tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andrei Sinjavski

Andrei Donatovitš Sinjavski, salanimi Abram Terts (; 8. lokakuuta 1925 Moskova – 25. helmikuuta 1997 Fontenay-aux-Roses) oli neuvostoliittolainen kirjailija ja toisinajattelija. Hänet tuomittiin työleirille gulagiin Juli Danielin kanssa ”neuvostovastaisesta toiminnasta” 14. helmikuuta 1966.
Sinjavski oli julkaissut salanimellä Abram Terts satiirisia proosakirjoituksia, joissa arvosteltiin neuvostojärjestelmää. Kirjoitukset oli julkaistu ulkomailla. Kun KGB sai tietää, että Sinjavski oli salanimen takana, hänet pidätettiin ja tuomittiin näytösoikeudenkäynnissä vuonna 1966 seitsemäksi vuodeksi pakkotyöhön. Hänet vapautettiin kuitenkin jo 8. kesäkuuta 1971.
Ryhmä merkittäviä ulkomaalaisia ja neuvostoliittolaisia allekirjoittajia lähetti Leonid Brežneville kirjeen, jossa he vetosivat, että hän ei palaisi stalinismin aikaan. Allekirjoittajien joukossa oli akateemikkoja, muun muassa Andrei Saharov, Igor Tamm ja Maja Plisetskaja. Kirjettä pidetään neuvostoliittolaisen toisinajattelijaliikkeen alkuna.
Kärsittyään rangaistuksen Sinjavski sai vuonna 1973 luvan muuttaa perheineen Ranskaan, ja hänestä tuli Sorbonnen yliopiston dosentti oppiaineenaan venäläinen kirjallisuus. Sinjavski kirjoitti aktiivisesti Radio Free Europeen. Hänen vankeusajan kirjeenvaihtonsa vaimonsa kanssa julkaistiin Lontoossa kirjana (1973, Golos iz khora, "A Voice from the Choir"), ja se julkaistiin myöhemmin useissa länsimaissa. Hänen vuosina 1975 ja 1976 julkaistut teoksensa "Progulki's Pushkinym" ("Walking with Pushkin", 1975) ja "V Teni Gogolja" ("In the Shadow of Gogol", 1976) saivat kuitenkin ristiriitaisen, jopa vihamielisen, vastaanoton Venäjän ulkopuolella asuvilta venäläisiltä lukijoilta.
Sinjavski palasi hetkeksi Moskovaan perestroikan vallitessa vuonna 1988, kun hänen ystävänsä Juli Daniel kuoli. Hän kuoli itse syöpään 71-vuotiaana vuonna 1997.
Järjestyslaki

Järjestyslaki (, ) on Suomessa lokakuussa 2003 voimaan tullut laki, jonka tarkoitus on edistää järjestystä ja turvallisuutta yleisillä paikoilla sekä ehkäistä vaaratilanteiden syntymistä. Tullessaan voimaan se korvasi kuntien omat järjestyssäännöt, joiden sisältö vaihteli suuresti. Järjestyslaki on siis sama koko maassa riippumatta siitä, minkä kunnan tai kaupungin alueella ollaan. Yleisellä järjestyksellä tarkoitetaan, ettei rauhaa häiritä enemmistöä loukkaavalla huonolla käytöksellä, vaikka toisaalta ihmisten on siedettävä melko pitkälle sellaisiakin tapoja, jotka poikkeavat heidän omista uskomuksistaan tai käsityksistään.
Järjestyslaki koskee yleisesti käytettäviä paikkoja riippumatta siitä, kuka paikat omistaa. Tällaisia paikkoja ovat esimerkiksi kadut, tiet, torit, puistot, uimarannat, hautausmaat, yleiset kulkuneuvot, virastot ja ravintolat. Laissa käsitellään mm. kiellettyjä esineitä, lemmikkieläimiä ja yleisen turvallisuuden vaarantavaa käytöstä.
Järjestyslain rikkomisesta yleisimpiä seuraamuksia ovat sakko, rikesakko ja huomautus. Poliisi voi myös takavarikoida järjestyslain tarkoittaman vaarallisen esineen tai aineen. Päihdyttävää ainetta kielletyllä paikalla nauttivalta poliisi voi ottaa pois avatun pullon tai tölkin ja kaataa sisällön maahan. Säännöksen tiettyjen kohtien rikkomisesta, kuten toisen vahingoittamiseen soveltuvien esineiden hallussapidosta, voi saada myös vankeutta.
Järjestyslaissa kielletty toiminta.
Järjestyslailla kielletään tietyt asiat, kuten
Järjestyslain velvoittama toiminta.
Järjestyslaki velvoittaa tiettyihin asioihin, kuten
Luciano Corrêa

Luciano Ribeiro Corrêa (s. 25. marraskuuta 1982 Brasília) on brasilialainen judoka, maailmanmestari.
Corrêa voitti alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuden alle 100 kg:n sarjassa 2001. Hän voitti yleisen sarjan Etelä-Amerikan mestaruuden samassa painoluokassa Argentiinassa 2002. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Santo Domingossa kultaa Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa ja pronssia Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa. Jejun universiadeissa 2003 hän oli kolmas sekä alle 100 kilon sarjassa että avoimessa luokassa. 
Corrêa voitti 100-kiloisten Pan-Amerikan mestaruuden Caguasissa 2005. Kairon MM-kilpailuissa hän saavutti samassa painoluokassa pronssia. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa heinäkuussa 2007 hän oli 100 kg:n sarjassa kolmas. Vajaat kaksi kuukautta myöhemmin hän voitti niin ikään Riossa järjestetyissä MM-kilpailuissa kultaa samassa sarjassa kukistettuaan loppuottelussa britti Peter Cousinsin. Myöhemmin samana syksynä hän kuului joukkuekilpailun MM-hopeaa saaneeseen Brasilian joukkueeseen Pekingissä. Pekingin olympialaisissa hän oli yhdeksäs.
Corrêa saavutti Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Buenos Airesissa 2009 kultaa avoimessa luokassa ja pronssia alle 100 kg:n sarjassa. Hän voitti sotilaiden maailmanmestaruuden alle 100-kiloisissa ja joukkuekilpailussa 2011. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa hän voitti alle 100 kg:n painoluokan. Vuonna 2013 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden Buenos Airesissa, oli kolmas Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa San Josessa ja toinen sotilaiden MM-kisoissa Astanassa. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa Guayaquilissa.
Corrêa on voittanut Masters-, Grand Slam- ja GP-kilpailuissa kaksi turnausta, ollut kaksi kertaa toinen ja kolme kertaa kolmas. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on saavuttanut viisi turnausvoittoa, ollut kolmasti toinen ja neljä kertaa kolmas.
Laivakello-palkinto

Laivakello-palkinto (myös Pertsa ja Kilu -palkinto) on suomalainen nuortenkirjallisuudelle myönnettävä palkinto, jonka perustivat Väinö Riikkilä -seura ja Pekkas-Akatemia vuonna 1996. Palkinto oli alun perin nimetty Väinö Riikkilän "Pertsa ja Kilu" -nuortenkirjasarjan mukaan. Palkintona on messinkinen laivakello, joka jaetaan vuosittain Pertsa ja Kilu -päivillä. Sen jakavat vuorovuosin Väinö Riikkilä -seura ja Kotkan kaupungin kulttuuripalvelut. Palkinto voidaan myöntää joko yksittäisestä teoksesta tai ansiokkaasta urasta.
Angus T. Jones

