tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Et sä tajuu?

Et sä tajuu? on punkyhtye Juustopäiden toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996.
Albumille myönnettiin kultalevy vuonna 1997.
Luu (albumi)

Luu on punkyhtye Juustopäiden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997.
Nuori kaunis onneton

Nuori kaunis onneton on punkyhtye Juustopäiden neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Jäljet (Juustopäiden albumi)

Jäljet on punkyhtye Juustopäiden viides studioalbumi, joka julkaistiin 13. helmikuuta 2015.
Sukkapuikkokapina Live

Sukkapuikkokapina Live on punkyhtye Juustopäiden livealbumi, joka julkaistiin 4. joulukuuta 2020.
Kalsiumoksalaatti

Kalsiumoksalaatti (C2O4Ca) on kalsium- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisessä kemiassa ja harvinaisten maametallien metallurgiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kalsiumoksalaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Se esiintyy usein kidevedellisinä muotoina, joita tunnetaan muun muassa monohydraatti ja trihydraatti (C2O4Ca·H2O ja C2O4Ca·3H2O). Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin. Kuumennettaessa kalsiumoksalaatti hajoaa kalsiumkarbonaatiksi.
Kalsiumoksalaattia valmistetaan saostamalla kalsiumioneja sisältävästä liuoksesta oksaalihapon avulla.
Kalsiumoksalaattia käytetään kalsiumpitoisuuden määritykseen, kun kalsiumionit saostetaan kalsiumoksalaattina. Yhdistettä voidaan käyttää myös harvinaisten maametallien erotusprosesseissa. 
Kalsiumoksalaattia esiintyy useissa kasveissa, joissa se toimii kalsiumvarastona ja puolustautumiskeinona kasvinsyöjiä vastaan. Ihmisen virtsa- ja munuaiskivet koostuvat usein kalsiumoksalaatista.
Mitä järkee

Mitä järkee on punkyhtye Juustopäiden kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 8. huhtikuuta 2022. Albumi julkaistiin 1. huhtikuuta 2022 rajoitettuna eränä C-kasettina.
Stormin työväentalo Torppa

Stormin työväentalo on Sastamalan Stormin kylässä sijaitseva työväentalo. Talo on säilynyt hyvin alkuperäisessä asussaan ja sillä on erityisesti rakennus- ja sosiaalihistoriallista arvoa. 
Historiaa.
Tyrvään Lopen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja se liittyi vielä samana vuonna Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Yhdistyksellä oli jäseniä yhteensä 52, joista 44 oli miehiä. Yhdistys muutti nimensä Tormin työväenyhdistykseksi seuraavana vuonna äänestysalueiden sekaannuksen välttämiseksi. Suunnitelmissa oli oma talo, mutta tontin hankinta osoittautui vaikeaksi. Huhtikuussa 1909 yhdistys osti torppari Kalle Pihlajamäeltä Lantulan meijerirakennuksen, jonka rakennuksen aineet Pihlajamäki oli ostanut omiin nimiinsä. Vuotta myöhemmin yhdistys sai lopulta vuokrattua tontin Kuusiston lohkotilan omistajalta Nestori Lehtiseltä. Purettu meijerirakennus kuljetettiin vuokratontille, ja uusi työväentalo valmistui talkoilla vielä samana vuonna 1910. 
Talo takavarikoitiin vuonna 1918 ja yhdistystä uhkasi pakkohuutokauppa rahalaitoksen sanottua irti lainat. Tormin yhdistyksen jäseniä menehtyi kansalaissodan tapahtumissa 21 henkilöä.Lapuanliikkeen jäsenet naulasivat talon ovet kiinni vuonna 1931, mutta työväenyhdistyksen jäsenet purkivat naulaukset. Talossa syttyi tulipalo vuonna 1932. Lapualaiset yrittivät saada palon tuhoisammaksi muun muassa rikkomalla suuren osan ikkunoista, mutta tulipalo saatiin kuitenkin sammutettua. Yhdistys vaihtoi nimekseen Stormin työväenyhdistys vuonna 1949.
Rakennus.
Talo on rakennettu kallion päälle Pirkanmaantien pohjoispuolelle. Tien eteläpuolella sijaitsee Stormin kylä. Hirsirunkoinen 1½-kerroksinen talo oli alun perin vuoraamaton ja katteena oli päre. Taloa laajennettiin vuonna 1928, jolloin muun muassa kuistia muutettiin. Pärekaton tilalle laitettiin huopakate 1970-luvulla. Rakennusta kunnostettiin myös 1980-luvulla. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja pukuhuone.
Nykyinen toiminta.
Työväentalo on edelleen alkuperäisessä käytössä. Siellä toimii myös urheiluseura Stormin Teräs ja sitä vuokrataan ulkopuolisille kokous- ja juhlatilana.
Nivustyrä

Nivustyrä on tyrä, joka sijaitsee nivusissa.
Oireet.
Nivustyrän selvin oire on nivusiin ilmestynyt patti, joka saattaa väliaikaisesti kadota maatessa tai painettaessa. Nivustyrään liittyy harvoin kipua, mutta se saattaa häiritä liikkuessa. Nivustyrään liittyy kureutumisen riski. Kureutunut tyrä on kivulias, ja se pitää hoitaa lääkärillä mahdollisimman nopeasti.
Hoito.
Nivustyrää voi yrittää hoitaa kotona tyrävyöllä, mutta ne ovat usein tehottomia. Nuorilla potilailla tyrä yleensä leikataan, oli se kivulias tai ei. Aikuisilla tyrä voidaan ottaa seurantaan, mikäli se ei vaikuta merkittävästi elämään. Tällaisissa tapauksissa tyrä voidaan jättää leikkaamatta. Jos tyrä kuitenkin aiheuttaa vaivaa kivun tai koon vuoksi, se voidaan hoitaa leikkaamalla. Leikkauksessa tyrän sisältö painetaan vatsaonteloon takaisin, ja tyräportti suljetaan verkolla tai ompelemalla.
Ehkäisy.
Nivustyrän riskiin ei voi vaikuttaa elämäntavoilla taikka muilla keinoilla.
Jaakko Hyvönen

Jaakko Hyvönen (s. 1999 ) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttä/hyökkääjä. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Gripen Trollhättan BK:ta.
Ura.
Jaakko Hyvönen on aloittanut jääpallon Porin Narukerän juniorijoukkueissa. Hän nousi miesten Bandyliigaa pelaavaan Narukerän joukkueeseen kaudella 2014-2015. Neljän Narukerä-kauden jälkeen hän siirtyi toiseen Bandyliigaseuraan eli Jyväskylän JPS:ään, jossa hän oli voittamassa keväällä 2019 Suomen mestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Narukerään. Kauden päätteeksi hänet valittiin SM-kultaa P21-ikäluokan voittaneessa Narukerässä ikäluokan parhaana pelaajana. 
Kesän 2020 aikana oli aluksi suunnitelmat pelata jälleen JPS:n riveissä, mutta sopimus ruotsalaisen Söderhamnin Brobergin kanssa muuttivat suunnan Ruotsin Elitserieniin, jonne hän teki 2-vuotisen sopimuksen. Kahtena Broberg-kautenaan Hyvönen on pelannut 49 runkosarjan ja 5 pudotuspelien ottelua eli yhteensä 54 Ruotsin pääsarjaottelua. Maaleja hän on tehnyt Runkosarjassa 41 ja pudotuspeleissä yhden.
Kesäkuussa 2025 Hyvönen siirtyi Gripen Trollhättan BK:hon.
Maajoukkueura.
Miesten maajoukkueuransa Hyvönen avasi tammikuussa 2020 maaotteluissa Venäjää ja Ruotsia vastaan.
Perhe.
Jaakon isä Heikki Hyvönen pelasi myös jääpalloa pääsarjatasolla ja Suomen maajoukkueessa.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Stefanie Horovitz

