tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Henrik I (Kastilia)

Henrik I (esp. "Enrique I)"; (1204 – 6. kesäkuuta 1217, Palencia, Kastilia, Espanja) oli Kastilian ja Leónin kuningas vuodesta 1214 vuoteen 1217, jolloin hän kuoli.
Elämänvaiheet.
Hänen isänsä oli Alfonso VIII ja äitinsä Eleonoora Englantilainen, joka oli Englannin kuninkaan Henrik II:n ja Eleonoora Akvitanialaisen tytär. Henrik I nousi kuninkaaksi isänsä kuoltua vuonna 1214. 
Nuori kuningas naitettiin seuraavana vuonna Portugalin Sancho I:n tyttärelle Mafaldalle (1195/1196–1256), vaikka he olivat serkuksia ja heillä oli lähes 10 vuoden ikäero. Avioliiton syyt olivat poliittisia, ja sillä sinetöitiin Portugalin ja Kastilian ja Leónin liitto taistelussa maureja vastaan, koska maurit hallitsivat tuolloin suurta osaa Pyreneiden niemimaasta. Paavi Innocentius III julisti avioliiton pätemättömäksi verisukulaisuuden vuoksi vuonna 1216. 
Henrik I kuoli tapaturmaisesti hyvin nuorena Palencian maakunnassa, kun katolta putosii tiili hänen päälleen.
Kirjokyyhkyrääkkä

Kirjokyyhkyrääkkä ("Mesitornis variegatus" synonyymi "Mesitornis variegata") on kyyhkyrääkkien heimoon ("Mesithornithidae") kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 25 cm. Rastaan kokoinen, päältä ruskea ja alapuolelta vaalea tummin täplin. Pyrstö on melko pitkä, nokka lähes suora ja lähes pään pituinen. Silmäkulmajuova on vaalea ja ulottuu pitkälle niskaan. Liikkuu maassa kyyhkymäisesti taapertaen enimmän osan ajastaan. Pelotettuna juoksee pakoon tai lennähtää lyhyen matkan. Äänivalikoima on laaja. Liikkuu tavallisesti pienessä 2–4 yksilön ryhmässä.
Kyyhkyrääkkiä on kolme lajia, ja ne ovat kaikki uhanalaisia.
Esiintyminen.
Laji esiintyy ainoastaan Madagaskarilla saaren länsi- ja pohjoisosissa viidellä erillisalueella. Laji on uhanalainen. Laji oli kadoksissa yli 50 vuotta, sillä vuoden 1931 jälkeen se havaittiin seuraavan kerran vasta vuonna 1986. Kirjokyyhkyrääkkää ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Asuu vanhoissa kuivissa lehtimetsissä. Metsien hakkuut ja kulotus ovat uhkana lajille, samoin metsästys ja villiintyneet rotat, koirat ja kissat.
Lisääntyminen.
Laji on yksiavioinen. Pesintä tapahtuu sadekauden aikana loka-huhtikuussa. Pesä on kyyhkymäinen risukasa matalalla puussa tai pensaassa. Munia on 1–3. Haudonnasta ja poikasten hoidosta on puutteellisesti tietoa. Poikaset pysyttelevät emojensa parissa noin vuoden ikäisiksi.
Ravinto.
Etsii selkärangattomia eläimiä maasta karikkeen seasta.
Heavy Weather

Heavy Weather on fuusiojazz-yhtye Weather Reportin seitsemäs albumi, joka julkaistiin vuonna 1977 Columbia Recordsilla. Se oli yhtyeen toinen albumi, jolla oli mukana basisti Jaco Pastorius. "Black Market" -albumilla hän soitti vain muutamalla kappaleella, mutta "Heavy Weatherilla" hän oli jo yhtyeen täysivaltainen jäsen ja myötävaikutti merkittävästi albumin suosioon lyöden samalla itsensä suuremman yleisön tietoisuuteen.
"Heavy Weather" on yksi Columbian parhaiten myyneistä jazz-levyistä, ja sitä pidetään yleensäkin virstanpylväänä 1970-luvun fuusiojazzissa. Albumin aloittava, singlenä julkaistu "Birdland" oli merkittävä kaupallinen menestys, mikä on harvinaista jazz-osaston levyille. "Heavy Weather" on ainoa yhtyeen levy, joka valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Yrjö Jahnssonin säätiö

Yrjö Jahnssonin säätiö on vuonna 1954 perustettu säätiö, joka tukee suomalaista taloustieteen, terveystaloustieteen ja lääketieteen tutkimusta. Säätiö jakaa vuosittain apurahoja tutkimukseen sekä jatko-opintoihin kotimaassa tai ulkomailla. Kansantaloustieteen professori Yrjö Jahnssonin nimeä kantavan säätiön perusti kouluneuvos Hilma Jahnsson puolisonsa kuoltua.
Säätiön johtokuntaan kuuluu muun muassa Suomen Pankin johtokunnan neuvonantaja Antti Suvanto, joka on toiminut myös säätiön tutkimusjohtajana. Säätiö on ainakin 1980-luvulta asti järjestänyt suljettuja seminaareja, joihin on osallistunut useita nk. Nobelin taloustieteen palkinnon saajia sekä uusklassisen taloustieteen edustajia kuten Robert J. Aumann
Yrjö Jahnsson Award in Economics.
Kansainvälisesti säätiö tunnetaan nuorille eurooppalaisille taloustieteen tutkijoille myönnettävästä Yrjö Jahnsson Award in Economics -palkinnosta. Palkinto jaetaan yhdessä European Economic Associationin kanssa joka toinen vuosi. 
Lista palkinnon saajista:
Struuma

Struuma () tarkoittaa kilpirauhasen suurentumaa. Joissain yhteyksissä termillä tarkoitetaan erityisesti hyvänlaatuisista syistä aiheutuvaa kilpirauhasen suurentumaa. 
Struumaan voi liittyä joko kilpirauhasen liika- tai vajaatoimintaa. Struumapotilaalla voi olla koholla tyrotropiini tai tyrotropiinireseptorin vasta-aine; kummassakin tapauksessa kilpirauhanen stimuloituu voimakkaasti kasvamaan (hyperplasia). Struumasta, johon liittyy liikatoimintaa, on käytetty Suomessa yleisesti nimitystä "myrkkystruuma".
Struuman merkittävin syy on ollut jodin puutos (jodinpuutosstruuma eli endeeminen struuma), minkä vuoksi ruokasuolaan alettiin lisätä jodia. Sairauteen on lääkitys, ja toisinaan turvaudutaan leikkaukseen.
Kaalikasveissa olevien glukosinolaattien hajoamistuotteiden on eläinkokeissa todettu aiheuttavan suurina pitoisuuksina esimerkiksi struumaa.
Hannu Rautkallio

Hannu Ilmari Rautkallio (s. 31. toukokuuta 1944 Turku) on suomalainen dosentti, historiantutkija ja kirjailija. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen tohtori (1977). Hän on tutkinut muun muassa sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä, presidentti Urho Kekkosen idänpolitiikkaa ja juutalaisten jatkosodan aikaisia luovutuksia. Rautkallio on toiminut vapaana poliittisen historian tutkijana vuodesta 1986 ja poliittisen historian dosenttina Tampereen yliopistossa vuodesta 1989.
Rautkallion isä oli kansanedustaja Paavo Rautkallio.
Rautkallion tutkijantyötä on arvosteltu sen jälkeen kun hän Neuvostoliiton hajottua kävi tutkimassa tilapäisesti avautuneita neuvostoliittolaisia arkistoja ja julkaisi niihin perustuvia paljastuksia ja tulkintoja. Erityisen voimakasta kritiikkiä esitti Kekkos-tutkija Juhani Suomi, joka muun muassa lausui 2000-luvun alussa Otavan tiloissa, että suomalainen tiedeyhteisö olisi ”katsonut ulos” Rautkallion. Rautkallion tueksi asettuivat muun muassa professori Heikki Ylikangas ja dosentti Martti Häikiö, jonka mukaan Suomen väite ”ei pidä paikkaansa ja on siksi Hannu Rautkallion kunniaa loukkaava”. Lasse Lehtinen vaati vuonna 2024 "Kanava"-lehdessä Rautkalliolle kunnianpalautusta.
Juhani Suomen kritiikin kohteena oli muun muassa Rautkallion Moskovan arkistosta löytämä dokumentti, jonka mukaan Kekkonen sai kampanjaansa vuoden 1962 presidentinvaaleissa taloudellista tukea Neuvostoliitolta. Suomi ei omissa tutkimuksissaan ollut löytänyt Kekkosen arkistoita siihen viittaavaa tietoa, mihin Rautkallio oli ihmetellyt, että olisiko Kekkosen pitänyt tallettaa kuitit NKP:n rahasuorituksista elämäkerturiaan varten.
Korvasiili

