Iso Hiekka-aavikko

Iso Hiekka-aavikko on aavikko Australiassa Länsi-Australian ja Pohjoisterritorion alueilla.
Iso Hiekka-aavikko on pääosin alavaa hiekka-aavikkoa. Punaiset pitkät ja rinnakkaiset hiekkadyynit peittävät valtaosan aavikosta. Alueella on kuitenkin myös joitakin matalia kukkuloita ja suolajärviä. Ison Hiekka-aavikon pohjoisosan ilmasto on trooppista, ja myös trooppisia monsuuneja esiintyy.
Ison Hiekka-aavikon alueella on vain vähän asutusta. Merkittävimmät keskukset ovat Telfer Länsi-Australiassa ja Yulara Pohjoisterritoriossa. Uluru-Kata Tjutan kansallispuisto sijaitsee Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa.
Väestö.
Alue on harvaan asuttu. Pääväestön muodostavat Australian alkuperäiskansojen yhteisöt ja kaivoskeskukset. Autiomaan alkuperäiskansat jakautuvat kahteen pääryhmään: Martu lännessä ja Pintupi idässä. Kielellisesti he puhuvat useita Lännen autiomaan kieliä. Monet näistä alkuperäiskansoista siirrettiin pakkotoimin pois omilta alueiltaan 1700-luvun lopulla, 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Heidät sijoitettiin asutuskeskuksiin, kuten Papunyaan Pohjoisterritoriossa. 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa osa alkuperäisasukkaista palasi takaisin kotiseuduilleen. Alueen nuoret aikuiset matkustavat ja osallistuvat Wilurarra Creative-ohjelmiin ylläpitääkseen ja kehittääkseen omaa kulttuuriaan sekä vahvistaakseen yhteisöllisyyttä.
Ilmasto.
Sademäärä on alhainen koko rannikkoalueella ja erityisesti pohjoisempana, missä sateet ovat hyvin kausiluonteisia. Kimberleyn lähellä olevilla alueilla keskimääräinen vuotuinen sademäärä ylittää 300 mm, mutta sateet voivat olla epätasaisia. Monet kuivat vuodet päättyvät monsuunipolvimassoihin tai trooppisiin sykloneihin. Kuten monilla Australian aavikoilla, sademäärä on aavikolle poikkeuksellisen korkea, vaikka kuivimmat alueet saavatkin vain hieman alle 250 mm sadetta vuodessa. Australian maanpinnan kuumuus synnyttää voimakkaan haihduntakierteen, mikä osittain selittää tavallista korkeammat sademäärät aavikolla. Alue on myös yksi niistä, jotka synnyttävät lämpöalipaineita, jotka puolestaan vaikuttavat Luoteis-Australian monsuuniin. Lähes kaikki alueen sade tulee monsuunien ukkosmyrskyistä tai satunnaisista trooppisista sykloneista. 
Vuodessa ukkosmyrskyjä esiintyy suurimmassa osassa aluetta noin 20 – 30 päivänä. Pohjoisempana, Kimberleyn rajoilla, keskiarvo 0n 30–40 ukkosmyrskyä vuodessa.
Kesän päiväaikaiset lämpötilat ovat Australian korkeimpia. Etelämmässä lämpötilat vaihtelevat keskimäärin 38–42 °C, paitsi silloin kun monsuunipilvet peittävät taivaan. Alueella on menehtynyt ihmisiä kausittaisen tulvimisen aikana, kun heidän ajoneuvonsa ovat juuttuneet tai hajonneet syrjäisillä hiekkateillä. Toisaalta jotkut matkailijat ovat joutuneet vaikeuksiin ajoneuvon rikkoutuessa vuoden kuumimpaan aikaan – yleisimmät kuolinsyyt ovat olleet nestehukka, auringonpaiste ja lämpöhalvaus. Talvet ovat lyhyitä ja lämpimiä, lämpötilat vaihtelevat 25–30 °C välillä.
Useimmilla alueilla pakkasia ei esiinny. Gibsonin autiomaan reunamilla kaakossa saattaa esiintyä heikkoja yöpakkasia kerran tai pari vuodessa. Sisämaassa talviyöt voivat silti olla viileitä verrattuna lämpimiin päiviin.
Talous.
Alkuperäiskansojen taide on merkittävä teollisuudenala Keski-Australiassa. Kaukaisessa lännessä sijaitsee kaivoksia, joista tärkeimmät ovat Telferin kultakaivos ja Niftyn kuparikaivos, sekä suuria karjatiloja. Telfer on yksi Australian suurimmista kultakaivoksista. Kehittämätön Kintyren uraaniesiintymä sijaitsee Telferin eteläpuolella.
Eläimet ja kasvisto.
Alueen kasvillisuutta hallitsee spinifex-ruoho. Eläimiin kuuluu muun muassa villiintyneitä kameleita ja dingoja. Muita nisäkkäitä ovat bilbyt, mulgarat, pussimullat, ruskeat jäniskengurut ja punaiset kengurut. 
Aavikolla elää myös monenlaisia liskoja, kuten varaanit (joista suurin on perentie), piikkipirut ja parta-agamat. 
Alueen linnustoon kuuluu harvinainen Alexandran papukaija, mulga-papukaija sekä punarintapapukaija.