Stefanie Horovitz tai Stefania Horovitz (1887 Varsova - 1942 Treblinka) oli puolalainen, juutalaistaustainen kemisti.
Horovitzin isä oli tunnettu muotokuvamaalari Leopold Horovitz. Perhe muutti Wieniin vuonna 1890 ja Horovitz aloitti yliopisto-opintonsa vuonna 1907 ja hänestä tuli orgaanisen kemian tohtori vuonna 1914. Tohtoritutkinnon jälkeen hän pääsi mukaan Otto Hönigschmidin ryhmään tutkimaan radiumia. Työssään hän löysi thoriumin isotoopit.
Horovitzin tieteellinen ura päättyi ensimmäisen maailmansodan lopulla perheasioden ja poliittisten levottomuuksien vuoksi. Hän perusti yhdessä Alfred Adlerin koulukuntaan kuuluvan Alice Friedmannin kanssa lapsille tarkoitetun terapiatalon. Hän palasi Varsovaan sisarensa luo vuonna 1937 ja heidät vietiin Varsovan gettoon vuonna 1942.
Vuoden 1940 jälkeen Horovitzin vaiheet ovat epäselvät. Eräiden tietojen mukaan hän olisi kuollut jo vuonna 1940. Toisten tietojen mukaan hän joutui sisarensa kanssa Treblinkaan vuonna 1942, minkä leirin dokumentit vahvistavat.
Satu Yli-Hirvelä

Satu Yli-Hirvelä (s. 26. lokakuuta 1980) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän edusti pelaajaurallaan Superpesiksessä Lapuan Virkiää, Peräseinäjoen Toivetta ja Rauman Feraa. 
Yli-Hirvelä saavutti yhden SM-kullan kaudella 2001, kaksi SM-hopeaa kausilla 1997 ja 2009 ja kolme-SM pronssia vuosina 2002, 2005 ja 2008. Kaudella 2009 Yli-Hirvelä oli myös Superpesiksen etenijäkuningatar 52:lla tuodulla juoksulla. Hän pelasi viisi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2003, 2004, 2007, 2008 ja 2009. Yli-Hirvelä pelasi 247 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi 11 kunnaria ja 111 tavallista juoksua, toi 252 juoksua ja keräsi 939 kärkilyöntipistettä. Yli-Hirvelä pelasi 87 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja yhdeksän tavallista juoksua, toi 74 juoksua ja keräsi 339 kärkilyöntipistettä.
Moloda Muza

Moloda Muza (; ’Nuori muusa’) oli Länsi-Ukrainassa 1906 perustettu epävirallinen modernistinen kirjailija- ja taiteilijaryhmä. Sen jäsen Ostap Lutskyi tiivisti ryhmän julistuksen sanoihin ”sisällön ja muodon vapaus” ja siihen, että se korostaa ihmissielun herkkiä ja lempeitä kokemuksia. Ryhmä perusti samannimisen kustantamon, joka ehti toimia vain 1906–1909 ja julkaisi sinä aikana kymmenen jäsentensä teosta ja kunnianhimoista lehteä "Svit". Jäseniä olivat kirjailijat Bohdan Lepkyi, Vasyl Patšovskyi, Petro Karmanskyi, Myh’ailo Jatskiv, Stepan Tšarnetskyi, Ostap Lutskyi, Sydir Tverdoh’lib ja Volodymyr Birtšak; taidemaalari Modest Sosenko; kuvanveistäjä Myh’ailo Paraštšuk ja säveltäjä Stanyslav Ljudkevytš. Ryhmää kannattivat myös kirjailija Vasyl Štšurat ja kriitikko Mykola Jevšan.
Ryhmällä oli muutamia sitä luonnehtivia yhteisiä piirteitä: estetiikan asettaminen hyödyllisyyden edelle, sukulaisuus vuosisadanvaihteen länsieurooppalaisen älymystön levottomuuteen ja pessimismiin. Sellaiset merkkihenkilöt kuin Serhi Jefremov ja Ivan Franko suhtautuivat ryhmään vihamielisesti. Franko arvosteli sen tavoitteiden tarkoituksettomuutta aikana, jolloin käytännön maailmassa oli vielä niin paljon tehtävää. Esteettisyyden ylellisyydelle ei ollut tilaa: Franko näki kirjallisuudella tärkeämpiä päämääriä.
Vallalla ollut ilmapiiri sai ryhmän luopumaan yrityksestään vapauttaa kirjallisuus yhteiskunnallisista tavoitteista. Joitakin kiinnostavia teoksia ryhmä ehti julkaista, ja sillä oli vaikutusta 1920-luvun kirjailijoihin, esimerkiksi Dmytro Zahuliin, Volodymyr Kobyljanskyihin ja jopa varhaiseen Pavlo Tytšynaan. Mutta paikallista älymystöä heidän hienostuneet julkaisunsa eivät kiinnostaneet. Moloda Muza jäi pelkäksi kiinnostavaksi välisoitoksi 1900-luvun Ukrainan kirjallisuuden kehityksessä. Sen paremmin sotienvälisen ajan kirjallisuuskritiikin nationalistinen koulukunta kuin sosialistisen realisminkaan kritiikki ei nähnyt mitään arvoa yhteiskunnallisten ja poliittisten kysymysten ulkopuolelle jäävässä kirjallisuudessa.
Jenni Rautanen

Jenni Rautanen (s. 11. helmikuuta 1988) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi nuorempana jääkiekkoa ja jalkapalloa.
Rautanen on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa SB Vantaata kausina 2008–2011 ja 2014–2015, nurmijärveläistä SB-Prota kausina 2018–2020, sipoolaista Ådalens IF:ää kaudella 2020–2021, helsinkiläistä EräViikinkejä kaudella 2021–2022 ja jälleen SB-Prota kaudesta 2022–2023 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 231 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 137 maalia ja antanut 103 maalisyöttöä, sekä 36 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja saanut viisi syöttöpistettä. Rautanen voitti Suomen-mestaruuden SB-Pron joukkueessa vuonna 2019 ja saavutti SM-pronssia EräViikinkien joukkueessa vuonna 2022.
Rautanen pelasi jääkiekkoa naisten SM-sarjassa espoolaisen KS Nouxin joukkueessa kaudella 2002–2003 ja voitti Suomen-mestaruuden Espoo Bluesin joukkueessa kaudella 2003–2004. Hän pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 37 runkosarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi viisi maaliin johtanutta syöttöä, sekä seitsemän pudotuspeliä, joissa hän sai yhden syöttöpisteen. Hän pelasi KS Nouxin joukkueessa I-divisioonassa kausilla 2001–2002 ja 2004–2007.
Trine Sällström

