tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frankensteinin muistikirja

Frankensteinin muistikirja on Juha K. Tapion vuonna 1996 julkaistu romaani. Se palkittiin Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnolla vuonna 1996 parhaana kotimaisena esikoisromaanina.
Juoni.
Romaani alkaa 1920-luvun Pariisista, missä kaksi amerikkalaiskirjailijaa, Gertrud Stein ja Ernst Hemingway (virheelliseet kirjoitusasut ovat tarkoituksellisia), löytävät oudon käsikirjoituksen, joka osoittautuu Victor Frankensteinin luoman hirviön kirjoittamaksi päiväkirjaksi. Kirjoittaja asuu Pariisissa ja käyttää itsestään nimeä Frank Stein. Kirjailijat lähtevät tapaamaan olentoa, joka ei lopultakaan ole niin hirviömäinen kuin voisi luulla. Frank Stein, "hirviö ja herrasmies", kertoo heille elämästään sen jälkeen kun oli riitaantunut luojansa kanssa ja lähtenyt tämän linnasta, vaelluksestaan halki 1800-luvun kuohuvan Euroopan ja tapaamisistaan sellaisten kuuluisuuksien kuin Pablo Picasson ja Friedrich Nietzschen kanssa. 
Tyyli ja rakenne.
Romaani on tyyliltään postmoderni metafiktio. Sen voi myös nähdä kunnianosoituksena Mary Shelleylle ja tämän romaanille "Frankenstein – uusi Prometheus", jonka vaikutus nykyajan populaarikulttuuriin ja sitä kautta myös ajatteluun on ollut suuri.
Romaanin rakenne heijastaa Shelleyn romaania sisäkkäisine kertomuksineen. Romaanin pääteemoja ovat faktan ja fiktion monitahoinen suhde sekä kysymys ihmisen identiteetistä ja sen rakentumisesta. Se myös kyseenalaistaa tavanomaisia käsityksiä aitoudesta ja alkuperäisyydestä perimmäisinä arvoina niin taiteessa kuin myös yksilön elämässä. Kuten Frankensteinin hirviö pantiin kasaan kuolleista ruumiinosista, niin myös taideteos koostuu alun perin toisilleen vieraista elementeistä, jotka yhdessä luovat uuden ja elävän kokonaisuuden.
Vesa Ovaskainen

Vesa "Lokku" Ovaskainen on suomalainen kitaristi, laulaja, lauluntekijä, sekä sanoittaja artistinimellä LokNES, jonka debyytti-single "On Ilta Aamu Jo" julkaistaan Tammikuussa 2021, sekä musiikkivideo myöhemmin keväällä. Lisäksi hänet tunnetaan Lokku yhtyeen perustajana. Ovaskainen on säveltänyt kaikki Lokku yhtyeensä kappaleista kuten "Menneet taakse jää", "Vierellä taas" ja "Yöhön kadotaan".
Ura.
Uran alku.
Ovaskainen aloitti kitaransoiton 15-vuotiaana Vantaan Martinlaaksossa. Ensimmäinen yhtye sekä harjoitustila löytyi Myyrmäen nuorisotilasta nimeltään Arkki, jossa saivat alkunsa mm. Sir Elwoodin hiljaiset värit sekä Balls -yhtyeet. Armeija katkaisi musiikkitoiminnan 15 vuodeksi.
Vuonna 2008 löytyi kipinä palata takaisin musiikin pariin säveltämään ja sanoittamaan omia kotimaisia pop/rock kappaleita sekä perustaa Lokku yhtye. Uudeksi harjoitustilaksi löytyi VELMU:n Koisotalo, joka on ollut usean legendaarisen yhtyeen harjoitustila mm. Pelle Miljoona sekä kyseisen talon tontilla talkootöinä järjestettävä ilmainen Koiso Rock. Vuonna 2017 Ovaskainen aloitti Complete Vocal Technique lauluopinnot.
Yhtyeissä.
Ovaskainen soittaa kitaraa Lokku-yhtyeessä.
Julkaisut.
Julkaistut singlet:
Noora Kunnas

Noora Kunnas (s. 15. lokakuuta 1987 Espoo) on suomalainen lastenkirjailija. Hän on kirjoittanut kolmiosaisen "Kaheli sakki" -sarjan sekä "Salmanterin Terttu" -sarjaa, jonka kirjoista on tehty myös käännössopimukset Saksaan, Tanskaan ja Unkariin. Ennen kirjailijanuraansa Kunnas valmistui Turun taideakatemian elokuvalinjalta ja työskenteli muun muassa televisiotuotannoissa. 
Noora Kunnaksen vanhemmat ovat Mauri Kunnas ja Tarja Kunnas ja hänen sisarensa on kuvittaja Jenna Kunnas.
Ethiopian Airlinesin lento 604

Ethiopian Airlinesin lento 604 oli Ethiopian Airlinesin reittilento Etiopian Addis Abebasta Bahir Darin kautta Eritrean Asmaraan. Lennolla 15. syyskuuta 1988 käytetty Boeing 737-260 törmäsi lintuihin pian noustuaan Bahir Darista, ja koneen molemmat moottorit sammuivat. Miehistö yritti pakkolaskua Bahir Darin lentoasemalle, mutta kone hajosi osiin ja syttyi tuleen. Onnettomuuslennolla oli 98 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä. Onnettomuudessa kuoli 35 matkustajaa. Lisäksi koneessa olleista 21 loukkaantui, heistä 12 vakavasti.
Lentokone.
Onnettomuuslennolla käytetty lentokone oli Boeingin valmistama 737-260. Se lensi ensilentonsa 2. lokakuuta 1987 ja toimitettiin 29. joulukuuta uutena Ethiopian Airlinesille, jonka käytössä se siitä lähtien oli ollut.
Tapahtumat.
Lennon ensimmäinen osuus Addis Abebasta Bahir Dariin sujui ongelmitta. Välilaskun jälkeen koneen moottorit käynnistettiin kello 12.50 paikallista aikaa, minkä jälkeen kone rullasi kiitotielle. Lähtökiito sujui normaalisti, kunnes hieman ennen rotaationopeutta miehistö huomasi afrikantäpläkyyhkyparven lähtevän lentoon kiitotien vasemmalla puolella. Kapteeni otti ohjat perämieheltä ja yritti nostaa koneen nopeasti ilmaan. Hänen yrityksistään huolimatta kone törmäsi kyyhkysiin lähes heti rotaation jälkeen.
Koneen noustua ilmaan miehistö nosti laskutelineet. Noin 30–60 metrin korkeudella maanpinnasta molemmissa moottoreissa alkoi tapahtua takaisinlyöntiä, ja moottorit menettivät tehoaan. Kapteeni laittoi moottorit täydelle teholle, ja kone alkoikin nousta hieman ylemmäs. Törmäystä seuranneen 32 sekunnin aikana kone nousi noin 90 metrin korkeuteen ja sen nopeus kiihtyi hieman. Koska moottorien toiminta vaikutti lupaavalta, kapteeni päätti yrittää paluuta lähtökiitotielle.
Saatuaan korkeutta nostettua kapteeni vähensi moottoritehoja, jotta moottorit kestäisivät pidempään. Tehojen vähentämisen myötä myös takaisinlyöntien määrä väheni. Miehistö teki 90 asteen käännöksen oikealle, jonka aikana korkeus pysyi samana ja nopeus kasvoi jälleen hieman. Miehistö käänsi konetta jälleen oikealle ja liittyi laskukierroksen myötätuuliosalle. Käännöksen ja myötätuuliosan aikana kone nousi 330 metriä ylöspäin ja sen nopeus kiihtyi edelleen.
Myötätuuliosan aikana molemmat moottorit lakkasivat yllättäen toimimasta noin viiden sekunnin sisään toisistaan. Perämies huomasi aukean alueen koneesta etuoikealle, ja kapteeni teki sille pakkolaskun laskutelineet sisäänvedettyinä kello 13.05. Kone hajosi osiin ja syttyi tuleen. Lennolla olleista 104 ihmisestä 35 kuoli onnettomuudessa. 21 ihmistä loukkaantui, heistä 12 vakavasti.
Joidenkin lähteiden mukaan onnettomuudessa kuoli 35:n sijaan 31 ihmistä. Ero selittyy mahdollisesti sillä, että onnettomuutta seuranneiden ensimmäisten tietojen mukaan neljä ihmistä oli vielä kateissa.
Onnettomuuden syy.
Onnettomuustutkinnassa todettiin osuman kyyhkysparveen aiheuttaneen koneen molemmissa moottoreissa sellaisia sisäisiä tuhoja, ettei konetta saatu enää lennettyä turvallisesti takaisin kiitotielle, vaan molemmat moottorit lakkasivat toimimasta. Kumpaankin moottoriin arveltiin päätyneen 10–16 lintua.
Tansanian puolustusvoimat

