tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Danielle Allen

Danielle Susan Allen (s. 1971 Takoma Park, Maryland) on yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä ja antiikintutkija.
Allen opiskeli Kalifornian Claremont High Schoolissa. Hän sai antiikin tutkimuksessa kandidaatin arvon Princetonin yliopistosta. Maisterin ja filosofian tohtorin arvot hän sai antiikin tutkimuksesta Cambridgen yliopiston King's Collegesta. Lisäksi Allen sai maisterin ja filosofian tohtorin arvot yhteiskuntatieteessä Harvardin yliopistosta. Hänen isänsä on yhteiskuntatieteilijä William B. Allen, joka sai Ronald Reaganin nimityksestä paikan United States Commission on Civil Rightsissa. Myös Danielle Allen oli nuorena republikaani, mutta on sittemmin toiminut muun muassa Barack Obaman kampanjan organisoijana. Tutkimustyössään Allen on keskittynyt tarkastelemaan oikeutta, kansalaisuutta ja demokratiaa Antiikin Kreikassa ja Yhdysvaltain nyky-yhteiskunnassa.
Allen opetti vuosina 1997–2007 Chicagon yliopistossa. Vuosina 2007–2015 hän oli Princetonin yliopiston Institute for Advanced Studyn UPS Foundation -professori, minkä jälkeen hän liittyi Harvardin yliopiston henkilökuntaan. Siellä hän on toiminut James Bryant Conant -professorina ja Edmond &amp; Lily Safra Center for Ethicsin johtajana. Allen on Edmond &amp; Lily Safra Center for Ethicsissa muun muassa vetänyt aloitetta, joka osaltaan ohjasi Yhdysvaltain vastausta koronapandemiaan. Allen on ajanut monia yhteiskunnallisia tavoitteita, kuten demokraattista reformia, nuorten asioita, kansanvalistusta ja kannabiksen laillistamista. Hän toimi yhtenä puheenjohtajista puolueidenvälisessä komissiossa, jonka kutsui koolle Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemia ja joka 11. kesäkuuta 2020 esitti suositukset 31 askeleesta Yhdysvaltain instituutioiden ja kansalaisyhteiskunnan vahvistamiseksi.
Allen sai vuonna 2020 John W. Kluge Centerin Kongressin kirjastossa myöntämän Kluge-palkinnon. Hänelle myönnettiin myös MacArthur Fellowship vuonna 2001. Allen valittiin vuonna 2009 Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi. Hän on myös American Philosophical Societyn jäsen. Allenin julkaisujen joukossa ovat "Our Declaration: A Reading of the Declaration of Independence in Defense of Equality", "Democracy in the Time of Coronavirus" ja "Justice by Means of Democracy". Muistelmateoksessa "Cuz: The Life and Times of Michael A." (2017) Allen tarkastelee oikeusjärjestelmässä ilmenevän rasismin vaikutusta omaan sukuunsa. Allen on usein esiintynyt julkisesti luennoitsijana, vieraillut säännöllisesti radiossa puhujana ja kirjoittanut kolumneja "The Washington Postiin". Kesäkuussa 2021 Allen aloitti kampanjoinnin Massachusettsin kuvernöörin vaaleja varten, mutta helmikuussa 2022 hän ilmoittautui vetäytyvänsä vaaleista.
Allen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta sekä kaksi poikapuolta.
Chelonoidis phantasticus

Chelonoidis phantasticus on maakilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnalaji. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. 
Koiraan kilven halkaisija voi olla lähes 90 cm, naaraan noin 50 cm. Sen kilpeä kuvaillaan satulanmuotoiseksi, sillä etureuna kohoaa ylöspäin niskan takana olevan painanteen etupuolella.
Sitä on tavattu Galápagossaariin kuuluvalla asumattomalla tuliperäisellä Fernandinan saarella. Tutkimusmatkailijat löysivät yhden yksilön vuonna 1906, sen jälkeen vuosikymmenien ajan nähtiin vain epäsuoria viitteitä kuten ulosteita ja puremajälkiä. Koska lajin metsästämisestä ei ole tietoa, eikä saarella ole vieraslajeja, pääteltiin, että laavavirrat ovat suurin uhka lajin selviämiselle. Pitkään oli epäselvää, onko tätä lajia enää jäljellä, mutta vuonna 2019 löytyi naarasyksilö. DNA-analyysin perusteella vastalöydetty yksilö on samaa lajia kuin vuoden 1906 näyte.
Naba Jabado

Naba Jabado on kanadalainen pediatri ja onkologi.
Jabado sai lääketieteellisen oppiarvonsa Pierre ja Marie Curien yliopistosta Pariisista. Hän sai myös filosofian tohtorin oppiarvon immunologiassa Pariisin Institut national de la santé et de la recherche médicalesta. Jabado sai residenssin hematologiassa, immunologiassa sekä pediatriassa Hôpital Necker–Enfants malades'ssa ja tohtorityön jälkeisen tutkimusstipendin biokemiassa McGillin yliopistossa. Jabado aloitti uransa itsenäisenä tutkijana McGillin yliopiston Health Centren tutkimusinstituutissa (RI-MUHC) vuonna 2003. Tällöin hän kehitti lasten aivokasvainten tutkimusohjelman. Jabado nousi RI-MUHC:n päätutkijaksi. Hän on työskennellyt pediatrian ja ihmisen genetiikan professorina McGillin yliopistossa. Hän on myös toiminut Montreal Children's Hospitalin hematologian ja onkologian laitoksen lääkärinä.
Jabado on edennyt kansainvälisesti johtavaksi tutkijaksi neuro-onkologian alalla. Hän on saanut kutsuja puhujaksi keskeisiin symposiumeihin ja johtavien yliopistojen tilaisuuksiin. Jabadon vertaisarvioituja tutkimuksia on julkaistu muun muassa lehdissä "Nature Genetics", "Nature", "Science", "Cancer Cell International" ja "Cell". Jabado on Royal Society of Canadan Fellow. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin Canadian Cancer Societyn Robert L. Noble -palkinto havainnoistaan lasten glioblastoomien geneettisestä pohjasta ja lasten glioblastoomien perustavanlaatuisesta eroavaisuudesta aikuisten vastaavista kasvaimista. Jabadon työ on vaikuttanut merkittävästi lapsuusiällä ilmenevien aivokasvainten ymmärrykseen. Muita hänen saamiaan palkintoja ovat olleet Rooman Fondazione Atena Onlusin myöntämä Atena-palkinto, Canadian Cancer Societyn William E. Rawls -palkinto, Canadian Gene Cure Foundationin Champions of Genetics -palkinto, McGillin Maude Abbott -palkinto, Aldo Research Award of Excellence ja Montreal Children's Hospitalin Prix Jean Coutu.
Erna Osland

Erna Osland (s. 24. helmikuuta 1951 Høyanger) on norjalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hän on koulutukseltaan opettaja ja työskenteli ammatissa vuoteen 1995. Hänen esikoisteoksensa "Natteramnen" ilmestyi vuonna 1987. Oslandin kirjoissa on usein minä-kertoja, joka on itse lapsi tai nuori, ja jokin moraalinen pulma, kuten "onko varastaminen aina väärin". Monissa kirjoissa käsitellään isän puuttumista lapsen elämästä. Oslan on kirjoittanut myös tietokirjoja nuorille, esimerkiksi Ivar Aasenista ja hiustyylien historiasta.
Viktoria von Hessen-Darmstadt