Angus Turner Jones (s. 8. lokakuuta 1993 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin Jaken roolista televisiosarjassa "Miehen puolikkaat", mutta hän on esiintynyt myös elokuvissa, kuten "Spot". Hän on voittanut kaksi Young Artist -palkintoa.
"Miehen puolikkaiden" 11. tuotantokaudella aikuistunut Jones tuli uskoon ja poistui sarjasta moitittuaan YouTubessa sarjaa moraalittomaksi. Sitä ennen vuonna 2010 Jonesista oli tullut television parhaiten palkattu lapsinäyttelijä liki 7 miljoonan euron palkkiollaan kahdesta "Miehen puolikkaiden" tuotantokaudesta
Katajanokan Kasino

Katajanokan Kasino on Helsingin Katajanokalla osoitteessa Laivastokatu 1 sijaitseva, vuonna 1913 avattu ravintola. A. Nybergin suunnittelema rakennus toimi venäläisten upseerikasinona tammikuuhun 1918, jolloin punakaartilaiset valtasivat sen. Saman vuoden huhtikuussa Helsinkiin maihinnousseet saksalaiset ottivat sen käyttöönsä joulukuuhun 1918 asti.
Vuonna 1919 Suomen upseeristo otti Kasinon käyttöönsä ja maanpuolustusjärjestöt ovat käyttäneet siitä lähtien talon tiloja omiin tapahtumiinsa. Katajanokan Kasino on Kataja­nokan upseeri­kerho ry:n hallinnassa.
Toisen maailmansodan jälkeen Kasino peruskorjattiin. Sinne rakennettiin aluksi muun muassa Marski- ja Korsukabinetit sekä vuonna 1954 Sailor-kabinetti ja vuonna 1955 Jääkärikabinetti. Rakennus peruskorjattiin ensimmäisen kerran 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa, jolloin se oli kiinni lähes vuoden. Viimeisin peruskorjaus tehtiin vuonna 2018.
Vuodesta 1995 ravintolatoimintaa Kasinolla harjoitti Arctia ja huhtikuusta 1998 Scandic Hotels. Vuoden 1999 maaliskuusta ravintoloitsijana on toiminut Royal Ravintolat. Vuodesta 2018 alkaen Royal Ravintolat on ollut osa NoHo-konsernia (ent. Restamax).
Kulosaaren Casino

Kulosaaren Casino on Helsingin Kulosaaressa sijaitseva, vuonna 1915 perustettu ravintola. Armas Lindgrenin piirtämä rakennus on saaren eteläkärjen kallioluodolla. Ensimmäinen ravintolan pitäjä oli ruotsalainen rouva Paterson-Fahlen. Nykyisin ravintolan omistaa NoHo Partners.
Ville Tuominen

Ville Tuominen (s. 5. maaliskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen koripallovalmentaja, joka toimii Korisliiga-joukkue Vilpas Vikingsin päävalmentajana. Aikaisemmin hän on toiminut valmentajana Suomessa ja tanskalaisessa Bakken Bearsissa sekä Joensuun Katajan toiminnanjohtajana. Pelaajana Torpan Poikien kasvatti Tuominen pelasi pääsarjan lisäksi kolme miesten maaottelua.
Ura.
Pelaajaura.
Tuominen aloitti ammattilaispelaajan uransa Torpan Pojissa. Hän pelasi joukkueessa vuoteen 2002 saakka, jolloin hänet valittiin Vuoden I-divisioonapelaajaksi. Hän lähti kahdeksi kaudeksi Team Componentaan, mutta liittyi sen jälkeen uudestaan Topoon. Topossa hän voitti Vuoden I-divisioonapelaaja-palkinnon uudestaan vuonna 2005 nostettuaan joukkueen Korisliigaan. Hän pelasi Topossa vuoteen 2007 saakka, kunnes ilmoitti lopettavansa pääsarjauransa. Hän toimi myös joukkueen kapteenina vuodet 2004-2007.. Kaudella 2006–2007 tuominen pelasi I-divisioonassa BC Nokian joukkueessa kolmessa ottelussa 3,3 pisteen keskiarvolla.
Tuominen kuului Suomen maajoukkueeseen, jossa pelasi vuonna 2005 kolmessa valmistavassa maaottelussa 5,3 pisteen keskiarvolla.
Valmentaja- ja muu ura.
Tuominen toimi kaudella 2010–2011 Torpan Poikien edustusjoukkueen apuvalmentajana ja I-divisioonassa pelanneen seuran reservijoukkue Tompan Poikien päävalmentajana. Seuraavalla kaudella hän toimi I-divisioonajoukkue BC Nokian päävalmentajana. Kaudella 2012–2013 Tuominen valmensi Korisliigassa pelannutta Tampereen Pyrintöä, joka voitti kaudella Liigacupin ja pelasi EuroChallengen lohkovaiheessa. Korisliigassa Pyrintö oli viides hävittyään puolivälierissä Kauhajoen Karhulle otteluvoitoin 1–3.
Kaudeksi 2013–2014 Tuominen teki valmentajasopimuksen tanskalaisen menestyjäjoukkue Bakken Bearsin kanssa. Bears voitti Tuomisen tulokaskaudella Tanskan mestaruuden. EuroChallengessa Bears eteni 16 parhaan joukkoon.
Helmikuussa 2015 Tuomisen uutisoitiin siirtyvän kesäkuussa Joensuun Katajan koripallon toiminnanjohtajaksi. Tuomisen mukaan siirtoon vaikutti muun muassa halu kehittyä uusissa tehtävissä. Ennen päävalmentajanuraansa Tuominen ehti toimia Torpan Pojissa junioripäällikkönä ja valmennuksen ohella ToPon reservijoukkueen toiminnanjohtajana. Katajassa Tuomisen vastuulla olivat yleisjohtaminen, miesten edustusjoukkueen toiminnan johtaminen ja kehittäminen sekä mukanaolo yhteistyökumppanuuksien hankinnassa. Tuominen siirtyi tehtävästä pois maaliskuussa 2016 perhesyiden vuoksi.
Maaliskuussa 2016 Tuominen valittiin Tanskan naisten maajoukkueen päävalmentajaksi. Toukokuussa 2016 BC Nokia ilmoitti yllättäen katkaisseensa sopimuksensa päävalmentajansa Oliver Vidinin kanssa ja tehneensä Tuomisen kanssa päävalmentajasopimuksen vuosille 2017–2019 yhdellä lisäoptiovuodella. Kauden 2016–2017 Tuomisen oli tarkoitus toimia seuran urheilutoimenjohtajana.
Kaudeksi 2019–2020 Tuominen siirtyi Salon Vilppaan päävalmentajaksi.
Yksityiselämä.
Tuominen työskenteli aikaisemmin IT-alalla. Hän tapasi vaimonsa valmentaessaan Tanskassa.
Kujaku Ryū Goshinjutsu

