tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Earl Nightingale

Earl Nightingale (12. maaliskuuta 1921 Los Angeles, Kalifornia – 25. maaliskuuta 1989) oli yhdysvaltalainen motivaatiovalmentaja ja radionäyttelijä. 
Nightingale liittyi merijalkaväkeen 17-vuotiaana, ja oli sijoitettuna USS Arizonalle Pearl Harborin hyökkäyksen aikana joulukuussa 1941. Kaikkiaan laivalla oli 88 merijalkaväen sotilasta, joista 15 säilyi hengissä. Sodan jälkeen Nightingale pääsi KTAR-radioasemalle Phoenixiin, jolta hän siirtyi CBS:lle, jossa hän sai pääroolin nuorten seikkailusarjassa "Sky King".
Nightingale osti vakuutuksia välittävän agentuurin, jonka myyntimiehille hän piti joka viikko kannustuspuheen. Nightingalen suunniteltua kahden viikon lomaa, toimistopäällikkö epäili myynnin laskevan, koska puheet jäisivät pitämättä. Nightingale päätti tallentaa puheensa äänilevylle, jota voitaisiin käyttää hänen poissa ollessaan. Hänen palattuaan useat levyn kuulleet halusivat siitä kopion itselleen. Kiinnostus levyyn oli niin suurta, että lopulta Nightingale turvautui Lloyd Conantiin, joka omisti pienen postimyyntiliikkeen. Yhdessä he perustivat Nightingale-Conant Corporation of Chicagon, joka oli ensimmäisiä yrityksiä alallaan. Nightingalen levystä, " The Strangest Secret", tuli ensimmäinen levy lajissaan, jota on myyty kultalevyyn oikeuttava määrä.
Nightingale teki myös yli 40 vuoden ajan radio-ohjelmaa "Our Changing World", jota esitettiin yli 30 maassa.
Benjamin Ståhlberg

Jaakko Benjamin Ståhlberg (16. elokuuta 1859 Pielavesi – 12. marraskuuta 1915 Kuopio) oli kuopiolainen lehtori, luonnontieteilijä ja museomies.
Ståhlbergin vanhemmat olivat Pielaveden kirkkoherra, rovasti Karl Henrik Ståhlberg (1799–1878) ja Anna Sofia Wenell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1880 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887. Stählberg toimi matematiikan ja luonnontieteiden lehtorina ja viimeksi hän oli lehtorina vuodesta 1902 alkaen suomalaisessa tyttökoulussa Kuopiossa. Ståhlberg oli naimisissa vuodesta 1889 Naemi Sofia Thermanin kanssa.
Ståhlberg toimi myös Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistyksen puheenjohtajana. Tässä roolissa hän vaikutti merkittävästi erityisesti yhdistyksen 20. helmikuuta 1897 perustaman Kuopion luonnontieteellisen museon kehittymiseen. Kyseinen museo katsotaan perustetun Ståhlbergin kolmen pöllön lahjoituksen myötä.
Ståhlberg valittiin aikanaan myös puheenjohtajaksi kansantalovaliokuntaan, jonka tehtäväksi annettiin Kuopion museorakennuksen suunnitteleminen. Vuonna 1907 Kuopion Snellmaninpuiston reunaan valmistuikin linnamainen Kuopion museo, joka on edelleen alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan. Siellä ovat Kuopion luonnontieteellisen museon ja Kuopion kulttuurihistoriallisen museon näyttelytilat.
Lehtorina fil. kand. Ståhlberg toimi muun muassa Kuopion kauppakoulussa, jossa hän opetti laskentoa (1888–).
Julkaisuja.
Nimellä "Benj. Ståhlberg":
Stephanie Parker

Stephanie Parker (29. maaliskuuta 1987 – 18. huhtikuuta 2009 Pontypridd) oli brittiläinen näyttelijä.
Stephanie tunnettiin ehkä parhaiten Stacey Weaverina BBC-kanavan Belonging-draamasarjasta, jossa hän näytteli seitsemän vuotta. Belonging-draamasarjan tekeminen lopetettiin vuoden 2009 alussa ja sen viimeinen jakso esitettiin Englannissa kaksi päivää ennen Parkerin kuolemaa.
Kuolema.
22-vuotias Parker teki ilmeisesti itsemurhan, sillä ohikulkija löysi hänet 18. huhtikuuta 2009 hirttäytyneenä kotinsa läheiseltä pellolta. Poliisi ei epäile kuolemaan liittyvän rikosta.
Morot

Morot on Filippiinien muslimiväestölle annettu nimi. Morot ovat suurin ei-kristitty filippiiniläisryhmä ja heihin luetaan useita erikielisiä etnisiä ryhmiä. Morot edustavat 5,25 % koko filippiiniläisväestöstä vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan. Nimitys "moro" on peräisin ajalta, jolloin Filippiinit kuuluivat Espanjaan, jossa muslimiväestöä kutsuttiin maureiksi.
Morot ovat vaatineet autonomiaa Etelä-Filippiinien saarille. He aloittivat vuonna 1967 aseellisen konfliktin itsenäisyyden saavuttamiseksi. Vuonna 1989 Mindanaon saarelle perustettiin Mindanaon autonominen muslimialue. Konflikti kuitenkin jatkui vuoteen 2014 jolloin sovittiin aseiden laskemisesta ja laajemman autonomisen Bangsamoron alueen muodostamisesta.
Johan Magnus Lupaeus

Johan Magnus Lupaeus (k. 1680) valittiin vastaperustetun Tuusulan seurakunnan ensimmäiseksi kirkkoherraksi eli pastoriksi 1654. Hän oli aiemmin toiminut Hämeenlinnan vuonna 1639 perustetun kaksiopettajaisen lastenkoulun rehtorina ja vuodesta 1644 lähtien Tuusulan kappalaisena. 1653 mainitaan kenraalikuvernööri Pietari Brahen suositelleen häntä kirkkoherraksi näiden aikaisempien toimiensa perusteella. Seurakunnan erottamiseen Sipoon seurakunnasta vaikutti olennaisesti Vanhankylän kartanon isäntä, ratsumestari Nils Stålhana.
Ensimmäinen kirkkoherra joutui kirjaimellisesti käymään olemassaolon taistelua, kun pappila oli raivattava viljelykseen autiotiloista ja papinmaksujen keruu oli vaikeaa seurakunnan perustamisen aiheuttaman vastarinnan vuoksi. 
1644 kappalainen Johannes pyysi käräjätodistusta autiotilasta, jonka hän halusi ottaa viljelykseensä. Kyseessä oli Heikki Tuomaanpojan maakirjaan merkitty puolen manttaalin autiotila, joka oli ollut 13 vuotta viljelemättä. Kappalainen lienee elänyt suuressa taloudellisessa ahdingossa, sillä 1652 hän otti viljelykseensä toisenkin autiotilan Tuusulasta. Tila oli ollut 20 vuotta autiona ja maaherra myönsi sille kuuden vuoden verovapauden. Autiotilan kunnostamisessa ei kappalainen joutunut yksin ahkeroimaan, vaan pitäjäläiset auttoivat peltotöissä ja rakentamisessa. Pappilaan oli 1645 rakennettu tupa, kamari ja sauna, mutta myöhemmin kuntalaisia piti patistaa töihin. 1663 muistutettiin käräjillä tuusulalaisia pappilan korjauksesta ja lahtelaisille, keravalaisille ja hyryläläisille piti antaa muistutus riihen rakentamisesta. Työn tekemiselle määrättiin uhkasakko.
Lupaeus kuoli 1680. Yhdeksän vuotta myöhemmin 1689 viranomaiset havaitsivat, ettei kruunu ollut saanut vuodesta 1631 lainkaan osuuksiaan Vanhankylän ratsutilan kymmenyksistä. Kun maaherra sitten vaati takautuvasti maksuja, Vanhankylän perilliset väittivät maksaneensa kymmenykset kirkkoherralle yhdessä tämän osuuden kanssa ja samalla perilliset väittivät kirkkoherran pitäneen kruunun osuuden itsellään. Lupaeuksen perilliset haastettiin oikeuteen. Vastaamassa olivat vävyt kirkkoherra Cramerus, kihlakunnankirjuri Juho Matinpoika ja kihlakunnankirjuri Wijkman. Jälkimmäisen laatimassa selvityksessä kruunun saatavien anastus kiistettiin, mutta siitä huolimatta Lupaeuksen perilliset tuomittiin talvikäräjillä 1691 maksamaan kymmenykset kappalaisen kirkkoherrakaudelta.
Johan Magnus Lupaeuksen puoliso oli Maria Michelsdotter. Heidän lapsiaan olivat:
Georgius Andreae Kyander

