tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ricardo Maduro

Ricardo Rodolfo Maduro Joest (s. 20. huhtikuuta 1946) toimi Hondurasin presidenttinä 2002–2006.
Maduro syntyi Panamassa ja opiskeli Lawrenceville Schoolissa, sittemmin Stanfordin yliopistossa. Hän edustaa Hondurasin kansallispuoluetta ("Partido Nacional", PN), ja vuonna 2006 häntä seurasi maan presidenttinä liberaalipuolueen Manuel Zelaya.
Maduron ensimmäisestä avioliitosta syntynyt poika Ricardo Ernesto kuoli väkivaltaisesti 1997. Maduron edeltäjä Hondurasin presidenttinä oli Carlos Roberto Flores. 
Maduro laajensi poliisin ja asevoimien yhteistoimintaa ja lähetti välittömästi virkaan astuttuaan poliisien ja asevoimien yhteisyksiköt partioimaan kaduille. Maduro tuki myös vahvasti Yhdysvaltain terrorismin vastaista sotaa ja lähetti vuonna 2003 Irakin koalitioon 370 sotilasta. Maduron kaudella Honduras ratifioi myös Yhdysvaltain kanssa Yhdysvaltain–Keski-Amerikan vapaakauppasopimuksen (CAFTA), josta sai vastineeksi maan velkoja anteeksi.
Leino (Ylämaa)

Leino on kylä entisen Ylämaan kunnan alueella Lappeenrannan kaupungissa Etelä-Karjalassa. Kylä sijaitsee Pukaluksen länsirannalla noin neljän kilometrin päässä valtakunnanrajasta ja noin viiden kilometrin päässä Ylämaan kirkonkylästä.
Peter Rono

Peter Kipchumba Rono (s. 31. heinäkuuta 1967 Kapsabet, Kenia) on entinen kenialainen keskimatkojen juoksija, joka voitti olympiakultaa Soulissa 1988. 
Rono voitti Afrikan maastojuoksumestaruuden 1985 Nairobissa. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa 1 500 metrillä nuorten maailmanmestaruuskisoissa Ateenassa. Maailmanmestaruuskisoissa 1987 Roomassa hän jäi 1 500 metrin välierissä yhdenneksitoista karsiutuen finaalista.
Soulin olympialaisissa Rono voitti alkueränsä ja sijoittui välierässään toiseksi. Loppukilpailussa ennakkosuosikki oli Ison-Britannian Steve Cram, kauden tilastoykkönen. Kaksi kierrosta ennen maalia Rono meni johtoon ja piti sen yllättäen loppuun asti. Voittoaika oli Ronon henkilökohtainen ennätys 3.35,96, joka oli varsin vaatimaton kilpakumppaneihin nähden. Ronosta tuli samalla 1 500 metrin nuorin olympiavoittaja, ikää hänellä oli vasta 21 vuotta ja 62 päivää. Hopeaa sai Peter Elliott ja pronssia Jens-Peter Herold Cramin jäädessä neljänneksi.
Nuoresta iästään huolimatta Rono jäi tähdenlennoksi eikä enää koskaan voittanut tärkeää kilpailua. Hän suoritti maisterin tutkinnon Mount Saint Mary's Universityssä Marylandissa. Myöhemmin hän toimi valmentajana samassa yliopistossa.
Marraskuussa 2006 Rono nimitettiin Yhdistyneiden Kansakuntien hyväntahdon lähettilääksi.
Pihlajiston ala-asteen koulu

Pihlajiston ala-asteen koulu on helsinkiläinen ala-asteen koulu, joka valmistui vuonna 1978. Nimestään huolimatta se sijaitsee Pihlajamäen osa-alueen puolella. Koulun rehtori on Heli Färm. Koulussa on noin 470 oppilasta. Yleisopetuksen luokkien lisäksi koulussa toimii kolme erityisluokkaa, erityisopetuksen nivelluokka, kaksi valmistavaa luokkaa ja starttiluokka. Koulussa on myös iltapäivätoimintaa.
Pihlajiston koulu on oman alueensa lähikoulu, jonka oppilaat ovat kotoisin pääosin Pihlajiston, Pihlajamäen ja Viikinmäen alueelta. Ahtaaksi käyneestä koulusta muutti vuodenvaihteessa 2014–2015 noin puolet oppilaista uuteen Viikinmäen kouluun, josta tuli Pihlajiston koulun sivupiste.
Koulu on Helsingin kaupungin omistama kunnallinen palvelu ja sen toiminnasta vastaa kaupungin opetusvirasto.
Lautalla yli Enonselän

Lautalla yli Enonselän on vuonna 1953 ilmestynyt Väinö Riikkilän kirjoittama nuortenkirja, jonka tapahtumapaikkana on sisäsuomalainen maatila lähiseutuineen. Tarinan päähenkilö on kaupunkilaispoika Aarne, joka matkustaa setänsä maatilalle ja tutustuu Konstan, Pekan ja Matin veljeskolmikkoon.
Juoni.
Kaupungissa lääkärin alipainoiseksi ja heikoksi tuomitsema 13-vuotias Aarne-poika lähetetään setänsä maatilalle lihomaan. Matka vie ensin junalla Voikoskelle ja sitten kävellen Korven tilalle. Pitkä kävely on viedä Aarnelta voimat, mutta puolimatkassa hänen seurakseen lyöttäytyy vanha Kuppari-Ieva. Perillä Aarne tutustuu serkkuihinsa Konstaan, Pekkaan ja Mattiin sekä pääsee tutustumaan moniin maatilan töihin, kuten nauriiden kylvämiseen ja kalastukseen.
Seikkailukirjojen ja Thor Heyerdahlin "Kon-Tikin" innoittamana Aarne haluaa serkkujensa kanssa purjehtimaan läheiselle Enonselän järvelle. Retki toteutuu, mutta poikien vene karkaa saaresta ja he jäävät oman onnensa nojaan. Ainoa uimataitoinen, Matti eli serkuista nuorimmainen, ui selän yli rantaan hakemaan apua, mutta joutuukin keskelle omaa seikkailuaan; jätettyään sanan tovereidensa hädästä postimiehelle hän saa kyydin mieheltä, joka paljastuu murtomieheksi. Samaan aikaan muut pojat rakentavat Kuussaaressa lautan ja lähtevät vesille, mutta päätyvät vain väärään suuntaan Lokkiluodolle.
Matti ja poliisit onnistuvat ottamaan murtomies Ruuskasen kiinni ja niin Matti pääsee lähtemään veneellä pelastusretkelle, mutta taas vene karkaa häneltä Lokkiluodon rannassa. Niinpä kaikki neljä joutuvat lähtemään uudelle lauttamatkalle, joka vie heidät viimein takaisin mantereelle. Poikien saapuessa Aarnen sedän maatilalle saapuu samaan aikaan postimies tuoden Matin aiemmin lähettämää viestiä heidän avuntarpeestaan.
Nicolas Slonimsky

Nicolas Slonimsky (; 27. huhtikuuta 1894 Pietari, Venäjän keisarikunta – 25. joulukuuta 1995 Los Angeles, Yhdysvallat) oli Yhdysvalloissa vaikuttanut venäläissyntyinen säveltäjä, musiikkitieteilijä ja kapellimestari.
Slonimsky syntyi Pietarissa ja muutti Yhdysvaltoihin 1923. Hän oli nykytaidemusiikin mestari ja johti muun muassa Edgard Varèsen "Ionisationin" sekä Charles Ivesin "Three Places in New Englandin" kantaesitykset. Hänen sävellyksenopettajansa olivat Eastman School of Musicissa Selim Palmgren ja Albert Coates. 
Slonimsky niitti uransa aikana mainetta myös musiikkikirjailijana ja musiikkitieteilijänä. Hän oli vanhemmiten Frank Zappan hyvä ystävä. 
Nicolas Slonimskyn omaan sävellystuotantoon kuuluu muun muassa "Studies in Black and White" pianolle, "Gravestones"-laulusarja, "Minitudes"-kokoelma pianolle sekä ainoaksi orkesteriteokseksi jäänyt "My Toy Balloon". Hän eli 101-vuotiaaksi.
Vanguard 1