Kujaku Ryū Goshinjutsu on belgialaisen Shihan Paul Pauwelsin, 10. dan (VJJF), kehittämä tyylisuunta. Tyylisuunta pohjautuu moderniin eurooppalaiseen jujutsuun ja on ennen kaikkea itsepuolustuslaji eikä siinä ole kilpailutoimintaa. 
Tekniikoita löytyy seuraavilta osa-alueilta: 
Kujaku Ryū Suomessa.
Lajin on tuonut Suomeen Jussi "Luffe" Taskinen (3. dan). Taskisella oli kontakti Pauwelsiin ja alkuvaiheessa Pauwels kävi Suomessa Taskisen kutsumana pitämässä leirejä. Leirien yhteydessä virisi keskustelu kiinnostuneiden harrastajien joukossa Kujaku Ryū -tyylisuunnan seuraamisesta. Ensimmäisenä tyylisuuntaan Suomessa liittyikin vuonna 2005 Tora ry Porvoosta. Heti seuraavana vuonna tyylisuuntaan liittyi Jujutsuseura Naattijat Kuopiosta. Nykyisin Suomen pääkouluttajana toimii Veijo Hätinen 5. dan ja apulaiskouluttajana Wille Markkanen 5. dan.
Lajia harrastetaan tällä hetkellä viidellä paikkakunnalla, koska vuodesta 2008 alkaen Suonenjoella on toiminut Naattijoiden alajaosto ja vuodesta 2009 saakka Iisalmessa tyylisuuntaa on harjoiteltu Jujutsuseura Viäntäjissä. Viimeisinpänä tyylisuuntaan liittyi vuoden 2012 alkupuolella Tornion jujutsuseura ry.
Birgitte Husebye

Birgitte Husebye (s. 25. lokakuuta 1973) on norjalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Fredrikstad SK:ta.
Invernessin MM-kilpailuissa 1999 Husebye voitti kultaa viestissä joukkuetovereinaan Elisabeth Ingvaldsen, Hanne Sandstad ja Hanne Staff. Hän voitti myös viestikultaa Truskavetsin EM-kilpailuissa vuotta myöhemmin.
Tampereen MM-kilpailuissa 2001 Husebye voitti viestistä pronssia. Samana vuonna Akitan World Gameseissa hän voitti henkilökohtaisella matkalla pronssia ja sekaviestissä kultaa.
Sümegin EM-kilpailuissa Husebye voitti kultaa viestistä ja pronssia keskimatkalta ja pitkältä matkalta. Rapperswil-Jonan MM-kilpailuissa 2003 ja Västeråsin MM-kilpailuissa 2004 hän voitti viestipronssia. Västeråsissa hän saavutti myös parhaan henkilökohtaisen MM-kisasijoituksensa sijoituttuaan pitkällä matkalla viidenneksi.
Pierrot (täsmennyssivu)

Pierrot voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Corinne Lepage

Corinne D. M. Lepage (s. 11. toukokuuta 1951 Boulogne-Billancourt, Ranska) on ranskalainen poliitikko, Cap21-puolueen perustaja ja puheenjohtaja vuodesta 1996, sekä Mouvement Démocrate -puolueen (MoDem) perustajajäsen ja varapuheenjohtaja. Hän on myös geeniteknologian vaikutuksia tutkivan Criigen-järjestön perustajajäsen. Vuonna 2009 Lepage valittiin Euroopan parlamenttiin, ja hän kuului siellä Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.
Ura.
Nuorena juristina 1978 Lapage perusti miehensä kanssa Ranskan ensimmäisen ympäristölainsäädäntöön erikoistuneen asianajajatoimiston. Samana vuonna sattunut Amoco Cadizin haaksirikko, jossa Lepage edusti öljyonnettomuudesta kärsineitä paikkakuntia, toi hänet julkisuuteen. Tämän jälkeen hän toimi monissa ympäristöön liittyneissä tapauksissa paikallisten järjestöjen ja ryhmien puolella.
Lapage valittiin 1986 Cabourgin kunnanvaltuustoon, ja 1995 hänet nimitettiin poliittisesti sitoutumattomana ympäristöministeriksi pääministeri Alain Juppén hallitukseen. Hallituksen vaihtuminen 1997 merkitsi loppua Lepagen ministeriuralle, mutta hän jatkoi taistelua humanistisen ekologian puolesta. Hän muutti 1996 perustetun Cap21-järjestönsä poliittiseksi liikkeeksi ja taisteli samaan aikaan ekologisten päämäärien puolesta Pariisin ja Brysselin asianajajajärjestöissä. Lepage oli mukana perustamassa tieteellistä ryhmää Criigenia, jonka tavoitteena on tutkia geenimanipuloinnin leviämisen ympäristöllisiä ja lääketieteellisiä riskejä. Transparency International Francen hallinnossa hän toimii poliittista ja liike-elämän korruptiota vastaan. Hän opettaa osa-aikaisesti Pariisin politiikan laitoksella ja Versailles-Saint-Quentin-en-Yvelinesin yliopistossa.
Lepage asettui 2002 ehdolle presidentinvaaleihin ja sai ensimmäisellä kierroksella 1,88 prosenttia äänistä. Median pitäessä häntä Juppén hallituksessa mukanaolon takia vihreänä oikeistolaisena Lepague itse sanoo harjoittavansa ympäristötietoista politiikkaa, joka hedelmällisesti yhdistää vasemmiston ja oikeiston parhaat arvot.
Lepage ei asettunut ehdolle seuraavissa presidentinvaaleissa 2007 vaan hän tuki François Bayrouta. Lapage allekirjoitti 16 muun poliitikon kanssa "Marianne"-lehdessä 14. helmikuuta 2008 julkaistun "Helmikuun 14. päivän vetoomuksen". Samana vuonna hän oli MoDemin pääehdokas Pariisin kunnallisvaaleissa. Kesäkuussa hänestä tuli puolueen varapuheenjohtaja. Ranskan 2009 europarlamenttivaaleihin Lepage asettui ehdokkaaksi Ranskan luoteiselta Nord-Ouestin alueelta MoDemin ehdokkaana. Hän valittiin, ja hän toimi Euroopan parlamentissa muun muassa Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan ENVIn varapuheenjohtajana. Hän kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään.
Wang Ki-Chun

Wang Ki-Chun (, s. 13. syyskuuta 1988 Jeonju, Pohjois-Jeolla, Korean tasavalta) on eteläkorealainen judoka. Hän on maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Wang saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 73 kg:n sarjassa Santo Domingossa 2006. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän voitti samassa painoluokassa aikuisten maailmanmestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Elnur Məmmədlin. Myöhemmin samana vuonna Wang saavutti joukkuekilpailun MM-pronssia Pekingissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sai 73-kiloisissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Məmmədlille. 
Wang voitti Belgradin universiadeissa 2009 kultaa sarjassa 73 kg. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Rotterdamin MM-kilpailuissa alle 73-kiloisten maailmanmestaruuden kukistettuaan loppuottelussa pohjoiskorealaisen Kim Chol-Sun. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän sai samassa painoluokassa pronssia. Hän sai 73 kg:n sarjassa hopeaa Kantonin Aasian kisoissa 2010 sekä voitti painoluokan Aasian-mestaruuden Abu Dhabissa 2011 ja Taškentissa 2012.
Wang sijoittui 73 kg:n painoluokassa viidenneksi Lontoon olympialaisissa 2012. Seuraavana vuonna hän saavutti pronssia Aasian-mestaruuskilpailuissa Bangkokissa ja kultaa Kazanin universiadeissa.
Hernando da Silva Ramos