Korvasiili eli pitkäkorvasiili eli ”egyptiläinen pitkäkorvasiili” ("Hemiechinus auritus") on pienikokoinen siililaji, jota pidetään myös lemmikkinä.
Ulkonäkö ja koko.
Korvasiili on täysikasvuisena 300–700 grammaa painava ja 10–20 cm pitkä.
Huomiota herättävin piirre korvasiilissä on sen suuret suipot korvat. Toinen seikka, minkä huomaa nopeasti, on pitkät ja voimakkaat jalat. Eläin näyttääkin jokseenkin jäniksen, siilin ja ketun yhdistelmältä. Eläimen liikkumista seuratessa näyttäisi siltä kuin sen takajalat olisivat etujalkoja lyhyemmät. Siili liikkuu pyylevään ulkonäköönsä nähden hyvinkin nopeaa vauhtia. Tassut ovat suuret ja viisivarpaiset.
Kynnet ovat myös hyvin kehittyneet, ja ne soveltuvat erinomaisesti hiekkaisen maan kaivamiseen. Korvasiilin ”ilme” on hieman hymyilevä ja kuono kapea. Piikkien ja karvan väri vaihtelee eri yksilöillä tummasta ruskeasta harmahtavaan, mutta yleisin väritys lienee keskiruskea. Nelivarvassiilin tapaan korvasiililläkin on valkoinen vatsa. Kyljistä karvat ovat kuitenkin tummemmat, suunnilleen kermakahvin väriset. Piikit ovat nelivarvassiiliin verrattuna aavistuksen lyhyemmät ja tiheämmässä. Korvasiililtä puuttuu nelivarvassiilille tyypillinen piikistön jakaus otsalta.
Levinneisyys.
Korvasiili on kotoisin Keski-Aasiasta ja Pohjois-Afrikasta: Libya, Israel, Irak ja Pakistan ovat sen levinneisyysaluetta.
Elintavat.
Korvasiili rakentaa ruohosta pesän. Se vaipuu luonnossa talvihorrokseen lokakuun ja maaliskuun väliseksi ajaksi.
Hanski

Hanski oli Mainostelevision vuosina 1966–1973 esittämä 83-osainen komediasarja, joka luotiin pääosaa esittäneen näyttelijä Hannes Häyrisen ympärille. Sarjan käsikirjoitti Häyrisen puoliso Liisa Nevalainen, joka myös näytteli toista pääosaa. Sarjaa on esitetty myöhemmin uusintana syksyllä 1981 sekä kesällä 1992 kolmentoista jakson verran MTV:llä. Ensimmäinen jakso esitettiin 9. tammikuuta 1966. Vanhin arkistoissa säilynyt Hanski-jakso on kesäkuulta 1969.
Sarja perustui klassisiin väärinkäsityksiin ja vastakkainasetteluihin, joiden tarinat keskittyivät kauppias Hanskin osto- ja myyntiliikkeen tapahtumiin. Myöhemmin tarinat sijoittuivat ”Hanskin” vaimon ja hänen itsensä emännöimään kahvila-ravintola "Kultaiseen kukkoon". Hanskin tunnusmusiikkina on brittiläisen The Piltdown Men -yhtyeen saksofonikappale ”Piltdown Rides Again”, jonka melodia perustuu Gioacchino Rossinin oopperan "Wilhelm Tell" alkusoittoon. 
"Hanski" oli 1960-luvun lopulla yksi katsotuimmista televisio-ohjelmista Suomessa. Esimerkiksi 28. huhtikuuta 1968 lähetetty jakso sai 2,37 miljoonaa katsojaa ja saavutti näin 63 prosenttia Suomen yli 12-vuotiaasta väestöstä. Syksyllä 1971 "Hanski" oli "Katso"-lehden lukijaäänestyksessä Suomen kymmenenneksi suosituin televisio-ohjelma, ja katsojia sillä oli tuolloinkin yli kaksi miljoonaa.
Sarjassa esiintyi myös Häyrisen pariskunnan koira. Sarjan keskeistä sivuroolia, siivooja Virtaskaa näytellyt Marita Nordberg muistelee Hanski-sarjan tekemistä ja Hannes Häyrisen persoonaa Jukka Annalan teoksessa "Toopelivisio".
Näyttelijät.
Lisäksi lukuisia vierailijoita.
Koiranheinä

Koiranheinä eli niittykoiranheinä ("Dactylis glomerata") on yleinen tuulipölytteinen heinä.
Ulkonäkö ja koko.
Koiranheinä kasvaa 60–160 senttimetriä korkeaksi. Sen röyhy on kolmiomainen, kukat kasvavat siinä tiiviinä rykelminä. Röyhyn tähkylärykelmät ovat karkeita ja hieman pisteliäitä, koska kaleet ovat pitkä- ja teräväkärkisiä. Lyhyiden lehtien sinertävä vaaleus erottuu hyvin muiden heinien ja ruohojen vihreydestä. Kasvi on mätästävä, väriltään harmahtavan sinivihreä ja varressa olevat tupet ovat litteän puoleisia. Lehtiasento on kierteinen ja aluslehdet ovat tavallisesti kärjestä keulamaisia. Kukinto on röyhymäinen tähkärykelmä, joka on toispuoleinen. Tähkylät ovat litteitä ja niissä on 3-7 kukkaa. Kasvi kukkii heinäkuussa.
Levinneisyys.
Koiranheinää kasvaa Euroopassa Keski-Suomea myöten sekä viljeltynä Pohjois-Amerikassa. Se on heinäallergisille ongelma heinäkuussa.
Koiranheinä on levinnyt Suomeen ihmisen kuljettamana.
Elinympäristö.
Valtaosa kasvupaikoista on niittymäisiä, mutta koiranheinä kasvaa varjossakin, jos sille on riittävästi tilaa. Koiranheinä kasvaa myös savisessa maassa, jossa sitä viljellään rehuksi.
Turkiskauppa

Turkiskauppa on maailmanlaajuinen teollisuuden ala, johon kuuluu eläinten turkiksien keräys ja niiden myyminen. Ennen Pohjois-Amerikan asuttamista, Venäjä oli suurin turkiksien myyjä Länsi-Euroopassa ja Aasiassa. Suurin osa Venäjän viemistä turkiksista oli majavan, suden, ketun, oravan ja jäniksen turkkeja. Amerikan asuttamisen jälkeen majavannahoista tuli tärkeä vientituote, jota kuljetettiin Eurooppaan suuria määriä. Eurooppalaiset hankkivat majavannahkoja ostamalla ja vaihtamalla niitä intiaaneilta. Varsinkin kanadalaiset olivat aktiivisia tässä toiminnassa, ja esimerkiksi Quebec kasvoi juuri turkiskaupan keskukseksi. Majavan karvoista tehtiin huopahattuja, ja majavannahkakauppa kukoisti 1500-luvulta 1800-luvulle. Silloin majavat olivat vähentyneet ja silkkihatut tulleet muotiin.
Turkiskauppaa on käyty esihistorialliselta ajalta asti. Oravannahan sanotaan olleen suomalaisten ensimmäinen raha. Myöhemmin metsästäjät myivät myös näädän, ketun ja majavan nahkoja. Vuonna 1391 turkulaisporvari Peter van dem Berghellä oli Tallinnassa myynnissä 300 000 suomalaista turkista.
Suomessa on tarhattu kettuja 1910-luvulta ja minkkejä 1930-luvulta asti. Suomalaiset turkikset menevät pääosin vientiin.
Unbitrium