Viktoria von Hessen-Darmstadt (alkujaan "Victoria Alberta Elisabeth Mathilde Marie", vuosina 1884-1917 Battenbergin prinsessa Louis, vuodesta 1917 Victoria Mountbatten, Milford Havenin markiisitar); (5. huhtikuuta 1863 Windsorin linna, Berkshire – 24. syyskuuta 1950 Kensingtonin palatsi, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli saksalaissyntyinen prinsessa, josta avioliiton kautta tuli Englannin, Ruotsin ja Kreikan kuningashuoneen jäsenten esiäiti.
Suku.
Viktorian vanhemmat olivat Hessenin suurherttuaLudvig IV ja prinsessa, suurherttuatar Alice, joiden esikoinen hän oli. Hänellä oli neljä sisarta ja kaksi veljeä, joista nuorin oli syntynyt vuonna 1874. Hän oli Ison-Britannian kuningatarViktorian ja prinssi Albert Saksi-Coburg-Gothan tyttärentytär.
Hän vietti lapsuutensa Bessungenissa, kunnes perhe muutti Darmstadtin Uuteen palatsiin (Neues Palais). Viktoria jakoi huoneen nuoremman sisarensa, prinsessa Elisabetin kanssa, josta tuli suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovna avioiduttuaan Sergei Aleksandrovitšin, keisari Aleksanteri II:n pojan kanssa. Viktorian Alix-sisaresta tuli Venäjän viimeinen keisarinna Aleksandra Fjodorovna. 
Hessenin prinsessa Viktorian perheeseen tarttui kurkkumätä marraskuusta 1878, joka tappoi Viktorian nuorimman sisaren, 4-vuotiaan prinsessa Marien marraskuun puolivälissä, ja joulukuussa 1878 Alice-äiti menehtyi samaan tautiin. 
Avioliitto ja lapset.
Kesällä 1882 19-vuotias Viktoria kihlautui Battenbergin prinssi Louisin kanssa, jonka vanhemmat olivat Hessenin prinssi Alexander Ludwig Georg Friedrich Emil von Hessen-Darmstadt und bei Rhein ja kreivitär Julia von Hauke (alunperin aateliton kenraalin tytär), joitten avioliitto oli morganaattinen. Viktoria ja Louis avioituivat 30. huhtikuuta 1884 Darmstadtissa, ja Viktoria sai arvonimen Battenbergin prinsessa Louis.
Heille syntyi neljä lasta:
Nimen ja tittelin vaihdos.
Heinäkuussa 1917 Viktoria ja hänen perheensä luopuivat Battenbergin prinssin/prinsessan titteleistä, ja ottivat sukunimekseen "Mountbatten". Marraskuussa 1917 kuningas Yrjö V antoi Viktorian miehelle Milford Havenin markiisin arvonimen, jolloin Viktoriasta tuli "Victoria Mountbatten, Milford Havenin markiisitar". 
Milford Havenin markiisi Louis kuoli vuonna 1921, ja Viktoria kuoli 29 vuotta myöhemmin syyskuussa 1950 87-vuotiaana Kensingtonin palatsissa. Hänet on haudattu Whippinghamiin St Mildredin kirkkoon, Isle of Wightin saarelle.
J. V. Kotikoski

Johan (Juho) Viktori Kotikoski (14. joulukuuta 1873 Punkalaidun – 5. lokakuuta 1948 Korpilahti) oli suomalainen kauppias ja kansatieteellisen aineiston kerääjä.
Kotikoski toimi aluksi liikeapulaisena Urjalassa ja Ruovedellä. Vuonna 1905 hän siirtyi kauppiaaksi Korpilahdelle ja piti siellä liikettä vuotta 1917 saakka. Hän oli sitten kolmen vuoden ajan osuuskaupan hoitajana kunnes taas palasi vuonna 1920 itsenäiseksi kauppiaaksi. Kotikosken liike sijaitsi Korpilahden Saakoskella.
Kotikoski alkoi jo nuorena kerätä kansatieteellistä aineistoa. Hän keräsi esineitä ja merkitsi muistiin vanhoja leikkejä ja tapoja. Kotikoski keräsi esineitä muun muassa Hämeen museolle, Kansallismuseolle ja Pietariin Aleksanterin museolle. Kotikoski keräsi esineitä pääasiassa Keski-Suomessa. Hän keräsi rakennushistoriallista aineistoa professori U. T. Sireliukselle, joka käytti tätä aineistoa julkaisemassaan teoksessa. Kotikoski julkaisi itse myös teoksen "Hämäläisiä joulutapoja ja -leikkejä" (Kansanvalistusseura 1912), joka käsitteli pääasiassa hänen syntymäpitäjänsä Punkalaitumen perinteitä. Hän avusti kirjoituksille aikakaus- ja sanomalehtiä ja osallistui Suomen Historiallisen Seuran ja Etelä-Hämeen heimoliiton järjestämiin kirjoituskilpailuihin. Tampereella vuonna 1930 pidetyillä Suomen kolmansilla museopäivillä Kotikoski piti esitelmän kalenterisauvoista eli puukalentereista, joiden asiantuntija hän oli. Korpilahdella Kotikoski oli mukana kotiseututyössä ja hänen ansiotaan suurelta osin oli kotiseutujuhlien järjestäminen Korpilahdella.
Kismayon kansallispuisto

Kismayon kansallispuisto on Somalian Ala-Juban alueella sijaitseva kansallispuisto. Se sijaitsee noin 27 kilometrin päässä Kismayon kaupungista.
Kismayon kansallispuistossa esiintyy muun muassa villisikoja, leijonia, seeproja ja somalianlampaita. Kismayo on merkittävä Al-Shabaabin vallan keskittymä, ja alueella esiintyy taisteluita militioiden ja hallituksen joukkojen välillä. Pyrkimykset kansallispuiston hoitamiseksi ovatkin osoittautuneet tuloksettomiksi. Kansallispuiston eläimet ovat myös joutuneet laajamittaisen salametsästyksen kohteiksi.
Gunnar S. Gundersen

Gunnar Sigmund Gundersen (25. joulukuuta 1921 Førde – 16. tammikuuta 1983 Bærum) oli norjalainen modernistinen taidemaalari. Hän opiskeli Aage Storsteinin johdolla Norjan valtion taideakatemiassa ja pääsi vuonna 1950 toteuttamaan Ludvig Eikaasin ja Gudrun Kongelfin kanssa taiteilijayhdistys Kunstnerforbundetin talon julkisivukoristelun. Gundersenin abstrakteissa maalauksissa ovat tyypillisiä terävät metallimaiset muodot, joita kutsutaan englanniksi käsitteellä "".
Gundersen

Gundersen on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Miamin eläintarha

Miamin eläintarha (, myös "Miami–Dade Zoological Park and Gardens") on Miamissa sijaitseva eläintarha, joka on kaikista eläintarhoista suurin Floridan osavaltiossa ja viidenneksi suurin koko Yhdysvaltain alueella.
Miamin eläintarha on ainoa ilmastoltaan subtrooppinen eläintarha Yhdysvaltain mannerosissa. Eläintarhan juuret ovat vuonna 1948 Key Biscaynen saarelle perustetussa Crandon Park Zoossa. Vuoden 2023 tilanteessa Miamin eläintarhassa oli yli 2 500 eläinyksilöä, jotka edustivat kaikkiaan yli neljääsataa eri eläinlajia. Eläintarhan alueella oli edustettuina myös yli 750 puu- ja kasvilajia. Eläintarhan tarjontaan kuului lisäksi toistasataa erikoisnäyttelyä.
Miamin eläintarha kuuluu Association of Zoos and Aquariumsiin. Tilikaudella 2021 Miamin eläintarha saavutti suurimman kävijämääränsä koko historiansa aikana vastaanottamalla yli miljoona vierasta.
Luettelo rallin SM-sarjan kilpailuista