Hernando (Hermano) Joäo da Silva Ramos, lempinimeltään Nano (s. 7. joulukuuta 1925) on entinen brasilialainen F1-kuljettaja. Nanon isä oli brasilialainen ja äiti ranskalainen, minkä vuoksi hänen kaksoiskansalaisuutensa aiheutti ajoittain kiistelyä lehdistössä ja kilpasarjoissa.
Ura.
Alkuvaiheet.
da Silva Ramos aloitti uransa 21-vuotiaana ajamalla MG TC -autoa vuoden 1947 Interlagosin GP:ssä, jossa hän joutui keskeyttämään. Varsinaisen autoilun hän aloitti palatessaan Eurooppaan 1953-1954. Hän ajoi tuolloin Aston Martinia Ranskan autosarjoissa. Vuosina 1954-1955 hän osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin, mutta ei saavuttanut merkittävää menestystä kyseisestä kilpailusta.
Formula 1.
da Silva Ramos osallistui seitsemään F1-osakilpailuun kausilla 1955–1956. Hän saavutti kaksi MM-pistettä Monacon GP:ssä 1956.
Paluu kilpailemaan.
da Silva Ramos aikoi jatkaa Gordinilla myös kaudella 1957, mutta tallin lopettaessa hän jäi ilman paikkaa ja siirtyi ajamaan urheiluautoja. Hän yritti tehdä paluun vuonna 1959 Formula 1 -sarjaan Maseratilla, mutta hanke epäonnistui. Samana vuonna myös Ferrari tarjosi hänelle mahdollisuutta ajaa Le Mansin 24 tunnin ajoja, mutta hän kieltäytyi, koska koki innokkuuden puutetta tallin ja Enzo Ferrarin osalta. Vuonna 2014 da Silva Ramos palasi kilpailemaan Le Mans Classic -sarjassa, jossa oli lopulta 40. sijalla.
Lääkintävahtimestari

Lääkintävahtimestari työskentelee sairaalassa yleisimmin joko päivystyspoliklinikalla tai leikkaussalissa. Toimenkuva vaihtelee hieman työskentelypaikan mukaan ja myös eri toimipaikoissa eroja voi olla. Lääkintävahtimestari on nykyään pelkästään ammattinimike, sillä varsinaista lääkintävahtimestarin koulutusta ei enää ole. 
Lähihoitajaksi opiskeleva voi saada valmiudet työhön ensihoidon suuntaavista opinnoista valitsemalla polikliinisen hoitotyön opintokokonaisuuden osaksi opintojaan.
Työnkuva on etenkin suurissa toimipaikoissa erittäin laaja ja kokonaisvaltaista ammattitaitoa vaativa. Kipsaus ja muu immobilisaatiohoito (lastoitus) on klassisesti ollut lääkintävahtimestarien erikoisalaa ja etenkin suuremmissa yksiköissä (yliopistosairaalat, kipsipoliklinikat) sitä toteuttavat lähes yksinomaan lääkintävahtimestarit läheisessä yhteistyössä hoitavan lääkärin kanssa. 
Lääkintävahtimestarit avustavat usein kirurgeja erilaisissa toimenpiteissä sekä esimerkiksi murtuneiden raajojen reponoinnissa (paikalleen asettamisessa). 
Lääkintävahtimestarit usein myös vastaavat erilaisten lääkintälaitteiden huollosta ja käyttövalmiuden ylläpidosta, joissakin paikoissa myös käytön ohjauksesta. He osallistuvat usein myös käytännön hoitorutiineihin kuten perushoitoon, näytteenottoon, potilaan ohjaukseen sekä yhteydenpitoon potilaan omaisiin. 
Leikkaussalissa lääkintävahtimestarit osallistuvat usein potilaan valmisteluun leikkausta varten sekä esimerkiksi asettavat leikkaustason valmiiksi sekä huolehtivat potilaan tarkoituksenmukaiseen leikkausasentoon. Toissijaisia työtehtäviä ovat mm. potilaiden ja vainajien kuljetuksessa avustaminen tarpeen ja resurssien mukaan. 
Yleisesti ottaen lääkintävahtimestarilla on jonkinlainen rooli useimmissa hoitoprosesseissa, muun muassa ainakin yliopistosairaaloissa lääkintävahtimestari on virallinen traumatiimin jäsen.
Chuck Daigh

Chuck Daigh (29. marraskuuta 1923 – 29. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen F1-kuljettaja.
Ura.
Amerikan sarjat.
Daigh aloitti kilpailemisen rakentamalla hot rod -autoja Kaliforniassa ennen toista maailmansotaa. Sodan jälkeen hän kilpaili Meksikon Carrera Panamerica katuajoissa 1950-luvun alkupuolella. Varsinaisen kisaamisen hän aloitti 1950-luvun puolivälissä ajamalla muunneltua Mercury-Kurtis 500S -autoa, jolla hän voitti Willow Springsissa ja Santa Barbaran urheiluautokisoissa. Daigh osallistui myös muihin urheiluautokilpailuihin voittaen Sebringissä 1959. Hän yritti myös kahdesti Indianapolis 500 -kilpailuun, mutta karsiutui molemmissa.
Formula 1.
Hän osallistui kuuteen F1-osakilpailuun kaudella 1960. Hän oli parhaimmillaan kymmenes Yhdysvaltain GP:ssä 1960. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisia kilpailuja.
Kuolema.
Daigh kuoli vuonna 2008 sydän- ja hengitystievaikeuksiin. Hän ei koskaan saanut valmiiksi suunnittelemaansa Ford Lakesteria, jolla olisi yrittänyt rikkoa nopeusennätyksen maalla.
Congregation Shearith Israel

Congregation Shearith Israel (myös The Spanish and Portuguese Synagogue) on Yhdysvaltain vanhin juutalainen seurakunta. Se sijaitsee Central Park Westissä Manhattanilla ja edustaa ortodoksisuuntausta.
Historia.
Ensimmäiset Espanjan ja Portugalin juutalaiset saapuivat New Yorkiin, joka tuolloin tunnettiin nimellä "New Amsterdam", vuonna 1654. Alussa oli joitakin ongelmia kuvernööri Peter Stuyvesantin kanssa, mutta juutalaiset saivat virallisesti luvan asua siirtokunnassa vuonna 1655. Tästä huolimatta he eivät saaneet lupaa kokoontua synagogassa. Lupa oman synagogan rakentamiseen saatiin vasta vuonna 1730.
Don’t Worry About Me

Don't Worry About Me on Joey Ramonen 19. helmikuuta 2002 julkaistu albumi. Albumi ilmestyi vajaa vuosi hänen 15. huhtikuuta 2001 tapahtuneen kuolemansa jälkeen. Albumin tuotti Daniel Rey, joka oli tuottanut myös kolmen Ramonesin albumia.
Joey Ramone oli haaveillut omasta sooloalbumista jo 1980-luvun alusta alkaen Ramonesin ollessa vielä toiminnassa. Yhtyeen jäsenten riitojen ollessa pahimmillaan Ramone uhkaili lähtevänsä soolouralle, mutta valitsi silti Ramonesin. Yhtyeen hajoamisen jälkeen vuonna 1996 sooloalbumia tiedettiin alkaa odottaa. Albumin työstöä varjosti Ramonen sairastuminen imusolmukesyöpään. Hän teki albumia usein raskaiden hoitojaksojen välissä. Kappale "I Got Knocked Down (But I'll Get Up)" käsittelee Ramonen tunteita sairasvuoteella ja uskoa paranemiseensa. Ramonen kuollessa albumi oli viimeistelyä vaille julkaisuvalmis ja se päätettiin julkaista hänen tahtonsa mukaisesti.
Albumi sisältää kaksi cover-kappaletta. "What a Wonderful World" on cover Louis Armstrongin alun perin esittämästä kappaleesta. "1969" on alun perin The Stoogesin kappale.
Kappale "Maria Bartiromo" on ylistyslaulu yhdysvaltalaiselle television pörssitoimittajalle Maria Bartiromolle, johon pörssistä kiinnostunut Ramone ihastui.
Ramonesin rumpali Marky Ramone soittaa rumpuja kuudella kappaleella.
George Seminaran ottama kansikuva otettiin Ramonen asunnossa.
Kappaleet.
Kappaleet Joey Ramonen säveltämiä, jollei toisin mainittu.
Mikko Koivisto (koripalloilija, 1987)