Georgius Andreae Kyander oli vastaperustetun Ristiinan seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra ja ensimmäisen suomenkielisen ruumissaarnan laatija.
Kun Pietari Brahen puoliso Kristina Stenbock oli 1649 rakennuttanut kirkon Brahe-linnan kartanoon, muodostettiin Ristiinan seurakunta liittämällä siihen osa Pellosniemen nimismieskuntaa. Ensimmäinen kirkkoherra Kyander oli toiminut kappalaisena Mikkelissä vuodesta 1639.
Mikkelin vuosina Kyanderin pellot tuottivat sen verran hyvin, että viljaa riitti myytäväksi. 1639 maltaita toimitti seudulla eniten myyntiin Ristiinan Pekka Rahikainen ja kappalainen Kyander, kolme tynnyriä kumpikin.
Vaikka koulutus oli hyvin kallista, Kyander sai kaksi poikaansa koulutetuksi Tarton yliopistossa. Julkaisi 1654 Turussa "Ruumissaarna Brahelinnan foudin Johan Bomgardin hautamises", jota Yrjö Blomstedt kuvaa suomenkielisen henkilöhistoriallisen kirjallisuuden esikoiseksi.. Kyander vastasi tekstistä ja omaiset painokustannuksista. Julkaisi myös ruumissaarnan J.Blomfårdille "En christeligh lijk-predikan: J. Bomgård, 1653. Åbo 1654"
Puoliso: Agneta, Ruokolahden kappalaisen Olavi Iivanaisen eli Olavus Johanniksen ja tämän vaimon Agneta Larsintyttären tytär. Heidän lapsiaan olivat:
Vasen ja oikea

Vasen (←) ja oikea (→) ovat suunnan hahmottamista. Vasen on itsestäänselvästi "oikean" vastakohta, kun puhutaan suunnista tai ihmisen ruumiinosista, esimerkiksi oikeasta tai vasemmasta kädestä tai silmästä.
Vasen ja oikea.
Vasen ja oikea ovat subjektiivisia ja kaksiulotteisia käsitteitä. Jos käännyt ympäri, suunnat vaihtavat paikkaa. Esimerkiksi teatterien katsomoissa, konserttisaleissa ja niihin verrattavissa tiloissa paikkojen sanotaan olevan oikealla tai vasemmalla, mitkä tällöin määritellään katsojien kannalta. Näyttämöltä katsottuna oikea ja vasen puoli ovat päinvastoin. 
Peilissä oikean ja vasemman sanotaan usein vaihtuvan. Itse asiassa peili kuitenkin kääntää päinvastaiseksi nimenomaan peilin pintaa vastaan kohtisuoran suunnan, josta katsottuna oikea ja vasen ovat päinvastaiset. 
Useimmilla ihmisillä oikea käsi on voimakkaampi ja taitavampi kuin vasen. Vasenkätisillä asia on kuitenkin päinvastoin.
Heraldiikka.
Vaakunoiden heraldisissa selityksissä oikea ja vasen määritellään päinvastoin kuin miltä ne näyttävät katsojalle. Tämä johtuu siitä, että vaakunat ovat saaneet alkunsa keskiaikaisten ritarien kilpiin maalatuista tunnuskuvioista, ja tällöin niiden ”oikea” ja ”vasen” puoli määräytyivät ritarin itsensä, ei vastaantulijoiden kannalta.
Liikenne.
Useimmissa maissa noudatetaan oikeanpuoleista liikennettä. Tällöin autoissa kuljettajan paikka on yleensä vasemmalla puolella. Britanniassa ja brittiläisen siirtomaataustan omaavissa maissa, kuten Intiassa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa, on vasemmanpuoleinen liikenne ja autoissa kuljettajan paikka oikealla puolella. Muita esimerkkejä vasemmanpuolisen liikenteen omaksuneista ovat Japani, Thaimaa ja Malta.
Merellä ollessa sanojen oikea ja vasen asemesta käytetään yleensä sanoja tyyrpuuri ja paapuuri, joista tyyrpuuri on aluksen perästä katsottuna oikea puoli ja paapuuri vasen.
Politiikka.
Vasemmisto–oikeisto-ulottuvuus viittaa poliittisen kentän jakautumiseen oikeistoon ja vasemmistoon. Nimitykset ”vasemmisto” ja ”oikeisto” ovat syntyneet siitä, että Ranskan vallankumouksen yhteydessä jyrkimpiä uudistuksia vaatineet kansalliskokouksen jäsenet asettuivat istumaan puheenjohtajasta katsoen vasemmalle ja konservatismia kannattaneet oikealle.
 Sen mukaisesti termi "oikeisto" vakiintui tarkoittamaan konservatiivisia, "vasemmisto" taas jyrkkiä yhteiskunnallisia uudistuksia vaatineita, erityisesti sosialistisia puolueita. Sanoja oikeisto voidaan käyttää myös puolueen maltillisesta, sanaa vasemmisto jyrkemmästä, kumouksellisesta siivestä.
Ranskan esimerkin mukaisesti monissa muissakin maissa, myös Suomen eduskunnassa , on on vakiintunut tavaksi, että vasemmistopuolueiden edustajat istuvat parlamentissa puhemiehestä katsottuna vasemmalla, oikeistopuolueiden oikealla. Tällöin siis suunnat oikea ja vasen määräytyvät nimenomaan puhemiehen , ei muiden edustajien paikoilta katsottuina, siis tavallaan päinvastoin kuin oikea ja vasen puoli esimerkiksi teatterien katsomoissa.
Helena Bergman