Unbitrium on väliaikainen nimi alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä yhdelle alkuaineista, joita ei ole vielä löydetty. Unbitriumin väliaikainen kemiallinen merkki on Ubt, ja sen järjestysluku on 123. Sen sijainti taulukossa, kuten myös sen ominaisuudet, on osittain määritelty laskennallisesti.
Unbitriumia ei vielä (2011) ole yritetty syntetisoida, mutta jos sen atomeja saataisiin aikaan, niiden isotoopin 326Ubt odotetaan olevan pysyvin.
Just My Luck

Satumainen onni ("Just My Luck") on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Donald Petrie. Elokuvan pääosia esittävät Lindsay Lohan ja Chris Pine.
Juoni.
Ashley on onnekas nuori tyttö ja Jake huono-onninen mies, jolle tapahtuu jatkuvasti pahaa. Suudeltuaan Jakea naamiaisjuhlissa Ashley tajuaa hyvän onnensa vaihtuneen Jaken huono-onnisuuteen. Ashley ajautuu lukuisiin surkeisiin tapahtumiin, kun taas Jake saa upouuden asunnon ja levytyssopimuksen McFly-yhtyeelleen. Ashley yrittää löytää Jaken uudestaan ja suudella tätä palauttaakseen onnensa. Jake on kuitenkin naamioitunut eikä Ashley tiedä miltä hän näyttää, joten hän päätyy suutelemaan kaikkia juhlien miestanssijoita, jotka voisivat olla Jake. Hän kokeilee, onko mies se oikea raaputtamalla peliarpaa suutelun jälkeen. Hän löytää viimeisen miehen, jota ei ole suudellut, ja suutelee tätä esittäen miehen saaneen sydänkohtauksen ja antavansa tälle tekohengitystä. Kuinka hyvänsä, hän kaatuu mutakasaan, joka oli taidenäyttelyssä, ja joutuu jälleen raahatuksi putkaan. Luovutettuaan hän tapaa Jaken kahvilassa.
Ashleyn peityttyä mutaan ja hänen ollessaan rahaton ostamaan ruokaa, Jake tuntee myötätuntoa tyttöä kohtaan. Jake antaa Ashleylle vanhan työnsä. Jonkin ajan kuluttua Ashley tajuaa Jaken olleen juhlissa ja saa onnensa takaisin suutelemalla tätä uudestaan. Myöhemmin Jaken isännöimässä konsertissa asiat menevät pieleen, mikä johtuu Jaken takaisin saamasta huonosta onnesta. Ashley säälii Jakea ja suutelee tätä uudestaan. Ashleyllä on tunteita Jakea kohtaan, mutta ajattelee ettei suhde voisi toimia, koska heidän täytyisi suudella. Hän aikoo lähteä tapaamaan vanhempiaan joksikin aikaa.
Jake saapuu Grand Centralin asemalle saatuaan selville suudelmien ”siirtävän” onnea. Hän suostuttelee Ashleyn jäämään ja sanoo, että tämän kanssa oleminen on paljon arvokkaampaa kuin jatkuva onnekkuus. Lopulta he molemmat pussaavat Jaken nuorta serkkua (jolla on myös huonoa onnea) vastakkaisille poskille yhtä aikaa, siirtäen onnen tälle. Ashleylle ja Jakelle jää molemmille sekä hyvää että huonoa onnea.
Vasemmistonaiset

Vasemmistonaiset on Vasemmistoliiton naisjärjestö. Vasemmistonaiset on avoin myös naisille ja ei-binääreille, jotka haluavat tehdä vasemmistofeminististä politiikkaa puolueeseen sitoutumatta.
Historia.
Vasemmistonaiset perustettiin lokakuussa 1990 Jyväskylässä Naisfoorumi 90 -tapahtuman yhteydessä kokouksessa, johon osallistui 491 naista. Vasemmistonaiset tekee Vasemmistoliiton nais- ja tasa-arvotyötä, mutta ei ole rekisteröity yhdistys vaan avoin verkosto.
Toiminta.
"Pippuri" on Vasemmistonaisten neljästi vuodessa ilmestyvä verkostolehti. Pippuri aloitti ilmestymisensä vuonna 1966 Suomen naisten demokraattisen liiton lehtenä. Vasemmistoliittoon kuulumattomat naiset voivat liittyä Vasemmistonaisiin tilaamalla lehden.
Vasemmistonaiset osallistuu Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -yhdistyksen toimintaan. Vasemmistonaisten Outi Ojala oli Nytkiksen puheenjohtaja vuonna 1991 ja Katja Syvärinen vuonna 2000.
Vasemmistonaiset on jakanut vuosittain Pro feminismi -palkinnon tasa-arvotyössä ansioituneelle vasemmistoliittolaiselle miehelle. Tunnustuksen ovat saaneet 
Myöhemmin palkintoa on jaettu muillekin:
Puheenjohtajat.
Vasemmistonaisten hallituksella (Valtikka) on puheenjohtaja (puhenainen) ja kaksi varapuheenjohtajaa. Kaikki kolme puhenaista olivat samanarvoisia, kunnes vuonna 2007 siirryttiin yhteen puheenjohtajaan. Puheenjohtajien ja varapuheenjohtajien toimikausi kestää kolme vuotta. Valtikan sihteeri on Vasemmistoliiton tasa-arvopoliittinen asiantuntija.
Felix Bloch