Trine Sällström (s. 15. lokakuuta 1998) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.
Sällström on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa helsinkiläistä M-Teamia kausina 2013–2017 sekä saman kaupungin EräViikinkejä kausina 2017–2020 ja 2021–2022. Hän on pelannut liigassa kauden 2021–2022 runkosarjan loppuun mennessä 136 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 26 maalia ja antanut 62 maalisyöttöä, sekä 17 pudotuspeliä, joissa hän on saanut kuusi syöttöpistettä. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2018. Kauden 2020–2021 Sällström pelasi Ruotsin Superliigassa Nacka Wallenstam IBK:n joukkueessa.
Sällström on pelannut naisten maajoukkueessa 34 ottelua. Niissä hän on tehnyt kuusi maalia ja saanut kuusi syöttöpistettä. Hän saavutti MM-pronssia 2019. Alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 hän saavutti hopeaa.
Yangonin yliopisto

Yangonin yliopisto (; , lyhennys YV) on Myanmarin entisessä pääkaupungissa Yangonissa (Rangoon), Yangonin alueella toimiva julkinen yliopisto.
Yangonin yliopisto ilmoittaa opiskelijamääräkseen noin 15 000 henkeä. Heistä maisteritutkintoon tähtäsi runsas 1 700 opiskelijaa (769+960) ja tohtoritutkintoon 1 100 jatko-opiskelijaa (lukuvuonna 2018–2019). Tohtoritutkintoon tähtäävä opetus aloitettin lukuvuonna 1994-1995. Sittemmin yliopistosta on valmistunut runsas 4 700 tohtoria (2018 mennessä). Yliopiston akateemiseen henkilökuntaan kuului noin 700 ihmistä (henkilökunta hallinto mukaan lukien 1 250).
Myanmarin opetusministeri viesti vuoden 2020 alussa, että Yangonin yliopisto kuuluisi niiden 14 yliopiston joukkoon, joille suunniteltiin myönnettäväksi autonominen asema.
Historia.
Yangonin yliopisto on maansa vanhin ja arvostetuin yliopisto. Se kuuluu ASEAN-maiden yliopistoverkkoon. Yliopiston perusta luotiin vuonna 1878, kun brittiläisen siirtomaahallinnon aikana Yangoniin (Rangooniin) perustettiin Kalkutan yliopiston korkeakouluopetusta antanut sivutoimipiste Rangoon College. Tämän korkeakoulun nimi vaihtui 1900-luvun alussa Government Collegeksi, ja 1920 University Collegeksi. Samana vuonna (1920) yhdistettiin sekulaarinen University College ja kristilliseen baptismiin kytkeytynyt Judson College; tätä pidetään Yangonin yliopiston varsinaisena perustamisajankohtana (nimenä aluksi Rangoon University). Yliopiston kampusalueella sijaitsee yhä tästä muistuttava Judsonin baptistikirkko. 
Yliopisto (Rangoon University) on toiminut perustana useille Myanmariin myöhemmin perustetuista yliopistoista. Myanmar itsenäistyi Britannian alaisuudesta vuonna 1948. Tästä alkoi yliopiston kultakausi; opiskelijoita tuli myös ulkomailta. Kaikki maan korkeakoulut kuuluivat vuoteen 1958 saakka Rangoonin yliopiston yhteyteen. Mandalay College irtautui 1958 maan toiseksi yliopistoksi nimellä Mandalayn yliopisto. Sotilasvallankaappaus 1962 katkaisi yliopiston autonomian ja kultakauden. Opetuskieleksi vaihdettiin englannin sijaan burman kieli. Vuonna 1964 yliopisto (Rangoon University) uudelleenimettiin (Rangoon Arts and Sciences University), kun siitä irroitettiin useita keskeisiä laitoksia erillisiksi yliopistoikseen: lääketieteellinen yliopisto, taloustieteiden yliopisto, teknillinen yliopisto ja kasvatustieteellinen yliopisto. Vuonna 1989 yliopisto sai nykyisen nimensä (University of Yangon, suom. Yangonin yliopisto). Yliopistolla ja sen opiskelijoiden aktivismilla on ollut useasti vaikutuksensa Myanmarin poliittiseen elämään ja sen muutoksiin.
Forno Canavese

Forno Canavese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 260 asukasta.
Kalle Lempinen

Kalle Eino Artturi Lempinen (s. 31. tammikuuta 1997) on suomalainen jääpalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja/hyökkääjä. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Gripen Trollhättan BK:ta. Lempisen kasvattajaseura on Mikkelin Kampparit.
Lempinen aloitti jääpallon Imatran PaSa Bandyn juniorijoukkueissa ja oli voittamassa Suomen mestaruuden E-junioreissa (2008) sekä D-junioreissa (2009). Sen jälkeen hän jatkoi Mikkelin Kampparien juniorijoukkueissa. Hän nousi miesten Bandyliigaa pelaavaan Mikkelin Kamppareiden joukkueeseen kaudella 2013–2014. Kuuden Kampparit-kauden jälkeen hän siirtyi Ruotsiin tukholmalaisen AIK:n riveihin. Kolmena AIK-kautenaan Lempinen on pelannut 69 runkosarjan ja 16 pudotuspelien ottelua eli yhteensä 85 Ruotsin pääsarjaottelua. Maaleja hän on tehnyt Runkosarjassa 35 ja pudotuspeleissä viisi. Lempisen rooli kolmantena kautena AIK:ssa jäi vähäisemmäksi, joten hän siirtyi toiseen Elitserien-seuraan eli IFK Vänersborgin riveihin.
Keväällä 2024 Lempinen siirtyi Gripen Trollhättan BK:hon.
Maajoukkueura.
Miesten maajoukkueuransa Lempinen avasi joulukuussa 2018 maaotteluissa Venäjää, Ruotsia ja Norjaa vastaan.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti
Altman

Altman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Miten tästä eteenpäin

Miten tästä eteenpäin on Martti Ahtisaaren, Jaakko Iloniemen ja Tapani Ruokasen kansainvälistä politiikkaa käsittelevä kirja, joka julkaistiin Docendo-kustantamon kautta vuonna 2016. Kirjassa käsitellään ajan ongelmia ja hahmotellaan tulevaisuuden suuntia; maailmassa katsotaan siinä olevan meneillään suurimman murroksen sitten toisen maailmansodan.
Ahtisaari tuo kirjassa esiin Nato-myönteistä näkökulmaa ja katsoo Suomen "läntisenä demokratiana" tarvitsevan "kaikkien läntisten järjestöjen ja järjestelmien" jäsenyyttä. Hän toivoo kylmän sodan suomettumiseksi kutsutusta vaiheesta irtauduttavan ja päätöksiä tehtävän pohtimatta Venäjän reaktioita. Ahtisaari kuvaa yhä "suomettuneiksi" niitä, jotka eivät "pyri yhteiseen puolustusliittoon". Sanojensa mukaan hän ei itse ottanut tasavallan presidenttinä toimiessaan esiin Nato-jäsenyyttä, koska piti sitä mahdottomana ja katsoi Suomen saamisen myös Euroopan unionin jäseneksi olleen haastavaa. Ahtisaari esittää liittymispäätöksen tekemistä myös välittämättä Ruotsin ratkaisusta. Lisäksi Ahtisaari katsoo sekä YK:n että EU:n epäonnistuneen sen valvonnassa, että jäsenmaat noudattavat jäsenyysehtoja ja "globaaleja arvoja". Hänen mukaansa EU laajeni liian nopeasti, ja hän ehdottaakin "läntisen demokratian arvojen mukaan" toimimaan haluttomien maiden (kuten Puolan, Unkarin ja Romanian) erottamista.
Kirjassa myös Iloniemi ilmaisee tukensa Nato-jäsenyydelle, vaikkakaan ei piidä Natoon liittymistä realistisena.
Oikeamieliset