Mikko Koivisto (s. 18. huhtikuuta 1987 Vantaa) on suomalainen koripalloilija. Hän on 194 senttimetriä pitkä ja Pussihukkien kasvatti. Hänen vahvuutensa on kolmen pisteen korien heittäminen.
Ura.
Koivisto pelasi I-divisioonaa Rekolan Urheilijoiden riveissä kauden 2003–2004. Kauden jälkeen hän sai kutsun NBA:n ja FIBA Europen yhteiselle Basketball Without Borders–leirille. Leirillä oli yhteensä 50 pelaajaa, iältään 16–19-vuotiaita, jotka pääsivät harjoittelemaan NBA-valmentajien johdolla.
Koivisto siirtyi vuonna 2004 Holy Crossin lukiojoukkueeseen, jossa hän voitti osavaltion mestaruuden vuonna 2005. Finaalissa hän teki seitsemäntoista pistettä ollen joukkueensa paras korintekijä. Holy Crossin joukkueessa hän pelasi kaksi kautta kunnes siirtyi pelaamaan NCAA:han.
Ensimmäisen NCAA-kautensa aikana Koivisto pelasi kolmekymmentä ottelua ja aloitti ottelun kentältä kahdeksan kertaa. Hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pisteissä 8,1 pisteen keskiarvolla ja paras kolmen pisteen heitoissa. Kaudella 2007-2008 Koivisto pelasi 30 peliä ja aloitti 29 peliä kentältä. Yhden ottelun Koivisto aloitti vaihdosta, koska oli nyrjäyttänyt nilkkansa. Kauden aikana hän heitti kolmen pisteen heitot 45,5 prosentin keskiarvolla, jolla hän oli eteläisen konferenssin toiseksi tarkin heittäjä. Kausi 2008–2009 oli tilastojen valossa Koiviston paras kausi, sillä hän teki 12,4 pistettä ottelua kohden. Seuraavana kautena Koiviston keskiarvot putosivat, koska hän kärsi useista loukkaantumisista.
Syyskuussa 2010 Koivisto siirtyi Torpan Poikiin. Hän edusti seuraa kauden ajan ja teki Korisliigassa 11,9 pistettä ottelua kohden. Toukokuussa 2011 Koivisto siirtyi Nilan Bisonsiin. Hän edusti seuraa helmikuuhun 2014 asti, jolloin hän purki pelaajasopimuksensa ja siirtyi turkkilaiseen Royal Halı Gaziantepiin. Koivisto vietti loppukauden Gaziantepissa ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Skyliners Frankfurtin joukkueeseen.
Elokuussa 2015 Koivisto ostettiin yhden vuoden sopimuksella takaisin Loimaa Bisonsiin. Bisonsin talousvaikeuksien vuoksi Koivisto siirtyi kuitenkin helmikuussa 2016 Kauhajoen Karhuun.
Syyskuussa 2016 Koivisto siirtyi yksivuotisella sopimuksella Salon Vilppaaseen.
Hän voitti Vilppaassa pelatessaan SM-kultaa kaudella 2020-2021 sekä hopeaa kausilla 2016-2017 ja 2017-2018.
Maajoukkue.
Koivisto teki debyyttinsä maajoukkueessa heinäkuussa 2008. Hän teki Liettuan maajoukkuetta vastaan 17 pistettä, joka on viidenneksi paras maajoukkueavaus Suomen miesten maajoukkueessa historian aikana.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Koiviston tunnetuin vahvuus pelaajana on kolmen pisteen korien heittäminen. Tarkat kaukoheitot ovat kaventaneet Koiviston käyttömahdollisuuksia hyökkäyksessä, jossa hänen roolinsa on yleensä olla vain heittäjä, minkä johdosta häntä on myös keskimääräistä helpompi puolustaa. Koiviston pallonkäsittelytaitoa ja jalkojenkäyttöä on myös kritisoitu takamiehelle vaatimattomiksi.
Burglinde Pollak

Burglinde Pollak (s. 10. kesäkuuta 1951 Alt-Plötzin, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilun moniottelija ja olympiamitalisti. Hän saavutti kahden olympiapronssin lisäksi kolme hopeamitalia Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Pollak sijoittui 18-vuotiaana Ateenan EM-kilpailuissa 1969 viisiottelussa kahdeksanneksi tuloksella 4 598 pistettä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti hopeaa 5 275 pisteellä. Osalajeissa hänen tuloksensa olivat 13,34 s 100 metrin aitajuoksussa, 16,11 m kuulantyönnössä, 164 cm korkeushypyssä, 610 cm pituushypyssä ja 24,11 s 200 metrin juoksussa. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4 768 pisteellä (osalajit 13,53 – 16,04 – 176 – 621 – 23,93). Hän hävisi kultamitalisti Mary Petersille 33 pisteellä.
Pollak saavutti toistamiseen EM-hopeaa Roomassa 1974. Hänen tuloksensa oli 4 678 pistettä ja osalajien tulokset 13,36 s, 15,80 m, 171 cm, 619 cm ja 24,46 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän johti kilpailua kahden lajin jälkeen juostuaan 100 metrin aidat aikaan 13,30 s ja työnnettyään kuulaa 16,25 m. Korkeushypyn (164 cm) ja pituushypyn (630 cm) jälkeen hän oli kolmantena edellään neuvostoliittolaiset Nadežda Tkatšenko ja Ljudmila Popovskaja. Pollak juoksi päätöslajin, 200 metriä aikaan 23,64 s ja jätti neuvostoliittolaiset selvästi taakseen, mutta hänen maannaisensa Siegrun Siegl ja Christine Laser olivat nopeampia ja ohittivat Pollakin lopputuloksissa viidellä pisteellä. Pollak sai pronssia kerättyään 4 740 pistettä.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Pollak saavutti jälleen hopeaa. Hänen loppupisteensä olivat 4 600 ja osalajien tulokset 13,48 s, 16,64 m, 165 cm ja 617 cm sekä ohjelmaan 200 metrin juoksun tilalle tulleessa 800 metrin juoksussa 2.15,0. Moskovan 1980 olympialaisissa Pollak sijoittui vielä kuudenneksi 4 553 pisteellä.
Roll Risteilyt

Kuopion Roll Risteilyt on Kuopiossa toimiva sisävesivarustamo. Varustamon perusti Rolf ”Rolle” Stenberg, ja se on toiminut vuodesta 1978.
Varustamolla on kolme laivaa: lähes 120-vuotias M/S "Ukko", entiseen lossinpohjaan rakennettu M/S "Queen R" sekä tilausristeilyjä tekevä M/S "Princess Anne".
Arvid Stålarm