Felix Bloch (23. lokakuuta 1905 – 10. syyskuuta 1983) oli sveitsiläis-yhdysvaltalainen fyysikko. Vuonna 1952 hänet ja Edward Mills Purcell palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla tavasta mitata tarkasti ytimien magneettisten momentteja ja siihen liittyvistä löydöistä.
Akateeminen koulutus.
Bloch aloitti akateemiset opintonsa Zürichin teknillisessä korkeakoulussa, josta hän suunnitteli valmistuvansa diplomi-insinööriksi. Vuoden opiskelujen jälkeen hän siirtyi kuitenkin opiskelemaan matematiikkaa ja fysiikkaa vaihtaen osastoa instituutin sisällä. Opiskelujensa aikana hän kiinnostui teoreettisesta fysiikasta ja osallistui muun muassa Peter Debyen, Paul Scherrerin, Hermann Weylin, ja Erwin Schrödingerin luennoille. Vuoden 1927 syksystä hän jatkoi teoreettisen fysiikan opintoja Leipzigin yliopistossa Werner Heisenbergin johdolla ja sai filosofian tohtorin tutkintonsa valmiiksi kesällä 1928. Hänen kvanttimekaniikan alan tutkimuksensa käsitteli elektronien liikettä kiteissä ja erityisesti hän kehitti teorian metallien sähkönjohtavuudesta.
Assistenttuurien ja muiden akateemisten virkojen myötä Bloch työskenteli väittelynsä jälkeen teoreettisen fysiikan huippujen kanssa. Hän tutki kiinteän aineen teorioita Wolfgang Paulin, Heisenbergin, Niels Bohrin ja Enrico Fermin kanssa. Adolf Hitlerin valtaannousun myötä Bloch kuitenkin jätti Saksan 1933 ja siirtyi vuotta myöhemmin Stanfordin yliopistoon. Siellä hän ryhtyi kokeelliseen tutkimukseen neutronien parissa. Vuonna 1939 hän selvitti Berkeleyn syklotronilla yhdessä Luis Alvarezin kanssa neutronin magneettisen momentin yhden prosentin tarkkuudella. Vuonna 1940 Bloch meni naimisiin Saksasta paenneen Lore Mischin kanssa, fyysikko ja tohtori hänkin.
Blochin mukaan nimettyjä käsitteitä.
Tiiviin aineen fysiikassa Felix Bloch on jäänyt historiaan muun muassa seuraavissa käsitteissä:
Ydinmagneettinen resonanssi.
Toisen maailmansodan aikana Bloch osallistui Los Alamosissa ydinvoiman tuottamisen kehittelyyn ja myöhemmin Harvardin yliopistossa tutkien häirintään liittyvään työhön. Jälkimmäinen työ tuotti Blochille elektroniikan tuntemusta, mikä hyödytti häntä heti hänen muussa tutkimustyössään. Vuonna 1945 palattuaan Stanfordiin Bloch aloitti välittömästi William W. Hansenin ja Martin Packardin kanssa tutkimukset siitä, miten atomiytimiin voitaisiin vaikuttaa sähkömagneettisella induktiolla. Samaan aikaan Harvardissa Purcellin ryhmä täysin itsenäisesti keksi saman menetelmän, joka nyttemmin tunnetaan ydinmagneettisena resonanssina. Sittemmin ydinmagneettinen resonanssi on saavuttanut merkittävän aseman niin aineen rakenteen kuin lääketieteellisenkin tutkimuksen kannalta.
Asmo Kalpala

Asmo Olavi Kalpala (s. 24. toukokuuta 1950 Helsinki) on Tapiola-ryhmän entinen pääjohtaja. 
Kalpalan aikana Tapiola-ryhmä kasvoi keskisuureksi suomalaiseksi finanssiyritykseksi. Julkisuudessa Kalpala on käyttänyt lukuisia puheenvuoroja, joissa hän on korostanut elinkeinoelämän yhteiskunnallista ja yritysten eettistä vastuuta. Vuodesta 2004 Kalpala oli eurooppalaisten keskinäisten vakuutusyhtiöiden järjestön AISAMin varapuheenjohtaja ja toimi selvitysmiehenä AISAMin ja ACMEn toimintojen yhdistämiseksi (Helena Hirvikorpi, Asmo Kalpalan elämä, sivut 153-159). Syksyllä 2007 Brysselissä päätettiin perustaa uusi ” yksi ääni” eurooppalaisen keskinäisen ja osuustoimintamuotoisen vakuutustoiminnan edunvalvontaan. The Association of Mutual Insurers and Insurance Cooperatives in Europe - AMICE aloitti toimintansa tammikuussa 2008. Asmo Kalpalasta tuli sen ensimmäinen presidentti kahdeksi kolmivuotiskaudeksi ja hänet nimitettiin AMICEn elinikäiseksi kunniapresidentiksi kesällä 2013 hänen jäädessä eläkkeelle (www.amice.org) . Asmo Kalpala toimi keskinäisten ja osuustoiminnallisten vakuutusyhtiöiden edustajana ja asiantuntijana myös useilla muilla kansainvälisillä foorumeilla (CEIOPS, EIOPA, Insurance Europe, The Geneva Association), kun Eurooppaan luotiin 2007/2008 finanssikriisin jälkeistä viranomaisvalvontaa ja vakavaraisuusnormistoa (Helinä Hirvikorpi, Asmo Kalpalan elämä, sivu 214). Viimeisinä töinään hän kätilöi Tapiola- ja Lähivakuutus -ryhmien fuusion LähiTapiola-ryhmäksi. LähiTapiola-ryhmä oli syntyessään 2013 markkinajohtaja suomalaisessa, ”ryhmän ytimen”, muodostamassa vahinkovakuutuksessa (Helinä Hirvikorpi, Asmo Kalpalan elämä, sivut 171-181). 
Kalpala valmistui vuonna 1973 kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Hän toimi sen jälkeen tilintarkastajana ja suoritti KHT-tilintarkastajan tutkinnon 1978. Kalpala siirtyi 1979 Tapiolan edeltäjäyhtiön Auran sijoitustoiminnasta vastaavaksi johtajaksi. Vuosina 1984–1987 hän oli Metsäliiton ja Metsä-Serlan talousjohtaja.
Vuonna 1987 Kalpala valittiin Tapiola-yhtiöiden hallitusten puheenjohtajaksi Pertti Paloheimon ja toimitusjohtajaksi Jukka Syrjäsen jälkeen, kun Tapiola-yhtiöissä siirryttiin yhden johtajan järjestelmään. Tapiola oli tuolloin kärsinyt huomattavia tappioita jälleenvakuutuksessa ja yhtiöryhmän johtoon haluttiin vahva talousjohtaja. Vuodesta 1994 lähtien hän toimi pääjohtaja-nimikkeellä ryhmän yhtiöiden hallitusten päätoimisena puheenjohtajana vuoden 2012 loppuun (Helinä Hirvikorpi, Asmo Kalpalan elämä, sivut 49 ja 211). 
Kalpala saavutti alppiyhdistetyssä SM-pronssia vuonna 1970. Kalpalan isä Osmo Kalpala ja setä Eino Kalpala olivat 1950-luvulla menestyksekkäitä alppihiihtäjiä ja autourheilijoita. Asmo Kalpalan tytär Katri Kalpala oli rytmisen voimistelun olympiaedustaja 1996.
Viherhylia

Viherhylia ("Hylia prasina") eli aiemmalta nimeltään oliivikerttu on pieni silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. Viherhylia on "Hylia"-suvun ainut laji. Lajin kuvaili ja nimesi John Cassin 1855.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 11,5 cm ja paino 12–14 g. Se on kooltaan pajulinnun luokkaa, yleisväritykseltään oliivinvihreä kerttu. Sillä on vaalea silmäkulmanjuova. Nokka on lyhyt ja hieman alaspäin käyrä. Se liikkuu puiden lehvästössä, usein sekaparvissa muiden pikkulintujen seassa, vaikea havaittava. Sen ääniä ovat korkea vihellys "kii-kii" ja kuiva ritinä.
Viherhylian taksonomia on ollut epäselvä. Joskus se on luettu medestäjiin. Nykyinen käsitys on, että se kuuluu silkkikerttusten heimoon.
Esiintyminen.
Viherhyliann asuinaluetta on päiväntasaajan Afrikka, mutta levinneisyys tunnetaan huonosti. Suomessa lajia ei ole tavattu. Luokitellaan yleiseksi.
Elinympäristö.
Trooppiset metsät ja niiden alikasvos.
Lisääntyminen.
Viherhylia rakentaa uunimaisen pesän yleensä matalalle puun oksan kärkeen. Munia on vain 1–2, ja ne ovat valkoisia.
Ravinto.
Viherhylia syö puiden oksistosta selkärangattomia eläimiä. Sen nokka on erikoistunut kilpikirvojen löytämiseen. Se syö muurahaisia sekä maasta että puusta ja pyydystää lentäviä perhosia.
Oscar-gaala 2007

Oscar-gaala 2007 oli 79. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 2006 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin 25. helmikuuta 2007 Kodak-teatterissa Hollywoodissa, Kaliforniassa. Gaalan juonsi Ellen DeGeneres ensi kertaa.
Lähteet.
[[Luokka:Oscar-gaalat]]
[[Luokka:2007]]
Substraatti (kielitiede)