Oikeamieliset on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1969 ja se perustuu Albert Camus’n samannimiseen näytelmään vuodelta 1950. Elokuva on MTV-teatterin tuottama, ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 13.01.1969.
Elokuva käsittelee vuonna 1905 tapahtunutta suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin salamurhaa. Elokuvassa kuvataan salamurhan tekijöitä, jotka ovat valmiita uhraamaan itsensä aatteensa vuoksi sekä heidän välisiä ristiriitojaan.
Amalia Carneri

Amalia Carneri (oik. Malka Kanarvogel 12. syyskuuta 1875 Rzeszów – 1942? Treblinka) oli juutalaistaustainen puolalainen oopperalaulaja, jonka ääniala oli sopraano. Hän esiintyi Wienin tärkeimmillä näyttämöillä ja teki useita levytyksiä.
Kanarvogel opiskeli laulua Wienissä ja muutti nimensä laulutähdelle paremmin sopivaksi Carneriksi. Hän teki pitkiä kiertueita Itävalta-Unkarin, Saksan ja Ranskan oopperanäyttämöillä. Vuosina 1905–1907 hän teki useita levytyksiä. Lehtitietojen mukaan hän oli yleisön suursuosikki.
Carneri solmi avioliiton vuonna 1901 Heinrich Pollakin kanssa, joka oli valtion kaivosten tarkastaja. Liitosta syntyi kaksi poikaa, Fritz ja Karl. Jälkimmäisestä tuli professori yhdysvaltalaiseen yliopistoon.
Kansallissosialistit tulivat valtaan Saksassa vuonna 1933. Saksa miehitti Itävallan vuonna 1938, ja saksalaiset panivat siellä heti toimeen ankarat juutalaisvastaiset toimenpiteet. Vuodelta 1938 on säilynyt Carnerin kirje pojalleen. Hän toteaa kirjeessään pojalleen Fritzille, että hän ei tiedä tuleeko saamaan eläkettään ja että on joutunut myymään omaisuuttaan tullakseen toimeen. Hän toivoo pääsevänsä poikiensa luokse Yhdysvaltoihin.
Carnieri karkotettiin kodistaan Theresienstadtiin 10. syyskuuta 1942. Hänet kuljetettiin 29. syyskuuta 1942 Treblinkan tuhoamisleirille yhdessä 2001 vangin kanssa, missä heidät kaikki murhattiin. On myös tietoja, että hänet olisikin murhattu vasta vuonna 1943.
Cardiffin yliopisto

Cardiffin yliopisto (, ) on Walesin pääkaupungissa Cardiffissa sijaitseva yliopisto. Se on ainoa Russell-ryhmään kuuluva walesiläinen yliopisto.
Historia.
Cardiffin yliopiston edeltäjä, "", perustettiin vuonna 1883. Se oli yksi vuonna 1893 perustetun Walesin yliopiston perustajakorkeakouluista, jolle myönnettiin samalla oikeus myöntää tutkintoja. Vuonna 1904 yliopisto nimitti Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäisen naispuolisen professorin, Millicent Mackenzie.
Vuonna 1972 yliopisto vaihtoi nimekseen "". Vuonna 1988 Walesin yliopiston tiede- ja teknologiainstituutti sulautettiin yliopistoon. Vuonna 1999 yliopisto otti käyttöön nykyisen nimensä. Samana vuonna se liittyi Russell-ryhmään. Vuodesta 2005 yliopisto on myöntänyt tutkintoja omalla nimellään eikä Walesin yliopiston nimellä.
Kampukset.
Valtaosa Cardiffin yliopiston rakennuksista sijaitsee Cathays Parkin kampuksella Cardiffin keskustan lähellä. Terveydenhuollollisten alojen opetus tapahtuu kuitenkin Walesin yliopistollisen sairaalan yhteydessä 1,5 kilometriä keskustasta pohjoiseen sijaitsevalla Heath Parkin kampuksella.
Opetus.
"The Guardian" on sijoittanut Cardiffin yliopiston brittiläisten yliopistojen vertailussa sijalle 38, "The Times" sijalle 35 ja Complete University Guide sijalle 25. Maailmanlaajuisessa vertailussa se on sijoitettu Shanghai Rankingissa sijalle 151–200, CWTS Leiden Rankingissa sijalle 272, QS World University Rankingsissa sijalle 151 ja "Times Higher Educationin" vertailussa sijalle 189.
Rakenne.
Cardiffin yliopisto käsittää kolme korkeakoulua ('), joiden alaisuudessa toimii 26 laitosta ('):
Taiteiden, humanististen tieteiden ja yhteiskuntatieteiden korkeakoulu
Biolääketieteen ja biologisten tieteiden korkeakoulu
Fysikaalisten tieteiden ja tekniikan korkeakoulu
Alumnit.
Cardiffin yliopiston entisiin opiskelijoihin kuuluvat muiden muassa Irakin presidentti Barham Salih, entinen Jordanian pääministeri Faisal al-Fayiz, brittiläiset poliitikot Roy Jenkins, Neil Kinnock ja Adam Price, holokaustitutkija ja professori Yehuda Bauer, filosofi ja teologi Keith Ward, neurologi ja psykoanalyytikko Ernest Jones, Walesin piispa Andrew John, kuvajournalisti Tim Hetherington, koomikko ja näyttelijä Elis James, säveltäjä Alun Hoddinott, muusikko ja säveltäjä Karl Jenkins, toimittaja Alan Johnston, näyttelijä Siân Phillips, kirjailija Mari Strachan sekä säveltäjä Peter Reynolds.
Tšernihivskan metroasema

Tšernihivska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 4. lokakuuta 1968.
Katalin Karikó

Katalin Karikó (s. 17. tammikuuta 1955) on unkarilaissyntyinen biokemisti, joka tunnetaan lähetti-RNA:han kohdistuvista tutkimuksistaan, jotka johtivat Pfizer-BioNTechin ja Modernan COVID-19-rokotteen kehittämiseen. Hän sai 2023 Drew Weissmanin kanssa tutkimuksistaan Nobelin lääketieteen palkinnon.
Karikó on neurokirurgian apulaisprofessori Pennsylvanian yliopistossa ja Biontechin varatoimitusjohtaja. Hän väitteli Szegedin yliopistossa vuonna 1982, ja muutti Yhdysvaltoihin 1985. Siellä hän aloitti tohtorintutkinnon jälkeisillä (post doc) opinnoilla Temple Universityssä, ennen kuin siirtyi Pennsylvanian yliopistoon, missä hän teki yhteistyötä yhdysvaltalaisen kardiologin Elliot Barnathanin kanssa. He osoittivat, että kun lähetti-RNA:ta ruiskutetaan soluihin, voidaan tuottaa uusia proteiineja. Tämän löydon innostamana Karikó alkoi tutkia geeniterapiaa.
Geeniterapiatutkimuksen rahoitus ehtyi 1990-luvun loppupuolella, ja Karikó aloitti sen sijaan yhteistyön Drew Weissmanin kanssa. Molempia kiinnosti lähetti-RNA:n käyttö siihen, että solut saataisiin tuottamaan virusten vasta-aineita. Karikó ja Weissman kehittivät tähän uuden teknologian, patentoivat sen, perustivat yrityksen ja alkoivat kehittää rokotteita. Rokotetutkimus sai vauhtia COVID-19-pandemian myötä. Muutamia kuukausia sen jälkeen kun Karikó ja Weissman olivat saaneet SARS-viruksen geeniperimän haltuunsa, rokote oli valmis testattavaksi. Karikó ja Weissman ovat saaneet työstään monia palkintoja.
Tri.be

