Parma (antiikin kaupunki)

Parma (lat.; ) oli antiikin aikainen kaupunki Gallia cispadanassa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Parman kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Parman paikalla oli alun perin Terramaren kulttuuriin kuulunut asutus. Myöhemmin se kuului etruskeille. Parmasta tuli roomalainen "colonia" eli sotilassiirtokunta vuonna 183 eaa. Keisari Augustus rakennutti kaupungin myöhemmin uudelleen.
Maantiede.
Parman kaupunki sijaitsi Gallia cispadanassa eli Padus (nyk. Po) -joen eteläpuolisessa Galliassa. Se oli Via Aemilian varrella 19 roomalaisen mailin eli noin 28 kilometrin päässä Regium Lepidumista ja 40 mailin eli noin 59 kilometrin päässä Placentiasta. Se sijaitsi noin 15 mailin eli noin 22 kilometrin päässä Paduksesta, pienen Parma-nimisen joen rannalla, josta se todennäköisesti sai nimensä, ja noin kuuden mailin eli noin yhdeksän kilometrin päässä suuremmasta Tarus (nyk. Taro) -joesta. Augustuksen Italian aluejaossa Parma kuului Regio VIII Aemiliaan.
"Itinerarium Antonini Augusti" mainitsee poikittaisen tien, joka johti Parmasta Apenniinien yli Lucaan. Tie lienee kulkenut Parma-joen tai viereisen Tarus-joen laaksoa pitkin pääharjanteelle ja sieltä Macra (nyk. Magra) -joen laaksoa pitkin Lunaan. Tämä reitti on yksi tärkeimmistä luonnollisista kulkureiteistä tämän Apenniinien osan yli ja mitä todennäköisimmin sama, jota Hannibal käytti marssiessaan Etruriaan.
Historia.
Varhaishistoria.
Parman paikalla oli alun perin Terramaren kulttuuriin kuulunut myöhäispronssikautinen asutus. Myöhemmin se oli etruskilainen asutus. Sen kehityksessä olivat osallisina myös gallialaiset. Paikan nimeä ei mainita antiikin lähteissä ennen roomalaisten tuloa alueelle.
Roomalaisaika.
Vuonna 183 eaa., boijien täydellisen kukistamisen ja Via Aemilian rakentamisen jälkeen, roomalaiset vahvistivat asemaansa tällä Gallian alueella perustamalla Mutinan ja Parman "coloniat" eli sotilassiirtokunnat uuden valtatien varrelle. Näiden lisäksi jo olemassa olleet Bononian ja Placentian siirtokunnat muodostivat yhtenäisen ketjun Via Aemilian päästä päähän.
Parma oli asemaltaan "colonia civium", eli sen asukkaat säilyttivät Rooman kansalaisoikeutensa. Perustamisvaiheessa sinne sijoitettiin uudisasukasta, joista kukin sai kahdeksan auranalaa maata. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Parmensis".
Parma mainitaan satunnaisesti vuonna 176 eaa., jolloin se toimi prokonsuli Gaius Claudiuksen päämajana, mutta kaupunki näyttää kärsineen vain vähän sodista gallialaisia ja liguureja vastaan. Tämän ansiosta se kehittyi nopeasti vauraaksi kaupungiksi. Sen nimi esiintyy seuraavan kerran vasta sisällissotien aikaan, jolloin se sai ankaran iskun. Vuonna 43 eaa. Parma tuki näkyvästi senaatin puoluetta Marcus Antoniusta vastaan, minkä seurauksena Antonius valtasi ja ryösti sen täysin säälimättömästi Mutinan sodan aikana. Cicero kutsuu sitä yhä coloniaksi, joten sillä oli edelleen tuo asema sodan aikaan.