Vanguard 1 tai Vanguard I (COSPAR ID: 1958-002B tai 1958-Beta 2
) oli Yhdysvaltain laivaston ensimmäinen satelliitti. Se on vanhin Maata yhä kiertävä keinotekoinen satelliitti ja samalla vanhin Maata kiertävä avaruusromun kappale. Se oli neljäs onnistuneesti laukaistu satelliitti (neuvostoliittolaisten Sputnik-1:n, Sputnik 2:n ja yhdysvaltalaisen Explorer 1:n jälkeen) ja ensimmäinen aurinkopaneeleita käyttänyt satelliitti.
Yhdysvaltalainen satelliitti suunniteltiin testaamaan kolmivaiheisen kantoraketin laukaisua ja satelliitin kiertoradan ympäristöolosuhteiden vaikutusta satelliittiin ja sen järjestelmiin. Kiertorata-analyysin avulla saatiin myös lisätietoa maapallon muodosta.
Satelliitin massa on 1,47 kg, ja sen alumiinikuoren halkaisija on 152 mm.
Satelliitti laukaistiin kolmivaiheisella Vanguard-kantoraketilla 17. maaliskuuta 1958 654 × 3 969 km:n kokoiselle elliptiselle radalle, inklinaatio 34,25 astetta, kiertoaika 134,2 minuuttia. Satelliitin 10 mW, 108 MHz elohopeaparistokäyttöinen radiolähetin lopetti toimintansa kesäkuussa 1958. Kuudesta aurinkopaneelista virtansa saavan 5 mW, 108,03 MHz:n radiolähettimen signaali kuultiin viimeksi toukokuussa 1964.
Vanguard 1:n avulla selvitettiin yläilmakehän tiheyttä, maapallon pallonmuotoisuutta ja satelliitin lämpöeristyksen vaikutusta satelliitin sisälämpötilaan.
Alun perin satelliitin arvioitiin pysyvän kiertoradalla 2 000 vuotta, mutta Auringon aktiivisuuden lisääntyessä Auringon säteilypaineen ja yläilmakehän aiheuttaman kitkan havaittiin vaikuttavan otaksuttua enemmän kiertorataa alentavasti. Vanguard 1:n oletetaan pysyvän kiertoradallaan 240 vuotta. Seuraava Vanguard-sarjan satelliitti oli sääsatelliitti Vanguard 2.
Kurt Maetzig

Kurt Maetzig (25. tammikuuta 1911 – 8. elokuuta 2012) oli saksalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi Berliinissä ja kuului Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon vuonna 1983. Hän ohjasi elokuvia itäsaksalaiselle DEFA-yhtiölle.
Maetzig opiskeli sosiologiaa, psykologiaa ja lakialaa Pariisissa sekä insinööritaitoa, kemiaa ja taloustieteitä Münchenissä. Hän oli toisen maailmansodan aikana laittomaksi julistetun kommunistisen puolueen jäsen.
Maetzigin filmografiaan kuuluvat muun muassa:
Knowth

Knowth (irlanniksi "Cnobha") on Irlannissa sijaitseva kivikautinen megaliittinen käytävähauta, joka on ajalle tyypillisen hautakummun sisässä. Knowth on County Meathissa Boynejoen laaksossa. Se on lähellä tunnettua Newgrangen käytävähautaa, ja myös Dowthin käytävähautaa ja on osa laajaa Bend of the Boynen megaliittialuetta, johon liittyy hautojen lisäksi pystykiviä ja niistä koottuja ympyröitä.
Knowthin alueella oli heikompaa rakennusaktiivisuutta myöhemmällä
neoliittisella kivikaudella, ja varhaisella pronssikaudella.
Rautakaudella kummulle rakennettiin linnoitus.
Palm Beach (Florida)

Palm Beach on kaupunki Palm Beachin piirikunnassa Floridassa.
Maantiede.
Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan Palm Beachin pinta-ala on 27,0 km², josta 10,2 km² on maata ja 16,9 km² vettä. Veden osuus on 62,45 %.
Väestö.
Kaupungissa on 10 468 asukasta, joista yli puolet on yli 65-vuotiaita (52,6 %) ja 9,4 % on alle 18-vuotiaita ().
Stockard Channing

Stockard Channing (oik. Susan Antonia Williams Stockard 13. helmikuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Emmy- ja Tony-palkittu näyttelijä.
Stockard Channing on tehnyt mittavan uran niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Hänen elokuvaroolejaan on Betty Rizzon rooli elokuvamusikaalissa "Grease" (1978). Televisiossa hän on ollut Abbey Bartletin roolissa menestyssarjassa "West Wing".
Channing on ollut naimisissa neljä kertaa, mutta kaikki avioliitot ovat päättyneet eroon.
Kylmäluoman retkeilyalue

Kylmäluoman retkeilyalue on Metsähallituksen retkeilyalue Taivalkosken koillisosassa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Sen pinta-ala on 74 km². Alue on helppokulkuista kangasmaastoa, ja siellä on harjuja sekä runsaasti erikokoisia vesistöjä. Myös vanhoja aarnimetsiä aihkimäntyineen on vielä alueella nähtävänä. Osa alueesta on suota. Poroja laidunnetaan alueella, joten niitä voi retkeillessään nähdä. Retkeilyalueella on noin 50 kilometriä merkittyjä polkuja. Lisäksi siellä on 30 kilometrin yhdyspolku Hossan kansallispuistoon ja 21 kilometriä pitkä Päätalo-polku Taivalkosken keskustaan. Talvisin alueella on hoidettuja latuja hiihtäjille. Kylmäluomassa on myös ympäri vuoden avoinna oleva leirintäalue. Kalastajille on tarjolla useita virkistyskalastusalueita ympäristössä. Vuokrakämppiä on alueella yli 20.
Kylmäluoman retkeilyalueen käyntimäärä oli 28 300 vuonna 2019.
Kylmäluoman retkeilyalueella on runsaasti järviä ja lampia. Alueen lounaisosassa sijaitsee Kylmäluoman järvi, luoteessa on Kalajärvi ja idässä Valkeinen. Alueen keskellä sijaitsee Iso-Ahveninen ja koillisessa Iso Pajuluoma ja Pikku Pajuluoma. Niiden itäpuolisista Sarvi-järvestä ja Polojärvestä osa kuuluu retkeilyalueeseen.
Sojuz TM-15

Sojuz TM-15 oli 15. avaruuslento Mir-avaruusasemalle. Se oli toinen Venäjän avaruusjärjestön Sojuz-lento. Laukaisu tapahtui Baikonurista 27. heinäkuuta 1992. Lento kesti 188 vuorokautta. Lennon nimi oli Lähde (). Paluu tapahtui 1. helmikuuta 1993.
Miehistöt.
Avaruuteen laukaistut
Maahan palanneet
Hans Erni

Hans Erni (21. helmikuuta 1909 Luzern – 21. maaliskuuta 2015 Luzern) oli sveitsiläinen taiteilija. Hänen seinäkoristeensa ja veistoksensa ovat tuttuja laajalle yleisölle, ja lisäksi hän suunnitteli muun muassa postimerkkejä.
Erni syntyi Luzernissa kahdeksasta lapsesta kolmanneksi. Hän opiskeli Pariisin Académie Julianissa, jossa hän voitti taidekilpailun ensimmäisen palkinnon. Hän oli samoihin aikoihin jo aloittanut uransa vapaana taiteilijana omalla studiollaan.
Hans Erni tapasi Pariisissa useita nykyajan arvostettuja taiteilijoita ja sai vaikutteita Pablo Picasson ja Georges Braquen töistä. Hänet luettiin kuuluvaksi sveitsiläisen taiteilijoiden Allianz-ryhmään.
Hans Erni -museo avattiin Luzernissa Sveitsin liikennemuseon yhteyteen vuonna 1979. Taiteilijan viimeiset postimerkit olivat vuodelta 1995; hän vietti samana vuonna 86-vuotispäiväänsä. Vuonna 2004 häntä kunnioitettiin Luzernin kunniakansalaisen arvonimellä.
Erni kuoli 106-vuotiaana luzernilaisessa sairaalassa 21. maaliskuuta 2015.
Kevin McCarthy