Tansanian puolustusvoimat vastaa Tansanian puolustamisesta. Puolustusvoimiin kuuluu maa-, ilma- ja merivoimat, ja puolustusvoimien ylipäällikkö on Tansanian presidentti. Puolustusvoimat on osallistunut myös rauhanturvaamisoperaatioihin Afrikassa.
Esko Ala-Äijälä

Esko Johannes Ala-Äijälä (s. 28. huhtikuuta 1941 Kurikka) on suomalainen uransa päättänyt korkeushyppääjä. Ala-Äijälä edusti urallaan Kurikan Ryhtiä.
Ala-Äijälä saavutti Kalevan kisoissa SM-hopeaa vuosina 1963 ja 1964. Aikuisten maaotteluissa hän edusti Suomea vuonna 1963.
Ala-Äijälän ennätys on vuonna 1963 Kurikassa hypätty 202.
South African Airwaysin lento 295

South African Airwaysin lento 295 oli South African Airwaysin reittilento Taiwanin Taipeista Mauritiuksen kautta Etelä-Afrikan Johannesburgiin. Lennolla 28. marraskuuta 1987 käytetyn combi-tyyppisen Boeing 747-244BM:n pääkannen rahtitilassa syttyi tulipalo koneen lentäessä Intian valtameren yllä Taipeista kohti Mauritiusta. Palon seurauksena kone hajosi lopulta osiin ja syöksyi mereen 248 kilometriä Mauritiukselta koilliseen. Lennolla oli 140 matkustajaa ja 19 miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa.
Kappaleita koneen hylystä löytyi merestä kellumasta muutaman päivän sisään onnettomuudesta. Itse hylky löytyi merenpohjasta 28. tammikuuta 1988, ja ohjaamon ääninauhuri saatiin nostettua 6. tammikuuta 1989. Tuomari Cecil Margon johtama tutkintakomissio sai raporttinsa valmiiksi vuonna 1990, mutta ei saanut tutkinnassaan selvitettyä palon syttymissyytä. Apartheid-järjestelmän purkamisen aikoihin onnettomuuden syistä alkoi nousta esiin salaliittoteorioita, joiden mukaan palon olisivat sytyttäneet lennolla rahtina kuljetetut aseet tai asemateriaalit. Onnettomuudesta avattiin apartheidin jälkeen uusi tutkinta, joka sekään ei saanut syttymissyytä selvitettyä.
Tansanian kielet

Tansania on monikansallinen ja -kielinen maa; Ethnologuen mukaan maassa on 125 elävää kieltä. Maan viralliset kielet ovat englanti ja swahili.
Englanti.
Englannin asema Tansaniassa on perua siirtomaa-ajalta: Tansaniasta tuli Ison-Britannian siirtomaa ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Swahili.
Swahili on bantukieli, jota puhutaan enimmäkseen maan rannikolla, mutta kieli on sittemmin levittäytynyt sisämaahan. Swahili on ensisijainen lingua franca Tansanian eri etnisten ryhmien välillä. Hallituksen tavoite on hävittää eri heimojen väliset erimielisyydet kannustamalla ihmisiä käyttämään swahilia.
Vuonna 2015 presidentti Jakaya Kikweten hallitus ilmoitti tekevänsä maan opetusjärjestelmästä kauttaaltaan swahilinkielisen. Kyseessä oli ensimmäinen Saharan eteläpuoleisen Afrikan maa, joka valitsee koulujen opetuskielekseen pelkästään afrikkalaisen kielen..
Muut kielet.
Tansanialaista viittomakieltä käyttää arviolta 280 000 henkilöä. Maan kuurojen yhteisöt ja sitä kautta viittomakielten muodot ovat hajanaisia. Ensimmäisen kerran yhteistä viittomakielen standardia ehdotettiin 1984, mutta sitä ei ole koskaan otettu virallisesti käyttöön..
Saksaa puhutaan jonkin verran, koska maa oli Saksan keisarikunnan siirtomaa osana Saksan Itä-Afrikkaa. Dar es Salaamissa toimii nykyään Goethe-instituutti.
Sansibarin kielet.
Sansibarilla, joka on autonominen Tansaniaan kuuluva alue, puhutaan myös swahilia ja englantia. Swahilista käytetään saarilla toisinaan nimeä "kiunguja". 
Arabiaa puhutaan myös yleisesti. Syitä tähän ovat mm. se, että suurin osa Sansibarin asukkaista on muslimeita ja että Omanin sulttaani Said ibn Sultan siirsi sulttaanikunnan pääkaupungin Masqatista, Arabian niemimaalta, Sansibarille vuonna 1824. Vaikka arabialla on ollut vahva asema Sansibarilla, swahili on alkanut syrjäyttää sitä nykyaikana.
Hans Petter Winge

Hans Petter Winge (23. maaliskuuta 1770 Kokkola – 2. maaliskuuta 1836 Kokkola) oli suomalainen pormestari ja valtiopäivämies.
Wingen vanhemmat olivat kauppias, raatimies Johan Winge ja Elisabet Höjer ja puoliso vuodesta 1819 Katarina Charlotta Häggström. Winge tuli ylioppilaaksi 1790 ja valmistui filosofian maisteriksi 1795. Turun hovioikeuden auskultantti Winge oli 1800 ja Pohjalaisen Osakunnan kuraattori 1796–1805. Hänestä tuli Turun akatemian talousopin dosentti 1797 ja hänet valittiin Kokkolan pedagogion rehtoriksi 1799, mutta hän ei astunut virkaan, koskenperkausjohtokunnan sihteeri 1800 ja samana vuonna Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari. Winge toimi myös Turun akatemian konsistorin amanuenssina 1800-luvun alussa, ennen kuin hänestä tuli Kokkolan pormestari 1806. Winge sai laamannin arvonimen 1809 ja toimi Karjalan laamannikunnan vt. laamannina 1810. Hän oli porvarissäädyssä valtiopäiväedustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.
Testeboån