Tri.be () on eteläkorealainen seitsenjäseninen tyttöyhtye, jonka TR Entertainment ja Universal Music Group perustivat vuonna 2021. Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Songsun, Kelly, Jinha, Hyunbin, Jia, Soeun ja Mire.
Historia.
"Tri.be Da Loca, Conmigo" ja "Veni Vedi Vici" (2021–).
Joulukuussa 2020 uutisoitiin, että tuottaja Shinsadong Tiger ja Universal Music Group suunnittelivat debytoivansa uuden tyttöyhtyeen vuonna 2021. Tammikuun alussa julkistettiin yhtyeen nimi. Helmikuun alussa julkaistiin teaser-videot tulevasta debyytistä. Tri.be julkaisi tositelevisiosarjan "Let’s Try! Be" YouTuben kautta samoihin aikoihin.
Tri.be debytoi 17. helmikuuta 2021 singlealbumilla "Tri.be Da Loca", joka sisälsi kappaleet ”Doom Doom Ta” ja ”Loca”. Kappaleet tuotti Shinsadong Tiger yhdessä Exidin LE:n kanssa. 
Debyyttinsä myötä Tri.be allekirjoitti sopimuksen Universal Musicin tytäryhtiön Republic Recordsin kanssa Korean ulkopuolella olevia promootioita varten.
Toukokuussa yhtye julkaisi toisen singlealbuminsa "Conmigo", joka sisälsi kappaleet ”Rub-A-Dum” ja ”Loro”. Lokakuussa julkaistiin yhtyeen ensimmäinen EP "Veni Vidi Vic"i yhdessä sen nimikkosinglen ”Would You Run” kanssa. 
Tri.be julkaisi vuoden 2021 lopussa spesiaalisinglen ”Santa For You”. Yhtye lauloi myös tunnusmusiikin ”The Bha Bha Song” Cartoon Networkin ohjelmaan "We Baby Bears."
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet:
Artem Klein

Artem Klein (ven. Артем Клеин; s. 16. Tammikuuta 1994 Omsk) on saksalais-venäläinen jääkiekkoilija ja manageri, joka edusti kaudella 2021–2022 FC Barcelonaa Espanjan Superligassa. Klein on toiminut Mad Dogs Mannheimin managerina vuodesta 2017. Klein on pelannut myös yhden ottelun Saksan DEL-liigassa.
Sosialidemokraattinen opettajaliitto

Sosialidemokraattinen opettajaliitto (oik. Suomen Sos.-dem. Opettajaliitto) oli vuosina 1917–1919 toiminut sosialidemokraattisten opettajien ammattijärjestö. 
Historia.
Työväenliikkeessä vaikuttaneet opettajat kokoontuivat ensimmäisen kerran kesäkuussa 1917, jonka jälkeen Sosialidemokraattinen opettajaliitto perustettiin elokuussa Helsingin Säätytalolla pidetyssä kokouksessa. Perustavan kokouksen puheenjohtajina toimivat kansakoulutarkastaja Jaakko Pärssinen sekä kansanedustajat J. V. Latvala ja Hulda Salmi. Muita tunnettuja osallistujia olivat muun muassa Yrjö Laine, Antti Lastu, Riku Penttinen, Hannes Pulkkinen, Aapo Pärnänen, Hilja Pärssinen, Kaarlo Saari, Kaarlo Saxman, Väinö Valorinta ja K. V. Vaulo. Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Hulda Salmi.
Aloite Sosialidemokraattisen opettajaliiton perustamiseen tuli SDP:n eduskuntaryhmään kuuluneilta opettajilta. Valtaosa perustajista oli kansakoulunopettajia, jotka olivat pettyneitä taantumuksellisena pidetyn Suomen Opettajayhdistyksen toimintaan. Liiton tarkoituksena oli opettajien oikeudellisen aseman parantamisen ohella ajaa muun muassa uskonnonopetuksen poistamista kouluista. "Opettajain Lehdessä" uusi liitto nähtiin pyrkimyksenä yhtenäisen opettajakunnan hajottamiseki ja radikalisoimiseksi. Vuoden 1918 alussa Sosialidemokraattinen opettajaliitto liittyi Suomen Ammattijärjestöön. Jäseniä oli tuolloin noin 80. Liiton toiminta lamaantui sisällissodan jälkeen, kun vain muutamat jäsenet jäivät seuraamuksitta. Virasta erottamisten ohella viisi perustavan kokouksen osallistujaa teloitettiin tai surmattiin ja seitsemän tuomittiin sodan aikaisesta toiminnastaan valtiorikosoikeudessa.
Tammikuussa 1919 väliaikaisen liittotoimikunnan muodostaneet K. A. Haikonen, Helmi Jalovaara ja Hjalmar Salovaara ryhtyivät käynnistämään liiton toimintaa uudelleen. Kesäkuussa Helsingin työväentalossa järjestettiin kokous, jossa uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Helmi Jalovaara, mutta toiminta ei enää käytännössä jatkunut.
Eskil Erlandsson

Eskil Erlandsson (s. 1957) on ruotsalainen keskustapuolueen poliitikko. Hän on istunut valtiopäivillä vuosina 1994–2019 ja toiminut Ruotsin maatalous- ja myöhemmin maaseutuministerinä vuosina 2006–2014.
Veštšestvo tšelovetšnosti

Veštšestvo tšelovetšnosti. Intervju 1990–2018 (; Ihmisyyden aines. Haastatteluja 1990–2018) on vuonna 2020 ilmestynyt kokoelma runoilija ja esseisti Olga Sedakovan haastatteluja.
Sisältö.
Teoksessa Sedekova sanoo, että Krimin miehitys 2014 oli lopullinen osoitus Venäjän luisumisesta moraaliseen pimeyteen. Se osoitti, että Venäjän kansa on samassa rintamassa poliittisten vallanpitäjien kanssa näiden lietsoessa militaristista hysteriaa ja hyökkäyspolitiikkaa.
Sedakovan mukaan venäläiseen kulttuuriin liittyy taipumus liittää hyvä ja paha toisiinsa. Länsimaisten ihmisten suhde pahaan on yksiselitteinen, mutta Venäjällä ollaan epämääräisiä: minkään ei tunnusteta olevan lopullisesti paha. Myös armollisuuden korostaminen on samaa taipumusta monimutkaiseen selittelyyn. Tämä johtaa laskemaan hyvän ja pahan osuutta asioissa. Katsotaan, että hyvää voi tehdä pahan avulla. Tarkoitus pyhittää keinot, myös väkivallan.
Sedakovan mukaan venäläisessä ajattelussa vainoharhaiset kuvitelmat ovat voimakkaampia kuin johdonmukainen ajattelu. Moraalikäsitykset perustuvat sisäiseen näkemykseen, eivät logiikkaan. Samalla kyvyttömyys erottaa hyvä ja paha toisistaan yhdistyvät vihamielisyyteen oppositiota ja vähemmistöjä kohtaan. Sedakova kannustaa yksinkertaiseen moraaliseen valintaan sumuttamisen sijasta: hyvä on hyvää ja paha pahaa.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Venäjä ei tehnyt tiliä menneisyytensä kanssa, mikä on jättänyt kentän avoimeksi sairaalle populismille. Sedakovan mukaan Venäjän arvostus maailmalla ei perustu suurvaltahaaveisiin vaan kulttuuriin: Venäjä on 
antanut maailmalle Fjodor Dostojevskin, Leo Tolstoin ja myöhemmät suuret kirjailijat. Nämä hahmot eivät olleet paikallisesti rajoittuneita, vaan osa yleismaailmallista humanismia.
Johan Pehrson