Helena Bergman (o.s. Jansson s. 28. elokuuta 1985 Skövde, Ruotsi) on ruotsalainen suunnistaja ja maailmanmestari. Hän edustaa ruotsalaista OK Ravinenia.
Nuorten maailmanmestaruuskisoista vuosina 2002–2005 Bergman voitti kuusi mitalia, joista kaksi oli kultaista, kaksi hopeista ja kaksi pronssista.
Kiovan MM-kisoissa 2007 Bergman voitti viestihopeaa. Hän voitti Ventspilsin EM-kisoista 2008 kultaa viestissä ja pronssia sprintissä. Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 hän voitti pronssia sprintissä ja viestissä. Miskolcin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti sprintin maailmanmestaruuden sekä viestihopeaa. Primorskon EM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa sprintissä ja viestissä sekä sijoittui pronssille pitkällä matkalla. Trondheimin MM-kilpailujen 2010 ensimmäisessä lajissa, sprintissä, Bergman saavutti hopeaa 0,7 sekuntia sveitsiläiselle Simone Nigglille hävinneenä. Lisäksi hän voitti viestipronssia. Savoien MM-kilpailuissa 2011 hän voitti kultaa keskimatkalla, hopeaa sprintistä ja pronssia sekä pitkällä matkalla että viestissä. Trentinon MM-kilpailuissa 2014 Jansson saavutti pronssia Ruotsin viestijoukkueessa. 
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Bergman sijoittui vuonna 2008 kolmanneksi.
Hän meni vuonna 2017 naimisiin suunnistaja Gustav Bergmanin kanssa ja vaihtoi sukunimensä Janssonista Bergmaniksi.
Kivitatit

 
Kivitatit ("Boletus") on tattien suku, johon kuuluu joukko arvostetuimpia ruokasieniä, mutta myös myrkyllisiä vaikkakin Suomessa hyvin harvinaisia sieniä. Sukuun kuuluu yhteensä yli sata lajia. Ne ovat paksujalkaisia, massiivisia sieniä, joiden malto on kiinteää ja murtuu lohkeamalla, eikä repeydy kuiduiksi. Nuorten yksilöiden lakki on kupera, vanhempien laakeampi. Niiden jalassa ei ole pieniä tupsuja tai nyppylöitä, toisin kuin esimerkiksi lehmäntattien suvulla.
Juurikaskärpänen

Juurikaskärpänen ("Pegomya hyoscyami") on 0,6–0,7 cm pitkä, harmahtava kärpänen, joka on punajuuren ja sokerijuurikkaan paha tuhohyönteinen. Juurikaskärpänen munii yleensä kesäkuun puolivälissä noin millimetrin mittaiset vaaleat munat kasvin lehden alapinnalle. Toukka kuoriutuu 2–7 päivää myöhemmin ja kaivautuu lehden sisään syöden käytäviä lehden sisäosiin, josta syntyy tyypillinen vioitusjälki ns. miina. Juurikaskärpäsen toukka pudottautuu lehdestä maahan 2–3 viikon kuluttua jolloin se koteloituu, Uusi juurikaskärpänen voi vapautua kotelosta samana tai seuraavana kesänä.
Suomessa vihannesviljelijät ovat velvoitettuja seuraamaan lajin esiintymistä touko-elokuussa. Toukat aiheuttavat tuhoja viljelmillä kaivautumalla viljelykasvien lehtien sisään.
Lumi (Pamuk)

Lumi () on Orhan Pamukin vuonna 2002 ilmestynyt proosateos. Sen on suomentanunut Tuula Kojo, ja suomennos julkaistiin vuonna 2004 Keltaisessa kirjastossa Tammen kustantamana. Tarina käsittelee monia nyky-Turkin poliittisia ja kulttuurisia jännitteitä, muun muassa uskonnollisen johtajan Abdullah Gülin johtamaa liikettä, turkkilaisten asemaa siirtotyöläisinä Saksassa ja turkkilaisten teinityttöjen itsemurha-aaltoa.
Teoksen päähenkilö on runoilija Ka, jonka matkaa Kars-nimiseen kaupunkiin teos kuvaa.
Eliseu

Eliseu Pereira dos Santos, yleensä vain Eliseu (s. 1. elokuuta 1983 Angra do Heroísmo, Azorit, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan muun muassa Portugalissa Belenensesiä ja Benficaa sekä Espanjassa Zaragozaa ja Málagaa. Hän oli pelipaikaltaan laitalinkki.
Eliseu tunnettiin hyvin nopeana pelaajana. Hänen äitinsä on syntynyt Kap Verdessä ja isä Azoreilla.
Ura.
Eliseu muutti Azorien-saarilta Portugalin mantereelle vuonna 2002, kun hän siirtyi Belenensesin riveihin. Toisella kaudellaan lissabonilaisseurassa hän murtautui lopulta edustusjoukkueeseen ja pelasi kauden aikana yhteensä 19 ottelua.
Kaudeksi 2005–2006 Eliseu lainattiin alemmalla sarjatasolla pelanneeseen Varzimiin. Lainakauden jälkeen hän palasi Belenensesiin ja nousi tärkeäksi osaksi joukkueen hyökkäyspelissä. Vuonna 2007 Eliseu siirtyi Málagaan, maanmiestensä Hélder Rosárion ja Paulo Jorgen tavoin. Kausi 2007–2008 sujui Málagan osalta hyvin ja joukkue palasi kahden vuoden tauon jälkeen takaisin pääsarjaan.
Kaudella 2008–2009 Eliseu jatkoi hyviä otteitaan ja säilytti paikkansa avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maalinsa pääsarjassa hän teki 5. lokakuuta 2008, 4–0-vierasvoitossa Recreativo de Huelvaa vastaan. 
25. kesäkuuta 2009 Eliseu siirtyi Italian Serie A:ssa pelaavaan Lazioon yhden miljoonan euron siirtokorvauksella. Eliseu ei onnistunut Laziossa murtautumaan säännöllisesti pelaavaan kokoonpanoon. Tammikuussa 2010 hänet vuokrattiin La Ligassa pelaavaan Real Zaragozaan.
Kesällä 2010 hän palasi vanhaan seuraansa Málagaan nelivuotisella sopimuksella. Hän pelasi seurassa neljän kauden aikana 116 Primera Divisiónin ottelua ja teki yhdeksän maalia. Hän debytoi myös Mestarien liigassa.
24. heinäkuuta 2014 Eliseu siirtyi lissabonilaisseura Benficaan kolmivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin miljoonan euron siirtokorvaus. Hän on voittanut Benficassa Portugalin-mestaruuden 2015, 2016 ja 2017, Portugalin cupin 2017, liigacupin 2015 ja 2016 sekä supercupin 2014 ja 2017.
Maajoukkue.
Vakuuttavien esitysten jatkuttua Málagassa 11. helmikuuta 2009 Eliseu sai kutsun ensimmäistä kertaa urallaan Portugalin maajoukkueeseen. Suomea vastaan käydyn ystävyysottelun hän kuitenkin joutui seuraamaan vaihtopenkiltä. Eliseu teki debyyttinsä maajoukkueessa 0–0 päättyneessä ottelussa Viroa vastaan saman vuoden kesäkuussa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Islantia vastaan lokakuussa 2011. Hän teki samassa ottelussa ensimmäisen maaottelumaalinsa.
Eliseu kuului Portugalin joukkueeseen, joka voitti Euroopan-mestaruuden Ranskassa 2016. Hän pelasi kokonaisuudessaan alkulohkon ottelun Unkaria ja puolivälierän Puolaa vastaan. Muissa otteluissa hän ei päässyt kentälle.
Dimetoksietaani