Kevin McCarthy () oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
McCarthy syntyi Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa. Hän valmistui Campion High Schoolista Wisconsinissa. Näyttelijän sisko on kirjailija Mary McCarthy ja serkku entinen presidenttiehdokas Eugene McCarthy. 
McCarthyn lukuisiin elokuviin kuuluvat muun muassa "Kauppamatkustajan kuolema" (1951), "Ruumiinryöstäjät" (1956), "Hotelli" (1967), "Avaruusfantasia" (1972), "Tappokäsky" (1974), "Piraija" (1978), "Murhenäytelmän loppu" (1990) ja "Riittävä todiste" (1994).
McCarthy voitti Golden Globen ja oli lisäksi ehdolla Oscarin saajaksi. Hän kuoli 96 vuoden iässä 11. syyskuuta 2010.
Ronald Delany

Ronald "Ron" Michael Delany (s. 6. maaliskuuta 1935 Arklow, Irlanti) on irlantilainen entinen keskimatkojen juoksija ja 1 500 metrin olympiavoittaja Melbournen kisoista 1956.
Delany opiskeli Yhdysvalloissa Villanovan yliopistossa, jonka yleisurheiluvalmentajana oli Jumbo Elliott. Delanyn ensimmäinen merkittävä saavutus oli finaalipaikka 800 metrillä vuoden 1954 EM-kisoissa Bernissä. Itse kilpailussa hän jäi viimeiseksi.
Kesäkuussa 1956 Delany juoksi seitsemäntenä juoksijana kautta aikojen haamumailin ajalla 3.59,0. Päivälleen puoli vuotta myöhemmin juostussa 1 500 metrin olympiafinaalissa kotiyleisönsä edessä juossut John Landy oli ennakkosuosikki. Viimeisen kierroksen alkaessa Delany oli vasta kymmenentenä, mutta tavaramerkikseen muodostuneella hurjalla kirillä hän ohitti kaikki edellään olleet ja voitti kultaa uudella olympiaennätyksellä 3.41,2.
Ulkorataennätyksiin Delany ei koskaan yltänyt, mutta kovana kirimiehenä hän voitti taktiikkajuoksut. Yhdysvaltain hallikilpailuissa hän saavutti peräti 40 peräkkäistä voittoa vuosina 1956–1959. EM-kisoissa 1958 Tukholmassa Delany jäi 1 500 metrillä pronssille. Rooman olympiakisoissa kaksi vuotta myöhemmin hän epäonnistui 800 metrillä. Sofian universiadeissa 1961 hän voitti kultaa 800 metrillä ajalla 1.51,1.
SNORT

SNORT on kevyt ja avoimen lähdekoodiin perustuva IDS-ohjelmisto eli tunkeilijan havaitsemisjärjestelmä. Snortin ohjelmoi ja kehitti vuonna 1998 Martin Roesch ja nykyään sitä kehittää Roeschin yhtiö, Sourcefire. Ohjelma suorittaa verkkoliikenteen logitusta sekä analysoi pakettien sisältöä ja protokollavertailua. Se myös tarkkailee porttien käyttöä ja skannausta.
SNORT on saatavilla Linuxille, FreeBSD:lle ja Windowsille.
SNORT on "InfoWorldin" mukaan yksi merkittävimmistä avoimen lähdekoodin ohjelmista.
Retkeilyalue

Retkeilyalue on pinta-alaltaan laaja retkeilytarkoituksiin varattu maa-alue. 
Retkeilyalueita on perustanut varsinkin Metsähallitus valtion maille. Ulkoilulaissa todetaankin:"Valtion maalle, jolla ulkoilun kannalta on huomattava yleinen merkitys, voidaan perustaa retkeilyalue. Tällaisella alueella on metsätalouden harjoittaminen, metsästys ja kalastus samoin kuin maa- ja vesialueen muukin käyttö järjestettävä niin että ulkoilutoiminnan tarpeet tulevat riittävästi otetuiksi huomioon".
Retkeilyalueiden lisäksi Metsähallitus on omalla päätöksellään perustanut virkistysmetsiä. Myös monet kaupungit, kuten Helsinki, Espoo ja Vantaa, ovat perustaneet samantyyppisiä alueita lähinnä virkistys- ja ulkoilualue -nimikkeellä muun muassa Uudellemaalle.
Retkeilyalueella on monipuoliset palvelut retkeilijöille: kävely- ja hiihtoreittejä, luontopolkuja, tulentekopaikkoja ja laavuja. Alueella voi olla luonto- tai retkeilykeskus ja vuokra-asuntoja. Liikuntarajoitteisten tarpeet on pyritty huomioimaan palveluissa ja rakenteissa. 
Retkeilyalue ei ole varsinainen luonnonsuojelualue, vaikka retkeilyalueeseen sisältyykin myös suojeltuja alueita. Suojeluun kuulumattomia retkeilyalueen metsiä hoidetaan kevyemmillä tuottovaatimuksilla ja käsittelytavoilla, lajistollista monimuotoisuutta edistäen sekä muutoinkin virkistyskäytön ehdoilla.
Valtion retkeilyalueita on tällä hetkellä seitsemän.
Liitännäinen (tietotekniikka)

Liitännäinen ("plugin", "plug-in") on tietokoneohjelma, joka toimii vuorovaikutuksessa isäntäsovelluksen, kuten verkkoselaimen tai sähköpostiohjelman kanssa, tarjotakseen tietyn toiminnon tarvittaessa.
Sanastoa.
Aiheeseen liittyvä sanasto ei ole vakiintunutta suomessa eikä englannissa. Erään jaottelun mukaan ohjelmistojen lisäosia (engl. "add-ons") ovat käyttötavoiltaan ja rakenteeltaan toisistaan eroavat
Englannin kielessä käytetään usein sanaa "plug-in" myös puhuttaessa laajennuksista, sillä liitännäisten ja laajennusten välinen raja jää helposti hämäräksi tavalliselle tietokoneenkäyttäjälle. Kuvaavaa on myös, että Windowsin omalla verkkosivustolla, Microsoft Management Consolen esittelyssä (2013), "snap-in" on suomennettu sanalla "laajennus".
Esimerkkejä liitännäisistä.
Tyypillisiä esimerkkejä ovat liitännäiset, jotka
Isäntäsovelluksen ja liitännäisen välinen suhde.
Isäntäsovellus tarjoaa palveluja, joita liitännäiset voivat käyttää, kuten menetelmän, jonka avulla liitännäinen voi rekisteröidä itsensä isäntäsovelluksen käyttöön, sekä protokollan, jolla tietoja siirretään isäntäsovelluksen ja liitännäisen välillä. Liitännäiset ovat riippuvaisia palveluista, joita isäntäsovellus tarjoaa, eivätkä yleensä toimi itsenäisinä ohjelmina. Kääntäen isäntäsovellus on riippumaton liitännäisistä, joten liitännäisiä voidaan lisätä ja päivittää ilman muutoksia isäntäsovellukseen. Joissakin tapauksissa isäntäsovellusta ei tarvitse edes käynnistää uudelleen liitännäisen asentamisen jälkeen.
São Benton palatsi

São Benton palatsi () on Portugalin parlamenttirakennus. Uusklassista arkkitehtuuria edustava rakennus sijaitsee pääkaupunki Lissabonissa.
Palatsi toimi alun perin benedektiiniluostarina. Luostari häädettiin sen tiloista 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla, ja palatsista muokattiin parlamenttirakennus. Tuolloin se tunnettiin nimellä "Palácio das Cortes" tai "Parlamento". Ensimmäinen palatsin muutostöissä kunnostaunut arkkitehti oli Possidónio da Silva. 
Vuonna 1999 palatsin lähelle valmistui uusi, modernistinen lisärakennus. Sen suunnitteli arkkitehti Fernando Távora.
Palatsissa toimii oma kirjakauppa ja lukusali.
Espoon kaupunginteatteri