Johan Pehrson (s. 8. toukokuuta 1968 Örebro, Ruotsi) on ruotsalainen liberaalin puolueen poliitikko, joka toimi puolueensa puheenjohtajana vuosina 2022–2025 ja Ruotsin opetusministerinä syyskuusta 2024 kesäkuuhun 2025. Tätä ennen hän oli työ- ja integraatioministeri. Hän on istunut valtiopäivillä vuosina 1998–2015 ja uudelleen vuodesta 2018 sekä toiminut puolueensa ryhmänjohtajana valtiopäivillä vuosina 2006–2014 sekä 2019–2022.
Tausta ja yksityiselämä.
Pehrson syntyi vuonna 1968 Örebrossa. Hänen isänsä toimi virkamiehenä ja äiti hopeaseppänä. Hän kävi Risbergskan koulua, jossa hän valitsi lukiossa talouslinjan ja valmistui vuonna 1987. Tämän jälkeen hän alkoi opiskelemaan oikeustiedettä Uppsalan yliopistossa, josta hän valmistui juristiksi vuonna 1996. Lisäksi hänellä on diplomi King's Collegesta vuodelta 1995. Valmistuttuaan Pehrson on työskennellyt mm. Suomen asioista vastaavassa Finlandsdepartementetissa poliittisena asiantuntijana.
Asevelvollisena Pehrson palveli 15 kuukautta. Hän on sanonut, että olisi halunnut jäädä armeijan palvelukseen.
Pehrson asuu avopuolisonsa, Marie Brodinin, kanssa Örebrossa. Hänellä on neljä lasta, joista enää kaksi asuu kotona.
Poliittinen ura.
Pehrson liittyi jo opiskeluaikoinaan liberaaleihin ja toimi sen nuorisojärjestön 2. varapuheenjohtajana vuosina 1991–1993.
Pehrson valittiin ensimmäisen kerran valtiopäiville vuonna 1998, jolloin hän edusti Örebron vaalipiiriä. Hänen edustajanuransa katkesi vuonna 2015, kun Pehrson siirtyi elinkeinoelämään ja perusti yrityksen yhdessä vanhojen ystäviensä kanssa. hän palasi valtiopäiville vuonna 2018.
Vuosina 2001–2002 toimi puolueensa, joka vielä tuossa vaiheessa oli nimeltään "Folkpartiet", puoluesihteerinä.
Pehrson nousi puolueensa virkaatekeväksi puheenjohtajaksi 8. huhtikuuta 2022, kun puheenjohtaja Nyamko Sabuni erosi. Puolue päätti, että Pehrson johtaa liberaalit syksyn valtiopäivävaaleihin, jonka jälkeen uusi puheenjohtaja valitaan ylimääräisessä puoluekokouksessa.
Pehrson onnistui hetkellisesti nostamaan puolueensa kannatuksen 4 %:sta, joka on valtiopäivävaalien äänikynnys, yli 5 %:iin. Aloittaessaan puheenjohtajana huhtikuussa 2022 Pehrson sanoi, että pyrkii tuplaamaan puolueen kannatuksen vaaleihin mennessä. Pehrsonin lopettaessa puheenjohtajana kesäkuussa 2025 puolueen kannatus oli gallupeissa 2,4 prosenttia.
Nordic Vikings Madrid

Nordic Vikings on jääkiekkojoukkue joka pelaa Espanjan Superligassa. Espanjan jääkiekkoliitto solmi sopimuksen jossa Nordic Vikings tuodaan Espanjaan pelaamaan miesten pääsarjaan. Joukkue pelaa sarjassa tukeakseen jääkiekon kehitystä Espanjassa. Joukkueen jäähallina toimii Dreams Arena, joka sijaitsee Majadahondassa. Nordic Vikings on myös toiminut Kiinassa.
Toteutettavuustutkimus

Toteutettavuustutkimus tai kannattavuustutkimus on arvio hankkeen tai järjestelmän käytännöllisyydestä. Toteutettavuustutkimuksien tarkoituksina ovat objektiivisesti ja suunnitelmallisesti selvittää olemassa olevan yrityksen tai ehdotetun hankkeen vahvuudet ja heikkoudet sekä reaalimaailmassa olevat mahdollisuudet ja uhat, läpiviemiseen tarvittavat resurssit ja viime kädessä menestymismahdollisuudet. Yksinkertaisimmillaan toteutettavuuden arvioinnissa käytetään kahta kriteeriä, jotka ovat kustannukset ja saavutettava arvo.
Hyvin suunnitellussa toteutettavuustutkimuksessa olisi esitettävä yrityksen tai hankkeen historiallinen tausta, kuvaus tuotteesta tai palvelusta, kirjanpitotiedot, yksityiskohtaiset tiedot toiminnasta ja hallinnosta, markkinointitutkimukset ja -käytännöt, taloudelliset tiedot, lakisääteiset vaatimukset ja tietoa verovelvollisuuksista. Yleensä toteutettavuustutkimukset edeltävät teknistä kehitystyötä ja projektin toteutusta.
Hankkeen toteutettavuustutkimus on kattava raportti, jossa tarkastellaan yksityiskohtaisesti tietyn hankkeen eri näkökantoja. Siinä otetaan huomioon monia asioita muun muassa riskejä ja rajoituksia (aika, kustannukset ja laatuvaatimukset). Tavoitteena on selvittää, pitäisikö hanke toteuttaa, suunnitella uudelleen vai hylätäänkö se kokonaan.
Tšernivtsin yliopisto

Tšernivtsin kansallinen yliopisto (, Tšernivtsin kansallinen Juri Fedkovytšin yliopisto; lyhennys TšNU) on Länsi-Ukrainan Tšernivtsissä toimiva kansallinen yliopisto. Se on nimetty paikallisen ukrainalaisen kirjailijan Juri Fedkovytšin (; 1834-1888) mukaan.
Tšernivtsin yliopisto on yksi Ukrainan klassisista yliopistoista. Se on perustettu vuonna 1875 Tšernivtsin ylemmän teologisen koulun (per. 1827) pohjalta. Yliopistoa perustettaessa Tšernivtsin seutu kuului Itävalta-Unkariin, ja yliopisto nimettiin keisarin Frans Joosef I:n mukaan "Tšernivtsin Frans Joosefin yliopistoksi" (). Yliopisto oli saksankielinen; ukrainan kielelle ja kirjallisuudelle sekä romanian kielelle ja kirjallisuudelle oli omat laitoksensa. Alkuvaiheessa yliopistossa oli kolme tiedekuntaa: filosofian, teologian ja lakitieteen tiedekunnat. Vuosina 1918-1940 kaupunki kuului Romanian kuningaskuntaan, opetuskielenä oli romania ja yliopiston nimenä oli "Universitatea Regele Carol I din Cernăuți" (jota ennen jonkin aikaa yliopisto oli nimetty Romanian kuningas Ferdinand I:n mukaan ennen nimeämistä kuningas Kaarle II:n mukaan). Neuvostoliiton aikana, vuodesta 1944 lähtien yliopisto toimi "Tšernivtsin valtionyliopistona" opetuskielen ollessa ukraina. Ukrainan istsenäistymisen jälkeen vuonna 2000 yliopisto sai kansallisen yliopiston aseman ja nykyisen nimensä.
Yliopiston pääkampukseen kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon päässyt Bukovinan ja Dalmatian metropoliittojen residenssi.
Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Tšernivtsin yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 10. Yliopisto keräsi esimerkiksi Scopus-viitetietokantaan pohjautuvasta osiosta hyvät osapisteet, mutta pärjäsi muun muassa verkkonäkyvyyttä painottavassa webometrics-osiossa vaatimattomammin.
Helmi Jalovaara