Dimetoksietaani eli etyleeniglykolidimetyylieetteri (C4H10O2) on eetteri, jota käytetään erityisesti liuottimena. Aine muodostaa myös kelaatteja kationien kanssa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämmössä dimetoksietaani on neste, jolla on sille tyypillinen haju. Aine sekoittuu veteen muodostaen atseotrooppisen seoksen. Dimetoksietaani sekoittuu myös moniin muihinkin liuottimiin kuten tetrahydrofuraaniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Alifaattisiin hiilivetyihin se sen sijaan liuokenee. Yhdiste reagoi voimakkaasti hapettimien kanssa ja voi muodostaa orgaanisia peroksideja.
Synteesi.
Dimetoksietaania voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Williamsonin synteesissä valmistetaan 2-metoksietanolin natriumsuola natriummetoksietoksidi, jota käsitellään kloorimetaanilla.
2 CH3OCH2CH2OH + 2 Na → 2 CH3OCH2CH2ONa + H2
CH3OCH2CH2ONa + CH3Cl → CH3OCH2CH2OCH3 + NaCl
Myös 2-metoksietanolin metylointi dimetyylisulfaatilla ja etyleenioksidin hajotus dimetyylieetterin avulla booritrifluoridikaasun toimiessa katalyyttinä tuottavat dimetoksietaania. Jälkimmäinen reaktio ei ole kovin tehokas ja tuottaa myös useita muita tuotteita.
Dimetoksietaania voidaan valmistaa myös suoralla eetteröintireaktiolla glykolista ja metanolista.
HOCH2CH2OH +2 CH3OH → CH3OCH2CH2OCH3
Käyttö.
Dimetoksietaani on aproottinen liuotin. Sen kiehumispiste on korkeampi kuin esimerkiksi tetrahydrofuraanin tai dietyylieetterin, joten sitä käytetään liuottimena reaktioissa, jotka tapahtuvat hieman korkeammissa lämpötiloissa. Erityisesti ainetta käytetään liuottimena orgaanisten metalliyhdisteiden reaktioissa ja nukleofiilisissä reaktioissa. Aine kykenee liuottamaan myös elektroneja.
Turvallisuus.
Aine on palavaa ja voi muodostaa räjähtäviä seoksia hapettimien kanssa. Dimetoksietaanin nieleminen aiheuttaa pahoinvointia. Aine saattaa aiheuttaa haittaa ihmisen kehitykselle.
Semipresidentialismi

Semipresidentialismi eli semipresidentiaalinen järjestelmä tai puolipresidentiaalinen järjestelmä on hallintomuoto, jossa on piirteitä parlamentarismista ja presidenttijohtoisesta järjestelmästä. Siinä presidentti ja pääministeri jakavat toimeenpanovallan ja hallintovallan.
Kuten parlamentaarisessakin järjestelmässä, valtionpäämiehenä toimii presidentti, ja pääministeri ja muut ministerit muodostavat hallituksen. Parlamentaariseen järjestelmään verrattuna presidentillä on kuitenkin huomattavan paljon valtaa, kuten perustuslaillinen oikeus vaihtaa ministereitä, hajottaa hallitus, määrätä uudet parlamenttivaalit sekä vedota lakeja. Presidentillä on lisäksi sellaista valtaa, joka tulee hänen vaalivoittonsa suuruudesta, puoluekytköksistään ja suhteestaan pääministeriin, henkilökohtaisesta arvovallastaan sekä hallinnossa kehittyneistä tavoista.
Puolipresidentiaalisen järjestelmän vakaus vaatii joko selkeän perustuslaillisen vallanjaon, tai sen, että presidentti ja pääministeri kykenevät tekemään yhteistyötä keskenään yhdessä sovitun ohjelman mukaisesti. Jos presidentin puolueella on parlamentissa enemmistö, pääministeri toimii usein presidentin asiamiehenä, sillä presidentti voi perustella suurempaa valtaansa kansalta saamallaan suoralla mandaatilla, toisin kuin pääministeri. Monessa maassa presidentti johtaa maan ulkopolitiikkaa ja turvallisuuspolitiikkaa, ja pääministeri hallituksineen keskittyy kotimaata koskevaan lainsäädäntöön ja hallinnoimiseen. Pääministeri on vastuuvelvollinen sekä parlamentille että presidentille. Presidentin vahva asema voi johtaa siihen, että presidentin virkaa hakevat maan johtavat poliitikot ja puoluejohtajat.
Presidentin toimiaika on usein pitempi kuin parlamentin. Tämä voi aiheuttaa sen, että samanaikainen presidentti ja pääministeri edustavat eri puolueita ja poliittisia ohjelmia, tai että maahan syntyy presidenttiä vastustava koalitiohallitus. Tämä voi johtaa presidentin ja pääministerin väliseen konfliktiin. Koska presidentti voi puolipresidentillisessä järjestelmässä hajottaa parlamentin ja määrätä uudet vaalit, hän saattaa olla jopa vahvemmassa asemassa kuin presidentti presidenttijohtoisessa järjestelmässä tai pääministeri parlamentillisessa järjestelmässä.
Euroopan suurimpia puolipresidentiaalisia valtioita ovat Ranska ja Venäjä. Muita esimerkkejä semipresidentiaalisesta järjestelmästä Euroopassa ovat olleet ainakin Suomi ja Kroatia, mutta nämä maat siirtyivät semipresidentialismista laajaan parlamentarismiin vuonna 2000. Ranskassa hallintomuoto otettiin käyttöön pyrkimyksenä tasapainottaa neljännen tasavallan parlamentaarista epävakautta. Hallintomuoto on yleistymässä myös kehittyvissä maissa, koska niissä on usein halua yhdistää demokratia ja vahvan johtajan järjestelmä maan etnisten jakolinjojen ylittämiseksi tai poliittisen kehityksen johtamiseksi.
3753 Cruithne

3753 Cruithne on aurinkoa hevosenkenkäradassa kiertävä asteroidi. Se kuuluu Maan lähelle tulevien Aten-asteroidien ryhmään. Sen kiertoaika on vain hieman alle vuoden. Vaikka se kuuluu Maan läheisiin asteroideihin, se ei voi koskaan törmätä maahan. Sen läpimitta on noin viisi kilometriä ja lähimmillään Maata se käy noin 15 miljoonan kilometrin etäisyydellä . Cruithne löydettiin vuonna 1986, mutta sen erikoinen kiertorata vahvistettiin vasta 1997. J. D. Waldron löysi Cruithnen vuonna 1986. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1986 TO.
Mitat ja rata.
Cruithnen halkaisija on noin viisi kilometriä, ja sen lähin lähestymistapa Maahan on 12 miljoonaa kilometriä (0,080 AU), mikä on noin kolmekymmentä kertaa Maan ja Kuun välinen etäisyys. Vuodesta 1994 vuoteen 2015 Cruithne lähestyi maata joka vuosi joka marraskuu.
Vaikka Cruithnen kiertoradan ei uskota olevan vakaa pitkällä aikavälillä, Wiegertin ja Innanen laskelmat osoittivat, että se on todennäköisesti ollut synkronoitu Maan kiertoradan kanssa pitkään. Ei ole vaaraa törmäyksestä Maahan miljooniin vuosiin, jos koskaan. Sen kiertorata ja Maan rata eivät kohtaa, ja sen kiertoratataso on tällä hetkellä kallistettu Maan tasoon 19,8°. Cruithne, jonka suurin lähellä Maan magnitudia on +15,8, on Plutoa himmeämpi ja vaatisi vähintään 320 millimetrin (12,5 tuumaa) heijastavan kaukoputken nähdäkseen.
Cruithne on normaalilla elliptisellä kiertoradalla Auringon ympäri. Sen kiertoaika Auringon ympäri, noin 364 päivää 2000-luvun alussa, on lähes yhtä suuri kuin Maan. Tämän vuoksi Cruithne ja Maa näyttävät "seuraavan" toisiaan polullaan Auringon ympäri. Tästä syystä Cruithnea kutsutaan joskus "Maan toiseksi kuuksi". Se ei kuitenkaan kiertä Maata eikä ole kuu. Vuonna 2058 Cruithne on 0,09 AU:n (13,6 miljoonan kilometrin tai 8,5 miljoonan mailin) etäisyydellä Marsista.
666 Desdemona