Tämä on luettelo rallin SM-sarjan kilpailuista kausittain.
Kaudet.
Kausi 2025.
Kaudella 2025 on mukana seitsemän osakilpailua:
Kausi 2024.
Kaudella 2024 oli mukana seitsemän osakilpailua:
Kausi 2023.
Kaudella 2023 oli mukana seitsemän osakilpailua:
Kausi 2022.
Kaudella 2022 oli mukana seitsemän osakilpailua:
Kausi 2021.
Kaudella 2021 oli mukana kuusi osakilpailua:
Salla Kalkas

Salla Kaarin Kalkas (s. 1995) on suomalainen runoilija. Kalkas on julkaissut kaksi teosta nimeltään "Bartholinin rauhaset" (Kulttuurivihkot, 2018) ja "Yö etsii ruosteista siivilää" (Kulttuurivihkot 2023). Kalkas on kasvanut Turun Varissuolla ja opiskellut muun muassa Turun normaalikoulussa. Hän on kirjoittanut ylioppilaaksi Heinolan lukiosta vuonna 2023. 
Salla Kalkas on sukua Jaakko Kalkkaalle ja Hertta Kalkkaalle.
Kings Bayn kaivosonnettomuus

Kings Bayn kaivosonnettomuus tapahtui 5. marraskuuta 1962 Norjan Huippuvuorilla. Kaivoksessa tapahtuneen räjähdyksen seurauksena 21 työntekijää sai surmansa. Tapauksen jälkipyykki johti Gerhardsenin III hallituksen eroon, kun se sai epäluottamuslauseen suurkäräjillä elokuussa 1963.
Kings Bayn kaivokset olivat Norjan valtion omistamia, ja päävastuu niiden toiminnasta oli Norjan teollisuusministeriöllä. Kaivoksilla oli sattunut vuosina 1948–1953 kolme vakavaa onnettomuutta, jotka olivat vaatineet yhteensä 43 ihmishenkeä. Kolmannen onnettomuuden jälkeen kaivos suljettiin, mutta se avattiin suurkäräjien päätöksellä tiukoin turvallisuusvaatimuksin uudelleen 1956.
Kesäkuussa 1963 julkaistiin onnettomuustutkintaraportti, jossa arvosteltiin kaivoksen turvatoimia riittämättömiksi. Teollisuusministeri Kjell Holler erosi virastaan heti tämän jälkeen. Suurkäräjien oli tarkoitus jäädä tauolle raportin julkaisua seuranneena päivänä 21. kesäkuuta, mutta sen toimintaa jatkettiin asian käsittelyn vuoksi kesän yli. Heinäkuussa hallitus antoi selvityksen onnettomuudesta. Useista valiokunnista koostunut yhteiskomitea asetettiin antamaan lausunto, joka julkaistiin elokuun puolivälissä. Jo komiteatyössä aiheutui riitoja enemmistönä olleiden työväenpuolueiden edustajien ja porvaripuolueiden edustajien välille, ja lausuntoa seuranneen suurkäräjäkeskustelun jälkeen oppositio ehdotti epäluottamusta hallitukselle. Vaa'ankieliasemassa olleet sosialistisen kansanpuolueen edustajat antoivat ratkaisevat äänet ja hallitus kaatui. Tämän seurauksena valtaan nousi lyhytaikainen Lyngin hallitus, jonka sosialistinen kansanpuolue yhdessä työväenpuolueen kanssa kaatoi jo seuraavassa kuussa. Tapauksella oli merkitystä norjalaisessa politiikassa, sillä se osoitti porvarillisten puolueiden kykenevän yhteistyöhön. Vuoden 1965 vaalien jälkeen valtaan nousikin porvarillinen Bortenin hallitus.
Universitetsgata

Universitetsgata on Oslon ydinkeskustassa sijaitseva ruutukaava-alueen katu, joka kulkee St. Olavs plassilta Karl Johans gatelle. Se on nimetty Oslon yliopiston mukaan, jonka päärakennuksen viereen se päättyy. Katu jatkui aiemmin kaupungintalolle asti, mutta Karl Johans gaten eteläpuolinen osuus nimettiin vuonna 1992 Roald Amundsens gateksi.
Saadettin Köpek

Saadettin Köpek (Sadettin, Sâdeddin, Sa‘deddîn, arabialaisittain سعد الدين , "Sa’d al-Dīn;" kuollut 1238/1239) oli Anatolian niemimaalla sijainneen Rumin sulttaanikunnan aikakauden valtiomies, arvonimeltään emiiri. Köpek on hahmona turkkilaisessa tv-sarjassa "Diriliş: Ertuğrul."
Mattachine Society

Mattachine Society (aluksi "Mattachine Foundation") oli yhdysvaltalainen vuonna 1950 perustettu homojen oikeuksien yhdistys ja ensimmäinen pitkään koossa pysynyt homojen oikeuksien organisaatio. Sen perustivat kommunistit ja johtohenkilö Harry Hay oli ollut Yhdysvaltain kommunistisen puolueen jäsen 15 vuotta. Kun toinen Red Scare kiihtyi, Mattachine Societyn jäsenet kokivat siitä pelkoa.
Heidän tavoitteinaan oli yhdistää homoseksuaalit (silloin: homofiilit), kouluttaa heitä, tarjota johtajuutta ja auttaa ”seksuaalisesti poikkeavia” lakiongelmissa. Mattachinen radikaali lähestymistapa kohtasi valtavaa vastustusta ja vuonna 1953 järjestö alkoi keskittyä assimilaation ja kunnioituksen edistämiseen. Sen jäsenet päättelivät, että he onnistuisivat muuttamaan useampien henkilöiden suhtautumista homoseksuaalisuuteen todistamalla, että homot ja lesbot olivat ”normaaleja” ihmisiä eivätkä eronneet heteroseksuaaleista.
Lokakuussa 1952 Mattachine Societyn ryhmässä syntyi idea lehdestä. Muuten yhdistykseen liittymätön ONE Magazine oli homojen oikeuksien taistelussa merkittävä. Lehteä julkaisivat aluksi Mattachine Societyyn kuuluvat henkilöt. Lehteä varten perustettiin kustannusyhtiö One, Inc.
Yksi ensimmäisistä haasteista valtion syrjintää vastaan tuli vuonna 1953. ONE-järjestö julkaisi "ONE, Inc." -nimistä aikakauslehteä, jota posti ei suostunut jakelemaan. Lehden numero, joka lähetettiin tilaajille ruskealla paperilla peitettynä, käsitteli homoja heteroseksuaalisissa avioliitoissa; posti väitti sitä rivoksi. Juttu eteni lopulta korkeimpaan oikeuteen, joka päätti vuonna 1958, että "One, Inc." sai lähettää aineistoaan U.S. Postal Servicen kautta.
Jussi Ahtinen-Karsikko