Testeboån on Ruotsissa Gävleborgin läänissä virtaava 70 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Testeboånin vesistössä sen 110 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 112 neliökilometriä ja se laskee Pohjanlahden Selkämereen Gävlen keskustassa.
Vesivoimaa.
Testeboånin pääuomassa on 6 vesivoimalaitosta: Strömsbro, Oslättfors, Strömsborg, Bosågen, Åmotsbruk ja Masugnsdammen. Voimaloiden yhteisteho on 2,1 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 10,3 gigawattituntia.
Gavleån

Gavleån, tai myös Gävleån , on Ruotsissa Gävleborgin läänissä virtaava 129 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Gavleånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 2 460 neliökilometriä ja se laskee Pohjanlahden Selkämereen Gävlen keskustassa.
Vesivoimaa.
Gavleånin pääuomassa on 8 vesivoimalaitosta: Strömsborg, Strömdalen, Tolvfors, Prästforsen, Åbyfors, Mackmyra, Hälleströmmen ja Forsbacka. Voimaloiden yhteisteho on 15,7 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 62,8 gigawattituntia.
Tämnarån

Tämnarån on Ruotsissa Uppsala läänissä virtaava 60 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Tämnarånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 258 neliökilometriä ja se laskee Pohjanlahden Selkämereen Karlholmissa Tierpin kunnassa.
Vesivoimaa.
Tämnarånissa on 4 vesivoimalaitosta: Västland, Strömsberg, Husbykvarn ja Ullfors. Voimaloiden yhteisteho on 0,7 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 3,0 gigawattituntia.
Nyköpingsån

Nyköpingsån on Ruotsissa Södermanlandin läänissä virtaava 157 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Nyköpingsånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 3 632 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Nyköpingin keskustassa.
Vesivoimaa.
Nyköpingsånin pääuomassa on 12 vesivoimalaitosta: Storhusfallet, Fors, Harg, Genne, Spånga, Billsbro, Högsjö, Brevens Bruk, Smedjefallet, Masugnsfallet, Boda kvarn ja Forsa. Voimaloiden yhteisteho on 4,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 20,3 gigawattituntia.
Emån

Emån on Ruotsissa Kalmarin läänissä virtaava 229 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Emånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 4 472 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Kalmarinsalmessa lähellä Påskallavikiä Oskarshamnin kunnassa.
Vesivoimaa.
Emånin pääuomassa on 18 vesivoimalaitosta: Karlshammar, Jungnerholmarna, Finsjö Nedre, Finsjö Övre, Högsby, Blankaström, Järnforsen, Kvillsfors, Turefors, Ädelfors, Bruksgården, Aspö, Holsby Kvarn, Sjunnen, Flugeby, Nyafors (Hargdammen), Rosenfors Bruk ja Högebro. Voimaloiden yhteisteho on 16,5 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 74,2 gigawattituntia.
Alsterån

Alsterån on Ruotsissa Kalmarin läänissä virtaava 125 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Alsterånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 525 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Kalmarinsalmessa Ålemin lähellä Mönsteråsin kunnassa.
Vesivoimaa.
Joessa on yksi vesivoimalaitos Hornsö, joka tuottaa sähköä 2,5 megawattin teholla noin 8,3 gigawattituntia vuodessa.
Michael Hisinger

Michael (Mikael) Hisinger, vuoteen 1770 Hising (23. marraskuuta 1758 Fagervik – 27. tammikuuta 1829 Tukholma) oli suomalainen sotilas, vapaaherra, ruukinpatruuna ja valtiopäivämies.
Hisingerin vanhemmat olivat vuorineuvos Johan Hisinger ja Magdalena Katarina Wittfooth ja puoliso vuodesta 1793 Anna Sofia Wijnbladh (k. 1842). Hisinger tuli ylioppilaaksi 1769/1770 ja astui vapaaehtoisena sotapalvelukseen 1777. Konduktööri linnoituskunnassa hänestä tuli 1778, luutnantti 1786 ja sitten ratsumestari. Sotapalveluksesta Hisinger ilmeisesti erosi 1790-luvulla. Vapaaherraksi hän tuli 1819. Hisinger oli ruukinpatruuna, joka omisti rautaruukit Inkoon Fagervikissä, Billnäsissä ja Tenholassa. Hisinger oli aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.
SU-152

SU-152 oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen rynnäkkötykki. Nimensä se sai 152 millimetrin tykistään. Ainoana neuvostoliittolaisena vaununa tykin 152 millimetrin räjähtävä kranaatti pystyi tuhoamaan Tiger-panssarivaunun tai Elefantin. Tästä syystä se sai lempinimen pedontappaja ("Zveroboi").
Tarve raskaalla vaunulle bunkkereiden tuhoamiseen tuli esille Stalingradin vastahyökkäyksen, Operaatio Uranuksen aikana. Raskaan 152 millimetrin haupitsilla varustetun KV-2-vaunun valmistus oli päättynyt syksyllä 1941, kun Kirovin tehdas evakuoitiin Leningradista Tšeljabinskiin ja KV-2-vaunut olivat pääasiassa poistuneet vahvuudesta vuoden 1942 aikana. SU-152 perustuu uudempaan KV-1S-vaunun alustaan, johon on asennettu 152 millimetrin ML-20-kanuunahaupitsi.
Vaunun etupanssari on sama kuin raskaan KV-vaunun 75-millimetrinen. Vuonna 1943 tämä ei ollut enää vahva panssarointi, vaan Pak 40 tai uusin Panzer IV ja StuG III/IV pystyivät läpäisemään sen lyhyiden matkojen päästä, Pantherista tai Tigerista puhumattakaan. Myöhemmin rakennetut vaunut perustuvat IS-sarjan panssarivaunun alustaan, jolloin malliksi tuli ISU-152.
Ronnebyån

Ronnebyån on Ruotsissa Blekingen läänissä virtaava 117 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Ronnebyånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 113 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Ronnebyn keskustaajamassa.
Vesivoima.
Ronnebyånin pääuomassa on 13 vesivoimalaitosta: Ronneby, Djupafors, Kallinge, Brantafors, Verperyd, Karlsnäs, Långgölsmåla, Klåvben, Horkoneryd, Krokfjorden, Dång, Bro ja Skogsryd. Voimaloiden yhteisteho on 13,9 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 51,2 gigawattituntia.
József Balázs

József Balázs (1944 Vitka, Unkari – 1997) oli unkarilainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Balázsin balladimaiset teokset kuvaavat köyhiä kansanihmisiä. Hänen tunnetuin romaaninsa on "Unkarilaisia" ("Magyarok", 1975), joka kertoo kyläläisten matkasta Saksaan toisen maailmansodan aikana rikastumisen toivossa. Parhaimmillaan Balázs on kuitenkin novelleissaan. Pienoisromaani "Hautausmaa" ("Koportos", 1976) kertoo romanimiehen yrityksestä järjestää vaimolleen kunnon hautajaiset.
Anja Portin

