänään Murderdolls. Seuraavan kerran yhtyeen oli määrä esiintyä Suomessa jo 10. marraskuuta, mutta konsertti jouduttiin siirtämään joulukuun 21. päivään sillä yhtyeen laulaja Bruce Dickinson oli sairastunut kurkunpään tulehdukseen. Uudella aikataululla järjestetyssä konsertissa yhtyeen lämmittelijänä toimi suomalaisyhtye Poisonblack.
24. marraskuuta 2003 Saksan Dortmundissa järjestetty konsertti nauhoitettiin sekä kuvattiin, ja livealbumi "Death on the Road" julkaistiin 29. elokuuta 2005. Lisäksi samanniminen konserttivideo julkaistiin 2. helmikuuta 2006. 
Kiertueen lavasteet.
"Dance of Death World Tourilla" esiintymislava muokattiin näyttämään keskiaikaiselta linnoitukselta, ja lavasteisiin lukeutuivat myös kaksi suurta tornia ja Viikatemies-patsas. Esiintymislavan lattiaan tehtiin suuri, kaksitoistasakarainen tähti eli "Kuoleman rinki", joka oli esiintynyt "Dance of Death" -albumin kansitaiteessa ja painettuna albumin CD-levyssä.
Kiertue oli Iron Maidenille huomattava myös lavarekvisiitan huomattavasti suuremmasta käytöstä. Aiemmin laulaja Bruce Dickinsonin käyttämää rekvisiittaa ovat olleet lähinnä ainoastaan "The Trooper" -kappaleen aikana päälle puettu punatakki sekä Yhdistyneen kuningaskunnan lipun heiluttaminen sekä Egypti-aiheiseen naamioon pukeutuminen "Powerslave"-kappaleen aikana. Sen sijaan "Dance of Death" -kappaleen aikana Dickinson esiintyi mustaan viittaan ja naamioon pukeutuneena, mikä niin ikään viittasi albumin kansitaiteeseen. "Paschendale"-kappaleen aikana lavasteisiin lukeutuivat myös piikkilanka-aidat ja Dickinsonin puvustoon lukeutuivat kappaleen aikana sotilastakki sekä -kypärä. Jokaisessa konsertissa lavalle asteleva yhtyeen maskotti Eddie saapui lavalle "Iron Maiden"-kappaleen aikana puettuna viikatemieheksi.
Tallinnan alakaupunki

Tallinnan alakaupunki on se osa Tallinnan vanhaa kaupunkia, joka ei kuulunut feodaaliseen hallintoon, kuten Toompean mäki, vaan kauppiaiden ja käsityöläisten muodostamille porvareille ja kaupungin asukkaille. Vuodesta 1248 lähtien siellä oli voimassa Lyypekin kaupunginlaki. Tallinnan alakaupunkia hallitsi Tallinnan raati. 
Tallinnan alakaupungissa on useita nähtävyyksiä, kuten Raadinvankilan valokuvamuseo, Tallinnan raatihuone, lukuisia kirkkoja ja vanhoja kauppiastaloja.
Kuusijärven rautatieasema

Kuusijärven rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Kainuun kunnassa Ruotsissa. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla noin kaksi kilometriä Falkbergetin tunnelin pohjoispuolella.
Kuusijärven liikennepaikka on junakohtauspaikka, jolla ei ole kaupallista henkilö- tai tavaraliikennettä. Liikennepaikka on rakennettu Bodenin–Kainuun välisen radan perusparannuksen ja Kainuun–Haaparannan välisen uuden rautatien rakentamisen yhteydessä. Liikennepaikka otettiin käyttöön ratatyökoneiden väistöpaikkana vuonna 2007. Varsinainen liikenteenohjauslaitteisto asennetaan sähköistys- ja viimeistelytöiden yhteydessä.
Ratapiha muodostuu pääraiteen länsipuolella olevasta pitkästä sivuraiteesta ja lyhyestä pistoraiteesta. Kuusijärven pelastuspaikka sijaitsee ratapihan pohjoispäässä.
Vikasietoisuus

Vikasietoisuus on koneen rakenneratkaisu tai sähköinen kytkentä, jonka avulla kone voi vikatilanteessa jatkaa toimintaansa, kun koneen muut osat pystyvät korvaamaan vikaantuneen toiminnot. 
Läheinen käsite on vikaturvallinen, jossa koneen vikaantuminen ei aiheuta vaaraa.
Hibatuija

Hibatuija ("Thujopsis dolabrata") on ainavihanta sypressikasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on ainoa "Thujopsis"-suvun laji. Hibatuija kasvaa endeemisenä Japanissa. Se on Aomorin prefektuurin symboli.
Hibatuija voi kasvaa 40 metriä korkeaksi. Puun punaruskea kaarna repeilee pystysuoriksi suikaleiksi, Lehdet ovat vahapintaiset, kiiltävän vihreät päältä, valkojuovaiset alta. Koristekasveina käytetään pienikokoisempia lajikkeita. Se ei kestä kuivuutta eikä kovaa kuumuutta.
Vatsalihasrutistus

Vatsalihasrutistus on yksi yleisimmistä lihaskuntoharjoitteista vatsalihaksille, etenkin suorille vatsalihaksille. 
Suorittaminen.
Aloitusasennossa maataan selällään lattialla polvet koukistettuina. Liike aloitetaan kohottamalla hartioita lattiasta kohti lantiota, kädet pään takana tai sivulla, tai ristissä rinnan päällä. Pään painaminen eteenpäin käsillä voi aiheuttaa loukkaantumisen, joten on suositeltavaa, että käsiä ei pidetä pään takana. Kädet voivat kuitenkin muodostaa tuen, joka kannattelee pään painoa ja niskan lihakset saavat rentoutua harjoituksen aikana. Jos niskan lihakset ovat ojennettuina ja rentoina ja kädet eivät paina päätä eteenpäin, loukkaantumisriski vähenee.
Istumaannousun ja rutistuksen erot.
Toisin kuin istumaannousussa, rutistuksessa alaselän ei pitäisi irrota lattiasta ollenkaan. Syynä tähän on, että alaselän lattiassa pitäminen eliminoi lonkankoukistajien vaikutuksen ja liike keskittyy pelkästään vatsalihaksiin. Rutistuksen vastusta voidaan lisätä pitämällä painolevyä rinnan päällä tai pään takana.
Wanna-Bees

Wanna-Bees oli 1980-luvun puolivälissä perustettu punkpop/rockyhtye. Sen alkuperäiseen kokoonpanoon kuului muun muassa rumpuja soittanut näyttelijä Jussi Lampi. Ensimmäiset levytykset ilmestyivät vuonna 1987 Kimmo Miettisen tuoreelle Gaga Goodies -levymerkille. Wanna-Beesiltä ilmestyi useita albumeja, joista viimeinen "Will Success Spoil Us?" vuonna 1995. Yhtyeen levyjä julkaistiin myös Suomen ulkopuolella. Vuonna 1995 yhdysvaltalainen Pravda Records julkaisi kokoelmalevyn "Small Time Heroes".
Kokoonpano.
"Next Stop Paradisella" soittivat:
MSL-studiolla maaliskuussa 1995 äänitetyn "Will Success Spoil Us?:n" aikaan alkuperäiskokoonpanosta mukana olivat Lankinen ja Silli sekä bassoa yhtyeessä vuodesta 1990 soittanut Timo Keminen.