Juho (Jussi) Samuli Ahtinen-Karsikko, vuoteen 1909 "Ahtinen" (12. joulukuuta 1881 Uusikirkko Tl – 5. maaliskuuta 1953 Kangasala) oli suomalainen opettajaseminaarin ja yhteiskoulun johtaja.
Jussi Ahtinen-Karsikon vanhemmat olivat pitäjännahkuri Samuli Ahtinen ja Loviisa Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 Rauman yhteislyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908 ja filosofian maisteriksi 1912.
Ahtinen-Karsikko toimi heti ylioppilaaksi päästyään kansakoulunopettajana Pyhärannassa. Hän oli Mikkelin yhteiskoulussa suomen ja venäjän kielen opettajana 1909–1912 ja sitten Inkerissä Kolppanan opettajaseminaarin johtajana 1912–1917. Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen hän palasi Suomeen ja toimi opettajana Uudenkaupungin yhteislyseossa 1917–1921. Viimeksi hän oli Kangasalan yhteiskoulun johtajana 1921–1939 ja Tampereen klassillisen lyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1939–1951. Ahtinen-Karsikko oli kielenkääntäjänä Tarton rauhanneuvotteluiden suomalais-venäläisessä sekakomiteassa. Vuosina 1918–1919 hän oli Uudenkaupungin Sanomat-lehden vastaavana toimittajana.
Ahtinen-Karsikko harrasti musiikkia ja hän toimi kuoronjohtajana sekä Inkerissä että Suomessa. Hän opiskeli useita vuosia arabian kieltä muun muassa Pietarin itämaisten kielten opistossa. Kesällä 1923 hän jatkoi näitä opintoja Kangasalla asuneen Antiokian ortodoksisen patriarkaatin arkkidiakonin Kuma Dibu al-Malufin johdolla. Palattuaan Syyriaan al-Maluf hankki Ahtinen-Karsikolle Syyrian arabialaisen taideakatemian jäsenyyden.
Ahtinen-Karsikko tunnettiin orientalistina ja Suomessa asuneiden misäärien tukijana. Hänen ystäväpiiriinsä kuului Tampereella asunut kauppias Zinnetullah Ahsen Böre, jonka kustantaman Koraanin suomenkielisen vuonna 1942 julkaistun käännöksen kieliasun tarkastajana Ahtinen-Karsikko toimi.
Jussi Ahtinen-Karsikko oli naimisissa vuodesta 1909 Johanna Fredrika Irene Palmrosin kanssa.
Seisminen hasardi

Seisminen hasardi eli uhka esittää kohdealueen luonnollisen seismisyyden tason todennäköisyyksien avulla.
Tilastollisessa seismisen hasardin arvioinnissa lasketaan todennäköisyyksiä, joilla kohdealueella tai kohdepaikassa tietty maanjäristysvoimakkuuden tai maanjäristyksestä aiheutuvan maanliikkeen kynnysarvo ylittyy annetussa ajassa. Laajasti käytetty maanliikkeen suure on maksimikiihtyvyys (PGA &lt; ). Seismisen hasardin laskemisessa tulee tiivistää paras mahdollinen seismologinen ja muu geotieteellinen tieto. Ihmisen toiminta ei vaikuta luonnolliseen seismisyyteen pohjautuvan seismisen hasardin tasoon.
Seisminen hasardikartta esittää laskettujen maanliikkeiden, yleensä kiihtyvyysarvojen, tasa-arvokäyriä. Usein kartan (kiihtyvyys)arvojen on laskettu ylittyvän 10 prosentin todennäköisyydellä 50 vuodessa, mikä vastaa 475 vuoden ajanjaksoa. Tämä on seismologian ja insinöörien välinen sopimusasia.
Chioggia

&lt;mapframe width="275" height="275" longitude="12.250" latitude="45.200" zoom="9" text="Chioggia"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geomask",
 "ids": "Q55416",
]
&lt;/mapframe&gt;
Chioggia on kaupunki Adrianmeren pohjoisrannalla Venetossa Italiassa. Se on osa Venetsian metropolikaupunkia.
Maantiede.
Chioggian historiallinen keskusta sijaitsee Venetsian laguunin eteläosassa muutamalle saarelle rakennettuna. Saaria erottaa kolme etelä–pohjoissuuntaista kanaalia. Chioggian etäisyys Venetsiasta on noin 25 kilometriä etelään. Maanteitse etäisyys Venetsiasta on noin 53 kilometriä ja Milanosta noin 275 kilometriä.
Suurin osa kaupungin hallinnollisesta alueesta sijaitsee mantereella. Vanhan kantakaupungin itäpuolella on kaupunginosa ja turistikeskus Sottomarina, jonka hiekkaranta on viitisen kilometriä pitkä.
Maanjäristysriskin osalta Chioggia on luokiteltu vyöhykkeelle 3 (zona 3). Aiemmin luokitus oli vyöhyke 4, joka on alhaisimman riskin vyöhyke.
Chioggian vuotuinen keskilämpötila kaudella 1961–1990 oli 13,5 °C. Lämpimin kuukausi on heinäkuu (23,8 °C) ja kylmin on tammikuu (2,9 °C).
Historia.
Ajanlaskun alussa elänyt Plinius vanhempi mainitsee Adrianmeren rannikosta kertovassa kuvauksessaan paikan Fossa Clodia, joka sijaitsi nykyisen Chioggian alueella. 400- ja 500-luvuilla alueelle siirtyi väestöä hunnien ja langobardien hyökkäysten tieltä. Vuonna 1110 Chioggia sai piispanistuimen. Kaupungissa käytiin Genovan ja Venetsian tasavaltojen välinen Chioggian sota, Guerra di Chioggia, 1379–1380. Seuraavat kaksi vuosisataa olivat huonoa aikaa kulkutauteineen ja nälänhätineen.
Venetsian tasavallan sorruttua 1797 Chioggiaa hallitsivat puolen vuosisadan ajan vuoroin ranskalaiset, vuoroin itävaltalaiset. Italialainen kaupunki Chioggiasta tuli 15. lokakuuta 1866. Ensimmäisen maailmansodan aikana Chioggian julkisia rakennuksia muunnettiin sotasairaaloiksi. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Chioggia oli saksalaisten miehittämällä alueella. Liittoutuneet vapauttivat kaupungin 27. huhtikuuta 1945.
Chioggian arkkitehtoninen perintö on mittava. Kaupungin merkittävin kirkko on barokkityylinen Pyhän Marian katedraali, cattedrale di Santa Maria Assunta. Se on rakennettu 1663–1674 arkkitehti Baldassare Longhenan piirustusten mukaan. Muita kirkkorakennuksia ovat esimerkiksi San Giacomo, San Andrea ja Santa Caterina.
Kaupungin pohjoisosassa omalla saarellaan sijaitsee Forte San Felice, joka on entinen linnoitus. Chioggian tunnusomaisimpiin rakennelmiin, kaupunkia edustaviin symboleihin, kuuluu Colonna di Vigo historiallisen kantakaupungin pohjoisosassa. Chioggian museoita on esimerkiksi Museo civico della Laguna Sud.
Talous ja liikenne.
Chioggian tärkeitä elinkeinoja ovat turismi ja kalastus. Chioggian rautatieasema, Stazione di Chioggia, sijaitsee rataosuudella Rovigo–Chioggia. Maantieliikenteen keskeinen väylä on Strada statale 309 Romea.
Ice Arena Wales

Ice Arena Wales (; sponsorinimeltään Vindico Arena) on vuonna 2016 avattu jäähalli Cardiffissa. Jäähallin kokonaiskapasiteetti on 3 088 katsojaa.
Elite Ice Hockey Leaguessa pelaava Cardiff Devils pelaa kotiottelunsa Ice Arena Walesissä. Joukkueen ensimmäinen ottelu jäähallissa oli ottelu Belfast Giantsia vastaan 12. maaliskuuta 2016.
Kruunuvuorenrannan lautta