Anja Portin (s. 1971) on suomalainen kirjailija. Hän sai lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon vuonna 2020 teoksellaan "Radio Popov", jonka on kuvittanut Miila Westin, ja Lasten Lukuvarkaus-palkinnon vuonna 2024 teoksellaan Sumupuiden kirja.
Portin on opiskellut kirjallisuus- ja oikeustiedettä Helsingin ja Turun yliopistossa. Hän on koulutukseltaan filosofian ja oikeustieteen maisteri. Hän on työskennellyt tutkijana Turun yliopistossa ja Åbo Akademin ihmisoikeusinstituutissa, toimittajana Helsingin Sanomissa ja kustannustoimittajana WSOY:ssä. Portin asuu Helsingissä.
Luettelo vuonna 1945 kuolleista henkilöistä

 * Kaatui toisessa maailmansodassa. ** Toisen maailmansodan siviiliuhri.
Natalio Berman

Natalio Berman Berman (10. lokakuuta 1908 – 13. huhtikuuta 1957) oli chileläinen poliitikko. Venäjän keisarikunnassa syntynyt Berman muutti lapsena Chileen, jossa hän vaikutti sionistisissa järjestöissä ja poliittisella urallaan sosialistipuolueissa. 
Elämäkerta.
Berman syntyi Odessassa tuolloisessa Venäjän keisarikunnassa 10. lokakuuta 1908. Hän muutti juutalaisen perheensä mukana Chileen 8-vuotiaana vuonna 1915. Chilessä Bermanit asettuivat Valparaísoon. Natalio Bermanista tuli 15-vuotiaana Valparaíson juutalaisten lähettiläs Chilen sionistiseen kongressiin. Myöhemmin hän opiskeli lääketiedettä Santiagon yliopistossa. Opiskeluaikoinaan Berman perusti lehden "Nosotros", joka levisi sittemmin koko juutalaisyhteisöön Chilessä. Hän oli mukana myös liittämässä useita eri juutalaisia nuorisojärjestöjä yhdeksi järjestöksi nimeltä Asociación de Jóvenes Israelitas.
Vuonna 1930 Berman valittiin sionistisen järjestön Federación Sionista de Chilen johtoon. Opintojensa jälkeen Berman muutti Concepcióniin ja aloitti poliittisen uransa Nueva Acción Pública -puolueessa, josta myöhemmin muodostui Chilen sosialistinen puolue. Berman oli erityisen kiinnostunut ajamaan Chilen köyhien asiaa. Vuonna 1946 hän kampanjoi korkeampia veroja vastaan. Chilen hallitus vastasi riistämällä Bermanin kansalaisuuden ja karkottamalla hänet syrjäiselle saarelle. Tapaus herätti kohun, jonka johdosta maan parlamentti lopulta palautti Bermanin kansalaisuuden.
Vuonna 1937 Bermanista tuli kansanedustaja Chilen parlamentissa Concepciónista valittuna. Hän toimi kansanedustajana aina vuoteen 1949 saakka. toisen maailmansodan aikana hän pyrki vastustamaan natseja ja hankkimaan maahantulolupia juutalaisille pakolaisille. Vuonna 1941 Berman erosi Chilen sosialistisesta puolueesta ja perusti uuden sosialistisen työväenpuolueen (Partido Socialista de Trabajadore). Uusi puolue yhdistyi myöhemmin kommunistiseen puolueeseen. Kommunistisesta puolueesta Berman lähti lopulta Neuvostoliiton Josif Stalinin antisemitistisen politiikan takia. Berman kuoli Santiagossa 13. huhtikuuta 1957.
Skräbeån

Skräbeån, tai myös Årupsån , on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava 5 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Skräbeånin vesistössä sen pääuoman viimeisen osuuden ennen merta.
Joen kulku.
Joki alkaa Bromöllan taajamasta Ivösjönin kaakkoisrannasta ja virtaa aluksi suorassa kanavassa. Alittaessaan rautatien, sen uoma muuttuu luontaiseksi. Joki virtaa etelään, missä se laskee Hanöbuktenin Möllefjordeniin.
Joen alkuosuus virtaa järven rannalla sijaitsevan Ifö Sanitär AB tehtaiden vierestä ja alajuoksulla se kiertää Nymöllan paperitehtaan tehdasalueen.
Valuma-alue.
Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 006 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Bromöllan kunnassa.
Helge å

Helge å on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava 200 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Helge ån vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 4 749 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Yngsjössä Kristianstadin kunnassa.
Vesivoimaa.
Helge ån pääuomassa on 15 vesivoimalaitosta: Torsebro, Knislinge, Emsfors, Nöbbelöv, Broby, Njura, Östanå, Genastorp, Hästberga, Kimmelsbygd, Delary, Fredriksfors, Gustavsfors, Diö ja Gemla. Voimaloiden yhteisteho on 32,9 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 128,0 gigawattituntia.
Introducing Nat Adderley

Introducing Nat Adderley on kornetisti Nat Adderleyn albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Nat Adderley ja Julian Adderley ellei toisin mainita
Kävlingeån

Kävlingeån on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava 50 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Kävlingeånin vesistössä sen 90 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 204 neliökilometriä ja se laskee Itämeren Juutinraumaan Bjärredissä Kävlingen ja Lommanin kunnissa Malmön pohjoispuolella.
Vesivoima.
Vesistössä on yksi Lilla Harrien vesivoimalaitos, joka tuottaa sähköä 0,1 megawattin teholla noin 0,8 gigawattituntia vuodessa.
Hrotsvitha

Hrotsvitha, Hroswitha eli Roswitha Gandersheim‎ilainen (noin 932 – noin 1002) oli oppinut benediktiiniläisnunna ja runoilija luostarissa Braunschweigissa. Hän kirjoitti latinaksi kristillisiä näytelmiä, joihin hän otti esimerkkiä Terentiukselta, sekä legendoja, Braunschweigin luostarin historian sekä ylistyksen Otto I:n sankariteoista.
Saksalainen humanisti Konrad Celtes löysi Hrosvithan näytelmien käsikirjoitukset uudelleen noin vuonna 1500.
Roswitha

