Heksapla

Heksapla (, ; ”Kuusinkertainen”) oli Origeneen kokoama "Vanhan testamentin" heprean- ja kreikankielisiä tekstimuotoja vertaillut laitos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta sen vaikutus näkyy lukuisissa muissa aikansa kristillisissä teoksissa.
Historia.
Origenes koosti "Heksaplan" noin vuonna 240. Syynä oli ajankohtainen tarve, sillä "Vanhan testamentin" tekstimuoto oli tuohon aikaan vakiintumaton. Kirkko käytti kreikankielistä "Septuagintaa", mutta se erosi aikansa vakiintuneesta hepreankielisestä tekstistä monissa kohdissa: siihen oli lisätty kirjoja ja yksittäisiä tekstikohtia, ja siinä oli lisäksi lukemattomia muutoksia yksittäisissä lauseissa. Tämä johtui sekä siitä, että "Septuaginta" oli käännetty erilaisesta heprealaisesta tekstistä kuin mihin muotoon "Vanha testamentti" oli ajanlaskun alun jälkeisessä rabbiinisessa juutalaisuudessa vakiintunut, että tavasta, jolla teksti oli välittynyt ja jolla siihen oli tehty ”korjauksia”, Origeneen mukaan huolimattomasti.
Tämän vuoksi Origenes koosti "Heksaplan" eri muotojen vertailua varten. Origenes oli varhaisimpia merkittäviä kristillisiä oppineita, joka tutki hepreaa, ja hänen laitoksensa oli koko antiikin ajan suurisuuntaisin kriittinen tekstilaitoshanke. Hän omisti teoksen koostamiseen 28 vuotta. "Heksaplaa" voidaan pitää koko "Raamatun" tekstikritiikin perustaneena teoksena.
Alkuperäinen teos sijoitettiin Caesarea Maritiman kirjastoon. Se tuhoutui oletettavasti 600-luvulla. Teoksen teksti ei ole säilynyt nykyaikaan, sillä siitä ei teoksen suuren koon vuoksi välttämättä tehty koskaan yhtään kokonaista kopiota, ainoastaan osakopioita. Teoksen luonne tulee kuitenkin ilmi kirkkoisien tekemistä lainauksista sekä lukuisista "Raamatun" käsikirjoituksissa olevista skolioista. Varhaisimpia lähteitä siihen ovat Eusebios Kesarealainen, Epifanios ja Hieronymus. Lisäksi erityisesti teoksen "Psalmien kirjan" tekstistä on löydetty joitakin laajempia osia, joiden avulla voidaan tietää paremmin, kuinka Origenes oli esittänyt aineiston. Teoksen osia käännettiin varhain syyrian kielelle, ja näistä versioista on säilynyt vieläkin laajempia osia.
Ensimmäisen yrityksen teoksen säilyneiden katkelmien kokoamiseksi teki Johannes van den Driesche (Drusius) vuonna 1581. Frederick Field kokosi kaikki hänen aikanaan tunnetut kohdat teokseen "Origenis hexaplorum quae supersunt" (1875), ja tämän jälkeen on tehty vain suhteellisen vähäisiä lisälöytöjä.
Sisältö.
Antiikin ajalta säilyneiden todistusten perusteella "Heksapla" käsitti koko "Vanhan testamentin" esitettynä teoksen nimen mukaisesti kuudessa vierekkäisessä sarakkeessa, jotka olivat:
Säilyneet katkelmat vahvistavat järjestyksen, joskin niistä puuttuu ensimmäinen sarake. Järjestys perustui ilmeisesti siihen, että Aquilan versio oli hepreankielisen tekstin kirjaimellisuuteen pyrkinyt käännös, Symmakhoksen versio oli tämän korjattu versio, ja vastaavasti Theodotionin versio saattoi olla "Septuagintan" korjattu versio. Joidenkin kirjojen kohdalla teoksessa oli myös seitsemäs ja kahdeksas sarake, jotka oli tosin sijoitettu sarakkeiden 4 ja 5 väliin. Kohdat, jotka olivat "Septuagintassa" mutta puuttuivat heprealaisesta tekstistä, oli merkitty obeluksella eli vaakaviivalla. Kohdat, jotka olivat hepreankielisessä tekstissä mutta puuttuivat "Septuagintasta", oli merkitty asteriskilla.
Sarakkeiden lukumäärästä johtuen kukin sarake on ollut varsin kapea. Teoksen kooksi on arvioitu eräässä arviossa lehteä eli sivua, ja toisessa jopa lehteä eli sivua. Teoksen eri kopioissa ja versioissa sarakkeita on ollut eri määriä, ja siksi siihen on viitattu myös nimillä "Pentapla" (”Viisinkertainen”), "Heptapla" (”Seitsenkertainen”) ja "Oktapla" (lat. "Octapla"; ”Kahdeksankertainen”). Origenes itse teki teoksestaan suppeamman version nimeltä "Tetrapla" (”Nelinkertainen”).