Kruunuvuorenrannan lautta liikennöi Helsingin Kruunuvuorenselällä osana Helsingin seudun liikennettä eli HSL-aluetta. Lautta kulkee ympärivuotisesti Laajasaloon kuuluvan Kruunuvuorenrannan ja Kruununhakaan kuuluvan Meritullintorin välillä linjanumerolla 17.
Lauttaliikenne käynnistettiin vapunpäivänä 2023 helpottamaan liikennettä Laajasalon ja Helsingin keskustan välillä. Liikenteen on tarkoitus jatkua siihen saakka, kun Kruunusillat-raitiotie valmistuu suunnitelman mukaan vuonna 2027. 
Lauttamatka kestää noin 20 minuuttia, ja lautat liikennöivät kesäaikataulussa 40 minuutin välein ja talvisin 50 minuutin välein. Kesäaikataulu on voimassa huhtikuusta lokakuun loppuun. Lautalla voi matkustaa HSL:n AB-vyöhykkeet sisältävällä lipulla. Lautalla saa kuljettaa polkupyöriä ilman lisämaksua. 
Matkustajamäärät.
Kruunuvuorenrannan lauttaa on kutsuttu menestykseksi. Touko–syyskuun 2023 välillä lauttaa käytti HSL:n mukaan miltei 30 000 matkustajaa kuukaudessa. Toukokuusta joulukuuhun 2023 lautta keräsi yhteensä 174 981 matkustajaa sekä toukokuusta seuraavan vuoden huhtikuuhun mennessä 212 148 matkustajaa. Suosituin kuukausi oli kesäkuu ja hiljaisin tammikuu. Heinäkuun 2024 aikana tehdyt 34 238 matkaa oli uusi kuukausittainen matkustajaennätys, ja elokuuhun 2024 mennessä lautalla oli kokonaisuudessaan tehty lauttaliikenteen alkamisesta lähtien yhteensä 325 099 matkaa. Vuoden 2024 aikana tehdyiksi matkoiksi ilmoitettiin noin 243 000.
HSL:n elokuussa 2023 tekemän tutkimuksen mukaan 82 prosenttia matkustajista koki, että lautta on nopeuttanut matkustamista. Pitkäksi koettu 50 minuutin vuoroväli keräsi kuitenkin kritiikkiä.
Alukset.
Liikennöinti aloitettiin kesäkaudella 2023 "Amiraali"-lautalla, jonka suositeltu kapasiteetti on 120–140 matkustajaa. Lokakuussa 2023 käyttöön otettiin "M/S Emma", jonka kapasiteetti on 216 matkustajaa. Talvikaudella käyttöön otettiin "M/S Tor". Kesäkautta 2024 varten käyttöön otettiin jälleen "Emma"- ja "Tor"-lauttoja kevyempi "Amiraali".
Huhtikuussa 2025 käyttöön otettiin vuonna 1967 valmistunut 36-metrinen "Kökar", jonka kyytiin mahtuu 226 matkustajaa. Se on suurempi kuin Suomenlinnan lautat "M/S Suokki" ja "M/S Suomenlinna II".
Cnemaspis adii

Cnemaspis adii on gekkoliskojen heimoon kuuluva harvinainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. 
Liskon pituus kuononkärjestä hännäntyveen on noin 3,5 cm. Häntä on pidempi kuin muu eläin. Se on punertavan ja kellertävän ruskealäikkäinen ja sillä on pyöreät tummat silmät. 
Sitä on tavattu varmuudella vain Hampin maailmaperintökohteen alueelta Intian Karnatakasta. Läheiseltä Bellaryn alueelta on varmistamattomia havaintoja.
Cnemaspis anaikattiensis

Cnemaspis anaikattiensis on gekkoliskojen heimoon kuuluva harvinainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. 
Liskon pituus kuononkärjestä hännäntyveen on noin 6 cm. 
Sitä on tavattu vain Anaikattin kukkuloilta Länsi-Ghatien vuoristossa Intian länsiosassa.
Myrskyluoto

Myrskyluoto on Anni Blomqvistin kirjoittama viisiosainen kirjasarja ja suomalaisen saaristolaiskuvauksen eepos, joka ilmestyi ruotsin kielellä 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Teoksissa kuvataan Myrskyluodon Maijan ja tämän perheen elämää Ahvenanmaan saaristossa, erityisesti ulkosaariston syrjäisellä Myrskyluodon saarella. Maijan elämää seurataan kirjoissa 1800-luvun puolivälistä vuosisadan vaihteeseen.
Kirjasarjan synty.
Teokset perustuvat kirjailija Anni Blomqvistin omiin sekä hänen sukulaistensa kokemuksiin. Tämän vuoksi Blomqvist piti itseään enemmän tarinankertojana kuin kirjailijana. "Myrskyluoto"-kirjasarja syntyi sen jälkeen, kun Blomqvist oli saanut näkyvyyttä vuonna 1966 julkaistulla esikoisteoksellaan "Meri yksin ystäväni". 
Ensimmäisen kirjan menestyksen jälkeen kirjojen kustantaja Söderström toivoi Blomqvistilta lisää kirjoja. Kustantajan toiveesta syntyi Blomqvistin toinen teos ja samalla ensimmäinen "Myrsky­luoto"-sarjan kirja "Tie Myrskyluodolle (Vägen till Storms­käret)", joka ilmestyi vuonna 1968. Kirja julkaistiin suomeksi vuonna 1974. Suuren suosion vuoksi Blomqvist päätti jatkaa kirjaa uusilla teoksilla, ja näin syntyi kokonainen kirjasarja.
Myrskyluodon Maijan esikuva oli Blomqvistin isoisotäti Maria "Maja" Lovisa Mickelsdotter. Majan asuinpaikka oli 1800-luvulla Väderskärin saari, joka sijaitsee Ahvenanmaan ulkosaaristossa Simskälan pohjoispuolella. Väderskär oli esikuva kirjojen Myrskyluodolle. Blomqvist oli kirjoittanut ensimmäiset Väderskärille sijoittuvat kertomukset Marttojen Husmodern-lehteen vuonna 1951. Hän kirjoitti laajempaa teosta jo tällöin, mutta aika ei riittänyt tekstien viimeistelyyn.
Kirjasarjaan perustuvat muut teokset.
Kirjasarjasta on tehty draamasarja televisiolle, ja siitä tehtyä näytelmäsovitusta esitetään teattereissa. Vuonna 2024 ensi-iltansa sai Tiina Lymin ohjaama ja käsikirjoittama elokuvasovitus "Myrskyluodon Maija".
Stockhausen

Stockhausen on muun muassa seuraavien saksalaisten henkilöiden sukunimi:
Guayanantangara

Guayanantangara ("Cyanicterus cyanicterus") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa. 
Koko ja ulkonäkö.
Guayanantangara kasvaa noin 17 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Guayanantangarakoiraan pää, selkä, siivet ja ylärinta ovat kiiltävät ja syvänsiniset. Rinnan alaosa ja vatsa ovat väriltään keltaiset. Lajin naaraan naama on keltainen. Päälaki, selkä ja siivet ovat koirasta vaaleammat ja sävyltään vihreämmät. Rinta ja vatsa ovat kirkkaan keltaiset. Guayanantangaran nokka on pitkä ja raskastekoinen. Koiraan nokka on musta, mutta naaraalla nokan alaosa on vaaleampi.
Levinneisyys ja elintavat.
Guayanantangaran levinneisyysalue ulottuu Venezuelan länsiosista Ranskan Guayanaan ja Brasilian pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja savannien metsät. Guayanantangara liikkuu tavanomaisesti pareittain puiden latvuskerroksessa. Lintu liittyy usein myös sekaparviin muiden lintulajien kanssa.
Rob Page

Robert John Page (s. 3. syyskuuta 1974) on walesilainen jalkapallovalmentaja ja uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on Walesin jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. 18-vuotisen pelaajauransa aikana Page pelasi 550 ottelua Valioliigassa ja English Football Leaguessa kuudessa eri seurassa.
Page oli Walesin päävalmentajana vuoden 2020 EM-kisoissa, jolloin Wales eteni neljännesvälieriin saakka. Kesäkuussa 2022 Pagen johtama Wales saavutti paikan vuoden 2022 MM-kisoissa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1958.
Cnemaspis tropidogaster