Arvid Eerikinpoika Stålarm (noin 1549 – toukokuu 1620 Gripsholmin linna) oli suomalainen sotilas, amiraali ja hallintomies, joka toimi Suomen käskynhaltijana vuosina 1597–1599. Hän oli Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun aikana kuningas Sigismundin tärkein luottomies Suomessa Klaus Flemingin kuoleman jälkeen.
Stålarm oli 1561 paašina Juhana-herttuan (myöhemmin Juhana III) hovissa Turussa, yleni 1571 ratsumestariksi ja 1579 ylimajoitusmestariksi. Vuosina 1579–1583 hän otti osaa Henrik Klaunpoika Hornin ja Pontus de la Gardien sotaretkiin Venäjää vastaan. Stålarm toimi Ivangorodin eli Iivananlinnan linnanpäällikkönä Viron itärajalla vuosina 1581–1582. Hän palveli Venäjää vastaan käydyssä sodassa amiraalina ja myöhemmin jalkaväen ylipäällikkönä. Narvan päälliköksi hänet nimitettiin 1592 ja hän oli rauhanneuvottelijana Täyssinässä 1594–1595. Stålarm toimi myös 1580–1599 Savon ja 1593–1594 Sääksmäen kihlakunnan tuomarina sekä 1602–1605 Karjalan laamannina.
Klaus Flemingin kuoltua kuningas Sigismund nimitti Stålarmin Suomen aatelin toivomuksesta Suomen ylikäskynhaltijaksi ja sotaväen ylipäälliköksi 1597. Samana vuonna Kaarle-herttua valtasi Turun linnan ja Stålarm joutui lähtemään sisämaahan. Hän sai linnan uudelleen hallintaansa Kaarlen poistuttua Turusta. Stålarm tuki Sigismundia tekemällä joukkoineen hyökkäyksen Ruotsiin. Retki jäi tuloksettomaksi ja sotilaat alkoivat nimittää sitä makkararetkeksi.
Kaarle-herttua teki toisen retken Turkuun syksyllä 1599 murtaen Marttilan taistelussa suomalaisten vastarinnan ja vallaten Turun linnan uudelleen. Stålarm antautui ja sai kuolemantuomion, mutta hänet armahdettiin ja vietiin vangittuna Ruotsiin ja näin hän vältti Turun verilöylyn. Suomen aatelin pyynnöstä hänet vapautettiin 1602 ja nimitettiin Liivinmaalla taistelleen sotajoukon ylipäälliköksi vuosiksi 1602–1604. Sotamenestys Puolaa vastaan tyrehtyi joukkojen huoltovaikeuksiin. Kun paljastui, että Stålarm oli ollut kirjeenvaihdossa Sigismundin kanssa, Kaarle menetti luottamuksensa Stålarmiin ja vangitutti hänet. Vuonna 1605 hänet tuomittiin Linköpingissä uudelleen kuolemaan, mutta tuomiota ei pantu täytäntöön, vaan hän sai elää vankina Gripsholmin linnassa kuolemaansa saakka.
Christine Laser

Christine Laser (o.s. Bodner, s. 19. maaliskuuta 1951 Mattstedt, Thüringen, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilun moniottelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui viisiottelijana kolmiin olympialaisiin.
Laser, tuolloiselta nimeltään Bodner, sijoittui Münchenissä 1972 viisiottelussa neljänneksi tuloksella 4 671 pistettä. Hän oli kultamitalisti Mary Petersiä parempi kolmessa osalajissa mutta hävisi tälle selvästi kuulantyönnössä ja korkeushypyssä. Vuonna 1974 hän avioitui aitajuoksija Jürgen Laserin kanssa.
Montréalin 1976 olympialaisissa Christine Laser oli tasaisessa kilpailussa neljän lajin jälkeen viidentenä juostuaan 100 metrin aidat aikaan 13,55 s, työnnettyään kuulaa 14,29 m, sekä hypättyään korkeutta 178 cm ja pituutta 627 cm. Päätöslajissa, 200 metrin juoksussa hän sai loppuajan 23,48 s. Hänen loppupisteensä olivat 4 745. Hänen maannaisensa Siegrun Siegl sai samat pisteet, mutta koska Siegl oli ollut Laseria parempi kolmessa osalajissa ja Laser Siegliä parempi vain kahdessa (kuulantyöntö ja korkeushyppy), sai Siegl kultaa ja Laser hopeaa. Kolmas itäsaksalainen Burglinde Pollak hävisi kärkikaksikolle vain viisi pistettä.
Laser oli mukana vielä Moskovan 1980 olympialaisissa mutta jätti ensimmäisenä päivänä ottelunsa kesken.
The Hooters

The Hooters (myös pelkkä Hooters) on yhdysvaltalainen, vuonna 1980 perustettu rock and roll -, ska- ja folkmusiikkiyhtye. Hooters hajosi vuonna 1995, mutta se perustettiin uudelleen taas 2001 samalla kokoonpanolla. 
Hootersin tunnetuimpia kappaleita on muun muassa vuonna 1989 levytetty "500 miles". 
Yhtyeen perustajajäsenen ja rumpalin David Uosikkisen molemmat vanhemmat olivat siirtolaisia Suomesta.
Ilona Gusenbauer

Ilona Gusenbauer (o.s. Majdan, s. 16. syyskuuta 1947 Gummersbach, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on itävaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti. Hän oli viisiottelija Liese Prokopin jälkeen toinen Euroopan-mestaruuden voittanut itävaltalainen yleisurheilija.
Gusenbauer sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa korkeushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 176 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän oli seitsemäs tuloksella 177 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän voitti kultaa tuloksella 187 cm. Vajaa kuukausi myöhemmin, 4. syyskuuta 1971 hän hyppäsi Wienissä uuden maailmanennätyksen 192 cm ja rikkoi Iolanda Balașin yli kymmenen vuotta vanhan ennätyksen yhdellä senttimetrillä. Münchenin 1972 olympialaisissa Gusenbauer saavutti pronssia tuloksella 188 cm – kisan voittanut Ulrike Meyfarth sivusi Gusenbauerin maailmanennätystä. Kolme viikkoa olympialaisten jälkeen olympiahopeamitalisti Jordanka Blagojeva paransi maailmanennätystä kahdella senttimetrillä.
Gusenabuer voitti Itävallan mestaruuden yhteensä kymmenen kertaa vuosina 1966–1973 ja 1975–1976. Hän paransi Itävallan ennätystä kaikkiaan yksitoista kertaa: 171, 172 ja 174 cm vuonna 1967, 177 ja 180 cm vuonna 1968, 181 ja 184 cm vuonna 1969, 185 cm vuonna 1970, 190 ja 192 cm vuonna 1971 sekä 193 cm Wienissä 7. lokakuuta 1972.
Jordanka Blagoeva