Roswitha, myös Hroswitha, voi tarkoittaa seuraavia:
Louis Bernheim

Louis Bernheim (1. syyskuuta 1861 – 13. helmikuuta 1931) oli belgialainen upseeri. Kenraaliluutnantiksi ylennyt Bernheim komensi belgialaisia joukkoja ensimmäisen maailmansodan aikana.
Elämäkerta.
Louis Bernheim syntyi Saint-Josse-ten-Noodessa Brysselissä 1. syyskuuta 1861. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia siirtolaisia Ranskan Nancysta. Bernheim liittyi Ecole Militairen sotilasopistoon vuonna 1878 ja hänestä tuli vänrikki krenatöörirykmentissä vuonna 1880. Sittemmin Bernheim jatkoi opintojaan upseerina. Häntä pidettiin kyvykkäänä ja älykkäänä, joskin yksityiselämässään hän joutui armeijan päällystön paheksumiin tekemisiin naisten kanssa.
Vuonna 1907 Bernheimista oli tullut everstiluutnantti ja vuonna 1913 hän komensi 7. jalkaväkirykmenttiä. Ensimmäinen maailmansota syttyi vuonna 1914. Bernheim asetettiin 3. rykmentin komentoon ja hänen joukkonsa taistelivat saksalaisia vastaan ensin yrittäen hidastaa näiden etenemistä Muizenin–Weerdein linjalla. Prikaati osallistui myös Antwerpenin piirityksen puolustustaisteluihin. Lopulta Bernheim vetäytyi joukkoineen Yserjoen linjalle.
Tammikuussa 1915 Bernheimista tuli belgialaisen 1. divisioonan komentaja. Bernheim komensi divisioonaa koko loppusodan ajan. Hän haavoittui vakavasti taisteluissa 7. syyskuuta 1915. 20. maaliskuuta 1916 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1917 oli syntynyt flaamilainen "Frontbeweging"-liike, jonka toiminta oli erityisen vilkasta 1. divisioonassa. Bernheim pyrki tukahduttamaan liikettä vaarallisena joukkojensa yhtenäisyydelle ja sai samalla osakseen flaamien vihan. Vuonna 1918 Bernheim oli 1., 7., ja 10. divisioonan käsittäneen armeijakunnan komennossa. Syyskuussa joukot osallistuivat ympärysvaltojen suureen hyökkäykseen saksalaisten asemia vastaan. hyökkäys päättyi lopulta koko maailmansodan päättäneeseen tulitaukoon, jonka alkaessa Bernheimin joukot olivat juuri valmistelemassa Scheldejoen ylistystä.
Bernheim jatkoi uraansa asevoimissa vielä sodan jälkeen jääden lopulta eläkkeelle 1. lokakuuta 1926. Eläkkeelle jäätyään hän julkaisi vielä puolustusasioita käsittelevän teoksen " La question militaire" vuonna 1928. Bernheim kuoli yllättäen 13. helmikuuta 1931 hänen ollessaan vierailulla Pariisissa. Ajalleen epätyypillisesti Bernheim tuhkattiin toiveidensa mukaisesti. Bernheim sai valtiolliset hautajaiset, vaikka belgiassa tietyt piirit yrittivät käyttää tuhkausta syynä protestoida Bernheimin kunnianosoituksia vastaan. Hautajaisiin osallistuivat tästä huolimatta kuningas Alber I ja prinssi Kaarle. Hänen muistokseen pystytettiin patsas Brysselissä. Edmond de Valeriolan veistämä pronssipatsas valmistui 1936 ja se sijaitsee Marie-Louisen aukiolla.
Rönne å

Rönne å on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava 83 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Rönne ån vesistössä sen 120 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 897 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin Ängelholmin keskustaajamassa.
Joen kulku.
Joki on mutkitteleva ja se säilyttää koko matkan luoteisen suuntansa. Sen lounaissivulla sijaitsee pitkä Söderåsen ja pohjoispuolella metsäisiä kukkuloita.
Vesivoimaa.
Rönne Ån pääuomassa on kolme vesivoimalaitosta: Stackarp, Klippan ja Forsmöllan. Voimaloiden yhteisteho on 2,3 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 11,6 gigawattituntia.
Mustajuovatilapia

Mustajuovatilapia ("Sarotherodon lohbergeri") on tilapioihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen kirjoahvenlaji. 
Mustajuovatilapian maksimipituus on 16,2 senttimetriä. Kalan kyljessä on vaakasuuntainen musta juova.
Mustajuovatilapiaa tavattu vain Kamerunista Barombi-Mbojärvestä. Sen elinympäristöön vaikuttavat metsien hakkuut, palmuöljyviljelmät ja kaskiviljely. Kraatterijärven pohjasta nousee ajoittain suuria määriä hiilidioksidia, mikä on aiheuttanut syvänveden kalojen joukkokuolemia. Järven pohjassa on runsasravinteinen, vähähappinen kerros, ja muutokset alueella voivat johtaa vesien sekoittumiseen mikä huonontaa myös pintaveden laatua.
Ätran

Ätran on Ruotsissa Hallandin läänissä virtaava 243 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Ätranin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 3 342 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeeseen Kattegatiin Falkenbergin keskustaajamassa.
Vesivoimaa.
Ätranin pääuomassa on 13 vesivoimalaitosta: Herting, Ätrafors, Yngeredsfors, Bällforsen, Skogsforsen, Skåpanäs, Axelfors, Ljungafors, Timmele Kvarn, Plate Såg, Flata kvarn, Basta Kvarn ja Träbena kvarn. Voimaloiden yhteisteho on 67,2 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 233,4 gigawattituntia.
Kuonotilapia

Kuonotilapia ("Sarotherodon steinbachi") on tilapioihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen kirjoahvenlaji. 
Kuonotilapian maksimipituus on 11,3 senttimetriä.
Kuonotilapiaa on tavattu vain Kamerunista Barombi-Mbojärvestä. Sen elinympäristöön vaikuttavat metsien hakkuut, palmuöljyviljelmät ja kaskiviljely. Kraatterijärven pohjasta nousee ajoittain suuria määriä hiilidioksidia, mikä on aiheuttanut syvänveden kalojen joukkokuolemia. Järven pohjassa on runsasravinteinen, vähähappinen kerros, ja muutokset alueella voivat johtaa vesien sekoittumiseen mikä huonontaa myös pintaveden laatua.
Saint-Quay-Portrieux

Saint-Quay-Portrieux (bretoniksi "Sant-Ke-Porzh-Olued") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla.
Saint-Quay-Portrieux on vanha satamakaupunki, mistä on lähdetty kalastusmatkoille Newfoundlandin vesille jo 1700-luvulla. Kalastajat lähtivät "Portrieux’n" satamasta, joka tunnetaan myös vanhana satamana ("Vieux Port"). Se on kuiva satama, joka laskuveden aikaan on poissa käytöstä. Lähellä oleva satama "Port d’Armor" on Pohjois-Bretagnen suurin syvänmeren satama, jonne pääsee ympäri vuorokauden laskuvedestä huolimatta.
Kalastus on edelleen tärkeä elinkeino kunnalle. Yleisimmät saaliit ovat simpukoita, makrillia ja meriahventa. Erityisen kiireinen aika kalastajilla on marraskuun ja huhtikuun välisenä aikana, jolloin on kampasimpukka Coquille Saint-Jacquesin kalastuskauden aika. Tämä nilviäinen on sekä kalamarkkinoiden että paikallisten ravintoloiden ehdoton tähti. Sen kunniaksi vietetään huhtikuussa festivaalia.
Saint-Quay-Portrieux on myös merenrantakohde rantoineen, missä matkailu alkoi jo 1800-luvulla. Useat hiekkarannat, kuten "Plage du Casino", "Plage du Châtelet" ja "Plage de la Comtesse", ovat erityisiä siitä syystä, että rantojen hiekka vaihtaa väriä vuoroveden ja auringonpaisteen mukaan. Tämä johtuu mustien ilmeniittikiteiden esiintymisestä hiekassa.
Saint-Quay-Portrieux’n edustalla on saari "Île de la Comtesse", jonne pääsee laskuveden aikaan. Saaressa on puutarhoja ja kartanon raunioita. Kunnan edustalla on myös saaristo "Îles Saint-Quay". Se on suosittu paikka kajakki- tai veneretkille. Tulvaluoteen aikana saarille on suosittua mennä keräämään äyriäisiä. Saaristossa olevalla "Île Harbour" -saarella on myös majakka.
Isokampasimpukka

Isokampasimpukka ("Pecten maximus") on suurikokoinen kampasimpukkalaji.
Levinneisyys.
Isokampasimpukka on kooltaan 10 – 15 senttimetriä. Sitä esiintyy itäisellä Atlantilla sekä Välimerellä. Suurimmat esiintymät ovat Euroopan rannikolla Atlantilla.
Kalastus ja käyttö.
Isokampasimpukka on suosittu ruokasimpukka.
Ranskassa isokampasimpukka tunnetaan nimellä Coquille Saint-Jacques. Kannan turvaamiseksi niiden kalastus on sallittua Ranskassa vain lokakuusta huhtikuuhun kahdesti viikossa, ja tällöinkin vain 45 minuuttia kerrallaan. Simpukoiden on oltava vähintään 10,2 cm kokoisia.
Viskan