&amp; (vuoteen 2023 asti Espoon kaupunginteatteri) on Espoossa toimiva ammattiteatteri. Sitä pitää yllä vuonna 1988 perustettu Espoon kaupunginteatterisäätiö.
Teatterin taiteellisena johtajana on toiminut elokuusta 2024 alkaen Jussi Sorjanen.
Teatterissa on omia tuotantoja ja joka vuosi 2–4 ulkomaista vierailua. Se tarjoaa esityksiinsä tekstityksen oman mobiilisovelluksensa kautta. Englanninkielinen käännös on saatavilla aina, osaan esityksistä on myös suomenkielinen tekstitys. 
Teatterissa käy vuosittain noin 30 000 katsojaa.
Teatterilla on kaksi varsinaista esitystilaa. Ne ovat &amp;Louhi ja &amp;Revontuli, jotka molemmat sijaitsevat Tapiolan kaupunginosassa – &amp;Louhi Espoon Kulttuurikeskuksessa ja &amp;Revontuli Revontulentiellä.
Teatteri sai lokakuussa 2025 kunniamaininnan Suomi-palkintogaalassa.
Uusi nimi.
Elokuussa 2023 teatteri ilmoitti uudeksi nimekseen &amp;:n. Teatterinjohtaja Erik Söderblom kertoi sen olevan ”positiivinen provokaatio”, joka tuo esiin ”yhteisyyttä, yhteistoimintaa ja yhdessäoloa”. Uusi nimi on tulosta kaksivuotisesta brändityöskentelystä, johon ovat osallistuneet teatterin edustajien lisäksi mainostoimistot Open Flower, TBWA ja Great Apes. Kotimaisten kielten keskuksen kielenhuollon erityisasiantuntija Ulla Onkamo arvosteli tuoreeltaan Espoon teatterin nimenmuutosta epäselväksi ja epäkäytännölliseksi. Hänen mukaansa &amp; ei kerro mitään kohteestaan eikä edes hahmotu nimeksi. Visuaalisen viestinnän suunnittelijoiden järjestö Grafia myönsi &amp;-tunnukselle Vuoden huiput 2023 -gaalassa Muotoilun kultahuippu -palkinnon. Gaalassa jaettiin Kultahuippu-palkinto kaikkiaan 14 kilpailutyölle ja Hopeahuippu-palkinto 40 työlle.
Torgu

Torgu () on entinen kunta Sõrven niemimaalla, Saarenmaalla, Virossa. Torgu liitettiin osaksi uutta Saarenmaan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa. 
Pinta-alaa kunnalla oli 126,4 neliökilometriä ja asukkaita siellä oli 370. Kunnan keskus oli nimeltään Iide. 
Torgun ainoa naapurikunta oli Salme koillisessa. Muualla Torgu rajautui Itämereen.
Kylät.
Torgun kunta muodostui seuraavista kylistä ():
Hänga, Iide, Jämaja, Kaavi, Kargi, Karuste, Kaunispe, Laadla, Lindmetsa, Lõupõllu, Läbara, Lülle, Maantee küla, Mõisaküla, Mõntu, Mäebe, Mässa, Ohessaare, Soodevahe, Sääre, Tammuna, Türju.
Väestö.
Vuonna 2011 Torgun kunnassa oli 250 asukasta, joista 243 (97,2 %) oli virolaisia, 3 (1,2 %) venäläisiä ja 2 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Torgun kuningaskunta.
Viron itsenäisyysajalla, vuosina 1918–1940, Torgu oli oma kuntansa, mutta Neuvostoliiton miehittäessä Viron, kunta liitettiin viereiseen Salmen kuntaan. Vuonna 1992 Virossa oli kuntajako, jossa Torgu kuului edelleen Salmeen. Asian korjaamiseksi Sõrven niemimaan jälleenrakennus- ja kehittämisseura julisti Torgun kuningaskunnaksi ja kansanedustaja Kirill Teiterin Viron rojalistipuolueesta sen kuninkaaksi. Kuninkaan virallinen valtaannousupäivä oli 28. marraskuuta 1992, mutta kruunajaiset pidettiin vasta 28. joulukuuta 1992. Kuningas sai Viron parlamentissa, Riigikogussa, aikaan Torgun kunnallishallinnon palauttamisen. Hallinnollisten sekavuuksien vuoksi Torgu sai kunnallisen itsehallinnon kuitenkin vasta 11. maaliskuuta 1993 takaisin. Kuningaskuntaa ei kuitenkaan lakkautettu vaikka kunta syntyikin uudelleen.
Kuningaskunta on julkaissut muun muassa omia filatelisia tuotteita, kuten ehiökuoria sekä omia kolikoita. Torgun rahayksikkö Kirill on sidottu vodkapullon arvoon.
Vuonna 1998 kuntaa uhkasi pakkoliitos viereiseen Salmen kuntaan, joten kuningasta tarvittiin jälleen. Kuntaliitoksen vastustus kunnassa on ollut suurta.
Lapinlahden silta

Lapinlahden silta on vuonna 1965 valmistunut moottoritiesilta Helsingissä. Silta ylittää Lauttasaarensalmen ja yhdistää Ruoholahden Lauttasaareen. Silta on tyypiltään teräskantinen teräksinen jatkuva kotelopalkkisilta. Silta on maatukineen 597 metriä pitkä (eräissä lähteissä 599 metriä). Silta-aukon leveys on 582 metriä, joka jakautuu viiteen jänteeseen: 103,5+125+125+125+103,5 metriä. Silta oli lähes 30 vuoden ajan vuosina 1965–1993 Suomen pisin. Sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä. Sillan kautta kulkee Helsingistä Karjaalle johtava kantatie 51, jonka moottori­tieksi rakennetun osuuden nimenä Helsingin ja Espoon alueella on Länsiväylä. Valtaosa Helsingin keskustasta Espooseen suuntautuvasta autoliikenteestä kulkee Lapinlahden sillan kautta, ja vuorokaudessa sen ylittää 56 710 autoa (syyskuu 2013).
Sillan suunnitteli insinööritoimisto Grassl Hampurista.
Silta rakennettiin tuolloin mullistavalla tavalla: Siltalohkot valmistettiin Rauma-Repolan Valkon telakalla Loviisassa, josta ne uitettiin Helsinkiin. 
Sillan valmistuttua vanha Lauttasaaren silta purettiin ja tilalle rakennettiin uusi läppäsilta. Rakentamisen aikana syksystä 1967 loppuvuoteen 1969 Lauttasaaren ja Salmisaaren välinen liikenne jalankulkua ja pyöräilyä lukuun ottamatta käytti Lapinlahden siltaa. Tämän takia rakentamisen ajaksi tien moottoritieluokitus poistettiin Lemissaaren liittymän ja Ruoholahden väliseltä osuudelta.
Alun perin silta oli 2+2-kaistainen. Sillan alkuperäinen konstruktio teoriassa olisi mahdollistanut leventämisen 3+3-kaistaiseksi, mutta tämä muutos olisi ollut teknisesti varsin hankala. Silta kävi kuitenkin linja-autoliikenteen pullonkaulaksi ja vuosina 1995–1996 silta levennettiin 2+3-kaistaiseksi. Levennys tapahtui polttoleikkaamalla reunaulokkeet irti kummastakin reunasta, hitsaamalla kumpaankin reunaan 1,2 metrin leveydeltä uutta kantta ja hitsaamalla reunaulokkeet takaisin. Levennetyllä sillalla on kaksi kaistaa länteen Helsingistä poispäin ja kolme itään. Itään johtavista kaistoista uloin on linja-autokaista.
Rudolf Arnheim