Cnemaspis tropidogaster on gekkoliskojen heimoon kuuluva harvinainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. 
Liskon pituus kuononkärjestä hännäntyveen on noin 3 cm. 
Sitä on tavattu vain Sri Lankalta läheltä pääkaupunki Colomboa. Se elää kostean metsän kallioisilla reunamilla. Molemmat nykyisin tunnetut alinpaikat ovat metsässä toimivien luostarien alueella.
Lajin uhanalaisuuteen on vaikuttanut ihmisen toiminta: metsänhakkuut ja metsän korvaaminen ananasviljelmillä sekä graniitin louhinta.
New Year’s Day (Taylor Swiftin kappale)

New Year’s Day on yhdysvaltalaisen laulaja Taylor Swiftin kappale albumilta "Reputation" (2017). Swift kirjoitti ja tuotti kappaleen Jack Antonoffin kanssa.
Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvaltain countryradioon 27. marraskuuta 2017. Se on laulajan ensimmäinen countryradioon markkinoitu kappale sen jälkeen, kun hän vaihtoi tyyliä countrysta popmusiikkiin vuonna 2014. Kappaleen menestys jäi heikommaksi kuin albumin muiden singlejen. Se nousi Yhdysvaltojen countrylistan sijalle 33.
Tyyli ja sanoitukset.
”New Year’s Day” -kappaleessa on piirteitä country- ja popmusiikista. Kappale on akustinen pianoballadi ja eroaa huomattavasti "Reputation"-albumin muista kappaleista. Muut kappaleet ovat tyyliltään electropop-musiikkia. 
Kappaleen nimi ”New Year’s Day” (suom. ”uudenvuodenpäivä”) tulee siitä, että sanoitukset kuvaavat hetkeä uudenvuoden juhlien jälkeen. Sanoitukset kertovat rakkaudesta, joka jatkuu myös juhlahetkien jälkeen. Kappale on levyllä viimeisenä.
Vastaanotto.
Kappaleen kaupallinen 
menestys jäi heikoksi etenkin verrattuna albumin muihin singleihin. Se nousi Yhdysvaltojen countrylistan sijalle 33. Kappale ei päässyt yleiselle singlelistalle. Yhdysvaltojen lisäksi kappale esiintyi Kanadan countrylistalla sijalla 50. Vaatimattomasta kaupallisesta menestyksestä huolimatta kriitikot pitivät kappaletta yhtenä albumin parhaista.
Live-esitykset.
Kappaleen ensiesitys oli "Reputation"-albumin kuuntelutapahtumassa Swiftin Rhode Islandin talossa lokakuussa 2017. Esitys näytettiin televisiossa Yhdysvalloissa. Swift esitti kappaleen uudelleen Jimmy Fallonin ohjelmassa albumin ilmestyttyä marraskuussa.
”New Years Day” kuului "Reputation Stadium Tour" -kiertueen vakituiseen ohjelmistoon vuonna 2018. Swift esitti sen pianolla mash-upina vanhemman kappaleensa ”Long Live” kanssa. Hän esitti kappaleen muutamia kertoja "The Eras Tour" -kierteella vuosina 2023 ja 2024.
Viikinkimiekat Suomessa

Viikinkimiekat Suomessa on vuonna 2018 julkaistu Suomesta löydettyjä viikinkimiekkoja käsittelevä tietokirja, jonka on kirjoittanut Mikko Moilanen ja julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Moilanen on koulutukseltaan arkeologi ja seppä.
Teos käsittelee sitä, miksi Suomesta on löytynyt niin paljon viikinkimiekkoja. Moilasen kirja haastaakin vanhan käsityksen rautakauden Suomesta, jota on totuttu pitämään köyhänä syrjäseutuna. "Viikinkimiekat Suomessa" johdattaa lukijan viikinkiajan Suomeen ja Eurooppaan, ajan väkivaltaiseen kulttuuriin ja uskomuksiin. Teos kertaa, miten miekka oli viikingeille sekä yliluonnollisia ominaisuuksia sisältävä ase että statusesine ja perintökalleus, jonka valmistaminen vaati suurta taitoa.
Teos käsittelee sitä, miten tunnetut INGELRII- ja ULFBERHT-miekat olivat Ragnar Lothbrokin ja hänen aikalaistensa tavaramerkkejä. Kirja pyrkii myös vastaamaan siihen, että valmistettiinko näitä miekkoja myös viikinkiajan Suomessa, vai olivatko ne arvokasta tuontitavaraa.
Getaway Car

Getaway Car on yhdysvaltalaisen laulaja Taylor Swiftin kappale vuoden 2017 albumilta "Reputation". Swift kirjoitti ja tuotti kappaleen muusikko ja tuottaja Jack Antonoffin kanssa. ”Getaway Car” on synthpop-kappale, joka kertoo lyhyestä tuhoon tuomitusta romanssista.
Kappale julkaistiin singlenä vain Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 7. syyskuuta 2018 "Reputation Stadium Tour" -kiertueen tullessa maihin. Single ei menestynyt listoilla, mutta on sittemmin saanut kulta- tai platinalevyn sertifikaatin useista maista. Se on myynyt kolminkertaista platinaa Australiassa ja platinaa Isossa-Britanniassa.
Tyyli ja sanoitukset.
”Getaway Car” on synthpop-kappale. Kappaleen sanoitukset kertovat lyhyestä ja tuhoon tuomitusta romanssista, johon laulaja ryhtyi päästäkseen pois edellisestä parisuhteestaan. Siinä käytetään metaforana rikosta ja pakomatkaa. Laulaja vertaa itseään ja poikaystäväänsä Bonnien ja Clyden tarinaan. 
Kappaleen on tulkittu mediassa kertovan Swiftin paljon huomiota saaneesta lyhyestä suhteesta näyttelijä Tom Hiddlestonin kanssa kesällä 2017. 
Vastaanotto.
”Getaway Car” -kappaletta verrattiin mediassa Swiftin edellisen albumin "1989" kappaleisiin, etenkin kappaleeseen ”Out of the Woods”. Molemmat ovat Swiftin ja Antonoffin tekemiä synth pop -kappaleita, joiden äänimaailma ja tuotanto ovat samantyylinen. 
Kappale sai kriitikoilta ja yleisöltä hyvää palautetta. Monet pitivät kappaletta yhtenä "Reputation"-albumin parhaista. Vuonna 2024 Variety-lehti laittoi kappaleen sijalle 5 Swiftin parhaiden kappaleiden listalla. Kappaleesta on tullut suosittu myös fanien keskuudessa.
Hyvistä arvioista huolimatta ”Getaway Car” menestyi kaupallisesti heikommin kuin monet Swiftin muista singleistä. Se ei alun perin noussut Australian viralliselle singlelistalle. Kappale oli kuitenkin Australiassa digitaalisten kappaleiden listan sijalla 33 vuonna 2018. Sen suosio kasvoi myöhemmin ja se nousi virallisen listan sijalle 96 vuonna 2024.
Uudessa-Seelannissa se oli Hot Singles -listan sijalla 9 vuonna 2018.
Pekka Vaara