Jordanka Blagoeva (, s. 19. tammikuuta 1947 Gorno Tserovene, Montana, Bulgaria) on entinen bulgarialainen korkeushyppääjä ja kaksinkertainen olympiamitalisti. Vuonna 1972 hän paransi korkeushypyn maailmanennätystä.
Blagoeva karsiutui Méxicon 1968 olympialaisten korkeushypyssä tuloksella 168 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui loppukilpailussa 13:nneksi tuloksella 168 cm. Vuonna 1971 hän synnytti ensimmäisen lapsensa ja jätti Helsingin EM-kilpailut väliin. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 188 cm. Kaksikymmentä päivää olympiafinaalin jälkeen Zagrebissa hän paransi Ilona Gusenbauerin syksyllä 1971 hyppäämää ja Ulrike Meyfarthin olympialaisissa sivuamaa maailmanennätystä kahdella senttimetrillä tuloksellaan 194 cm. Ennätys pysyi Blagoevan nimissä lähes kaksi vuotta.
Vuonna 1976 Blagoeva synnytti toisen lapsensa. Samana kesänä Montréalin olympialaisissa hän saavutti pronssia tuloksella 191 cm. Hän osallistui vielä Moskovan 1980 olympialaisiin mutta karsiutui loppukilpailusta tuloksella 180 cm.
Vuonna 1965 Blagoeva voitti kultaa universiadeissa tuloksella 165 cm.
Sigrid Kirchmann

Sigrid Kirchmann (s. 29. maaliskuuta 1966 Bad Ischl, Ylä-Itävalta, Itävalta) on entinen itävaltalainen korkeushyppääjä.
Kirchmann sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 korkeushypyssä 11:nneksi tuloksella 179 cm. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän oli neljäs tuloksella 189 cm ja Barcelonan 1992 olympialaisissa viides tuloksella 194 cm. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän saavutti pronssia tuloksella 197 cm. Pariisin EM-hallikilpailuissa 1994 hän saavutti pronssia tuloksella 196 cm.
Tony Crook

Thomas Anthony ”Tony” Donald Crook (16. helmikuuta 1920 Manchester – 21. tammikuuta 2014 Surrey) oli brittiläinen F1-kuljettaja. 
Ura.
Crook palveli toisen maailmansodan aikana Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa, kunnes perusti autokorjaamon ja alkoi ajaa formulaluokissa 1940–luvun puolivälistä lähtien, muun muassa Formula 2-sarjassa.
Crook osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina –. Hän oli 21. Britannian GP:ssä 1952, tosin 10 kierrosta kärjen takana. Toisessa kilpailussaan hän keskeytti. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin. Hän voitti Formula 2:sten säännöillä ajetun Midlands MECC -kilpailun vuonna 1953.
Crookin kilpa-autoilijan ura päättyi Goodwoodin yhdeksän tunnin ajoihin vuonna 1955, kun hän menetti autonsa hallinnan ja joutui sairaalahoitoon osuttuaan Stirling Mossin Porscheen. Kilpa-ajamisen jälkeen hän osti Bristol-autonvalmistajayrityksen vuonna 1960 ja omisti sen vuoteen 2001 saakka, mutta jatkoi yhä yrityksen leivissä vuoteen 2007.
Andrea de Adamich

Andrea Lodovico de Adamich ( 3. lokakuuta 1941 Trieste, Italia – 5. marraskuuta 2025) oli italialainen F1-kuljettaja. Hän osallistui 36 F1-osakilpailuun kausilla 1968 ja 1970–1973. Hän saavutti yhteensä 6 MM-pistettä ajamalla neljänneksi Espanjan GP:ssä 1972 ja Belgian GP:ssä 1973. Aika-ajoissa Adamich oli parhaimmillaan seitsemäs Etelä-Afrikan GP:ssä 1968.
Adamich syntyi Triestessä ja osallistui erilaisiin urheiluautokilpailuihin ennen F1-uraansa. Hän voitti European Touring Car -mestaruuden vuonna 1966 Alfa Romeolla. Hän voitti myös Etelä-Afrikan F2-kilpailun Ferrarilla.
Adamich oli N. Technologyn varapääjohtaja. Yritys valmistaa kilpa-autoja Alfa Romeolle.
Mabusen 1000 silmää

Mabusen 1000 silmää ("Die tausend Augen des Dr. Mabuse") on saksalainen rikoselokuva vuodelta 1960. Se on Fritz Langin viimeinen ohjaustyö, ja sen pääosissa ovat Dawn Addams, Peter van Eyck ja Gert Fröbe. Elokuva on jatkoa Langin 1920- ja 1930-luvuilla ohjaamille Mabuse-elokuville "Tri Mabuse – ihmispeto" ja "Tri Mabusen testamentti".
Tuotanto ja vastaanotto.
Tuottaja Artur Brauner suostutteli Langin ohjaamaan uuden Mabuse-elokuvan, vaikka tämä oli kuollut jo "Tri Mabusen testamentissa". Brauner oli aiemmin ostanut oikeudet Mabusen tarinaan kirjailija Norbert Jacquesin perikunnalta. Lang ei ollut aluksi kiinnostunut uuden Mabuse-elokuvan ohjaamisesta. Elokuva olisi kuitenkin todennäköisesti tehty ilman Langiakin, sillä käsikirjoittaja Heinz Oskar Wuttig oli jo kirjoittamassa tarinaa Jan Fethken kirjan pohjalta. Lang ei halunnut jäädä elokuvan ulkopuolelle.
"Mabusen 1000 silmää" sai ensi-iltansa syksyllä 1960. Saksassa kriitikot haukkuivat elokuvan, mutta se tienasi silti hyvin lippuluukuilla. Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa elokuva sai huomattavasti paremman vastaanoton. Yhdysvalloissa se ei päätynyt missään vaiheessa laajempaan levitykseen, ja vasta kuuden vuoden kuluttua ensi-illastaan sitä esitettiin heikosti dubattuna versiona yhdessä elokuvateatterissa.
Jatko-osat.
Artur Brauner tuotti myöhemmin vielä lisää jatko-osia Mabuse-sarjaan ilman Langia. Kaikki tehtiin samalla tyylillä.
Edinburghin herttua

Edinburghin herttua () on periytyvä päärinarvo, joka on perustettu neljästi vuodesta 1726 lähtien Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ison-Britannian kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenelle. Arvonimen neljäs haltija oli prinssi Philip, jonka kuoltua huhtikuussa 2021 arvonimi periytyi hänen vanhimmalle pojalleen prinssi Charlesille. Vuonna 2023 kuningas Charles III nimesi veljensä Edwardin Edinburghin herttuaksi. Arvonimi on nimetty skotlantilaisen Edinburghin kaupungin mukaan.
Arvonimen haltijat.
Sulkeissa on ilmoitettu vuodet, jolloin päärinarvo oli henkilön hallussa.
TPz Fuchs

TPz Fuchs "Transportpanzer Fuchs" () on saksalaisvalmisteinen kuljetuspanssariajoneuvo. Vaunu on Daimler-Benzin kehittämä ja niitä on valmistanut Thyssen-Henschel (nyk. Rheinmetall Landsysteme) 1970-luvulta alkaen. Fuchs oli järjestyksessä toinen Saksan liittotasavallan Bundeswehrille hankittu panssaroitu pyöräajoneuvo. Sen eri versioita on tehty miehistönkuljetukseen, korjaamovaunuiksi, räjähteiden raivaamiseen, ABC-tiedusteluun ja elektroniseen sodankäyntiin. Yhdistelemällä eri versioita ja varusteluita on nykyään olemassa 90:ä erilaista mahdollista vaunumallia eri tarkoituksiin. Valmistukseen näistä on päätynyt 32 erilaista.
Ensimmäinen tuotantoyksilö luovutettiin Saksan armeijan käyttöön vuonna 1979.
Patrick Wingren