Rudolf Arnheim (15. heinäkuuta 1904 – 9. kesäkuuta 2007) oli saksalaissyntyinen taide- ja elokuvateoreetikko sekä hahmopsykologi. Hän julkaisi lukuisia alan teoksia.
Arnheim syntyi Berliinissä, jossa hänen isänsä omisti pienen pianotehtaan. Hän pääsi Berliinin yliopistoon vuonna 1923. 
Arnheimin ensimmäinen teos, "Film als Kunst" ("Elokuva taiteena") julkaistiin vuonna 1932. Hän muutti vuonna 1933 Italiaan, 1939 Englantiin ja 1940 Yhdysvaltoihin. 
Arnheimista tuli vuonna 1969 Harvardin yliopiston taidepsykologian professori. Arnheim opetti myös Michiganin yliopistossa. Hän kuoli Michiganin Ann Arborissa 102-vuotiaana.
Skotlannin parlamenttitalo

Skotlannin parlamenttitalo sijaitsee Skotlannin pääkaupungissa Edinburghissa, Holyroodin alueella. Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuoden 1999 kesäkuussa, ja se vihittiin käyttöön vuonna 2004. Sen suunnittelusta vastasi espanjalainen arkkitehti Enric Miralles, joka ehti kuolla ennen rakennuksen valmistumista.
Parlamenttitalo sai osakseen runsaasti arvostelua. Sen sijainti, suunnittelu, arkkitehti ja rakennusyhtiö olivat kaikki rankan julkisen arvostelun kohteena . Lisäksi talo valmistui yli kolme vuotta myöhässä: Alkuperäisten suunnitelmien mukaan sen piti olla käyttövalmis jo vuonna 2001. Rakennustöiden tultua päätökseen rakennuksen arveltiin maksaneen noin 414 miljoonaa Englannin puntaa .
Skotlannin parlamentin jäsenet pitivät ensimmäisen istuntonsa uudessa rakennuksessa 7. syyskuuta vuonna 2004. Muodollinen avajaistilaisuus, jota johti Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar Elisabet II, järjestettiin saman vuoden lokakuun 9. päivänä.
2. maaliskuuta 2006 istuntosalin katosta irtosi palkki, minkä vuoksi sali evakuoitiin ja koko kattorakenne tarkastettiin.
Helena Molander

Aino Helena Molander (o.s. Löfman; s. 18. joulukuuta 1951 Vaasa) on suomalainen varatuomari ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton (MLL) entinen lapsiasiamies. Hän suoritti 2012 oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon. Vuonna 1994 hänelle myönnettiin Suomen Leijonan ritarimerkki.
1990-luvulla Molander tuli esiin mediassa käsiteltyjen pedofiliatapausten asiantuntijana ja julkaisi vuonna 1996 aiheesta kirjan "Lapsi aikuisten armoilla" (Otava) ja uudistetun laitoksen siitä vuonna 2000 nimellä "Lapsen suojeleminen pedofilialta". Ensimmäisestä painoksesta ilmestyi ainakin 19 sävyltään myönteistä arvostelua tai uutista. Mannerheimin Lastensuojeluliiton tuolloinen pääsihteeri Jaakko Itälä kirjoitti :”Kirjan saamassa vastaanotossa kiinnittää huomiota paitsi julkisuuden myönteisyys ja laajuus myös kirjan saaman julkisuuden asiallisuus. Ensimmäinen porras lapsen koskemattomuuden suojan parantamisessa saavutetaan sitä koskevan keskustelun noustessa asialliselle tasolle.” Molanderin näkemyksiä on myös arvosteltu. Esimerkiksi filosofi Juha Varto katsoo, että Molander ”käyttää asemaansa (keskustelun aallon harjalla) ja hyviä suhteitaan iltalehtiin tehokkaasti” ja nimitti Molanderin kirjaa ”demagogiaksi”.
Joulukuussa 2003 liitto lakkautti lapsiasiamiehen tehtävän ja irtisanoi Molanderin helmikuussa 2004. Molander vei irtisanomisen oikeuteen, jossa liitto määrättiin maksamaan korvauksia perusteettomasta irtisanomisesta sekä oikeudenkäyntikulut, yhteensä 75 000 euroa.
Molander jätti päivää ennen irtisanomistaan rikosilmoituksen MLL:n pääsihteeri Eeva Kuuskoskesta koskien pahoinpitelyä. Henkilötodistajana oikeudessa Molanderilla oli Leena Muranen. Käräjäoikeus ei nähnyt syytteelle riittävää todistusaineistoa, mutta hovioikeus tuomitsi vuonna 2007 äänestyspäätöksellä Kuuskosken pahoinpitelystä sakkorangaistukseen.
Nykyisin Molander toimii Lasten perusoikeudet – Children’s Fundamental Rights ry -nimisen yhdistyksen puheenjohtajana. Molander oli ehdokkaana Eurovaaleissa 2004 Kristillisdemokraattien listalla, sai 2 044 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Molander oli Suomen Kristillisdemokraattisen puolueen sitoutumattomana ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 522 ääntä eikä tullut valituksi.
Sami Kojonen

Sami Eero Johannes Kojonen (s. 29. kesäkuuta 1967 Tuusula) on suomalainen näyttelijä (FIA), laulaja, televisio-ohjaaja ja -tuottaja,teatterinjohtaja ja radiodokumentaristi.
Elämäkerta.
Kojonen aloitti uransa teatterialan koulutuksensa jälkeen 1994–1997 Varkauden teatterissa. Tämän jälkeen hän Kuopion Rauhalahden kesäteatterin jälkeen suuntasi Helsinkiin ja freelanceriksi. Kojonen on tehnyt roolitöitä muun muassa Komediateatteri Arenassa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Tanssiteatteri Minimissä. Television puolella häntä on nähty muun muassa sarjoissa "Joulukalenteri 2024 "(Yle), "Ivalo 3" (Nelonen), "Kakarat 3" (Yle) "Syke" (MTV3) ja "Kotikatu" (Yle TV1) sekä "Nitrokabinetti" (MTV3), "Tarmo TV. Julkunen -Show" (Yle TV1) sekä lukuisissa televisiomainoksissa muun muassa Kari Grandina. Huomattavin kameranäyttelemistyö lienee "Tulikaste"-elokuvan päärooli vänrikki Laine, sillä elokuva sai parhaan teoksen Grand Prix -palkinnon vuonna 2000 Rassegua Cinematografica Internazionale Eserciti e Popoli -festivaaleilla. Tämän jälkeen Kojonen on nähty esimerkiksi elokuvissa "Spede" (2023) ja "Tali-Ihantala 1944" (2007). Kojosen ääni on tullut tutuksi myös lukuisista radiomainoksista ja dubbauksista, kuten esimerkiksi "Tehtävä – Pelastakaa kesäloma" -piirretystä (Disney), jossa hän lauloi Laulaja-Mikeyn roolin.
Kojosen ura on laajentunut myös laulajauralle tavaramerkkinään uusnostalginen uusi ja vanha tanssimusiikki. Sami Kojonen &amp; Vaihtoaskel -yhtye perustettiin vuonna 2003 ja kolme vuotta myöhemmin 2006 kokoonpano sai pronssimitalin tanssiorkestereiden SM-kilpailuissa SMORKissa. 
Kojonen on levyttänyt kaksi maksisingleä ("Kari Grandi &amp; Janonsammuttajat" LPTCD-1 1999, "Sami Kojonen – Konstailematonta tanssimusiikkia" (LPTCD-2 2003), kaksi singleä "YT-neuvottelut" (LPTCD-3 2006) sekä "Helmi" (LPTCD-4 2007). Tuplamaksisinkku "Sinä Sinä Sinä" (LPTCD-5) julkaistiin 2007 toukokuussa. Ensimmäinen pitkäsoitto "Sinä Sinä Sinä" (LPTCD-6) julkaistiin kesäkuussa 2014.
Kojosen teatterityö on laajentui lisää vuonna 1999, jolloin hän perusti teatteriammattilaisten kanssa Tahtiteatterin sekä 2010 Kuopion Uuden Kesäteatterin (2010–2017), joiden teatterijohtaja hän on.
2018 Kojonen aloitti myös radiodokumenttien teon Yle Radio 1:een. Ensimmäisenä tuotoksena julkaistiin hänen kirjoittamansa ja ohjaamansa "Sattumalentäjä"-dokumenttija sen jälkeen "Brändin vanki" (2020), "Näyttelijät koronan kourissa" (2021) sekä "Näyttelijän työmarkkinat hukassa" (2021) -dokumentit. 
Viimeisimpiä elokuva- ja TV-rooleja:
Judith Scott