 
666 Desdemona on Marsin ja Jupiterin välillä asteroidien päävyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi August Kopff Heidelbergissä 23. heinäkuuta 1908. Kohteen kiertoaika on 4,18 vuotta ja läpimitta 27,04 kilometriä. Pikkuplaneetan radan eksentrisyys on noin 0,237 ja inklinaatio 7,580°. Pikkuplaneetta sai nimensä William Shakespearen Othello-näytelmän Desdemona-nimisen hahmon mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1908 DM. Tätä pikkuplaneettaa ei tule sekoittaa Uranuksen kuuhun nimeltä Desdemona.
Aku Päiviö

Aukusti Päiviö (ent. Jaakola ja Koponen), kirjailijanimi Aku Päiviö (2. huhtikuuta 1879 Kärsämäki – 1956 Ontario, Kanada) oli kanadansuomalainen toimittaja ja runoilija. Hän oli Sanna Kannaston ja A. T. Hillin ohella aikakauden merkittävimpiä kanadansuomalaisen työväenliikkeen vaikuttajia. Päiviö tunnettiin marxilaisena, joka piti koulutusta parhaana keinona työläisten ja köyhälistön olojen parantamiseksi.
Elämä ja tuotanto.
Kärsämäellä syntynyt Päiviö kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän toimi sekatyömiehenä Oulun ja Tornion seuduilla. Vaihdettuaan nimensä, Päiviö muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1902. Hän työskenteli toimittajana amerikansuomalaisissa sanomalehdissä Amerikan Uutiset, Päivän Uutiset ja Kansan Lehti, joita julkaistiin Ohiossa ja Michiganissa. Samoihin aikoihin Päiviö kiinnostui työväenliikkeestä ja siirtyi vuonna 1905 toimittajaksi Taavi Tainion vastaperustamaan sosialistiseen Raivaajaan, joka ilmestyi Massachusettsin Fitchburgissa. Avioiduttuaan Ida Hännisen kanssa, Päiviö muutti perheineen vuonna 1912 Kanadaan Thunder Bayn Alppilaan. Hän elätti 17 vuoden ajan perheensä runoilijana ja näytelmäkirjailijana, mutta ryhtyi vuonna 1929 Ontarion Sudburyssa ilmestyneen "Vapaus"-lehden toimittajaksi. Vuonna 1939 Päiviöstä tuli "Vapauden" julkaiseman "Liekki"-kirjallisuuslehden päätoimittaja. 
Päiviön tuotanto käsittää satoja runoja, kolme romaania sekä kuusi näytelmää, joista kolme oli lapsille suunnattuja. Ne käsittelevät amerikansuomalaisten elämää ja työväenliikettä. Hän kirjoitti lukuisia ruonoja myös ajankohtaisista työväenliikkeeseen liittyvistä tapahtumista, kuten lakoista, erilaisista festivaaleista ja työväentalojen avajaisista. Päiviön romaaneista tunnetuin on "Sara Kivistö" (1913), joka kertoo amerikansuomalaisen naisen tarinan. Hänen runojaan julkaistiin useissa kokoelmissa.
Perhe.
Aku Päiviön puoliso oli Viitasaarella syntynyt Ida Hänninen, jonka kanssa hän avioitui Massachusettsin Fitchburgissa vuonna 1906. Pariskunnalle syntyi kuusi lasta. Heistä tunnetuin on arkkitehti Jules Päiviö, joka lähti vuoden 1936 lopulla vapaaehtoisena tasavaltalaisten joukkoihin Espanjan sisällissotaan. Aku Päiviö kirjoitti tämän johdosta kuuluisan runonsa "To My Son in Spain" (Pojalleni Espanjassa). Pariskunnan lapsista tunnettu on myös professori Allan Päiviö.
Ullevaal Stadion

Ullevaal Stadion () on Norjan pääkaupungissa Oslossa sijaitseva Norjan suurin jalkapallostadion. Stadion valmistui vuonna 1926 ja sen nykyinen katsojakapasiteetti on noin 25 000. Ullevaalilla kotiottelunsa pelaa Norjan maajoukkue. Ullevallin ennätysyleisö, yli 35 000 katsojaa, on vuoden 1946 cup-välierästä Lynin ja Sarpsporgin välillä.
Stadionin omistaa Norjan jalkapalloliitto yhdessä Vital Forsikring -vakuutusyhtiön kanssa.
Engram

Engram on suomalaisen black metal -yhtye Beheritin viides studioalbumi, joka julkaistiin 9. huhtikuuta 2009 levymerkillä Spinefarm Records. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Albumi sijoittui musiikkisivusto Stereogumin 30:n parhaan metallialbumin listalla sijalle 10.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Nuclear Holocausto Vengeance.
BK Ventspils

BK Ventspils on latvialainen koripalloseura, joka sijaitsee Ventspilsissa. Joukkue on Latvian menestynein yhdeksällä mestaruudellaan, jotka se voitti vuosina 2000–2006, 2009 ja 2014. Joukkue on myös osallistunut Korac Cupiin 1998 sekä Saporta Cupiin kahdesti: vuosina 1999 ja 2000. Baltian liigan Ventspils voitti vuonna 2013 ensimmäisenä latvialaisjoukkueena.
2010-luvulla Ventpilsissä ovat pelanneet muun muassa Latvian maajoukkuepelaajat Artūrs Bērziņš, Mārtiņš Meiers ja Kristaps Janičenoks.
K. L. Lindström

Knut (Canut) Legat Lindström (21. toukokuuta 1809 Turku – 21. lokakuuta 1879 Turku) oli suomalainen opettaja ja virsirunoilija.
Lindströmin vanhemmat olivat turkulainen puutarhuri, sittemmin ravintoloitsija Erik Lindström ja Brita Kristina Dahlbom. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1828. Lindström valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1840. Hän toimi Turun yläalkeiskoulun vt. kollegana vuodesta 1842, konrehtorina vuodesta 1854, apulaisrehtorina vuodesta 1858 ja rehtorina vuodesta 1860 jääden lakkautuspalkalle 1873.
Lindström julkaisi tekemiään virsiehdotuksia vuosina 1858, 1860 ja 1861 kolmena vihkona nimeltä "Uusia Suomalaisia Virsiä". Hän oli myös jäsenenä vuonna 1863 asetetussa suomalaisessa virsikirjakomiteassa.
Lindstöm oli naimisissa vuodesta 1844 Erika Amalia Waszin kanssa.
Latvian asevoimat

