Kristinusko ja urheilu

Kristinuskon ja urheilun välinen suhde on pitkä ja toisiinsa kietoutunut. Raamatussa käytetään urheiluanalogioita havainnollistamaan hengellisiä totuuksia. Apostoli Paavali vertaa kristillistä elämää juoksukilpailuun ja kehottaa uskovia ”juoksemaan sinnikkäästi” ja tavoittelemaan ikuista palkintoa. Nämä vertaukset korostavat sellaisia hyveitä kuin kestävyys, itsehillintä ja tavoitteiden asettaminen.
Kristilliset työmuodot urheilun parissa ovat alkaneet suurelta osin 1950-luvulla. Urheiluun liittyviä työmuotoja järjestetään nykyisin yli 180 maassa. Liikkeellä ei ole yhtä selkeää urheiluteologian muotoa, mutta nykyaikana korostuneita suuntauksia ovat muun muassa kristillisen luonteen kehittäminen, evankeliointi, usko elämäntapana ja urheilu jumalanpalveluksena, urheilija ja valmentajat yhteisön osana sekä leikin arvon uudelleenlöytäminen.
Keskeisiä kristillisen urheilutyön kehittäjiä ovat olleet NMKY-liike, Fellowship of Christian Athletes- ja Athletes in Action-järjestöt.
Kristilliset näkemykset urheilusta.
Pääsääntöisesti kristinuskon suuntauksissa suhtaudutaan urheiluun positiivisesti ja se nähdään kristillisiä arvoja tukevana. Yleisesti ottaen kristilliset kirkot näkevät myönteisenä urheiluun liittyvän henkilökohtaiseen kasvuun ja yhteisöllisyyteen liittyvät arvot. Eri kirkkokuntien näkemyksissä urheiluun liittyvät kysymykset kohdistuvat urheilun ja hengellisen elämän tasapainoon. Joissakin suuntauksissa nousevat esiin myös kysymykset urheilutoiminnan etiikasta ja lieveilmiöistä.
Kristinuskon suuntausten piirissä on myös virtauksia, jotka suhtautuvat urheiluun epäilevästi. Joissakin piireissä on nähty urheilun vievän liian paljon aikaa ja haittaavan Jumala-suhdetta. Jotkin suuntaukset ovat kiinnittäneet huomiota erityisesti urheilemiseen sunnuntaisin. Tällaisia näkemyksiä esiintyy esimerkiksi vanhoillislestadiolaisten piirissä. Joissakin piireissä taas suhtaudutaan epäilevästi oman kehon korostamiseen tai pidetään urheilua kristinuskon kanssa yhteensopimattomana. Tällaisia näkemyksiä esiintyy esimerkiksi joissain Venäjän ortodoksikrisittyjen piireissä. 
Katolinen kirkko.
Katolinen kirkko on kehittänyt näkemyksiä urheilusta vähintään 1800-luvulta lähtien ja tunnustanut urheilun arvon useissa julkilausumissa. Varhaisena panoksena pidetään paavi Leo XIII:tä, joka puolusti kirjeessään 1891 vapaa-aikaa ja lepoa osana työntekijöiden oikeuksia. Vastauksena tähän kehotukseen, katolisia urheilujärjestöjä alkoi muodostua 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Paavi Pius X antoi merkittävän panoksen sitoutumalla useisiin urheilujärjestöihin. Vuonna 1905 hän toivotti urheilijat tervetulleiksi Pyhän istuimen kansainvälisiin voimistelukilpailuihin, jotka järjestettiin Vatikaanissa. Paavi Pius XII korosti urheilun hengellisiä hyötyjä ja hän näki urheilun mahdollisuutena opettaa kristillisiä arvoja ja tukea nuorten hengellisen elämän kehittymistä. Paavi Franciscus on korostanut, että urheiluun liittyvä kurinalaisuus ja tiimityö heijastavat ominaisuuksia, joita tarvitaan hengelliseen kasvuun. Katolinen kirkon kuuria on julkaissut asiakirjan, johon se on koonnut katolisen kirkon näkemyksiä urheilusta. Katolinen kirkko on rohkaissut urheilullisen voiman ja hengellisten arvojen yhdistämiseen sekä itsensä löytämisen ja eettisen käyttäytymisen edistämiseen urheiluympäristöissä. 