Judith Ann Scott (1. toukokuuta 1943 – 15. maaliskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen taiteilija, joka tuli tunnetuksi kooltaan vaihtelevista omintakeisista veistostöistään. Hän oli kuuro ja lisäksi hänellä oli Downin oireyhtymä. Hän sai huomattavaa suosiota outsider art -piireissä. 
Scott työskenteli usein viikkoja tai kuukausia yksittäisten teosten parissa. Hän käytti kuitua, lankaa ja kankaita kääriäkseen löytämänsä esineet huolellisesti kudotuiksi, käärittyiksi ja niputetuiksi rakenteiksi. 
Scott syntyi sydänvikaisena. Hän kuuroutui ennen puhumaan oppimista vakavan tulirokon seurauksena, ja puhumattomuutensa seuraksena hänet diagnosoitiin vakavasti jälkeenjääneeksi, eikä siksi saanut minkäänlaista koulutusta. Scott vietti ensimmäiset seitsemän elinvuottaan kotonaan kaksossisarensa kanssa. Lapsena hänen älykkyysosamääräkseen mitattiin 30. Hän oli eristäytynyt omiin oloihinsa ja kärsi myös käytöshäiriöistä. 
Vasta 1980-luvun loppupuolella Scottin taiteellinen lahjakkuus kävi ilmi. Hän oli jo yli 40-vuotias liittyessään mukaan Creative Growth Art Centerin toimintaan Kaliforniassa. Hän kuoli 61-vuotiaana vuonna 2005.
Laszlo Toth (taiteen tärvelijä)

Laszlo Toth (1. heinäkuuta 1938 – 11. syyskuuta 2012) oli unkarilaissyntyinen australialainen geologi, joka vandalisoi Michelangelon Pietà-veistosta Rooman Pietarinkirkossa 21. toukokuuta 1972.
Toth ryntäsi pienen vasaran kanssa Madonnan päälle huutaen ”"Minä olen kuolleista noussut Jeesus!"” ja irrotti sen käden kyynärpään kohdalta. Sitten hän siirtyi tuhoamaan veistoksen polvea ja nenää.
Toth toimitettiin 29. tammikuuta 1973 mielisairaalaan, josta hänet vapautettiin 9. helmikuuta 1975. Tothia vastaan ei koskaan nostettu syytettä. Hänet karkotettiin vapautuksen jälkeen Australiaan. Australian viranomaiset eivät vanginneet häntä. Hänen arveltiin myöhemmin asuneen Melbournessa.
Tothin teko herätti keskustelua siitä, ovatko arvokkaat taide-esineet turvassa ulkona ja museoissa, etenkin happosateiden ja savun takia.
Toth kuoli syyskuussa 2012.
Tartarpihvi

Tartar on raakana syötävä liharuoka, jossa liha on joko terävällä veitsellä jänteistä ja kalvoista irti raaputettua, hienoksi hakattua tai jauhettua naudanlihaa. Pihvi maustetaan länsimaissa usein sipulimurskalla, punajuurimurskalla, raa’alla keltuaisella, kapriksella, pippurilla ja worcesterkastikkeella.
Legendan mukaan tartarpihvi olisi saanut nimensä tartaarien paimentolaiskansalta, jotka olisivat murentaneet lihaa hevosen satulan alla. Todellisuudessa tartarpihvi on kehitetty Ranskassa ja luultavasti saanut nimensä siitä, että se on ennen tarjoiltu tartarkastikkeen kanssa.
Tartarissa on erityisen tärkeää, että liha on hyvälaatuista ja tuoretta. Myös kananmunan suhteen tulee monissa maissa olla varovainen salmonellan varalta, mutta Suomessa raakaa naudanlihaa ja kananmunia voi yleensä syödä turvallisesti.
Tartar valmistetaan myös muusta kuin naudanlihasta, esimerkiksi lohesta ja tonnikalasta.
Assi

Assi on etunimi, joka esiintyy sekä miehen että naisen nimenä. Miehen nimenä se on muunnos Asserista, naisen nimenä varsinkin englanninkielisissä maissa Astridista. Tammikuuhun 2025 mennessä Suomessa oli ollut kaikkiaan noin 480 Assi-nimistä naista ja alle 40 miestä.
Barbara Kent

Barbara Kent (16. joulukuuta 1907 – 13. lokakuuta 2011) oli kanadalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut mykkäelokuvien näyttelijä. 
Kent aloitti uransa Hollywoodissa vuonna 1925. Hänen elokuviaan olivat muiden muassa "Himo" (1926), "Sodan kotkat" (1927), "Tyttärensä kilpailija" (1928), "Kaksi nuorta sydäntä" (1928), "Täällä ei pelätä" (1929) ja "Jalat edellä" (1930). 
Kent avioitui 1934 tuottaja Harry E. Edingtonin kanssa ja luopui samoihin aikoihin urastaan. Hänen viimeinen elokuvansa on vuodelta 1935. Aviomies kuoli vuonna 1949.
Jonny spielt auf

 
Jonny spielt auf opus 45 () on Ernst Křenekin ooppera, joka kantaesitettiin Leipzigissa helmikuussa 1927. Teos yhdisti ennenkuulumattomalla tavalla jazz-aineksia taidemusiikkiin. Oopperan libretossa esiintyy myös pikajunia, poliisiautoja ja muita uuteen, nykyaikaiseen elämäntapaan kuuluvia aineksia. Oopperasta tuli hyvin suosittu, ja se käännettiin nopeasti 14 kielelle.
Oopperan päähenkilö oli musta, mikä herätti pahennusta kansallissosialisteissa. Oopperaa vastaan järjestettiin laajoja mielenosoituksia, jotka alkoivat Wienissä talvella 1927–1928. Natsien mielestä ooppera levitti ”juutalais–nekru-saastaa” oopperaohjelmistoon. Křenekin musiikki kiellettiin lopulta kokonaan vuonna 1938 pääosin oopperan vuoksi. Oopperan suosio lähti 1900-luvun lopulla kasvuun, kun natsien kieltämää musiikkia ryhdyttiin laajemmin esittämään ja levittämään.
Magdeburgin tuomiokirkko

Magdeburgin tuomiokirkko () on kirkkorakennus Saksi-Anhaltin osavaltion pääkaupungissa Magdeburgissa, Saksassa. Se lukeutuu Saksan varhaisimpiin goottilaista arkkitehtuuria edustaviin kirkkoihin. Noin 104 metriä korkeana rakennuksena se on yksi entisen Itä-Saksan korkeimmista kirkkorakennuksista. Kirkossa sijaitsee myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Otto I Suuren hauta.
Ensimmäinen kirkko nykyisen tuomiokirkon alueelle rakennettiin vuonna 937. Se oli Pyhälle Mauritiukselle pyhitetty luostarikirkko. Nykyisen kirkkorakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1209. Työt saatiin päätökseen vuoden 1520 paikkeilla, kun kirkontornit valmistuivat.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Johann Tillyn joukot valloittivat ja ryöstivät Magdeburgin 20. toukokuuta 1631 ja kaupunki paloi lähes kokonaan. Tuomiokirkko kuitenkin säästyi tuholta kuin ihmeen kautta.
Ulkoilukeskus