Helmi Jalovaara (vuoteen 1902 Kaksonen, 10. helmikuuta 1876 Kesälahti − 1. elokuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja teosofi. Hän oli 1900-luvun alkuvuosikymmenten tunnetuimpia suomalaisia teosofeja, joka ajattelussaan yhdisteli sosialismia, uskontoa ja esoteerisia käsityksiä. 
Elämä.
Jalovaara sai Sortavalan tyttökoulun päästötodistuksen 1892 ja valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista 1898. Hän työskenteli opettajana Helsingin pitäjässä toimineessa Luhtaanmäen kansakoulussa 1898–1900 ja Helsingin pitäjän kirkonkylän kansakoulussa 1900–1907. Vuodesta 1908 lähtien Jalovaara työskenteli "Maalainen"-lehden sekä Raittiuden Ystävien julkaiseman "Kylväjän" toimittajana, kunnes palasi opettajaksi Tikkurilan kansakouluun syksyllä 1912. Hän oli myös mukana Maalaisliiton toiminnassa.
Vuosikymmenen alkupuolella Jalovaara siirtyi sosialidemokraatteihin. Vuonna 1917 Jalovaara oli perustamassa Sosialidemokraattista opettajaliittoa ja hänet valittiin myös sen hallitukseen. Sisällissodan aikana Jalovaara toimi kansanvaltuuskunnan kouluneuvoston kanslistina. Hän oli sodan jälkeen vangittuna, mutta selvisi ilman tuomiota. Koulutoimen ylihallitus antoi Jalovaaralle varoituksen, minkä johdosta hän jätti opettajantoimensa. Kevään 1919 eduskuntavaaleissa Jalovaara oli sosialidemokraattien ehdokkaana, mutta jäi Artturi Aallon varaedustajaksi. Samana kesänä Jalovaara oli uudelleenkäynnistämässä sisällissodan lamaannuttaman Sosialidemokraattisen opettajaliiton toimintaa. Hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi, mutta sen toiminta hiipui.
Opettajantyön jätettyään Jalovaara työskenteli "Teosofi"-lehden toimitussihteerinä ja suomensi muun muassa Annie Besantin kirjoituksia. Hän oli myös suosittu luennoitsija, joka kiersi eri puolilla Suomea pitämässä teosofisia esitelmiä. Suomen Teosofisen Seuran piirissä vaikutti sosialistien muodostama verkosto, johon Jalovaaran ohella kuuluivat muun muassa Väinö ja Hugo Valvanne, Yrjö Kallinen, Urho Tuurala ja Pekka Häkli. Hän oli myös Idän Tähden Järjestön Suomen osaston aktiivijäseniä. SDP:n johto suhtautui Jalovaaran teosofisiin näkemyksiin kielteisesti, mutta siitä huolimatta hän pääsi Hilja Pärssisen kanssa hahmottelemaan puolueen koulutuspoliittisia linjauksia.
Jalovaara kuoli Helsingissä 97-vuotiaana elokuussa 1973. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Pilottihanke

Pilottihanke (jota kutsutaan myös esitutkimukseksi, pilottiprojektiksi, pilottitutkimukseksi tai pilottikokeeksi)
on alustava tutkimus varsinaiselle testille tai kokeilulle. Termillä voidaan viitata moniin erityyppisiin tutkimuksiin ja hankkeisiin, mutta useimmiten se on lähes tarkka kopio todellisesta projektista, mutta paljon pienemmässä mittakaavassa.
Pilottihanketta käytetään usein lopullisen hankkeen tai tutkimuksen suunnittelun testaamiseen realistisissa ympäristöissä. Tällä tavoin voidaan havaita puutteita projektin suunnittelussa ennen varsinaisen ja paljon kalliimman täysimittaisen projektin aloittamista. Yksi esimerkki ovat yhteiskuntatieteilijät, jotka käyttävät pilottitutkimusta testatakseen, toimivatko kyselylomakkeen kysymykset käytännössä. Jos se osoittautuu sopimattomaksi tai ilmeisesti unohdetuksi kysymykseksi, muutokset voidaan tehdä ajoissa. 
Pilottihankkeet voivat näin ollen auttaa varmistamaan, että lopullinen selvitys tai hanke täyttää sille asetetut kriteerit, ja siten ne minimoivat virheiden ja tarpeettomien kustannusten riskin.
Olviretki Schleusingenissa (televisioelokuva)

Olviretki Schleusingenissa on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1967. Se perustuu Aleksis Kiven näytelmään "Olviretki Schleusingenissa" vuodelta 1916. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 28. maaliskuuta 1967.
Elokuva kertoo Saksassa olevista sotilaista, heidän juopotteluistaan ja kommelluksistaan.
Amoretta – Pieni lemmenviisu

Amoretta – Pieni lemmenviisu on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1967. Se perustuu Osvaldo Dragúnin samannimiseen näytelmään. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 10.03.1969.
Elokuvassa Ritva Arvelon esittämä leskeksi jäänyt 40-vuotias kukkakauppias Guiliana rakastuu häntä kymmenen vuotta nuorempaan Pacoon.
Profibus

Profibus on kenttäväylä teollisuuden antureiden ja ohjausjärjestelmien välille. Profibus määrittelee sarjamuotoisen järjestelmän, joka käyttää OSI-mallin mukaista protokolla-arkkitehtuuria.
Profibus on yhteensopiva IEC 61158 -standardin kanssa. Profibus DP (Distributed Periphery) on kenttälaitteiden liittämiseen nopealla vasteajalla ja Profibus PA (Process Automation) on sen laajennettu versio.
Profibus perustuu vastaavantyyppiseen protokollaan kuin Modbus, mutta lisänä on Token Ring -tyyppinen protokolla, joka tukee useita "isäntiä". Lisäksi, erona Modbusiin, laitteet käyvät läpi käynnistyssarjan, jonka aikana ne liittyvät verkkoon.
Uhkapeli (televisioelokuva)

Uhkapeli on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1968, jonka on kirjoittanut Veijo Meri. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 21. lokakuuta 1968.
Elokuva pohjautuu suomalaisen jääkäriliikkeen syntyyn vaikuttaneen itsenäisyysmies Fritz Wetterhoffin elämään.
Gunnar Ström

Gunnar Ström -nimisiä henkilöitä ovat:
Syretsko-Petšerska-linja

Syretsko-Petšerska-linja () on Kiovan metron kolmas linja. Linja avattiin 31. joulukuuta 1989.
Linjan pituus on 23,9 kilometriä ja siinä on 16 asemaa.
Erkki Yrjänäinen