Substraatti (latinan sanoista "sub" ’alla’ ja "stratum" ’kerros’) on syrjäyttävässä kielessä ilmenevä syrjäytyneen kielen vaikutus.
Substraattien synty.
Kielelliset substraattivaikutukset syntyvät kielenvaihdon yhteydessä. Historiallisessa kielitieteessä on esitetty erilaisia käsityksiä siitä, minkälaisia substraattivaikutukset voivat olla. On muun muassa arveltu, että puutteellinen kielenoppiminen voi nopean kielenvaihdon tapauksessa johtaa fonologisiin muutoksiin kielenvaihtajien omaksumassa kielessä. Tällaisia foneettisia substraattivaikutuksia onkin muun muassa Irlannissa puhuttavassa englannissa. Myös esimerkiksi syntaktisissa rakenteissa voi esiintyä puutteellisen kielenomaksumisen aiheuttamaa yksinkertaistumista tai muita muutoksia, jotka voidaan katsoa väistyneen kielen aiheuttamiksi.
Sanasto.
Tyypillisiin substraattivaikutuksiin kuuluu myös sellaisen sanaston siirtyminen, joka on tiettyyn maantieteelliseen alueeseen kytköksissä. Esimerkiksi Suomen Lapissa monet maantieteellisiin muodostumiin, kasvillisuuteen ja eläimistöön liittyvät termit ovat peräisin saamelaiskielistä (esimerkiksi "kaamos", "jänkä", "tokka" ja "tunturi"). Vaikka saamelaiskielten puhujat ovat suomalaistuneet, on tällainen sanasto säilynyt kielenvaihdon läpi, sillä se kuvaa konkreettisia tarkoitteita, joilla ei ole täsmällisiä vastineita suomen kielen muilla puhuma-alueilla. Samantapaisia saamesta lainattuja sanoja, kuten esimerkiksi hiihtoon ja käsityöhön liittyviä termejä, esiintyy lisäksi melko runsaasti myös suomen pohjoisimpien murteiden eteläpuolella, ja monien levikki kattaa koko suomen ja karjalan.
Paikannimet.
Kaikkein yleisin ja kiistattomin kielellisen substraatin ilmenemismuoto on paikannimistön siirtyminen syrjäytyvästä kielestä uuteen kieleen. Esimerkiksi intiaanikielten vaikutus amerikanenglantiin rajoittuu lähes pelkästään paikannimistöön. Myös esimerkiksi saamelaiskielten vaikutus Suomen paikannimistöön ja uralilaisten kielten vaikutus Venäjän eri alueiden paikannimistöön on ollut hyvin huomattava.
Muut substraattivaikutukset.
Sanastovaikutuksia lukuun ottamatta kielellisen substraattivaikutuksen todistamiseen liittyy yleensä melkoisia ongelmia. Esimerkiksi suomalais-ugrilaisten kielten vaikutus venäjän kieleen on nähty tutkimushistoriassa milloin valtavaksi, milloin mitättömäksi. Muita paljon keskusteltuja kielellisiä substraattivaikutuksia ovat muun muassa kelttiläisten kielten vaikutus englantiin ja ranskaan, baskin ja Iberian niemimaan kuolleiden kielten vaikutus espanjaan, illyyrien kielten vaikutus Balkanin kieliin jne.
Substraattien tutkijoita.
Suomalaista kielitieteilijöistä substraatti-ilmiöitä ovat tutkineet muun muassa indoeuropeisti Petri Kallio, sekä aiheesta väitelleet fennougristit Janne Saarikivi ja Ante Aikio. Myös foneetikko ja Turun yliopiston fonetiikan emeritusprofessori Kalevi Wiik on esittänyt rohkeita oletuksia eri kielten substraattivaikutuksista muotoillessaan käsityksiä Euroopan kielten alkuperästä. Wiikin käsitysten suuresta julkisuudesta huolimatta asiantuntijat eivät kuitenkaan ole pitäneet niitä perusteltuina.
Nikkilän rautatieasema

Nikkilän rautatieasema (, ) on Porvoon rataan kuuluva liikennepaikka Sipoossa. Se sijaitsee Nikkilän kylässä noin kymmenen kilometrin päässä Keravan rautatieasemalta. Nikkilän asema avattiin liikenteelle vuonna 1874. Henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1981 ja tavaraliikenne vuonna 1990. Vaihteet ja sivuraiteet purettiin vuonna 1997.
Nykyään asemalla pysähtyvät Porvoon museorautatien lättähatut kesälauantaisin, muu liikenne on ohimenevää tavaraliikennettä. Asemarakennus on yksityisomistuksessa. Se on oletettavasti toiminut aikanaan ratavartijan vahtitupana. Asema-alueeseen kuului myös kolme muuta asuintaloa.
Tulevaisuudessa on mahdollista, että osa Helsingistä Keravalle kulkevista lähijunista jatkaisi Nikkilän asemalle asti. Matka Keravalta Nikkilään kestäisi 11 minuuttia. Suunnitellulla matkustajaliikenneosuudella olisi neljä asemaa: Kerava, Ahjo sekä Sipoon puolella Talma ja Nikkilä. Lisäksi Vaahteramäkeen suunnitellaan asemavarausta. Nikkilän uusi rautatieasema rakentuisi nykyisen eteläpuolelle omalle pistoraiteelleen. Asemavaraukset ja niitä ympäröivä maankäyttö on kirjattuna Sipoon yleiskaavassa 2025. Kerava–Nikkilä-radaksi kutsuttu hanke ei kuitenkaan yhdistyisi kaukojunille suunniteltuun uuteen Kerava–Porvoo–Kouvola-rataan eli itärataan.
August Raatikainen (Maalaisliitto)

August Raatikainen (23. syyskuuta 1874 Rautalampi – 26. lokakuuta 1937 Kuopio) oli suomalainen kansanedustaja, kunnallisneuvos ja maanviljelijä.
Henkilöhistoria.
Raatikainen syntyi maanviljelijäperheeseen Rautalammin Haapamäen kylässä. Hän kävi opiskeli yhden talven Pohjois-Savon kansanopistossa Joroisissa ja kävi maamieskurssin Orismalan maanviljelyskoulussa sekä täydensi teitojaan usean kuukauden opintomatkalla Tanskaan. Raatikainen osallistui jo ennen poliittista uraansa yhteistoiminnallisiin hankkeisiin, aina 1890-luvulta lähtien. Hän toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1907–1908, 1909–1910, 1917, 1918–1922 ja 1924–1933. Raatikainen toimi myös maatalousministerinä 1930–1931. Raatikainen, jolle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1926, toimi useissa osuustoiminnallisissa ja muissa luottamustehtävissä sekä omassa maakunnassaan että valtakunnallisesti.
Raatikainen oli SOK:n hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1917 ja toimi myös hallintoneuvoston varapuheenjohtajana. Pellervo-Seurassa hän oli neuvottelukunnan jäsenenä 1917, valtuuskunnassa osuuskauppaväen edustajana 1918–1925, johtokunnassa 1926–1927 ja uudelleen valtuuskunnassa vuodesta 1928. Osuuskassojen Keskusliiton hallintoneuvoston jäsenenä hän oli vuodesta 1928 ja Metsäomistajain Metsäkeskus Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1922. Raatikainen toimi myös Hankkijan tilintarkastajana. Maataloustuottajain Keskusliiton valtuuskunnassa Raatikainen oli 1921–1922. Kunnallisneuvoksen arvonimen hän sai 1926.
Podcastit.tv