Ulkoilukeskus eli ulkoilumaja on rakennettu palvelemaan retkeilijöitä kesällä ja/tai talvella. Ulkoilukeskukset tai -majat on yleensä rakennettu hyvien ulkoilualueiden viereen. Rakentajina ovat olleet alun perin yleensä kunnat tai kaupungit, ja joitakin keskuksia tai majoja ylläpitää Suomen Latu paikallisjärjestöineen. 
Ulkoilukeskusten palvelut vaihtelevat Helsingin Pitkäkosken talvella auki olevasta vaatimattomasta ulkoilumajasta Helsingin Paloheinän tai Vantaan Kuusijärven ulkoilukeskuksen monipuolisiin ympärivuotisiin palveluihin saunoineen ja välinevuokraamoineen. Ulkoilukeskusten palveluja ovat mm. wc:t, suihku, sauna, kahvila, ulkoiluvälinevuokraus ym. ulkoilua palveleva toiminta. Joissakin keskuksissa on myös pelikenttiä pihalla, kuten Maunulan majalla, tai uimaranta, kuten Vantaan Kuusijärvellä.
Dorrit Hoffleit

Ellen Dorrit Hoffleit (12. maaliskuuta 1907 Firenze, Alabama – 9. huhtikuuta 2007 New Haven, Connecticut) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. 
Lapsuus ja nuoruus.
Hoffleitin vanhemmat olivat saksalaista syntyperää. Hänen isänsä oli kirjanpitäjä Pennsylvanian rautateillä. Hänellä oli vanhempi veli, josta tuli myöhemmin professori. Hänen lapsuudessaan lapset eivät aina suostuneet leikkimään hänen kanssaan, koska hän oli ”saksalainen”. 
Opiskelu.
Hoffleit aloitti vuonna 1924 opiskelun Radcliffen yliopistossa () ja joutui päättämään, alkaisiko opiskella taiteita vai matematiikkaa. Hän valitsi lopuksi matematiikan ajatellen, että hänestä tulisi geometrian opettaja. Valmistuttaan vuonna 1928 hänen oli kuitenkin vaikea saada opetuspaikkaa. Hänelle tarjottiin tutkimusavustajan paikkaa Harvardin yliopiston observatoriossa. Hän kiinnostui alasta ja suoritti vuonna 1932 Master-tutkinnon (MA) ja myöhemmin vuonna 1938 tohtorin tutkinnon (Ph.D.).
Hoffleit jatkoi Harvardin observatoriossa vuoteen 1943 asti, jolloin hän siirtyi Aberdeen Proving Groundissa sijaitsevaan ballistiseen laboratorioon ("Ballistic Research Lab"). Hän laski siellä ammusten lentoratoja ja jatkoi vuoteen 1948, jolloin hän palasi Harvardiin. Vuonna 1956 hän siirtyi Yalen yliopistoon. Hoffleit toimi tutkijana Yalen yliopistossa. Hän osallistui "Bright Star Catalogue" -teoksen kirjoitustyöhön. Se sisältää tärkeimmät tiedot 9 110 kirkkaimmasta tähdestä. Hänen muuta tuotantoaan on "The General Catalogue of Trigonometric Stellar Parallaxes".
Yhdysvaltain astronominen seura myönsi Hoffleitille vuonna 1988 George Van Biesbroeck -palkinnon elinikäisistä saavutuksista tähtitieteen alalla sekä American Astronomical Societyn Education palkinto vuonna 1993.
Hän jäi virallisesti eläkkeelle vuonna 1975 mutta työskenteli tähtitieteen parissa kuolemaansa asti. Dorrit Hoffleit vietti 100-vuotispäiväänsä maaliskuussa 2007. Hän kuitenkin kuoli saman vuoden huhtikuussa. 
Hänen mukaansa on nimetty asteroidi 3416 Dorrit.
Emulgointiaine

Emulgointiaine on elintarvikkeissa käytetty lisäaine, joka muuttaa elintarvikkeen koostumusta eli tekstuuria. 
Emulgointiaine on ns. pinta-aktiivinen aine, jolla on kyky vähentää pintajännitystä kahden keskenään sekoittumattoman aineen välillä. Emulgointiaineen avulla toisen aineen pienet pisarat saadaan jakautumaan toiseen aineeseen pysyvästi. Jos molemmat ainesosat ovat nesteitä, esimerkiksi öljyä ja vettä, lopputulosta kutsutaan emulsioksi. Maito on esimerkki emulsiosta, jossa rasva on jakautunut veteen. Emulgointiaineita voidaan myös käyttää kun halutaan vaikuttaa elintarvikkeen jähmeyteen, ulkonäköön, rakenteeseen, suutuntumaan jne. Emulgointiaineiden avulla elintarvikkeessa pystytään säilyttämään nämä ominaisuudet kuljetuksen ja varastoinnin aikana. Emulgointiaineita on luonnostaan useissa elintarvikkeissa ja niitä valmistetaankin luonnollisista lähteistä. Emulgointiaineita tehdään syötävistä rasvoista, jotka voivat olla eläinperäisiä. Esimerkiksi sian rasvoja saatetaan käyttää. Osa emulgointiaineista on synteettisiä tai puolisynteettisiä. 
Emulgointiaineet merkitään elintarvikepakkauksiin E-koodeilla, kuten: E471 (rasvahappojen mono- ja diglyseridit), E322 (lesitiini).
Esimerkiksi soijalesitiini on elintarvikkeissa usein käytetty emulgointiaine.
Sirkkalehti

Sirkkalehti on siemenkasveilla ensimmäinen lehti tai lehtiryhmä, joka syntyy itäneestä taimesta. Sirkkalehtien määrä jakaa koppisiemeniset kahteen luokkaan: yksisirkkaisille kehittyy yksi sirkkalehti ja kaksisirkkaisille kaksi. Paljassiemenisillä kasveilla voi olla 2–24 sirkkalehteä.
Sirkkalehdet kehittyvät siemenen sisällä kasvin alkiossa. Ne sisältävät siemeneen varastoidun ravinnon tai niillä on siihen pääsy; kun siemen itää, alkavat sirkkalehdet käyttää ravintoa ja muuttuvat tavallisesti yhteyttäviksi. Sirkkalehdet saattavat lakastua muutaman päivän kuluttua kasvin itämisestä ensimmäisten varsinaisten lehtien ilmestyessä tai kestää jopa vuoden. Niiden ulkonäkö poikkeaa usein selvästi kasvin muista lehdistä; muodoltaan ne ovat usein pyöristyneitä ja yksinkertaisia.
Hans Aslak Guttorm

Hans Aslak Guttorm (; 15. joulukuuta 1907 – 24. maaliskuuta 1992 Outakoski, Utsjoki) oli saamelainen opettaja ja kirjailija, joka kirjoitti pohjoissaameksi.
Hans Aslak Guttormin isä oli vuonna 1885 toimintansa aloittaneen Outakosken kansakoulun opettaja Josef Guttorm, äiti Maarit, o.s. Laiti. Hän avioitui Senja Kantolan kanssa maaliskuussa 1941. Perheeseen syntyi viisi lasta, joista kolme jatkoi isänsä ammattia opettajina. 
Guttorm opiskeli aluksi Haapaveden kansanopistossa. Hän palasi Outakoskelle vuonna 1927 ja työskenteli kaupparenkinä Kaarasjoella Norjassa. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän opettajaseminaarista vuonna 1935. Vuosina 1936–1938 hän toimi katekeettana Akujärven ja Partakon seuduilla Inarissa. Lukuvuoden 1938–1939 hän toimi opettajana Riutulassa. Josef Guttormin jäätyä eläkkeelle hän työskenteli Outakosken koulun opettajana vuoteen 1969 asti. 
Guttorm teki monta vuotta töitä "Sápmelaš"-lehden toimituksessa.
Guttormin tuotantoon kuuluu proosaa, runoja, koulunäytelmiä, lehtiartikkeleita ja muistiinpanoja saamelaisten kulttuurista. Kaikki 1980-luvulla julkaistut teokset on alun perin kirjoitettu 1930-luvulla. Guttormin runoja on käännetty suomeksi, ruotsiksi, norjaksi, unkariksi, saksaksi ja englanniksi. 
Guttormin ensimmäinen teos, "Čierru jietna meahcis" (Itkevä ääni erämaassa), kirjoitettu vuosina 1932–1933, on runo oman äidinkielen etsimisestä. Se julkaistiin vasta vuonna 1983, Guttormin elämän loppupuolella. Kokoelmassa "Koccam spalli" (1940) Guttorm ylisti saamen kieltä uutena luovana työkaluna, jolla voi kuvata arkielämän realismia luontevasti.
Guttorm oli mukana perustamassa saamelaisten yhdistystä Samii Littoa (Sámiid lihttu) Alavieskassa vuonna 1945 toimien sen hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana vuosina 1945–1948. Guttorm oli pohjoismaisen Saamelaisneuvoston jäsen kolme vuotta ja Saamelaisten kristillisen kansanopiston johtokunnan jäsen 1950-luvulla. Utsjoen kunnanvaltuutettuna hän toimi 10 vuotta. Hän oli Saamelaisen kirjailijaseuran ja Lapin Sivistysseuran kunniajäsen. Hänelle myönnettiin Opettajien Ammattijärjestön kultainen ansiomitali.
Blå Jungfrun