Pekka Vaara (s. 1950 Nivala) on suomalainen Espoon Tapiolassa asuva diplomi-insinööri ja Vienan Karjalan historiasta kirjoittanut historioitsija. Hän toimii Karjalan Sivistysseuran varapuheenjohtajana. Pekka Vaaran sukujuuret ovat Uhtualla Vienan Karjalassa, hänen isoisänsä oli Andronovin laukkukauppiassukua.
Vaaran isoisä lähetettiin 1900-luvun alussa oppiin Suomen puolelle Nivalaan veljensä hoitamaan kauppaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana isoisä joutui pariksi vuodeksi Venäjän armeijaan ja palasi 1917 mennäkseen työhön suvun Oulaisissa omistamaan kauppaan. Isoisä ja hänen veljensä suomensivat sukunimensä Vaaraksi vuonna 1918.
Pekka Vaara alkoi 1990-luvun alussa tutkia oman perheensä historiaa ja hankki useita hyllymetrejä Vienan Karjalaan liittyvää kirjallisuutta. Hän vieraili ensimmäisen kerran Uhtualla 1991 ja teki sitten useita matkoja Vienan Karjalan kyliin. Vaara oli Finn-Stroin palveluksessa 1980-luvulla ja vieraili useita kertoja Kostamuksessa, tässä vaiheessa hän hankki myös venäjän kielen taidon.
Kirjojaan varten Vaara hankki lähdetietoa suomalaisista arkistoista ja Karjalan kansallisarkistosta Petroskoista. Hänellä oli myös suvussaan elänyttä historiatietoa. Vaaran mukaan karjalaisten näkemykset 1917-1919 vaihtelivat autonomiasta Venäjän yhteydessä itsenäisyyteen tai Suomeen liittymiseen. Vuonna 1918 ilmestynyt "Viena 1918: kun maailmansota tuli Karjalaan" käsitteli vuoden 1918 tapahtumia Vienassa. Tänä aikana vienankarjalaiset tavoitelivat eri aikoina autonomiaa Venäjän yhteydessä, liittymistä Suomeen tai itsenäisyyttä Ison-Britannian suojeluksessa. Vuonna 2020 ilmestynyt "Viena 1919–1922 – Kun neuvostovalta tuli Karjalaan" käsitteli taas aikaa ennen ja jälkeen Tarton rauhan solmimisen 1920.
Vaaran vuonna 2022 ilmestynyt kirja "Nivalan pojat heimosodissa" käsittelee heimosotiin vuosina 1918–1922 osallistuneiden 38 nivalalaismiehen aiheita.
Carolina (kappale)

Carolina on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale, joka on mukana Delia Owensin kirjaan perustuvassa elokuvassa "Suon villi laulu" ("Where the Crawdads Sing", 2022). Se julkaistiin digitaalisena promosinglenä 24. kesäkuuta 2022. Swift sävelsi ja tuotti kappaleen Aaron Dessnerin kanssa. Kappale sai Grammy - ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Tyyli ja sanoitukset.
”Carolina” on täysin akustinen folkkappale. Siinä käytettiin vain instrumentteja, jotka olivat olemassa 1950-luvulla "Suon villin laulun" tarinan aikakautena kuten mandoliinia, kitaraa ja viulua. Kappale on balladi.
Taylor Swift ja Aaron Dessner sävelsivät kappaleen vuonna 2020. Swift kirjoitti sanoitukset "Suon villi laulu" -kirjan inspiroimana. Kirjaan perustuva ei ollut tuolloin vielä valmistunut. 
Kappale on kirjoitettu kirjan päähenkilön Kyan näkökulmasta. Kya kasvaa rikkinäisessä perheessä Pohjois-Carolinan soilla, jää yksin ja joutuu syytetyksi murhasta. Kappale kertoo yksinäisyydestä, petetyksi tulemisesta ja salaisuuksista. Swift halusi kappaleen kuvaavan myös henkilön itsenäisyyttä.
Julkaisu.
Pätkä kappaletta esiintyi elokuvan "Suon villi laulu" trailerissa maaliskuussa 2022. ”Carolina” julkaistiin virallisesti digitaalisena promosinglenä 24. kesäkuuta 2022. Singlejulkaisulla on kappaleesta kokopitkä ja lyhennetty versio. Kappale on mukana elokuvan soundtrack-albumilla "Where the Crawdads Sing (Original Motion Picture Soundtrack)".
Swift esitti kappaleen livenä "The Eras Tour" -kiertueella Liverpoolissa 16. kesäkuuta 2023. Kappale esitettiin akustisesti mash-upina kappaleen ”No Body, No Crime” kanssa.
Vastaanotto.
”Carolina” sai positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta. Kriitikot kehuivat kappaleen surumielistä ja aavemaista tunnelmaa sekä Swiftin laulua. Kappaletta verrattiin Swiftin Aaron Dessnerin kanssa tekemiin albumeihin "Folklore" ja "Evermore".
Cyclura collei

Cyclura pinguis on Jamaikan saarella tavattava leguaani. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Koiraan pituus kuonosta hännäntyveen on noin 43 cm, naaraan 38 cm. Sen yleisväri on tummanharmaa, jossa on hiukan sinisen ja vihreän sävyjä. Väri on voimakkain selän harjasuomuissa. Nuoret yksilöt ovat vaaleampia kuin aikuiset, ja niiden sävy on selvemmin raidallinen. Luonnossa tavattavat yksilöt, varsinkin pesivät naaraat, näyttävät usein punaruskeilta koska ne kaivavat rautapitoista maa-ainesta.
Laji on ollut aiemmin yleinen Jamaikan kuivissa osissa, mutta harvinaistui nopeasti 1800-luvun loppupuolella. Nykyisin sitä tavataan vain Hellshiren kukkuloilla. 
Nämä leguaanit pesivät maanalaisissa onkaloissa, ja raskaana olevat naaraat kaivelevat harjoituskuoppia jo ennen munintaa. Ne munivat touko–kesäkuussa 6–20 munaa kerrallaan. Poikaset kuoriutuvat noin 85 päivän kuluttua.
Nykyisin lajin suurimman uhan muodostavat haitalliset vieraslajit kuten mungot ja kissat, jotka saalistavat munia ja poikasia. Toinen uhka on luvaton metsänhakkuu.
Santionvuoren tuulivoimalaitos

Santionvuoren tuulivoimalaitos on Satakunnan Huittisten Kolkanmaan ja Vakkilan lähellä Santionvuorella sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 75 kilowattia eli 0,075 megawattia. Voimalaitoksen on rakentanut Jaakko ja Johannes Kariniemi ja sen omistaa huittislainen Nordeco Oy.
Yleistä.
Tuulivoimala sijaitsee Punkalaitumen tieltä (seututie 230) poikkeavan Vakkilaan johtavan kylätien (yhdystie 12799) varressa. Tieltä poikkeaa pieni huoltotie tuulivoimalan pihaan. Voimala sijaitsee 90 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitos on tanskalaisen Nordtankin valmistamaa NTK75/17-mallia , joita erään tiedon mukaan on 1980-luvun alkupuoliskolla valmistettu ainoastaan kuusi kappaletta. Sitä löytää toimivana vain satunnaisesti ja se on Suomessa tämä malliston ainoa voimala . Tuulivoimalan napakorkeus on 40 metriä ja tuuliturbiinin halkaisija on 20 metriä.
Historiaa.
Voimalaitos on hankittu käytettynä ja käynnistetty sen jälkeen uudestaan maaliskuussa 2003. Erään tiedon mukaan tämä on toinen Fortumilta ostetuista kahdesta voimalasta , mutta Tuulivoimayhdistyksen taulukossa sille löytyisi vastine Paljasselän tuulivoimalasta, jonka tunnistetiedot täsmäävät ja jossa on merkintä ”Moved to Huittinen”. Se on luetteloitu esimerkiksi Valtion tieteellisen tutkimuslaitoksen tilastoissa nimellä "Huittinen 1".
Leonid Bykov