1900-luvun aikana perustettiin useita katolisia urheilujärjestöjä eri puolilla maailmaa, joiden toiminnassa yhdistyvät urheilu katoliset arvot. Kansainvälinen Fédération Internationale Catholique d'Education Physique et sportive perustettiin vuonna 1911 katolisten urheilujärjestöjen kattojärjestöksi. Saksan katolinen urheiluliitto Deutsche Jugendkraft perustettiin vuonna 1920. Yhdysvalloissa perustettiin 1930-luvulla Catholic Youth Organization tarjoamaan urheilumahdollisuuksia katolisille nuorille. Italian katolinen urheilujärjestö Centro Sportivo Italiano perustettiin vuonna 1944. Vuodesta 2007 lähtien Roomassa on pelattu Clericus Cup-jalkapalloturnaus pappisseminaarin opiskelijoiden välillä.
Ortodoksisuus.
Ortodoksisuuden piirissä on pääsääntöisesti suhtauduttu urheiluun myönteisesti ja tunnustettu sen mahdollisuudet henkilökohtaiseen kehitykseen, yhteisön rakentamiseen ja hengelliseen kasvuun. Ortodoksisessa teologiassa on korostettu ruumiin ja sielun ykseyttä. Urheilua pidetään keinona vaalia ihmisen fyysistä ja hengellistä puolta, mikä heijastaa ortodoksista ihmiskäsitystä. Joissakin yhteyksissä, kuten Venäjällä, urheilua pidetään myös isänmaallisuuden ilmaisuna ja keinona vahvistaa kansallista tietoisuutta. Monet ortodoksiset seurakunnat järjestävät urheiluohjelmia ja -tapahtumia.
Protestanttisuus.
Protestanttisten arvojen on katsottu tukevan urheilun arvoja muun muassa rehellisyyden, ahkeruuden ja henkilökohtaisen kasvun näkökulmasta. Protestanttisten kirkkokuntien keskuudessa on ollut historiallisesti vaihtelevia näkemyksiä urheilusta. Varhaisten protestanttijohtajien on katsottu osallistuneen urheiluun ja pitäneen sitä arvokkkaana. Joidenkin protestanttien, kuten puritaanien keskuudessa erityisesti sunnuntaisin urheilu herätti kysymyksiä. Nykyaikana urheiluun myönteisesti suhtautuvien protestanttien keskuudessa ovat nousseet esiin näkemykset, jotka kannustavat uskon sisällyttämistä kaikkiin elämän osa-alueisiin, myös urheiluun. Urheilu nähdään myös mahdollisena jumalanpalveluksen muotona. Urheilua käytetään myös evankelioimisen ja evankeliumin jakamisen alustana. Monet kristilliset yhdistykset ovat nivoneet liikunnan ja urheilun osaksi toimintaansa.
Työmuodot.
Kristilliset työmuodot urheilun parissa ovat alkaneet suurelta osin 1950-luvulla. Pelkästään Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimi vuonna 2014 yli 50 urheiluun erikoistunutta palvelutyömuotoa. Urheiluun liittyviä työmuotoja järjestettiin 180 maassa. Työmuodot voidaan jakaa laajasti ottaen urheilun sisällä ja urheilun kautta tapahtuvaan palvelutyöhön. Urheiluun liittyviä työmuotoja toimii kaikilla tasoilla ja kaikissa ikäryhmissä.
Urheilupastorit.
Urheilun parissa toimii kappalaisia tai pastoreita, joiden tarkoituksena on palvella ihmisiä, jotka toimivat urheilun parissa. Usein tämä tarkoittaa huippu-urheilijoiden sielunhoitoa sekä seurakunnan toimintaan osallistumisen mahdollistamista. Lontoon olympialaisissa oli mukana 162 kisapappia, jotka palvelivat urheilijoita, työntekijöitä ja vapaaehtoisia sekä tiedotusvälineitä. Suomen evankelis-luterilainen kirkko on palvellut olympialaisurheilijoita ensimmäisen kerran vuonna 1972 ja säännöllisesti 1980-luvulta lähtien.