Latvian asevoimat () muodostaa Latvian valtion sotilaalliset joukot. Latvian asevoimat muodostuvat maavoimista, merivoimista, ilmavoimista ja kansalliskaartista (Zemessardze) sekä muista joukoista. Kansalliskaartin rauhan ajan vahvuus on noin 8 000 sotilasta ja puolustusvoimien muiden osien noin 5 000. Sodan ajan suunniteltu yhteinen vahvuus on 17 000 sotilasta.
Alun perin malli joukkojen muodostamiselle on otettu Ruotsin ja Suomen puolustuslainsäädännöstä ja toimintatavoista. Joukot koostuvat mobilisaatiossa muodostettavista nopean toiminnan joukoista, joita tukee pieni määrä ammattisotilaita ja palveluksessa olevat joukot.
Latvia luopui 1. tammikuuta 2007 yleisestä asevelvollisuudesta ja siirtyi ammattiarmeijan käyttämiseen. Vuonna 2015 maa ei suunnitellut asevelvollisuuden palauttamista, mutta aikoi vahvistaa kansalliskaartiaan. Vuoden 2024 alussa Latvia otti uudelleen käyttöön miehiä koskevan asevelvollisuuden. Päätöksen taustalla oli Venäjän hyökkäyssota Ukrainaan.
Julius Lyly

Julius Anselm Lyly (vuoteen 1883 Bergh; 19. marraskuuta 1856 Kuopio – 6. kesäkuuta 1903 Berliini) oli suomalainen toimittaja, lyseon lehtori ja suomalaisuusliikkeen poliitikko. 
Elämäkerta.
Lylyn vanhemmat olivat Limingan kirkkoherra, teologian tohtori Julius Immanuel Bergh ja Olivia Wilhelmina Bergroth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882, lisensiaatiksi 1889 ja tohtoriksi 1890. Lyly väitteli filosofian tohtoriksi ensimmäisellä suomenkielisellä filosofian väitöskirjalla, jonka nimenä oli "Plootinos sielun substantsiaalisuudesta".
Lyly toimi Helsingin suomalaisen alkeisopiston latinan ja suomen kielen opettajana 1884–1885, Hämeenlinnan normaalilyseon opettajana 1885–1887, Turun klassillisen lyseon latinan ja kreikan kollegana 1888–1889 sekä Viipurin klassillisen lyseon lehtorina 1889–1903. Opettajan työn ohella hän oli Viipurin Sanomien toimittajana 1889–1893 ja päätoimittajana 1893–1903. 
Lyly oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1896–1899 ja 1900–1903. Hän oli Viipurin työväenyhdistyksen puheenjohtajana 1891–1903 ja kuului kagaalin johtohenkilöihin Itä-Suomessa. Puoluekannaltaan Lyly oli lähinnä vasemmistolainen nuorsuomalainen. 1900-luvun alussa hänet karkotettiin Suomesta hänen vastustettuaan Nikolai Bobrikovin sortohallitusta ja vaadittuaan työväestön aseman kohentamista. Lyly teki itsemurhan Saksassa 1903. Hänen hautajaisistaan Viipurissa muodostui suuri mielenilmaus venäläistä sortohallintoa vastaan.
Julius Anselm Lyly oli vuodesta 1885 naimisissa näyttelijä Ada Sofia Cajanderin (1864–1942) kanssa.
Erkkilän silta

 
Erkkilän silta sijaitsee Tampereen keskustassa. Se ylittää ratapihan rautatieaseman pohjoispuolella yhdistäen Jussinkylän ja Tammelan kaupunginosat. Silta on valmistunut vuonna 1983.
Silta on tyypiltään teräksinen langerpalkkisilta, kaari- ja palkkisillan yhdistelmä, jonka jännemitta on 42 metriä. Sillan kiviset maatuet ovat peräisin samalla paikalla sijainneesta, vuonna 1963 rakennetusta sillasta. 
Nykyisen sillan rakentamisen yhteydessä toinen vanha maatuki vahvistettiin porapaaluin. Nykyinen silta on peruskorjattu vuonna 2005 muun muassa uusimalla sillan kannen vedeneristys ja pinnoite sekä maalaamalla teräskaaret. Siltaa pidennettiin Ratapihankadun ylittävällä betonisella risteyssillalla vuonna 2017. Viimeksi kyseiseen siltaan tehtiin vielä korjauksia vuoden 2020 keväällä.
Uusi Erkkilän silta.
Sillan uusimista on suunniteltu osana Tampereen henkilöratapihahanketta. Olemassaolevan sillan korkeutta ei pidetty riittävänä. Siltaa on tarkoitus myös leventää 13 metristä 15 metriin. Samalla uusitaan Erkkilänkatua. Sillan uusiminen on aiheuttanut vastareaktion esimerkiksi Pirkanmaan maakuntamuseolla. Erkkilän sillan jälleenrakentaminen aloitettiin vanhan sillan purkutöillä keväällä 2025.
Mike Thomas

Michael ”Mike” Thomas (s. 1950 Jamaika) on Suomessa asuva kansainvälinen reggaemuusikko ja -säveltäjä. Michael Thomas muutti alle kaksikymmentävuotiaana Englantiin, jossa hän työskenteli erilaisissa aputöissä. Vuonna 1967 Mike ja hänen serkkunsa Frank Pitter perustivat Lontoossa yhtyeen nimeltä 'The Bees' back in 1967. Yhtye solmi vielä samana vuonna levytyssopimuksen legendaarisen reggae levymerkin Blue Note Records kanssa ja julkaisi ensimmäisen singlensä The Bees nimellä. 
Vuosina 1967 Mike ja hänen yhtyeensä levytti ja esiintyi muun muassa sellaisten reggaeartistien, kuin Desmond Dekkerin ja Prince Busterin kanssa. Mike Thomas päätti pian nimen muuttamisesta The Pyramids muotoon ja ryhmän tuottajaksi astui Eddie Grant. Yhdessä nämä muodostivat Englannin tunnetuimpiin reggae kokoonpanoihin kuuluvan Eddy Grant and The Pyramids yhtyeen. 
The Pyramids / Symarip levytti viimeisen albuminsa vuonna 1985, jonka jälkeen Mike Thomas muutti Suomeen silloisesta kotimaastaan Sveitsistä. Vuonna 2008 The Pyramids / Symarip palasi Lontoossa konserttilavoille yhteiskiertueella toisen 1960 ja 1970 luvun suositun reggae -kokoonpanon, Pioneers kanssa. Mike Thomas asuu pääosin Suomessa perheensä kanssa.
Aarne Leppänen