Leonid Fedorovytš Bykov (; 12. joulukuuta 1928 Zbamjakan kylä, Slovjanskin piiri, Donetskin alue – 11. huhtikuuta 1979 Kiova) oli ukrainalainen neuvostoelokuvan ohjaaja, teatteri- ja elokuvanäyttelijä sekä käsikirjoittaja. Bykov menehtyi liikenneonnettomuudessa Minskin ja Kiovan välisellä maantiellä.
Bykov opiskeli Harkovan teatteritaiteen instituutissa (1946–1951) ja työskenteli sitten näyttelijänä Harkovan Taras Ševtšenkon draamateatterissa (1951–1960). Tänä aikana hänellä oli merkittävä rooli myös muutamissa elokuvissa, kuten "Näkemiin, Marina" (1954) ja "Maksim Perepelitsa" (; 1955). 
Ohjaajana Bykov debytoi vuonna 1962.. Hänen tunnetuin ohjauksensa on "Taistelulentäjät" (1973), jossa hän myös näytteli kapteeni Tytarenkon roolin, voitti useita palkintoja, muun muassa Ukrainan SNT:n valtionpalkinnon (1977). Elokuva tuli suuren yleisön nähtäville elokuussa 1974, ja jo saman vuoden aikana elokuvan oli nähnyt yli 44 miljoonaa katsojaa. Teos on arvostettu sittemmin Ukrainan elokuvahistorian sadan parhaan elokuvan listan sijalle 16 (Dovženko-keskus, 2021). Myös Bykovin toinen neuvostoliittolainen sotaelokuva (; 1977, missä hän näytteli Svjatkinan roolin) on laajalti tunnettu.
Taiteellisista töistään sai muun muassa Venäjän SFNT:n (1965) ja Ukrainan SNT:n kansantaiteilijan arvon (1974), ja useita Neuvostoliiton valtionpalkintoja. Hänen muistokseen on pystytetty useita muistomerkkejä ja hänen mukaansa on nimetty asteroidi Bykov.
Anolis bicaorum

Anolis bicaorum on harvinainen väliamerikkalainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Liskon pituus kuononkärjestä hännäntyveen on 7,5 cm.
Se on kotoperäinen laji Hondurasin Islas de la Bahían saarisryhmässä, Utilan saarella. Lajin uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet metsänhakkuut ja ihmisen mukana tulleiden eläinten kuten kissojen ja rottien saalistus.
Anolis cusuco

Anolis cusuco on harvinainen väliamerikkalainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Se on kotoperäinen laji Luoteis-Hondurasissa, missä sitä on tavattu Cusucon kansallispuistossa Sierra de Omoan vuoristossa. Lajin uhanalaisuuteen ovat vaikuttaneet metsänhakkuut.
Bo Aurén

Bo Gustav Mikael Aurén (27. helmikuuta 1938 Alaveteli – 24. joulukuuta 2024 Kokkola) oli suomalainen kuvataiteilija ja graafikko. Hän opiskeli mainosgraafikoksi Helsingissä ja työskenteli ensin mainostoimisto SEK:ssa ja sitten Keski-Pohjanmaan Kirjapainon palveluksessa 1963–1988. Sen jälkeen hän työskenteli vapaana taiteilijana Kokkolassa.
Taidemaalarina Aurénin tuotanto kattoi muotokuva- ja maisema-aiheita sekä uskonnollisia teemoja. Muotokuvia hän maalasi yhteensä noin 250, muun muassa Viljami Kalliokoskesta, Jorma Reinistä ja Erik Fordellista. Maisemamaalausten aiheet löytyvät sekä Pohjanmaan rannikoilta että Välimereltä, jossa Aurén matkusti paljon. Tyylillisesti hän piti itseään realistina. 
Aurén suunnitteli myös julisteita ja mitaleja sekä kuvitti useita teoksia, muun muassa Yrjö Kujalan lastenkirjoja. Pedersören kunnan vaakuna on Aurénin suunnittelema.
Anolis monteverde

Anolis monteverde on harvinainen väliamerikkalainen matelija. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Liskon pituus kuononkärjestä hännäntyveen on 5 cm.
Se on kotoperäinen laji Costa Rican Puntarenasin maakunnassa Cordillera de Tilaránin alueella. Se elää metsänreunassa pensaiden ja saniaisten joukossa. Lajin uhanalaisuuteen on vaikuttanut ilmastonmuutos, jonka takia liskon pesimäalueelle on muuttanut uusia petolintuja kuten "Momotus coeruliceps".
Kenworth

Kenworth Truck Company on yhdysvaltalainen kuorma-autojen valmistajayhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Washingtonin osavaltion Kirklandissa. Kenworthin emoyhtiö on PACCAR, joka omistaa myös Peterbiltin ja DAFin.
Pahkionvuoren tuulivoimapuisto

Pahkionvuoren tuulivoimapuisto on Satakunnan Huittisten Sampun Suontaustanmaalla ja siellä Pahkionvuorella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii kaksi tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 3,6 megawattia ja vuosituotanto on noin viisi gigawattituntia . Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sen myös omistaa Lännen Lintu Oy . Voimaloita operoi yhtiö itse .
Yleistä.
Pahkionvuori on Huittisten savikoiden keskeltä 100 metrin korkeuteen mpy. kohoava kallioinen mäki, joka nousee 55 metriä peltomaiden yläpuolelle. Voimalaitokset sijaitsevat noin 160 metrin etäisyydellä toisistaan ja niille on tieyhteys vuoren pohjoispuolelta.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Enerconin valmistamaa E66/1800-mallia, jonka napakorkeus on 80 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 70 metriä , ja kapasiteetti on 1,8 megawattia.
Historiaa.
Tuulivoimapuistolle tehtiin suunnittelutarveratkaisu kesäkuussa 2008, myönnettiin rakennuslupa maaliskuussa 2010, muutettiin rakennuslupaa joulukuussa 2011 ja rakennettiin se tämän jälkeen. Voimalat otettiin käyttöön vuonna 2012. Tuulivoimalat on hankittu käytettyinä.
Vaasan hallinto-oikeus päätti kesäkuussa 2017 ja jonka Korkein hallinto-oikeus vahvisti heinäkuussa 2018, että tuulivoimapuisto tarvitsee toimiakseen ympäristöluvan. Lännen Lintu Oy teetätti ympäristölautakunnalle mittauksia ja valitti päätöksestä Vaasan hallinto-oikeuteen, jossa se pyysi ympäristölupaan lievennyksiä. Oikeus ei kuitenkaan hyväksynyt valitusta syyskuussa 2021.
Etelä-Satakunnan ympäristölautakunta käsitteli ympäristöluvan huhtikuussa 2020, ja se myösi ympäristöluvan asettaen samalla tuulipuiston meluhaitoille ja välkkeelle raja-arvot.
Western Star Trucks

Western Star Trucks Sales, Inc. on yhdysvaltalainen kuorma-autojen valmistajayhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Oregonin osavaltion Portlandissa. Western Star Trucksin emoyhtiö on Daimler Truck North America, joka on Daimler Truckin tytäryhtiö.
Merenneito Nerissa

Merenneito Nerissa on viihdetaiteilija Neea Paurin esittämä satuhahmo. Hän on Merenneito Riian ystävä. Pauri on esiintynyt Merenneito Nerissana aktiivisesti vuodesta 2014 lähtien.Hahmo on esiintynyt tapahtumissa kuten Helsingin venemessuilla ja vieraillut useissa uimahalleissa, Hän lopetti esiintymisen kokonaan.