Podcastit.tv (aikaisemmin Radio Koskisuomi -podcast network) on yhteisen nimen alle kerääntynyt ryhmä riippumattomia suomalaisia podcast-ohjelmia. Ryhmän keskushahmo, ylläpitäjä ja useimpien sen ohjelmien tuottaja on Henrik Anttonen. 
Historia.
Vuosien 2006–2007 aikana Radio Koskisuomi oli tuotannoltaan merkittävin yksittäinen suomalainen indiepodcasting-toimija. Marraskuussa 2007 noin kolmasosa suomalaisten podcastien keskussivusto "Podcast hakemistossa" listatuista podcasteista kuului Radio Koskisuomeen tai liittyi muutoin Henrik Anttoseen. Suomen Yleisradion radion uusien palvelujen kehityspäällikkö Tuija Aalto onkin Ylen sivuilla kuvaillut Henrik Anttosta Suomen tuotteliaimmaksi podcastaajaksi.
Radio Koskisuomen aktiivisuus väheni Henrik Anttosen siirryttyä toimittamaan podcast-tyyppisiä sisältöjä, kuten Pop-talkia ja Kansalaismediakatsausta, Yleisradiolle. Radio Koskisuomi lopetti toimintansa 21.4.2008. Kuitenkin jo heinäkuussa 2008 Anttonen aloitti toiminnan uudelleen lähes samalla sisällöllä ja Podcastit.tv -nimellä , jatkaen edelleen Suomen aktiivisinta itsenäistä podcast-ohjelmien tuotantoa.
Ennen "Podcasthakemisto"-sivuston aukeamista Radio Koskisuomi ylläpiti myös listaa suomalaisista podcasteista, sekä esitteli omissa podcasteissaan muita suomalaisia podcasteja..
Radio Koskisuomen ja Podcastit.tv:n podcasteja.
Radio Koskisuomen alkuaikojen aktiivisin podcast oli 16.5.2006–30.8.2007 välillä ilmestynyt "PodPäivä", jonka tavoitteena oli olla jokaisena arkipäivänä ilmestyvä podcast. Se ehti ilmestyä 200 kertaa ennen kuin loppui tekijänsä ajanpuutteeseen.
"Audiocast" oli vuosien 2006 ja 2007 aikana ilmestynyt muita suomalaisia podcastaajia ja podcastaamisen ympärillä olevia teknologioita esitellyt ohjelma. LinuCast on Ubuntu Suomen kanssa yhteistyössä tehty avointa lähdekoodia esittelevä ohjelma. 
"Puhjainkulma" (myös PuhujainKulma) on viikoittain ilmestyvä teknologiauutisiin ja -aiheisiin keskittynyt paneelikeskustelu. Puhujainkulma aloitti vuonna 2006 Speakers' Corner -nimellä osana Hessun Kahvila -podcastia, mutta irtautui myöhemmin omaksi ohjelmakseen.
Aiheesta muualla.
Henrik Anttosen Ylellä tekemät podcastit
Blackfield

Blackfield on yhtye, jonka perustivat Porcupine Treestä tuttu laulaja Steven Wilson ja israelilainen rock-tähti Aviv Geffen.
Geffen, joka on Porcupine Treen ja Wilsonin fani, kutsui yhtyeen esiintymään Israeliin vuonna 2000. Hänestä ja Wilsonista tuli ystävykset, joka johti heidän yhteiseen hankkeeseensa. Alun perin vain EP:ksi tarkoitetusta, vuonna 2001 julkaistusta ensilevytyksestä muotoutui lopulta täyspitkä studioalbumi. Se ilmestyi Israelissa ja Euroopassa vuonna 2004, Yhdysvalloissa vuonna 2005.
Kahdeksan uuden laulun lisäksi yhtye myös soitti coverina kaksi Geffenin aiempaa laulua ("Scars" ja "Cloudy Now"), jotka Wilson käänsi englanniksi. Lisäksi mukana on Porcupine Treen "Feel So Low", jonka Geffen oli aiemmin äänittänyt hepreaksi.
Seuraava albumi "Blackfield II" julkaistiin Euroopassa helmikuussa 2007 ja Yhdysvalloissa maaliskuussa 2007.
Rosi Braidotti

Rosi Braidotti (s. 28. syyskuuta 1954) on filosofi ja feminismin teoreetikko. Hän syntyi Italiassa, vietti nuoruutensa Australiassa ja väitteli tohtoriksi Ranskassa. Nykyään hän on naistutkimuksen professori Utrechtin yliopistossa Alankomaissa.
Teoksissaan Braidotti on puolustanut Luce Irigarayn radikaalia sukupuolieron teoriaa ja yhdistänyt tähän Gilles Deleuzen filosofiaa. Hän on arvostellut angloamerikkalaisen feminismin, ennen kaikkea Judith Butlerin performatiivisen sukupuolikäsityksen hallitsevaa asemaa feministisessä teoriakeskustelussa.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2014.
Yonaguni

Yonaguni () on Japanin läntisin saari. Se sijaitsee Tyynenmeren Yaeyamasaarilla noin 510 kilometriä Nahasta lounaaseen. Saari kuuluu Okinawan prefektuurin Yaeyaman piirikuntaan. Hallinnollisesti se muodostaa Yonagunin maaseutukaupungin. Saaren pinta-ala on 28,84 neliökilometriä ja vuonna 2009 siellä oli 1 567 asukasta.
Saari sijaitsee Taiwanin lähellä, ja historiallisesti kauppayhteydet Taiwanille ovatkin olleet vilkkaat. Kirkkalla säällä Taiwanin voi Yonagunilta jopa nähdä. Saarta ympäröivät koralliriutat. Sen keskiosat ovat hiekka- ja savikiveä; saaren korkein kohta Urabudake nousee 231 metriin. Merkittäviä elinkeinoja ovat kalastus sekä riisin ja sokeriruo’on viljely. Saarella tuotetaan myös esimerkiksi "awamoria".
Yonaguni tunnetaan muun muassa sen lähistöllä olevista vedenalaisista kivimudostelmista, jotka paikallinen sukeltaja löysi vuonna 1986. Geologi Masaaki Kimura pitää niitä ihmisten rakentamina. Niiden muotoa on verrattu porraspyramideihin. Toisten, kuten geologi Robert Schochin mukaan rauniot ovat luonnon muovaamia. Yonagunilta on säännöllisiä lautta- ja lentoyhteyksiä Ishigakin saarelle.
Arvo Hautala

Uuno Arvo Hautala (22. huhtikuuta 1917 Evijärvi – 25. joulukuuta 1985) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja poliitikko. Hautala toimi Suomen elintarviketyöläisten liiton puheenjohtajana (1953–1966), SAK:n II puheenjohtajana (1966–1976) ja asuntoministerinä (1976). Hautala oli Suomen kommunistisen puolueen poliittisen toimikunnan jäsen (1967–1978) ja Suomen kansan demokraattisen liiton kaupunginvaltuutettu Helsingissä (1957–1972).
Arvo Hautala syntyi seitsemäntenä lapsena evijärveläiseen perheeseen, jonka isä oli pienviljelijä ja käsityöläinen. Nuori Hautala aloitti poliittisen toimintansa kotikylänsä työväenyhdistyksessä ja työväentalolla, jonka ovet suljettiin 1930-luvun alussa Lapuan liikkeen painostuksen seurauksena. Sota-aikana Hautala vietti rintamalla viisi vuotta.
Hautala liittyi SKP:hen joulukuussa 1945. Vuonna 1949 hän siirtyi SKP:n palkalliseksi toimitsijaksi jouduttuaan työnantajien mustalle listalle. Hautala suoritti Sirolan 1951, jonka jälkeen hän siirtyi sihteeriksi. Hautala kuului 1960-luvun alussa SKP:n vaikutusvaltaisimpiin ammattiyhdistyspoliitikoihin. SEL:n puheenjohtaja tunnettiin myös puolueen aktiivisena uudistajana ja stalinististen virtausten vastustajana. SEL:ssä Hautala ajoi ammattiyhdistysliikkeen suurempaa itsenäisyyttä puoluepolitiikasta. SAK:n johdossa Hautala oli hyväksymässä ensimmäistä tulopoliittista sopimusta (Liinamaa I) vuonna 1968.
Itsenäinen ja tupo-henkinen Hautala sai usein kovaa kritiikkiä SKP:n oppositiolta, joka piti tätä yhtenä pahimmista revisionisteista puoluejohdossa. Tilanne kärjistyi vuonna 1974, jolloin Hautala kritisoi julkisesti Taisto Sinisaloa puoluetovereita "herjaavien puheenvuorojen" käyttämisestä Kremlin neuvotteluissa. Hautala tuomittiin sanoistaan muun muassa Pravdassa.
Hautala julkaisi muistelmat "Kehuttiin lakkokenraaliksi" (WSOY 1977). Hän sai nimen lakkokenraali johdettuaan Arabian lakkoa vuonna 1948.
Karkunvuoren tunneli