Aarne Johannes Leppänen (21. maaliskuuta 1894 Maaria – 11. heinäkuuta 1937 Luopioinen) oli suomalainen näyttelijä.
Leppäsen vanhemmat olivat talonomistaja Johan Viktor Leppänen ja Vilhelmiina Johansson-Marttila. Hän kävi viisi luokkaa reaalilyseota ja työskenteli sitten konttoriapulaisena, esiintyen samalla Turussa teatterinäytännöissä. 
Leppänen toimi näyttelijänä ensin Kansan Näyttämöllä 1915–1916 ja myöhemmin Kansallisteatterissa 1916–1937, kunnes sairaus pakotti hänet jättämään näyttämöt. Näyttämökoulutuksensa Leppänen oli saanut Kaarola Avellanilta, Adolf Lindforsilta ja Axel Ahlbergilta. Vuodesta 1924 hän täydensi opintojaan ulkomaanmatkoilla. Leppänen esitti erityisesti sankari- ja rakastajaosia, hänen huomattavimpia roolejaan olivat "Daniel Hjort" Josef Julius Wecksellin saman nimisessä näytelmässä, Pohjalaisten Antti, Lauri Haarlan Synti-näytelmän Ismael, samoin kuin Romeo näytelmässä Romeo ja Julia, Caliban, Unelma-elämä -näytelmän Rustan, Elävä ruumis -näytelmän Fedja sekä Matkan pää -näytelmän Stanhope. Hän näytteli myös mykkäelokuvissa Erämaan turvissa ja Kajastus. 
Aarne Leppänen oli naimisissa vuodesta 1924 näyttelijä Glory Renvallin kanssa.
Määräaika

Määräaika on oikeudellisissa yhteyksissä tietty ajanjakso oikeustoimen suorittamiseksi tai aikajakso, johon liittyy oikeusseuraamuksia. Se voi olla lailla tai asetuksella säädetty, tuomioistuimen asettama tai sopimuksessa määritelty. Määräaika on joko määrähetki tai kahden määrähetken välinen ajanjakso.
Jos tietyn määräajan laskemisesta ei ole omaa oikeussäännöstä noudatetaan lakia säädettyjen määräaikain laskemisesta (150/1930). Määräajan laiminlyönnistä seuraa yleensä oikeudenmenetys eikä asianosainen saa enää toteuttaa kyseistä oikeustointa. Myös yksityishenkilöiden keskeisten toimien yhteydessä käytetään määräaikoja, mutta tällöin ei voida soveltaa mainittua lakia sellaisenaan määräaikoja laskettaessa. Euroopan unionin lainsäädännössä on omat säännökset määräajoista.
Määräpäivä.
Määräpäivä on tuomioistuimen tai sen puheenjohtajan määräämä ajankohta, jolloin asianosaisten on saavuttava oikeudenkäyntiin voidakseen osallistua oikeusprosessiin.
Menetetyn määräajan palauttaminen.
Menetetyn määräajan palauttaminen on keino ylimääräisen muutoksenhaun toteuttamiseen. Sen avulla asianosainen voi saada uuden oikeusprosessiin liittyvän määräajan. Määräajan laiminlyönnin syynä voi olla laillinen este tai muu erityinen syy, johon asianosainen ei ole voinut vaikuttaa. Syyksi kelpaa esimerkiksi sairaus tai liikenneyhteyden katkeaminen, mutta ei unohtaminen tai erehtyminen määräajasta.
Riita- ja rikosasiassa määräajan palauttamista on haettava kirjallisesti hovioikeudesta, jos hakemus koskee toimen tekemistä käräjäoikeudessa tai muutoksen hakemista sen ratkaisuun. Muussa tapauksessa palauttamista haetaan korkeimmalta oikeudelta 30 päivän kuluessa esteen lakkaamisesta ja viimeistään vuoden kuluessa määräajan päättymisestä. Jos hakemus hyväksytään osianosainen saa uuden määräajan, jolloin hänen on suoritettava laiminlyömänsä prosessitoimi, jotta oikeudenkäynti jatkuisi kuin laiminlyöntiä ei olisi ollutkaan.
Hallintoasiassa määräajan palauttamista haetaan korkeimmalta hallinto-oikeudelta 30 päivän kuluessa laillisen esteen lakkaamisesta ja muussa tapauksessa viimeistään vuoden kuluessa määräajan päättymisestä. Muu syy voi olla esimerkiksi viranomaisen viivyttely tai asianosaiselle annetut virheelliset neuvot. Hakijalle voidaan myöntää uusi määräaika esimerkiksi valituksen, kantelun tai oikaisupyynnön tekemiseen. Palauttaa voidaan myös muutoksenhakuun liittyviä määräaikoja. Oikeuskäytännössä lakia on tulkittu suppeasti, kun kyseessä on ollut hallintomenettelyyn tai hallintolainkäyttömenettelyyn liittyvät määräajat. Esimerkiksi virkaan tai oppilaitokseen määrättyä hakuaikaa ei ole pidetty mahdollisena palauttaa.
Vapaus (Leningrad)

Vapaus (vuoteen 1927 saakka nimiössä "Wapaus") oli Leningradissa vuosina 1918–1937 ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. 
Lehden perustivat Suomen sisällissodan jälkeen Venäjälle paenneet punaiset. Myöhemmin se toimi SKP:n ja NKP(b):n suomalaisjärjestöjen äänenkannattajana ja suunnattiin lähinnä Leningradin alueen inkeriläisväestölle. 
Eri aikoina lehti ilmestyi 2–5 kertaa viikossa. Vuonna 1937 sen levikki oli 4 500 kappaletta. Päätoimittajana työskenteli aluksi Edvard Valpas-Hänninen, 1920-luvulla Kustaa Mikko Evä sekä Juho Komu ja vuodesta 1930 lähtien Kalle Lepola.
Elokuussa 1937 Leningradskaja pravdassa julkaistussa kirjoituksessa Vapauden toimitus nimettiin ”porvarillisten nationalistien pesäksi”. Lehden toimittajia syytettiin yhteyksistä Suomeen, haluttomuudesta oppia venäjän kieltä sekä venäjästä käännettyjen materiaalien sabotoinnista. Monet Vapauden työntekijöistä pidätettiin ja tuomittiin ”vakoilijoina, trotskilaisina, porvarillisina nationalisteina ja kansanvihollisina”. Lokakuussa 1937 NKP(b):n Leningradin aluekomitea päätti lakkauttaa lehden. Sen viimeinen numero ilmestyi 6.10.1937.
Ainakin seitsemän lehden työntekijää teloitettiin Leningradissa marras–joulukuussa 1937 ja tammikuussa 1938.
Jenny Johansson

Jenny Johansson (s. 19. tammikuuta 1977) on ruotsalainen suunnistaja ja maailmanmestari. Hän edustaa ruotsalaista Ulricehamns OK:ta.
Ainoan MM-kultansa Johansson voitti Västeråsissa 2004 viestissä joukkuetovereinaan Gunilla Svärd ja Karolina A. Höjsgaard. Lisäksi hän on voittanut viisi MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. EM-kisoissa Johansson on voittanut kaksi kultaa ja kaksi hopeaa.
Johansson on voittanut Venlojen viestin neljä kertaa vuosina 2004, 2005, 2006 ja 2009 Ulricehamns OK:n joukkueessa. Tiomilan hän on voittanut kerran vuonna 2004. Johansson on voittanut myös kahdesti O-Ringenin.
Latvian laivasto