Viskan on Ruotsissa Hallandin läänissä virtaava 142 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Viskanin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 2 202 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren ja Itämeren vaihettumisvyöhykkeessä Kattegatiin Veddigessä Varbergin kunnassa.
Vesivoima.
Viskanin pääuomassa on 13 vesivoimalaitosta: Kullagård, Kungsfors, Kinnaström, Stämmemad, Rydal, Viskafors, Rydboholm, Kröklingsfors, Gingri, Vasse, Hulta, Haby ja Strömmen. Voimaloiden yhteisteho on 19,0 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 54,5 gigawattituntia.
Örekilsälven

Örekilsälven tai myös Kvistrumså on Ruotsissa Länsi-Götanmaan läänissä virtaava 90 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Örekilsälvenin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 340 neliökilometriä ja se laskee Pohjanmeren Skagerrakiin Gullmarniin Munkedalin keskustaajamassa.
Vesivoimaa.
Joessa on yksi Torpin vesivoimalaitos, joka tuottaa sähköä 0,8 megawattin teholla noin 2,5 gigawattituntia vuodessa.
Tony Swartz

Tony Swartz (24. syyskuuta 1943 Iowa – 27. syyskuuta 2016 Missouri) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli useissa televisiotuotannoissa 1970-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun. Swartzin rooleista tunnetuin on kersantti Jolly televisiosarjassa "Taisteluplaneetta Galactica". Swartz vieraili muun muassa televisiosarjoissa "Kojak" (1975) ja "Tyttökullat" (1986).
Tōdō-kilta

Tōdō-kilta eli Tōdōza oli 1300-luvulla perustettu japanilainen sokeiden miesten kilta. Killalla oli huomattava vaikutus Edo-kaudella, jolloin se sai monopoliaseman usein musiikinlajien ja muiden taitojen harjoituksessa ja opetuksessa. Kilta hajotettiin Meiji-uudistuksen yhteydessä 1800-luvulla.
Tōdō-kilta järjestäytyi 1300-luvulla ja se nousi huomattavan asemaan Japanin Edo-kaudella. Tōdō oli sokeiden miesten järjestö, joka Edo-kaudella sai virallisen monopoliaseman useiden eri musiikinlajeihin, sekä siihen suoraan liittymättömiin taitoihin, kuten hierontaan ja akupunktioon. Virallisen monopoliasemansa turvin järjestön vaikutusvalta kasvoi ja se teki esimerkiksi perinteisempien biwa-munkkien ("Biwa hōshi") toiminnanharjoituksesta melkein mahdotonta.
Tōdō-killalla oli oma "iemoto"-järjestelmää noudattava hierarkiansa, jossa sen jäsenet jaettiin neljän arvonimen mukaan Kengyō, Bettō, Kōtō ja Zatō. Jokainen arvonimi itsessään jaettiin puolestaan 16:ta eri tasoon. Korkeimmalle tasolle päässeet saattoivat perustaa oman koulukuntansa. Arvonimet Kengyō ja Zatō saattoivat esiintyä myös liitettynä niiden haltian henkilönnimeen. Järjestöllä oli sisäinen autonomia tulonjaon ja omien jäsentensä juridisien rangaistuksien suhteen. Killan jäsenmäärää ei tunneta varmuudella, mutta mahdollisesti sillä oli joitakin tuhansia jäseniä.
Tōdō-killan toiminta oli kaupallista. Bakufu takasi sille tietyn rahoituksen, mutta se sai tuloja myös esimerkiksi perimällä maksuja uusien musiikkikappaleiden opiskelusta, esittämisestä ja sen omassa hierarkiassa ylemmälle tasolle nousemisesta. Nousu vaati myös tiettyä taitotasoa eli yleensä jonkin repertuaarin opettelua. Nousumaksu tehtiin killan viralliselle toimipisteelle, joka sijaitsi aluksi Kiotossa ja myöhemmin myös Edossa. Tōdō-kilta hajotettiin 1800-luvun loppupuoliskon Meiji-uudistuksen yhteydessä. Monista entisistä killan jäsenistä tuli katusoittajia tai he siirtyivät kokonaan muihin ammatteihin. Kaikkiaan Tōdō-killan jäsenten harjoittama perinteinen musiikki taantui huomattavasti.
Tōdō ei ollut ainut japanilainen sokeiden järjestö. Sokeita naisesiintyjiä kutsuttiin nimellä "goze". Heidän toimintansa ei kuitenkaan ollut Tōdō-killan tapaan organisoitua. Kyūshūlla toimi Tōdō-killasta itsenäinen, mutta sitä vastaava sokeiden miesten kilta Mōsōza.
Laurette Spang

Laurette Spang-McCook (s. 16. toukokuuta 1951 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Laurette Spang opiskeli näyttelijäksi American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa ja aloitti ammattiuransa 1972. Hän näytteli pääasiassa televisiotuotantojen sivuosia. Spangin rooleja ovat muun muassa Arlene Holder ja Denise Hudson komediasarjassa "Onnen päivät" (1974, 1975), Juanita Havlicek ja Linda draamakomediassa "Lemmenlaiva" (1976, 1981) ja Marge Atherton / Zelda Fitzgerald rikossarjassa "Magnum" (1984).
Spangin huomattavin rooli on Cassiopeia televisiosarjassa "Taisteluplaneetta Galactica". People-lehti luonnehtii Cassiopeian roolia "intergalaktiseksi Maria Magdalenaksi" ("intergalactic Mary Magdalene").
Laurette Spangin aviopuoliso on näyttelijä John McCook.
Goze

Goze oli japanilaisista sokeista naisesiintyjistä käytetty historiallinen termi.
Goze-esiintyjien perinne alkoi tiettävästi keskiajalla ja huippuunsa se nousi Edo-kaudella 1600-luvulla. Goze-esiintyjien toiminta vastasi lähinnä kerjäämistä. Toiminta ei ollut kaupallisesti järjestelmällistä. Goze-esiintyjät tekivät esiintymisiään etenkin soittaen shamisenia ja kierrellen eri paikkakunnilta toisille. Yhteiskunnallisesti he eivät olleet erityisen arvostettuja. Esiintyjät saattoivat joskus saada maata tai joitakin etuoikeuksia paikallisilta hallitsijoilta, mutta toimeentulonsa puolesta he olivat pääsääntöisesti riippuvaisia suosiostaan etenkin köyhemmän väestönosan keskuudessa Japanin maaseudulla. Suosituksi tullut musiikinlaji "tsugarujamisen" sai alkunsa mahdollisesti goze-esiintyjien keskuudessa Tsugarussa Pohjois-Japanissa.
Goze-esiintyjiä toimi lähes nykypäiviin saakka. Esimerkiksi 1960- ja 1970-luvuilla tunnetun laulaja Keiko Fujin äiti ja Hikaru Utadan isoäiti oli goze-laulaja.
Anjali Bhimani