Karkunvuoren tunneli on 180 metriä pitkä, graniittikallion läpi louhittu moottoritietunneli valtatiellä 9 Tampereella. Tunneli rakennettiin vuonna 1993 Tampereen itäisen ohikulkutien rakennustöiden yhteydessä. Se sijaitsee noin 2 kilometriä Lakalaivan eritasoliittymästä itään.
Paakkuuntumisenestoaine

Paakkuuntumisenestoaine on lisäaine, jota käytetään kuiviin jauhemaisiin elintarvikkeisiin, jotta ne eivät paakkuuntuisi kosteutta saadessaan. 
Tyypillisiä elintarvikkeita, joihin käytetään paakkuuntumisenestoaineita, ovat suolat, pussikeitot, kastikejauheet, juomajauheet jne. 
Paakkuuntumisenestoaineina käytetään mm. natriumheksasyanoferraattia, piidioksidia, kalsiumsilikaattia, fosfaatteja, karbonaatteja, silikaatteja ja magnesiumoksidia.
Kauko Hjerppe

Kauko Kustaa Hjerppe (19. toukokuuta 1926 Savitaipale – 20. kesäkuuta 1996 Kuopio) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana (1966–1972 ja 1975–1978), Oulun kaupunginvaltuuston puheenjohtajana (1968 ja 1973–1974), Miettusen II hallituksen liikenneministerinä (1975–1976) ja Kuopion läänin maaherrana (1978–1993).
Hjerppe suoritti Sirola-opiston 1948–1949. Suomen demokraattisessa nuorisoliitossa uransa aloittanut Hjerppe toimi ennen eduskuntauraansa (1954–1959) ja Suomen kommunistisen puolueen (1959–1966). Hjerppe oli 1960-luvulla yksi SKP:n uudistajista ja hän arvosteli vanhaa puoluejohtoa avoimesti vuoden 1964 puoluekeskustelussa. Hjerpen johdolla SKP:n Oulun piirikomitea kannatti esimerkiksi SKP:n ja SKDL:n yhdistämistä.
Hjerppe kuului Oulun kaupunginvaltuustoon yli 25 vuotta (1951–1978). Hän oli myös kahdesti presidentin valitsijamies (1968 ja 1978).
Tasavallan presidentti Urho Kekkonen nimitti Hjerppen 26. toukokuuta 1978 Kuopion läänin maaherraksi. Hän aloitti virassa saman vuoden elokuun alussa.
Donna Haraway

Donna Haraway (s. 1944) on yhdysvaltalainen tekniikan tutkija ja feminismin teoreetikko. Hän väitteli tohtoriksi Yalen yliopiston biologian laitoksella vuonna 1972. Nykyisin Haraway toimii Kalifornian yliopistossa Santa Cruzissa tietoisuuden historian professorina sekä feministisen teorian ja teknotieteen professorina The European Graduate School -yliopistossa Saas-Feessä Sveitsissä. Aikaisemmin hän on opettanut naistutkimusta ja tieteen historiaa Havaijin yliopistossa (1971–1974), sekä Johns Hopkinsin yliopistossa (1974–1980). Vuonna 2002 Haraway palkittiin elämäntyöstään J. D. Bernal -palkinnolla.
Harawayn "Kyborgimanifestia" ("A Manifesto for Cyborgs. Science, Technology, and Socialist-Feminism in the Late Twentieth Century", 1985) pidetään niin feministisen teorian kuin kyberkulttuurin klassikkona. Se on eräs kyberfeminismin keskeisimpiä tekstejä. Haraway hahmottelee kyborgimanifestissa ajatusta uudenlaisesta feministisestä ajattelusta, joka ei koe tekniikkaa itselleen vieraana vaan potentiaalisesti valtauttavana asiana. Kyborgin käsite viittaa Harawaylla ensisijaisesti mahdollisuuteen purkaa länsimaisen filosofian perinteisiä kaksijakoisuuksia kuten esimerkiksi ihminen ja kone, nainen ja mies sekä luonto ja kulttuuri.
Veikko Saarto

Veikko Olavi Saarto (s. 9. lokakuuta 1934 Helsinki) on suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä (1966–1986), kolmesti liikenneministerinä (1970–1971, 1977–1979 ja 1979–1982) ja Kansaneläkelaitoksen johtajana (1986–1997).
Vantaalainen Veikko Saarto työskenteli ennen eduskuntauraansa muun muassa puuseppänä, kirvesmiehenä ja SKDL:n toimitsijana. Saarto kuului SKDL:n liittoneuvostoon ja hän johti puhetta ssä vuosina 1966–1970. Eduskunnassa Saarto toimi n ja liikennevaliokunnan puheenjohtajan tehtävissä.
Vuonna 1960 Saarto valittiin Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuustoon, jossa hän istui vuoteen 1988. Saarto oli myös kolmesti (1968, 1978 ja 1982) presidentin valitsijamies.
David Tennant

David John Tennant (synt. McDonald; s. 18. huhtikuuta 1971 Bathgate, Skotlanti), on skotlantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Phileas Foggin roolista vuoden 2021 televisiosarjassa "Maailman ympäri 80 päivässä", kymmenentenä Tohtorina televisiosarjassa "Doctor Who", Bartemius Kyyry Jr:na elokuvassa "Harry Potter ja liekehtivä pikari" ja komisario Hardyna televisiosarjassa "Broadchurch".
Ura.
Tennant aloitti "Doctor Who" -sarjan Tohtorin roolissa vuonna 2005. Vuonna 2010 hänen tilalleen sarjaan tuli Matt Smith. Tennant oli jo kolmivuotiaana sanonut vanhemmilleen haluavansa näyttelijäksi. Innostus lähti nimenomaan "Doctor Who" -sarjasta. Tennant-nimen hän otti taiteilijanimekseen Pet Shop Boys -laulaja Neil Tennantin mukaan, koska Britannian näyttelijäliiton listoilta löytyi jo David McDonald -niminen näyttelijä.
Yksityiselämä.
Tennant meni naimisiin näyttelijä Georgia Moffettin kanssa 30. joulukuuta 2011. Heillä on vuonna 2011 syntynyt tytär, vuonna 2013 syntynyt poika ja vuonna 2015 syntynyt tytär. Tennant on myös adoptoinut vaimonsa pojan edellisestä suhteesta.
Parkinniemi

Parkinniemi on Kajaanissa Kajaaninjoen ja Sokajärven väliin jäävä niemi Kajaanin keskustasta länteen joen eteläpuolella. Niemellä on muutama maatila ja loma-asuntoja. 
Ennen vuotta 1967 Parkinniemi kuului Kajaanin maalaiskuntaan. Parkinniemellä on sijainnut 1600-luvun loppupuolella leprasairaala. Hospitaalin tarkka sijaintipaikka ei ole tiedossa. Alueella sijaitsi aiemmin myös Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön tiilitehdas. Parkinniemelle vievän tien varrella sijaitsi kaupungin puutarha Aurala. Tien alkupäässä oli myös UPM-Kymmene Oyj:n Parkinniemen kaatopaikka.
Veli Paloheimo