Blå Jungfrun (myös "Blåkulla") on yksi Ruotsin kansallispuistoista. Se sijaitsee Kalmarin läänissä ja kuuluu hallinnollisesti Oskarshamnin kuntaan. Kansallispuistoon kuuluu Itämerellä Kalmarinsalmessa sijaitseva Blå Jungfrun -saari sekä sitä ympäröivä merialue. Saaren korkein kohta on 86 metriä meren pinnan yläpuolella. Kansallispuisto muodostettiin vuonna 1926, ja sitä laajennettiin vuonna 1988. Se on pinta-alaltaan 198 hehtaarin laajuinen, josta 132 hehtaaria on vettä. Saarella elää paljon lintuja. Ainoat saarella elävät nisäkkäät ovat lepakoita.
Palveluneuvoja

Palveluneuvoja on varsinkin pankkimaailmassa käytetty ilmaisu henkilöstä, joka toimii asiakaspalvelussa ja neuvottelee asiakkaan kanssa ratkaisuista toivottujen palveluiden suhteen. Käytännössä tähän liittyy yleinen asiakkuudenhoito, mukaan lukien esimerkiksi palkkatili ja asuntolaina.
Rahoituspäällikkö on kuin palveluneuvoja, mutta hänellä on suuremmat toimivaltuudet. Hän pystyy tekemään suurempia päätöksiä ilman esimiehensä tukea. Rahoituspäällikkö palvelee usein myös sijoittaja-asiakkaita.
Kathleen Turner

Mary Kathleen Turner (s. 19. kesäkuuta 1954 Springfield, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli 1980-luvun suurimpia naistähtiä.
Turner nousi Hollywoodin tähtikaartiin jo ensimmäisellä elokuvallaan "Huuma" (1981). Sen jälkeen hän teki kolme menestyselokuvaa Michael Douglasin kanssa: "Vihreän timantin metsästys" (1984), "Niilin jalokivi" (1985) ja "Ruusujen sota" (1989). Hänen muita tunnettuja elokuviaan ovat esimerkiksi "Prizzin kunnia" (1985), "Peggy Sue meni naimisiin" (1986), "Yksinäinen matkailija" (1988) ja "Virgin Suicides" (1999). Lisäksi hän on ollut muun muassa Jessica Rabbitin äänenä elokuvassa "Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?" (1988) ja näytellyt Chandler Bingin transvestiitti-isää sarjassa "Frendit".
Palkinnot.
Turner oli vuonna 1986 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Peggy Sue meni naimisiin". Golden Globe -palkinnon hän on saanut kahdesti ja ollut ehdolla kaikkiaan viidesti.
Yksityiselämä.
Turner oli naimisissa David Gucin kanssa 1977–1982. Hän avioitui yrittäjä Jay Weissin kanssa vuonna 1984. Heillä on lokakuussa 1987 syntynyt tytär. Turner ja Weiss erosivat 2007.
1990-luvun lopulla Turner sairastui kivuliaaseen nivelreumaan. Sairaus oli hänelle järkytys, sillä hän oli itse tottunut tekemään stunttinsa. Hän alkoi lievittää kipuja alkoholilla; toinen syy juopotteluun olivat avio-ongelmat. Hän kirjautui vieroitusklinikalle 2000-luvun alussa ja onnistui raitistumaan. Turner on kirjoittanut omaelämäkerran "Send Yourself Roses", jossa hän kertoo avoimesti elämästään.
Dan Marino

Daniel Constantine ”Dan” Marino, Jr. (s. 15. syyskuuta 1961 Pittsburgh) on amerikkalaisen jalkapalloliigan NFL:n pelinrakentaja joka pelasi koko uransa, kaudet 1983–1999, Miami Dolphinsissa. Miami Dolphins varasi Marinon NFL:n vuoden 1983 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla 27. Marino pelasi urallaan 242 ottelua, joissa heitti 61 361 syöttöjaardia ja syötti 420 touchdownia, jotka kumpikin ovat sijalla 7. kaikkien aikojen tilastoissa (tilanne kesäkuussa 2022). Lisäksi hänet valittiin vuonna 1984 sekä NFL-kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi että vuoden hyökkäyspelaajaksi. Hänet valittiin Pro Bowliin yhdeksän kertaa sekä kolmesti All-Pro-joukkueeseen. Marino pääsi Pro Football Hall of Fameen vuonna 2005. 
Marino on näytellyt myös elokuvassa Ace Ventura – lemmikkidekkari, jonka pääosaa esitti Jim Carrey. Nykyisin Marino on NBC:n amerikkalaisen jalkapallon televisiolähetysten studioanalyytikko ja vakiovieras muun muassa ohjelmassa Football Night America.
Näköalapaikka

Näköalapaikka on ympäristöä korkeammalla oleva katselupaikka, josta on hyvä näkyvyys alapuolella levittäytyvään maisemaan. Lähes joka kunnassa Suomessa on yksi tai useampia tunnettuja näköalapaikkana käytettyjä harjuja, vaaroja, tuntureita tai vastaavia paikkoja, joista on ihasteltu maisemia. Joillekin harjulle tai vaaroille on rakennettu näkötorneja parantamaan näköaloja. 
Monet korkeat vaarat ja tunturit on valjastettu maisemien ihailun lisäksi myös lasketteluun. Niiden rinteille on syntynyt laskettelukeskuksia niihin liittyvine palveluineen, kuten hiihtohisseineen ja näköalaravintoloineen ja -kahviloineen. Joillekin vaaroille on rakennettu lisäksi , joista käydään myös katselemassa maisemia.
Joissakin vaara-alueiden kunnissa löytyy näköalapaikkoja runsaasti: Jämsässä on useita korkeita vaaroja, joista voi ihailla Päijännettä, kuten Pitkävuori, Himos, Matkosvuori ja Kaipolanvuori. Nilsiästä löytyvät korkeat näköalavaarat Pisa, Kinahmi ja Tahkovuori. Rautavaaralla on komeita järvimaisemia tarjoava 15 kilometriä pitkä vaarajono, johon kuuluvat muun muassa Härkönurmi, Keyritynmäki, Kipari ja Paljakka. Nurmeksesta Pielisen rantamien monilta vaaroilta, kuten Kohtavaaralta, Konnanvaaralta, Jurttivaaralta ja Pyssyvaaralta, on hyviä näkymiä Pieliselle.
Kangasalla on peräti neljä näkötornia: Haralanharju, Kirkkoharju, Vehoniemenharju ja Keisarinharju, joista viimeksi mainittu rakennettiin jo vuonna 1819. 1800-luvun lopussa näkötorneja oli Kangasalla yhtä paljon kuin muualla Suomessa yhteensä.
Ennen näköalojen katseluun eri puolella Suomea käytettiin myös runsaslukuisia kolmiomittaustorneja. 
Maisemien ihailuun käytetään myös joitakin korkeita rakennuksia, kuten pilvenpiirtäjiä. World Trade Centerin kaksoistorni New Yorkissa oli kuuluisa nähtävyys näköaloineen ennen tuhoutumistaan.