Anjali Bhimani (s. 30. elokuuta 1974 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on pääosin tehnyt sivurooleja televisiosarjoissa, kuten "" ja "Sopranos", sekä äänirooleja videopeleihin, kuten "Fallout 4", "Overwatch" ja "Apex Legends".
Näyttelijänä.
Bhimani esiintyi aluksi teatterissa 1990-luvulla muun muassa Mary Zimmermanin ohjaamissa näytelmissä, kuten "Mirror of the Invisible World" (1997), joka perustuu Nizami Ganjavin kirjoittamaan "Haft Peykar" tarinaan. Hän esiintyi myös antiikin kreikan runoteokseen perustuvassa "Muodonmuutoksia" näytelmässä 1998 ja esitti saman näytelmän myös Broadwaylla Circle in the Square teatterissa 2002.
Televisioon hän siirtyi näyttelemään 2000-luvun alussa esiintyen aluksi yksittäisissä jaksoissa muun muassa ', "Sopranos", "Journeyman" ja "Shark". Bhimani esiintyi useaan kertaan eri rooleissa saippuasarjassa "All My Children". 2010-vuosikymmenellä hän jatkoi pienissä rooleissa televisiosarjoissa, kuten "Tunteita ja tuoksuja", ', "Valehtelevat viettelijät" ja "Bones". Bhimani esitti myös Nina Patelia kolmen jakson verran "Moderni perhe" televisiosarjassa vuosina 2011 ja 2014–2015. Samoihin aikoihin hänellä oli muutama elokuvarooli "Miss India America" komediassa ja "Don't Wake Mommy" kauhuelokuvassa. Bhimani ryhtyi tekemään myös äänirooleja useammin vuodesta 2015 lähtien ollen aluksi "Fallout 4" -videopelissä Nishan äänenä ja vuotta myöhemmin "Overwatchissa" Symmetran äänenä. Bhimani teki sivuääniä myös "yn", kunnes ääninäytteli isommassa roolissa Rampartina "Apex Legendsissä" 2020.
Bhimani on esiintynyt vuodesta 2020 lähtien "Rival Peak" -televisiosarjassa Miran roolissa.
Mercedes-AMG One

Mercedes-AMG One (projektinimeltään Mercedes-AMG Project One) on piensarjavalmisteinen plug-in hybridi-urheiluauto valmistajanaan Mercedes-AMG, sisältäen Formula 1-johdannaista teknologiaa. Autossa on myös hyödynnetty nykyeletroniikan suomia mahdollisuuksia auton jokapäiväisen käytön helpottamiseksi sen erikoisesta rakenteesta johtuen. Esimerkiksi näkyvyyden taaksepäin ollessa rajallinen, on perinteinen taustapeili korvattu kameralla ja näytöllä. 
Projektin taustaa.
Mercedes-Benz suunnitteli 2000-luvun alussa yhdessä McLarenin kanssa keskimoottorista urheiluautoa (P8), Mercedes-Benzin silloisen emoyhtiö DaimlerChryslerin (nyk. Mercedes-Benz Group) tuolloin omistaessa TAG McLaren Groupista 40 %. Tämän projektin kariuduttua alkoivat molemmat merkit työstää erillisiä urheiluautoprojektejaan. Toisin kuin 90-luvun keskimoottorisissa GT-autoissaan CLK-GTR ja CLK-LM, joissa käytettiin viritettyjä katuauton moottoreita, Mercedes käyttää tällä kertaa suoraan kilpa-auton moottorista kehitettyä voimanlähdettä superautossaan.
Tuotanto &amp; suorituskyky.
Sarjatuotantoversio esiteltiin 1. kesäkuuta 2022. Malli tuli asiakkaiden saataville vuoden 2022 puolivälissä. Syksyllä 2022 autolla tehtiin Nürburgringin uusi rataennätys. Ensimmäinen auto toimitettiin asiakkaalleen alkuvuodesta 2023.
Mercedes-AMG One medioissa.
Mercedes-AMG One on "Forza Horizon 5" -pelin kansikuvassa. Autoa testattiin "Top Gearin" 33. kauden jaksossa 3.
Mercedes-AMG GT Black Series P One Edition.
Mercedes-AMG Onen hankkineilla on tilaisuus ostaa myös Mercedes-AMG GT:n erikoismalli Black Series P One Edition.
Juuso Mustonen

Juuso Mustonen (18. toukokuuta 1887 Markkova, Venäjän keisarikunta – 29. tammikuuta 1954 Helsinki) oli inkeriläis-suomalainen opettaja, joka aloitti työuransa Venäjällä Inkerinmaalla ja siirtyi Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1919 Suomeen. Suomessa hän tuli tunnetuksi erityisesti säveltäjänä ja inkeriläisen kulttuuriin liittyvien kirjojen tekijänä.
Juuso Mustonen syntyi Inkerinmaalla Markkovan Järvisaaressa kanttorin poikana. Hän valmistui paikallisesta Kolppanan seminaarista kansakoulunopettajaksi. Hän suoritti samassa opinahjossa vielä kanttori-urkurin tutkinnon. Valmistuttuaan hän toimi vuoteen 1919 Kolppanan seminaarissa musiikin, piirustuksen ja kaunokirjoituksen opettajana. Osan aikaa siitä hän toimi seminaarin harjoituskoulun johtajaopettajana. Hän opiskeli lisäksi vuosina 1912–1914 Pietarin konservatoriossa.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen olot Inkerinmaalla muuttuivat vaikeiksi. Mustonen siirtyi useiden muiden inkeriläisten lailla Suomeen vuoden 1919 lopulla. Suomessa hän sai viran valtion julkaisuvirastossa vuonna 1919. Hän työskenteli kyseisessä virastossa kuolemaansa asti, vuoteen 1954. Lisäksi hän toimi musiikinopettajan tehtävissä useissa Helsingin kouluissa, kuten Kallion yhteiskoulussa. Hän hankki myös Helsingin yliopistossa venäjänkielen opettajan pätevyyden.
Oman sävellystyön lisäksi Mustonen tuli tunnetuksi Inkeriä ja Inkerin kulttuuria käsittelevän kirjallisuuden tekemisestä. Hän julkaisi muun muassa karttoja Inkerinmaan asutus- ja kansallisuusolosuhteista, useita heimoalaa käsitteleviä artikkeleita. Ensimmäisinä Suomessa olovuosinaan hän toimi Heimokansojen keskuskomitean sihteerinä ja vuodesta 1929 Inkerin Liiton sihteerinä.
Myllyrannan tapahtumapuisto

Myllyrannan tapahtumapuisto ("Myllärinpuisto, aik. Myllyniemi") on puisto Pirkanmaalla, Lempäälässä. Puisto sijaitsee Pyhän Birgitan kirkon takana, ja se on hyvän sijaintinsa takia suosittu paikka tapahtumien järjestämiseen etenkin kesäisin.
Historia.
Myllyniemi on saanut nimensä paikalla sijainneen myllyn mukaan. Mylly on jo sittemmin purettu, mutta sen rauniot ovat vieläkin näkyvillä.
2000-luvulla puistoon alettiin kiinnittää enemmän huomiota, ja sitä alettiin kunnostaa istuttamalla puita ja lisäämällä istumapaikkoja. Vuonna 2020 puiston iso remontti valmistui, jonka yhteydessä puistoon johtavalle mäelle istutettiin kirsikkapuita, puistoon lisättiin grillipaikka sekä opastekylttejä.
Taideteokset.
Myllyrannassa sijaitsee Yrjö Kokon muistomerkki, Ajan pyörä eli Ajanki. Teoksen on suunnitellut Mikko Uotila ja se on pystytetty vuonna 2003. Teoksessa on myös kiinni Lempäälän ystävyyskunnista kertova laatta. Lisäksi Myllyrannan leikkikentän vieressä kasvaa Maailman Tammi, jonka Ympäristönsuojeluyhdistys istutti sen Riossa vuonna 1992 pidetyn ensimmäisen ympäristökongressin muistoksi.
Puiston pohjois- ja itäpäädyissä sijaitsevat opastekyltit, joissa kerrotaan ajankohtaisista tapahtumista. Lisäksi Myllyniemen myllyn raunioilla sijaitsee myllyn historiasta kertova kyltti.
Tapahtumat.
Lisäksi puistossa järjestetään usein erilaisia pientapahtumia.
Karl Gröber