Useissa urheilun pääsarjoissa joukkueiden parissa toimii urheilupastoreita. Pastoreita toimii muun muassa baseballin MLB:ssä, amerikkalaisen jalkapallon NFL:ssä, jääkiekon NHL:ssä, koripallon NBA:ssa, jalkapallossa MLS:ssä ja Englannin valioliigassa sekä moottoriurheilusarja NASCARissa. Baseballin parissa toimii Baseball Chapel, jääkiekossa Hockey Ministries International ja NASCARissa Motor Racing Outreach. Amerikkalaisen jalkapallon NFL:ssä jotkin joukkueet ovat palkanneet pastoreita suoraan joukkueeseen, kun taas toisissa pastorit palvelevat AIA:n kautta.
Urheilupastorien parissa toimii maailmanlaajuinen Global Sports Chaplaincy Association-järjestö. Merkittäviä kansallisia organisaatioita ovat Sports Chaplaincy UK (1991), Sports Chaplaincy Australia (1984), Sports Chaplaincy New Zealand (2013) ja Sports Chaplaincy South Africa (2015).
Urheilijat.
Urheilijoiden parissa nousi 1970-luvulla kristillinen urheilijaliike, joka muodostui Fellowship of Christian Athletesin, Athletes In Actionin, Pro Athletes Outreachin ja Baseball Chapelin kaltaisten järjestöjen verkostona. Kristillinen urheiluliike perusti urheilijoille suunnattuja raamatuntutkmuksia sekä retriittejä yliopisto- ja ammattilaisurheilijoille. 2020-luvulla kristinuskosta puhuvat urheilijat ovat yleistyneet urheilun parissa. Vuonna 2024 Ohion osavaltionyliopiston jalkapallojoukkueen kerrottiin johtavan herätystä kampuksella ja monet urheilijat, kuten Jalen Hurts, Sydney McLaughlin-Levrone ovat kertoneet julkisesti uskostaan.
Urheilujoukkueet.
Monet kristityt osallistuvat urheiluseurojen toimintaan ja monet seurakunnat ovat yhteydessä myös paikallisiin urheilujoukkueisiin. Kristillinen urheilijaliike perusti 1970-luvulta lähtien työmuotoja myös joukkueille. Kristilinen urheilijaliike nousi erityisesti koripallon NBA:ssa ja amerikkalaisen jalkapallon NFL:ssä.
Monilla kristilisillä korkeakouluilla on joukkueet, jotka osallistuvat yliopistourheilussa NCAA:han. Useimmat kristillisten korkeakoulujen joukkueet pelaavat joko II- tai III-divisioonassa. Kristillisillä korkeakouluilla on myös oma NCCAA-yliopistosarja. Monilla tunnetuilla urheiluseuroilla, kuten Manchester Citylla, Evertonilla, Liverpoolilla, Tottenham Hotspurilla ja Southampton FC:lla on juuret kristillisinä joukkueina. Suomessa kristillisen taustan omaavia pääsarjajoukkueita ovat NMKY-joukkueiden lisäksi muun muassa Nokian KrP ja Seinäjoen Peliveljet.
Urheilutoiminta.
Ruohonjuuritasolla toimivissa kristillisissä urheiluhankkeissa on puututtu muun muassa yhteiskunnallisiin ongelmiin. "Ambassadors Fathers' Football"-projekti sai vuonna 2012 Beyond London-palkinnon, sillä se tavoitti köyhiä ja syrjäytyneitä maahanmuuttajaisiä Lontoossa. Jalkapallon Afrikan mestaruuskisojen yhteydessä kristillinen yhteisö keräsi yhteen vapaaehtoisia kisojen järjestämiseksi. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnissa toimii liikuntayhteyshenkilöitä koordinoiden paikallista liikuntatyötä.
Urheilutapahtumat.
Urheilutapahtumien kautta tapahtuva palvelutyö voidaan nähdä evankeliointimahdollisuutena. Tähän voi kuulua urheilutapahtumien järjestäminen evankelioivassa tarkoituksessa tai evankeliointi urheilutapahtumien yhteydessä. Urheilutapahtumien yhteydessä tapahtuva palvelutyö alkoi 1990-luvulla ja se on ollut mukana muun muassa olympialaisissa ja jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuoden 2012 Lontoon olympialaisten ja paralympialaisten yhteydessä toteutettuun kampanjaan osallistui yli 2 000 vapaaehtoista 40 maasta ja seurakuntien järjestämät tapahtumat saavuttivat yli 500 000 ihmistä.
Historiallinen kehitys.
Varhaiskristillinen aika (10–450).