Keisari Augustuksen aikana Parmaan sijoitettiin uusi colonia, josta se sai arvonimen "Colonia Julia Augusta" ("Colonia Iulia Augusta"), joka esiintyy myös piirtokirjoituksissa. Plinius vanhempi kutsuu sitä myös coloniaksi, ja Strabonin aikaan se oli yksi tämän tiheästi asutun ja vauraan Italian alueen merkittävimmistä kaupungeista. Historiallisissa lähteissä se mainitaan kuitenkin vain harvoin — ehkä merkkinä siitä, että se sai nauttia rauhasta.
Roomalainen runoilija Cassius Parmensis vaikuttaa nimensä perusteella olleen kotoisin Parmasta, mutta tälle ei ole muuta todistetta. Kaupungin alue oli kuuluisa villastaan, joka Martialiksen mukaan oli laadultaan vain vähän Apulian villaa huonompaa.
Myöhäisantiikista keskiajalle.
Vuonna 377 jaa. Länsi-Rooman keisari Gratianus sijoitti Parman alueelle sekä naapuriseuduille goottien siirtokunnan. Tämä kertoo siitä, että seudun väestö oli jo vähenemässä. Attilan johtamat hunnit tuhosivat Parman 400-luvulla hävittäessään muutakin Aemilian maakuntaa, mutta se selviytyi näistä koettelemuksista. Kaupunginmuurit uusittiin ja kunnostettiin Teoderikin aikana, mikä kertoo sen uudesta noususta.
Kaupunki kukoisti edelleen bysanttilaisen Ravennan eksarkaatin aikana, jolloin se tunnettiin nimellä "Khrysopolis" ("Chrysopolis"), ”Kultainen kaupunki”. Nimi johtui mahdollisesti siitä, että sieltä hoidettiin hallinnon raha-asioita. Narseen sodat gootteja ja heidän liittolaisiaan vastaan toivat sen jälleen esiin historiassa, ja Paulus Diaconus mainitsee sen 500-luvulla tapahtuneen langobardien valloituksen jälkeen Aemilian vauraiden kaupunkien joukossa.
Kaupunki säilytti merkityksensä läpi keskiajan, ja nykyinen Parma on edelleen merkittävä kaupunki alueella. Kaupungissa on suoritettu joitakin yksittäisten kohteiden arkeologisia kaivauksia 1800- ja 1900-luvuilla.
Rakennukset ja löydökset.
Nykyisessä Parmassa on säilynyt vain vähän roomalaisaikaisia jäänteitä. Roomalaisaikaisen kaupungin ruutuasemakaava on edelleen näkyvissä nykyisen kaupungin vanhan keskustan asemakaavassa. Kaupungin muurit rajasivat sisäänsä nelikulmainen "castrum"in, jonka "cardo maximus" vastasi nykyisiä Strada Luigi Carlo Farinia ja Strada Cavouria. Sen "decumanus maximus", joka seurasi Via Aemilian linjausta, puolestaan vastasi nykyisiä Strada Giuseppe Mazzinia ja Strada della Repubblicaa. Forum sijaitsi näiden katujen risteyksessä samalla paikalla kuin nykyinen Piazza Giuseppe Garibaldi.
Kaupunki laajeni ajan kuluessa muurien ulkopuolelle erityisesti etelään päin. Sinne rakennettiin muun muassa roomalainen teatteri, jonka halkaisija oli noin 60 metriä. Kauempana idässä sijaitsi amfiteatteri, jonka pidempi halkaisija oli noin 136 metriä ja lyhyempi halkaisija noin 106 metriä. Muihin rakennuslöytöihin lukeutuu muun muassa tasavallan aikainen huvila esikaupunkialueella.
Esine- ja taidelöytöihin lukeutuu muun muassa rakennusten koristeosia, marmorisia ja pronssisia patsaita, mosaiikkeja, hautastelejä, amforoita ja kultasepäntöitä. Kaupungista ja sen ympäristöstä tehtyjä löytöjä on esillä Parman arkeologisessa museossa ("Museo Archeologico Nazionale di Parma").