Karl Borromäus Gröber (28. huhtikuuta 1885 Neufra, Saksan keisarikunta – 5. toukokuuta 1945 Riedlingen) oli saksalainen valokuvaaja, konservaattori ja Münchenin yliopiston muinaistutkimuksen dosentti.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Gröber onnistui pääsemään armeijaan Baijerin kuninkaan hovimarsalkan avulla, vaikka hänet olikin hylätty kutsunnoissa. Hän palveli sodan aikana seitsemällä eri rintamalla ja hänelle myönnettiin rautaristi. Gröber oli mukana keväällä 1918 Suomeen lähetetyssä saksalaisessa retkikunnassa ja hän osallistui Suomen sisällissodassa Helsingin, Riihimäen ja Hämeenlinnan valtauksiin sekä Tuuloksen taisteluun. Gröberin suomennetut sotamuistelmat ilmestyivät 1935 nimellä "Satakiloisena maailmansodassa - ja Suomessa - humoristin kokemuksia".
Punasilmäbarbi

Punasilmäbarbi ("Probarbus jullieni") on karppien heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kaakkoisaasialainen kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Punasilmäbarbi kasvaa yleensä noin 30 cm pitkäksi, mutta voi saavuttaa jopa 165 cm pituuden ja 70 kg painon. Lajin ruumis on väriltään nuorena harmaa ja muuttuu vanhemmiten kullanhohtoiseksi. Ruumiissa on seitsemän tummaa pitkittäisraitaa. Punasilmäbarbin silmä on väriltään punainen. Kuonossa on kaksi viiksisäiettä.
Levinneisyys ja elintavat.
Punasilmäbarbi on suurten jokien laji ja sitä tavataan Mekong-, Chao Phraya-, Mae Klong-, Pahang- ja Perakjoista Kaakkois-Aasiasta, joskin se voi olla jo hävinnyt osasta näistä. Lajin elinympäristöä ovat hiekka- tai sorapohjaiset joet ja on tärkeää että niissä on runsas nilviäiskanta. Poikasina laji liikkuu pinnassa osana eläinplanktonia, mutta kasvaessaan siirtyy syvemmälle. Kalan ravintoa ovat muun muassa vesikasvit sekä veteen putoavat hedelmät, nilviäiset kuten kotilot ja vesihyönteiset. Punasilmäbarbi siirtyy kutuaikanaan marras–helmikuussa jokien suistoihin, missä kutu tapahtuu.
Punasilmäbarbi on levinneisyysalueellaan arvostettu ruokakala ja sitä pyydystetään verkoilla sen vaellusaikana ennen ja jälkeen lisääntymisajan. Myös sen mäti on arvostettua. Punasilmäbarbikannan kokoa ei ole arvioitu mutta se on vähentynyt hyvin voimakkaasti useilla alueilla, minkä vuoksi se luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Kantaa uhkaavat ylikalastus ja vaelluksen kutualueille estävien vesivoimalapatojen rakentaminen.
Nathan

Nathan on heprealaisperäinen miehen etunimi. Se on Vanhassa testamentissa esiintyvä nimi, jonka merkitys on ’Jumala on antanut’ tai ’(Jumalan) lahja’. Se voi olla lyhentymä samaa merkitsevistä pidemmistä nimistä Natanael ja Jonathan. Nathanin rinnakkaismuotoja ovat Naatan ja nykyisessä raamatunsuomennoksessa käytetty Natan.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on toukokuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 610–620 "Nathan"-nimistä miestä. "Natan"-nimisiä on ollut noin 70–80 ja "Naatan"-nimisiä noin 10–30.
Nimipäivät.
Vuosina 1705–1706 "Nathanilla" oli Suomen almanakassa nimipäivä 29. joulukuuta.
Nimi "Natan" sisältyi Ruotsin almanakkaan vuosina 1986–1992. Nimipäivä oli 22. joulukuuta.
Marsit

Marsit () olivat keski-italialainen kansanheimo, joka puhui oskin sukuista murretta, mutta latinalaistui jo varhain ja sai nimensä Mars-jumalan mukaan. Marsit olivat sotaisa ja parannustaitoon perehtynyt heimo.
Marsit pysyivät uskollisina roomalaisille samnilaissodissa ja toisessa puunilaissodassa, mutta olivat aktiivisia liittolaissodassa, jota on joskus kutsuttu myös marsilaissodaksi.
Vestiinit

Vestiinit () olivat Keski-Italian Apenniineilla pikeenien naapurina asunut oskin kieltä puhunut heimo. Vestiinit taistelivat aluksi samnilaisten kanssa Roomaa vastaan, mutta liittoutuivat jo 304 eaa. näiden kanssa. Vestiinit osallistuivat myös liittolaissotaan ja roomalaistuivat sen jälkeen nopeasti. Heidän asuinalueeltaan on löydetty kuuluisa itaalista soturia esittävä veistos, Capestranon soturi.
Alessandro Cardelli

Alessandro Cardelli (s. 7. toukokuuta 1991) on sanmarinolainen poliitikko. Hän toimi maan kapteenivaltionhoitajana yhdessä Mirko Dolcinin kanssa. Heidän yhteinen toimikautensa alkoi 1. lokakuuta 2020. Hän oli maailman nuorin valtionpäämies ja toimikaudellaan hän oli ainoa alle 30-vuotias valtionpäämies.
Henrik Gustaf von Knorring

Henrik Gustaf von Knorring (15. toukokuuta 1753 Pori – 19. helmikuuta 1833 Kokemäki) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Von Knorringin vanhemmat olivat majuri Frans Henrik von Knorring ja Kristina Johanna Ribbing ja puoliso vuodesta 1788 Renata Elisabet Blum (k. 1841). Von Knorring tuli ylioppilaaksi 1766. Hän oli lippumies Hämeen läänin jalkaväkirykmentissä 1768, vapaaehtoinen linnoituskunnassa 1769, kersantti tykistössä 1771 ja aliluutnantti samana vuonna. Siirron Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin hän sai 1778 ja Porin läänin jalkaväkirykmentissä hänestä tuli kapteeni 1779, 2-majuri 1782, everstiluutnantti 1792 ja armeijaneversti 1801. Sotapalveluksesta hän erosi 1804. Von Knorring omisti Kokemäenkartanon. Hän oli aatelissäädyssä edustaja Porvoon valtiopäivillä 1809.
Kirkkoherra Frans Peter von Knorring, kapteeni Karl Henrik von Knorring ja senaattori Eugen von Knorring olivat Henrik Gustaf von Knorringin poikia..