Erkki Abraham Yrjänäinen (26. tammikuuta 1921 Oulujoki – 27. maaliskuuta 2004 Oulu) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Yrjänäisen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Aadolf Yrjänäinen ja Fanni Maria Kovala ja puoliso vuodesta 1940 Ellen Elisabet Lindahl. Yrjänäinen kävi ammattikoulun ja Oulun teknillisen koulun, josta hän valmistui rakennusmestariksi vuonna 1945, osallistuttuaan talvisotaan, jatkosotaan ja Lapin sotaan. 
Yrjänäinen oli ensin 1946–1950 Oulun läänin talousseuran asutustoimiston palveluksessa, sitten 1951–1954 vanhempi ja työmaamestari tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa, rakennusmestari 1954–1955 Sulo V. Palmas -yhtiössä ja vielä lyhyen aikaa Oulun kaupungin tarkastava rakennusmestari. Yrjänäinen perusti oman rakennusalan yrityksen vuonna 1956. Se oli lähinnä asuintalojen rakentaja Oulun seudulla, mutta toteutti myös joitakin liike- ja julkisia rakennuksia. Rakennusliike E. Yrjänäinen oli seudullisesti myös aluerakentamisen edelläkävijöitä, muun muassa Koskelan Simpsinkankaalla ja Tuirassa. Erkki Yrjänäinen oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen 1969–1980 ja hänellä oli myös useita oman alansa luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Yrjänäinen sai vuonna 1973.
Jenni Torkki

Jenni Torkki (s. 2. huhtikuuta 2000) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Torkki on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa nurmijärveläistä SB-Prota kausina 2017–2019, helsinkiläistä EräViikinkejä kausina 2019–2021, tamperelaista Classicia kausina 2021–2023 ja jälleen SB-Prota kaudesta 2023–2024 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 114 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 68 maalia ja antanut 36 maalisyöttöä, sekä 44 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 18 maalia ja saanut seitsemän syöttöpistettä. Torkki voitti Suomen-mestaruuden SB-Pron joukkueessa vuosina 2018 ja 2019. Hän saavutti Classicin joukkueessa SM-hopeaa vuonna 2023.
Torkki saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2018.
Alma Laitila

Alma Laitila (s. 2004) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa huhtikuun 2025 loppuun mennessä 22 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja antanut kuusi maalisyöttöä. Hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2023.
Laitila on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa tamperelaista Classicia kaudesta 2019–2020 alkaen. Hän on kuuden kauden aikana pelannut liigassa 123 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 31 maalia ja antanut 51 maalisyöttöä. Viisissä pudotuspeleissä hän on pelannut 57 ottelua, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia ja saanut 19 syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2025 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 2023 ja 2024.
Natalia Pitkäkangas

Natalia Pitkäkangas (s. 8. toukokuuta 2003) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.
Pitkäkangas on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa tamperelaista Classicia kaudesta 2018–2019 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2024–2025 runkosarjan loppuun mennessä 113 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 56 maalia ja antanut 56 maalisyöttöä, sekä 61 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 20 maalia ja saanut 20 syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2025 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 2023 ja 2024.
Pitkäkangas on pelannut naisten maajoukkueessa viisi maaottelua.
Meri Jokinen

Meri Jokinen (s. 18. maaliskuuta 1996) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut hämeenlinnalaista Steelersiä vuoteen 2018 saakka ja sen jälkeen tamperelaista Classicia.
Jokinen on pelannut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Steelersin joukkueessa kausina 2014–2015 ja 2016–2017 sekä Classicin joukkueessa kaudesta 2018–2019 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 191 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 71 maalia ja antanut 65 maalisyöttöä, sekä 60 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia ja saanut 13 syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2025 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 2023 ja 2024.
Hafsa

Hafsa (k. 1534, myös Hafsa Sultana tai Hafsa Hatun) oli Osmanien valtakunnan sulttaanin Selim I:n puoliso ja Suleiman Suuren äiti. Hän oli yksi Osmanien valtakunnan vaikutusvaltaisimmista naisista.
Hafsa oli alkujaan mahdollisesti tataariprinsessa Krimin alueelta, tai tšerkessi tai georgialainen Kaukasukselta. Poikansa Suleimanin noustua valtaistuimelle Hafsa rakennutti Manisaan aikansa suurimman moskeijakokonaisuuden, johon kuului myös soppakeittiö, alakoulu, uskonnollinen koulu ja majatalo pyhiinvaeltajille. Myöhemmin rakennuskokonaisuuteen lisättiin vielä kylpylä.
Julia Woivalin

Julia Woivalin (s. 14. syyskuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.
Woivalin on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa tamperelaista Classicia kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 197 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 53 maalia ja antanut 26 maalisyöttöä, sekä 79 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 22 maalia ja saanut kuusi syöttöpistettä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2015, 2017 ja 2025 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 2016, 2018, 2023 ja 2024.
Woivalin saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 hopeaa. Hän teki loppuottelussa Ruotsia vastaan Suomen 1–0-johtomaalin mutta Suomi hävisi lopulta maalein 2–7.
Viola Allen

Viola Emily Allen (27. lokakuuta 1867 Huntsville, Alabama- 9. toukokuuta 1948 New York City) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä.
Allenin vanhemmat olivat näyttelijöitä ja hän syntyi kesken kiertueen. Koulunsa hän kävi Bostonissa ja Torontossa. Kun Allen oli teini-ikäinen, perhe muutti New Yorkiin, missä hän teki teatteridebyyttinsä 14-vuotiaana.
Teatteridebyyttinsä Allen teki ilman minkäänlaista etukäteisvalmistautumista. Hän sai roolin, koska oli paikalla. Debyytistä alkoi neljäkymmentä vuotta kestänyt ura näyttämöillä.
Vuosina 1884–1886 Allen näytteli niin moderneissa näytelmissä kuin klassikoissakin. Hän oli yleisön suosikki ja sai yleensä hyviä arvosteluja, mutta vuonna 1885 hän sai murskakrittikkiä, että oli ollut liian heikko esittämään sankarittaren osaa. Kritiikin johdosta hänet korvattiin toisella näyttelijällä.
Menestystä seurasi vuonna 1889 New Yorkissa Charles Frohmanin tuotannossa, mutta Allen lopetti siinä vain viiden viikon jälkeen lähteäkseen teatterikiertueelle. Vuodet 1893–1896 hän oli jäleen mukana Charles Frohmanin tuotannoissa ja näytteli naispääosaa näytelmässä The Christian. Näytelmää ei pidetty mitenkään tasokkaana, mutta Allen oli roolissaan jälleen suosittu. Vuonna 1903 hän perusti veljensä kanssa oman teatteriryhmän, jossa esitti Shakespearen näytelmiä.
Avioliiton Allen solmi vuonna 1905 varakkaan Peter Cornell Duryean kanssa. Tämän jälkeen Allen alkoi vähentää näyttelemistään. Elokuvarooleja hän teki vuosina 1907–1919. Viimeisen kerran hän näytteli New Yorkissa vuonna 1918.
Näyttämöltä vetäytymisen jälkeen Allen matkusteli miehensä kanssa ja toimi näyttelijäliitossa. Hän keräsi mittavan teatteriaiheisen kirjakokoelman, jonka hän testamenttasi New Yorkin kaupunginmuseolle. Vaikka oli ollut omana aikaan erittäin suosittu teatterinäyttelijä, Allen ei luopunut vaatimattomuudestaan.