Veli Paloheimo (s. 13. joulukuuta 1967 Tampere) on suomalainen tennispelaaja. Hän voitti tenniksen suomenmestaruuden kaksinpelissä ulkokentillä neljä kertaa ja sisäkentillä kerran sekä nelinpelissä ulkokentillä kaksi kertaa ja sisäkentillä kerran.
Paloheimo pelasi Suomen Davis Cup -joukkueessa vuosina 1986–1992 lukuun ottamatta vuotta 1991. Hän oli parhaimmillaan vuoden 1990 lokakuussa maailmanlistalla sijalla 48, joka on kolmanneksi paras suomalaispelaajan saavuttama sijoitus, parempaan ovat pystyneet vain Jarkko Nieminen ja Emil Ruusuvuori. Tenniksen "Grand Slam" -turnauksissa paras saavutus on pääsy neljännelle kierrokselle Australian avoimissa. Paloheimo ei voittanut urallaan yhtäkään ATP-turnausta.
Kotimaan kenttien jäähyväisottelun Paloheimo pelasi kesällä 2003, mutta vielä vuonna 2005 hän pelasi tennistä Saksan alueliigassa, joka on maan kolmanneksi korkein sarjataso. Aktiiviuran jälkeen Paloheimo on toiminut tennisopettajana ja tenniskommentaattorina Eurosportille ja Urheilukanavalle. Paloheimo toimii Tampere Openin kilpailunjohtajana. Paloheimo aloitti Tampereen Tenniskeskus Oy:n toimitusjohtajana 1. joulukuuta 2008.
Rock-yhtye Brother Firetribe on nimetty Veli Paloheimon mukaan.
Eino Leinon päivä

Eino Leinon päivää vietetään runoilija Eino Leinon syntymäpäivänä 6. heinäkuuta. Se on ollut vuodesta 1998 vakiintunut liputuspäivä, jota vietetään "runon ja suven päivänä". 
Aloite runon ja suven päivästä on peräisin Veikko Sinisalolta. Hän ehdotti sitä vuonna 1991 kulttuuriministerille Tytti Isohookana-Asunmaalle. Ministeri innostui asiasta ja 6.7.1992 hän julisti Sana ja sävel -tapahtumassa Kajaanissa Eino Leinon syntymäpäivän runon ja suven päiväksi. Kalenteriin päivä pääsi vuonna 1998, kun sitä ehdotti kokkolalainen kirjallisuuden harrastaja Elvi Löhönen.
Jochim Neiman

Jochim Neiman (n. 1600 – 1673) oli saksalaissyntyinen Suomessa toiminut taidemaalari.
Neiman oli saksalaista käsityöläissukua. Hän muutti Tukholmaan Kustaa II Aadolfin valtakauden alkupuolella ja kouluttautui siellä maalariksi. Suomen nousukausi houkutteli hänet vuonna 1631 työhön Turkuun, missä hän alkuun teki koristelu- ja muuta käsityötä mm. Turun tuomiokirkkoon. Hän oli 1650-luvun alussa Suomen ensimmäinen muotokuvamaalari ja muotokuvamaalauksen uranuurtaja. Hän ikuisti suuren määrän Turun akatemian professoreita mutta lähes kaikki tuhoutuivat Turun paloissa 1738 ja 1827, ja hänen maalauksiaan on yleensäkin säilynyt vain muutama. Osa niistä siirtyi Ruotsiin sinne muuttaneiden mukana. Neimanin työksi arvioitu alkuaan Turun tuomiokirkossa ollut lapsimuotokuva vuonna 1662 kuolleesta Kaarle Kustaanpoika Hornista vainajana on nykyään Nordiska museetissa. Hänen professorimuotokuviaan ovat esimerkiksi maalattu, Gripsholmin linnassa säilynyt piispa Isak Rothoviuksen muotokuva vuodelta 1652 sekä Rauman kirkkoon vuonna 1640 tehtyyn Rauman kirkkoherran Gregorius Clementin (Gregorius Clementis eli Grels Finno) epitafiin maalatut muotokuvat. Maskun kirkon votiivikaapissa olevat Hebla Gallen ja Henrik Hoffmanin muotokuvat on myös kirjattu Neimanin teoksiksi. 
Jochim Neiman käytti Suomessa ensimmäisenä konterfeijarin eli kiertävän maalarin titteliä ja kiersi työkseen muotokuvien teossa. Ruotsin Vaasa-ajan renessanssin muotokuvamaalaus, varsinkin Cornelius Arendtzin tyyli, antoi hänelle tyylillisiä vaikutteita. Hän oli 1600-luvun Suomessa harvoja konterfeijaria, eivätkä useimmat heistä pitäneet oppilaita. Jochim Neiman otti kuitenkin oppilaita, esimerkiksi Abraham Myra (k. 1684) oli hänen oppilaitaan.
Timo Ahmaoja

Timo Ahmaoja (s. 8. elokuuta 1978 Jyväskylä) on suomalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Ahmaoja pelasi useassa SM-liigan joukkueessa sekä uransa viimeisen kauden 2005–2006 Norjan pääsarjassa. Hän pelasi kuitenkin vielä III-divisioonassa kaudella 2014–2015 ja II-divisioonassa kaudella 2017–2018.
Kathy Liebert

Kathleen "Kathy" H. Liebert (s. 1. lokakuuta 1967, Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on ensimmäinen nainen, joka on voittanut pokeriturnauksen jossa on ollut vähintään 5 000 dollarin turnausmaksu ("buy-in"). Hän on myös ensimmäinen nainen, joka on voittanut pokeriturnauksen, jonka ykköspalkinto on miljoona dollaria. Liebert oli myös pitkään eniten turnauspalkkioita voittanut naispelaaja. Kesäkuun 2014 alussa sijoitus tilastossa oli 2..
Liebert varttui Long Islandilla New Yorkissa. Hän opiskeli liiketaloutta Marist Collegessa Poughkeepsiessa. Valmistuttuaan Liebert pääsi töihin Dun &amp; Bradstreetille, mutta erosi ansaittuaan osakekaupoilla. 
Liebert aloitti pokeriammattilaisuutensa low-limit peleissä ja palkattuna pelaajana ("prop player") Coloradossa vuonna 1991. Aloitettuaan turnauspelaamisen vuonna 1994 hän oli rahasijoilla useissa World Series of Pokerin turnauksissa, mutta uran suurvoitto tuli ensimmäiseltä Party Poker Million -risteilyltä. Maaliskuussa 2002 käydyn turnauksen sisäänosto oli 8 000 dollaria ja ykköspalkinto miljoona dollaria. Sittemmin Liebert on menestynyt muun muassa World Poker Tourilla, jossa hän on ollut finaalipöydässä kuusi kertaa(lisäksi kerran naisten kutsukilpailussa). Marraskuun 2006 WPT World Poker Finalsin viides tila toi 257 579 dollaria palkintorahoina. WPT:n viidennellä tuotantokaudella hän oli toinen Bay 101 Shooting Star -turnauksessa (palkintosumma 550000 dollaria) ja kolmas North American Poker Championshipissä Kanadassa (277 684 dollaria).
Kathy Liebert on voittanut urallaan yhden WSOP-rannekkeen. Toukokuussa 2004 pelatun $1,500 Limit Hold'em Shootout -turnauksen ykköspalkinto oli 110 180 dollaria. Tämän lisäksi hän on kahdesti ollut toinen. WSOP:n pääturnauksessa Liebert on kahdesti ollut seitsemästoista (1998 ja 2000).
Liebert oli mukana GSN:n pokeriohjelmassa "", jonka hän myös voitti.
Liebert toimii näyttelijä James Woodsin pokerivalmentajana. Tammikuussa 2010 Liebertin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,6 miljoonaa dollaria.