Varhaisen ajan kristityt elivät yhteiskunnissa, joissa kreikkalais-roomalaiset urheilutapahtumat olivat yleisiä. Kristityt suhtautuivat näihin tapahtumiin varauksella, koska niihin liittyi usein esimerkiksi epäjumalanpalvelusta (pelit ja juhlat järjestettiin pakanajumalien kunniaksi), moraalittomuutta (pelit olivat usein väkivaltaisia), toimettomuutta ja joutilaisuutta. Suhtautumiseen vaikutti myös gnostilaisuus ja dualismi eli uskomus, että Jumala välittää vain mielestä eikä ruumiista. Varhaiset kristilliset johtajat, kuten apostoli Paavali, ottivat urheilun vertauskuvaksi hengelliseen elämään ja vertasivat uskon marttyyreita urheilijoihin.
Keskiaika (476–1450).
Kun kristinuskosta tuli Rooman valtakunnan virallinen uskonto, teologisiksi prioriteetiksi nousi hyveelliseen elämään pyrkiminen. Urheilu nähtiin toimintana, joka saattoi edistää hengellisiä hyveitä. Teologisia hyveitä olivat usko, toivo ja rakkaus, kardinaalihyveitä puolestaan viisaus, oikeudenmukaisuus, rohkeus ja kohtuullisuus. Humanistisilla ja jesuiittakouluilla oli suuri merkitys kulttuuriin ja ne sisällyttivät pelit ja urheilun opeutussuunnitelmiinsa. Ne uskoivat Tuomas Akvinolaisen oppien mukaisesti, että leikki tarjoaa tarpeellista hengellistä helpotusta.
Uskonpuhdistus (1517-1650).
Uskonpuhdistus katkaisi keskiaikaisen kirkon ja urheilun välisen suhteen. Keskeisiä kehityssuuntia olivat urheilun yhteyden hylkääminen kristillisiin juhliin ja juhlapäiviin, kiista urheilusta sunnuntaisin (katoliset hyväksyivät urheilun jumalanpalveluksen jälkeen, kun taas puritaanit pitivät sunnuntaita hartaudelle pyhitettynä) sekä Kuningas Jaakon ”urheilukirja”, joka salli tietyt ”harmittomat virkistykset” sunnuntaisin. Johtavat protestanttiset ajatellijat, kuten Martti Luther ja Jean Calvin harrastivat molemmat urheilua. Calvin ehdotti ensimmäisenä, että urheilulla voisi olla itseisarvoa, ei vain välinearvoa.
Modernin ajan kristillinen urheilu (1800–1930).
1800-luvun puolivälissä syntyi lihaksikkaan kristillisyyden liike, jonka tarkoituksena oli auttaa kristittyjä arvostamaan fyysistä kuntoa sekä vastustaa dualisitista teologiaa, joka asetti hengellisen ja fyysisen vastakkain. Liikkeen pohjalta syntyi Nuorten Miesten Kristillinen Yhdistys (NMKY)-liike, joka edisti liikkeen periaatteita. NMKY-johtaja Luther Gulick uskoi kuntosalin voivan olla hengellisen kasvun paikka. NMKY-liikkeen yhteydessä kehitettiin lentopallo ja James Naismith keksi koripallon vuonna 1891. NMKY tarjosi myös ensimmäisenä ryhmäuimatunteja, julkisia kuntoiluharjoituksia sekä kesäleiritoimintaa.
Teollinen vallankumous vaikutti merkittävästi urheiluun lyhentäen työviikkoa ja antaen enemmän vapaa-aikaa, vähentäen fyysisen työn vaatimuksia ja synnyttäen ammattimaisia joukkueurheilulajeja ja organisoitua urheilua. Rotuerottelulla oli myös merkittävä vaikutus urheiluun: mustat kristityt johtajat perustivat omia NMKY-yhdistyksiä. ”Mustan koripallon” isä Edwin Henderson esitteli lajin mustille urheililijoille uskoen urheilun edistävät rotuen välistä oikeudenmukaisuutta. Naiset alkoivat pelata koripalloa pian sen keksimisen jälkeen. Senda Berensonin johdolla perustettiin seurakuntatyyppisiä yhteisöjä urheilun ympärillä ja naiset käyttivät urheilua haastaakseen käsityksen naisten heikkoudesta ja riippuvuudesta.
Globalisaation aikakausi (1930–1980).