Patrick Wingren (s. 6. lokakuuta 1969 Pietarsaari) on suomalainen muusikko ja aktivisti, joka tuli valtakunnallisesti tunnetuksi myymällä nuuskaa Pietarsaaren torilla joulukuussa 2008. Tällä toiminnalla Wingren halusi herättää keskustelua nuuskan myynnin vapauttamisesta. Wingren sai syytteen nuuskan myynnistään ja elokuussa 2010 hänet tuomittiin yhteensä 1 020 euron sakkoihin. 
RKP ilmoitti tammikuussa 2009 Wingrenin ehdokkuudesta kesän eurovaaleissa. Hän keräsi 5 882 henkilökohtaista ääntä, eikä tullut valituksi. Vaalien jälkeen Wingren on kritisoinut RKP:tä tiettyjen ehdokkaitten suosimisesta ja ilmoittanut olevansa kiinnostunut siirtymään Piraattipuolueeseen. Hän suunnittelee myös nuuskaosuuskuntaa Pohjanmaalle.
Valeria Ștefănescu

Valeria Ștefănescu (o.s. Bufanu, s. 7. lokakuuta 1946 Bacău, Romania) on entinen romanialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 100 metrin aitajuoksu.
Valeria Ștefănescu, silloiselta sukunimeltään Bufanu, karsiutui 80 metrin aitajuoksun välierissä Méxicon 1968 olympialaisissa. Hänen aikansa alkuerässä oli 10,9 s ja välierässä 11,0 s. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa seitsemänneksi ajalla 13,5 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 12,84 s.
Avioitumisensa jälkeen Ștefănescu sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 neljänneksi 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,04 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli seitsemäs ajalla 13,35 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Ștefănescu saavutti hopeaa 60 metrin aitajuoksussa Rotterdamissa 1973 voittaja Annelie Ehrhardtin kanssa samalla ajalla 8,02 s. Seuraavana vuonna Göteborgin EM-hallikilpailuissa hän saavutti pituushypyssä pronssia tuloksella 639 cm.
Mats Gustafsson

Mats Olof Gustafsson (s. 29. lokakuuta 1964) on ruotsalainen jazzmuusikko ja -saksofonisti, joka edustaa skandinaavista free jazz -skeneä.
Lena Headey

Lena Kathren Headey (s. 3. lokakuuta 1973 Bermuda) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt Cersei Lannisteria televisiosarjassa "Game of Thrones" (2011–2019), ja hän on ollut roolista neljästi Primetime Emmy -ehdokkaana.
Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Pitkän päivän ilta" (1993), "Rakkauden riivaamat" (2002), "Grimmin veljekset" (2005), "300" (2007) ja "Amor yllättää" (2005). 
Headey syntyi Bermudalla, mutta kasvoi Pohjois-Englannin Huddersfieldissä. 17-vuotiaana hän oli mukana koulunsa järjestämässä näytelmässä Lontoon Royal National Theatressa. Hänen roolisuorituksensa huomioitiin, ja hän sai roolin ensimmäisestä elokuvastaan, vuoden 1992 "Waterlandista". Headey teki läpimurtonsa vuoden 2007 elokuvassa "300", jossa hän näytteli muinaisen Spartan kuningatarta Gorgoa. Vuosina 2008–2009 hän näytteli Sarah Connoria tieteissarjassa "" yhteensä kahden tuotantokauden verran. 
Headey näytteli Cersei Lannisteria George R. R. Martinin "Tulen ja jään laulu" -fantasiakirjasarjaan perustuvassa HBO:n televisiosarjassa "Game of Thrones" (2011–2019). Headey on saanut Cersei Lannisterin roolistaan neljä Emmy-ehdokkuutta parhaasta naissivuosasta draamasarjassa. Vuonna 2017 Headey ansaitsi sarjasta 1,1 miljoonaa dollaria jaksolta ja hänestä tuli yksi television parhaiten palkatuista näyttelijöistä. Sarjan kahdeksas ja viimeinen tuotantokausi esitettiin vuonna 2019.
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut ("FIFA U-17 World Cup") on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn järjestämä jalkapalloturnaus alle 17-vuotiaille. Turnaus järjestetään kahden vuoden välein, eli useammin kuin aikuisten maailmanmestaruuskilpailut. FIFA järjesti alun perin alle 16-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut, mutta vuodesta 1991 lähtien turnaus on pelattu alle 17-vuotiaiden kisoina.
Turnauksen on tähän mennessä voittanut yhdeksän eri maata. Nigeria on voittanut eniten mestaruuksia, viisi. Brasilialla on neljä mestaruutta, Ghanalla ja Meksikolla on kaksi mestaruutta sekä Neuvostoliitolla, Saudi-Arabialla, Ranskalla, Sveitsillä ja Englannilla yksi.
Karsinnat.
Turnauksen kuusi karsintasarjaa:
Palkinnot.
Turnauksessa jaettavat neljä palkintoa ovat:
Gunhild Hoffmeister

Gunhild Hoffmeister (s. 6. heinäkuuta 1944 Forst, Lausitz, Brandenburg, Saksa) on entinen itäsaksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Hoffmeister saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Helsingin EM-kilpailuissa 1971 sijoittumalla 1 500 metrin juoksussa hopealle ajalla 4.10,3. Hän oli mukana myös 800 metrin juoksun loppukilpailussa mutta keskeytti. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.02,8 ja pronssia 800 metrillä ajalla 1.59,2.
Rooman EM-kilpailuissa 1974 Hoffmeister saavutti uransa ainoan ulkoratojen arvokisavoiton: hän oli 1 500 metrillä nopein ajalla 4.02,3. Lisäksi hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.58,8. Montréalin 1976 olympialaisissa Hoffmeister saavutti 1 500 metrillä hopeaa ajalla 4.06,02.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Hoffmeister voitti 800 metrillä kultaa Grenoblessa 1972 ajalla 2.04,83. Göteborgin EM-hallikisoissa 1974 hän saavutti samalla matkalla pronssia ajalla 2.02,59.
Vuonna 1978 Hoffmeister juoksi vielä tunnin juoksussa maansa ennätyksen 14 196 metriä.
Elfi Zinn

Elfi Zinn (o.s. Rost, s. 24. elokuuta 1953 Rathebur, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Elfi Zinn, silloiselta sukunimeltään Rost, saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Rotterdamissa 1973 hopeaa 800 metrin juoksussa ajalla 2.02,83. Uransa parhaaseen ulkoratasaavutukseen hän ylsi Montréalin 1976 olympialaisissa juoksemalla 800 metrillä pronssia ajalla 1.55,60.
Nijolė Sabaitė

Nijolė Sabaitė (s. 12. elokuuta 1950 Raseiniai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Sabaitė saavutti hopeaa Münchenin 1972 olympialaisten 800 metrin juoksussa ajalla 1.58,7. Hän hävisi saksalaiselle Hildegard Falckille 0,1 sekunnilla.
Kathy Hammond

Kathleen (Kathy) Hammond (s. 2. marraskuuta 1951 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Kathy Hammond saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa kaksi mitalia. Hän sijoittui 400 metrin juoksussa pronssille ajalla 51,64 s. Lisäksi hän juoksi Yhdysvaltain 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa ajalla 3.25,2.