Kylmän sodan aikana uskosta ja urheilusta tuli kristillinen vastakohta ”jumalattomalle kommunismille”. Teologisia kehityskulkuja olivat muun muassa massaevankeliointi urheilijoiden kautta, kirkkoon palaaminen sekä lihaksikkaan kristillisyyden jatkuminen uusien organisaatioiden, kuten Fellowship of Christian Athletesin (FCA, 1954) kautta. FCA järjesti vuonna 1956 ensimmäisen kansallisen leirin Estes Parkissa, Coloradossa, joka kokosi yhteen urheilijoita lukioista, yliopistoista, ammattilaistasolta ja olympialaisista. Athletes In Action perustettiin vuonna 1966 Campus Crusade for Christin urheilujaostona. Vuonna 1977 AIA:n koripallojoukkue nousi kansalliseen tietoisuuteen Yhdysvalloissa voittamalla useita yliopistojoukkueita ja Neuvostoliiton maajoukkueen. Joukkueiden jäsenet jakoivat otteluiden yhteydessä myös uskostaan.
Billy Graham hyödynsi urheilijoiden todistuksia herättääkseen huomiota evankeliumiin. Urheilun palvelumuotoja syntyi muun muassa Don McClenanin ja David Hannahin kaltaisten uranuurtajien toimesta. Toinen teologinen prioriteetti oli rotuun perustuva osallisuus, sillä FCA:n kaltaiset urheilupalvelumuodot tukivat täysin rotuerottelun poistamista. Entisestä baseball-pelaaja Jackie Robinsonista tuli monella tapaa kristittyjen mustien urheilijoiden esikuva uskon, rodun ja urheilun kulttuurissa.
1960-luvulla feminismin toinen aalto vaikutti naisten urheiluun. Keskeinen muutos oli Title 9-lain säätäminen vuonna 1972, joka lisäsi naisten urheilumahdollisuuksia korkeakouluissa. Kristityt tukivat yleisesti naisten osallistumista kilpialuihin jo ennen Title 9-lakia. Naisten osallistuminen urheiluun nähtiin yhteensopivana sen kanssa, mitä krisittynä oleminen tarkoittaa. Katolisella kirkolla oli tuolloin koripalloliijoja ja Patsy Nealin kaltaiset henkilöt hyväksyttiin FCA:han. Cindy Smith aloitti urheilupalvelutyön vuonna 1976 FCA:n kautta.
Nykysuuntaukset (1980-).
1980-luvulta lähtien kristillisen urheilun piirissä on korostunut viisi keskeistä uskoon ja urheilun sitoutumisen mallia. Urheilun teologian piirissä ovat korostuneet kristillisen luonteen kehittäminen, evankeliointi, usko elämäntapana ja urheilu jumalanpalveluksena, urheilija ja valmentajat yhteisön osana sekä leikin arvon uudelleenlöytäminen. Näiden lisäksi on myös muita malleja.
Nykyaikana urheiluteologian piirissä on noussut esiin kysymys myös nuorisourheilusta liittyen intensiivisyyteen, rahankäyttöön ja vaatimuksiin. Seurakuntalaisten keskuudessa kysymys vähentyneestä ajankäytöstä seurakunnan toimintaan on noussut myös esille, mikä on asettanut myös seurakunnille vaatimuksia osallistumismahdollisuuksien kehittämiseksi. Teknologian, internetin ja sosiaalisen median myötä uskon ja urheilun risteyskohdassa on myös noussut enemmän ääniä ja uusia urheilupalvelumuotoja on käynnistynyt. Useiden urheilulajien parissa toimii seurakuntia ja urheilukappalaisia.
Arvostelu.
Kristillisten urheilupalvelutyön edetessä 1970-luvulta lähtien, on liike kohdannut myös arvostelua. "Sports Illustrated"-lehden kirjoittaja Frank Deford kritistoi "Sportianity"-ilmiötä, todeteten että urheilu vaikutti enemmän kristinuskoon kuin kristinusko urheiluun. Deford arvosteli liikettä myös keskittymisestä evankeliointiin ja epäili urheilijoiden julkista rukoilua. Don Cutler puolestaan arvosteli liikettä yhteiskunnallisen ja urheilun moraaliin liittyvästä huolen puutteesta. FCA:n varapuheenjohtaja Ron Morris vastasi arvosteluun kertomalla että urheilutyö on evankelioinnin ohella myös kristittyjen urheilijoiden kasvattamista rohkaisemalla ja vahvistamalla.