Latvian laivasto () on yksi Latvian asevoimien puolustushaaroista, ja se vastaa merialuiden valvonnasta ja tarvittaessa sen puolustamisesta sekä meripelastuksesta Latvian aluevesillä.
Latvian itsenäistyessä aloitettiin meripuolustuksen luominen ja laivasto perustettiin vuonna 1991 amiraali Gaidis Zeibotsin alaisuuteen, kun sen perustamispäivänä 11. huhtikuuta ensimmäisen aluksen mastoon nostettiin Latvian lippu. Vuonna 1994 Laivastoon kuului Eteläinen alue (Liepāja), Keskinen alue (Riika) ja Rannikkopataljoona (Ventspils). Näiden lisäksi laivastoon kuului vielä koulutuskeskus Liepājassa.
Laivaston historia.
Vuodet 1918-1940.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Latvia oli osa Venäjän keisarikuntaa, josta maa julistautui itsenäiseksi 18. marraskuuta 1918. Se vapautui ulkopuolisista joukoista vasta joulukuussa 1920. Vasta perustettu valtio loi nopeasti pienet merivoimat, jonka kalustona oli toisarvoisia muualta hankittuja aluksia. Myöhemmin siihen liitettiin muutama varta vasten tilattu uudishankinta. Latvian olemassa olo itsenäisenä valtiona katkesi Neuvostoliiton miehitykseen 1940, jolloin laivaston alukset joko tuhoutuivat tai ne liitettiin Neuvostoliiton laivastoon.
Laivastoon kuuluivat vuonna 1940 miehityksen tapahtuessa:
Vuodesta 1991 alkaen.
Laivasto () perustettiin uudelleen 22. syyskuuta 1992, jolloin se otti käyttöönsä Neuvostoliiton rajajoukoilta vapautuneet Bolderayan lähellä Riikaa sekä Liepājan. Perustamisen aikana Liepāja oli edelleen Neuvostoliiton Itämeren laivaston tukikohta, joten sen käyttö oli pääosin estetty. Neuvostojoukot poistuivat maasta 31. elokuuta 1994, jolloin tukikohtaan jäi merkittävä määrä kalustoa kuten 19 sukellusvenettä.
Poliittisen epävarmuuden ja Neuvostoliiton laivaston läsnäolo Itämerelle aiheutti laivaston keskittymisen merivartiointiin. Merivartioston ( ensimmäiset alukset olivat siviilistä pakko-otettuja aluksia. Myöhemmin vastaanotettiin lukuisia ruotsalaisia rajavartioaluksia ja Saksa toimitti entisiä Itä-Saksan laivaston Osa-I ja Kondor-II -luokkien aluksia aseistamattomina. Puola toimitti satamahinaajan ja Norja Storm-luokan ohjusveneen ilman aseita.
Vuoteen 1995 mennessä laivaston vahvuus oli noussut noin 900 henkeen ja sen tehtävinä oli Latvian 12 merimailin aluevesirajan valvonta. Siihen kuului Riikaan sijoitettu esikunta, keskinen merialue (Riika) ja eteläinen merialue (Liepāja).
Himki BK

BK Himki () on venäläinen koripalloseura. 
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1997. Se nousi Superliigaan kaudeksi 1999–2000. Vuonna 2003 seura sijoittui maansa sarjassa neljänneksi. Samana kautena Himki pääsi EuroCup Challengessa lohkovaiheesta jatkoon. Seuraavana kautena Himki sai osallistumisoikeuden FIBA Europe Leagueen, jossa seura selviytyi puolivälieriin. Kaudella 2004–2005 seura paransi sijoitustaan Europe Leaguessa ja voitti pronssia. Kaudella 2006–2007 Himki voitti ensimmäisen mitalinsa kotimaassa, sillä se voitti pronssia. Vuoden 2008 Venäjän cupin loppuottelussa Himki kohtasi TsSKA Moskovan. Voitolla Himki varmisti ensimmäisen cup-mestaruutensa. Kaudella 2009–2010 seura debytoi Euroliigassa ja selviytyi kuudentoista parhaan joukkoon.
Osmo Kock

Osmo Olavi Kock (14. syyskuuta 1929 Hollola – 15. syyskuuta 1994 Lahti) oli suomalainen poliitikko. Kock toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1966–1970 ja 1972–1974. Hän vaikutti myös kotikuntansa Lahden kaupunginvaltuustossa. Kock jätti eduskunnan siirtyessään Suomen Itä-Saksan suurlähettilääksi, missä virassa hän toimi 1974–1979. Myöhemmin hän oli suurlähettiläänä Algeriassa 1979–1983 ja Romaniassa 1987–1990.
Kock valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Eduskunnassa hän kuului laki-, 2. laki- ja perustuslakivaliokuntaan. Toisessa lakivaliokunnassa Kock oli myös puheenjohtajana. Hän kuului lisäksi Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan.
Kock valmistui ylioppilaaksi vuonna 1949, lainopin kandidaatiksi 1959 ja varatuomariksi 1965. Hän työskenteli Suomi–Puola-yhdistyksen toiminnanjohtajana 1951–1958, pankkivirkailijana 1959 ja lakimiehenä 1959–1961. Vuodet 1961–1971 Kockilla oli virka Lahden apulaiskaupunginsihteerinä ja 1971–1974 Kymen lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä.
Kock vaikutti SKDL:n ohella lukuisissa muissa järjestöissä. Vuonna 1949 Suomen kommunistiseen puolueeseen liittynyt Kock kuului SKP:n keskuskomiteaan (1969–1970, varajäsen 1966–1969 ja 1970–1972) ja hän johti puolueen . Kockilla oli luottamustehtäviä myös Suomi–Puola-yhdistyksessä, Kriminaalihuollossa, Lahden osuuskaupassa, Suomen työväen säästöpankissa, Kulutusosuuskuntien keskusliitossa ja Osuustukkukaupassa.
Benjamin Leino

Benjamin Leino, alkujaan Ahlgren (14. helmikuuta 1853 Ylistaro – 1. helmikuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Leinon vanhemmat olivat kiertokoulun opettaja Matias Ahlgren ja Gustava Nordström. Leino oli naimisissa vuodesta 1876 kollegansa Amanda Vilhelmina eli Mimmy Hellstenin (k. 1921) kanssa, joka tuli näyttelijäksi Suomalaiseen teatteriin vuonna 1874. Leino työskenteli ensin kauppa-apulaisena Vaasassa, mutta toimi sittemmin näyttelijänä Suomalaisessa teatterissa 1873–1902 ja Kansallisteatterissa 1902–1908. Hänen esittämään rooleja olivat muun muassa Nummisuutarien Esko, Kuningas Lear, Shylock, Filip II, Macbeth, Mefisto, Brand, Skule-jaarli, Stockman sekä Hebbelin sankarit. Kuningas Learin roolissa Leino sai suuren suosion, näytelmä pysyi ohjelmistossa parikymmentä vuotta.
Viljo Tarkiainen

Viljo (William) Tarkiainen (18. huhtikuuta 1879 Juva – 20. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja Helsingin yliopiston professori.
Elämäkerta.
Tarkiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jeremias Tarkiainen ja Ulla Fredriikka Pasanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903, lisensiaatiksi 1911 ja tohtoriksi 1917. Tarkiaisen väitöskirjan aiheena oli Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä".
Tarkiainen toimi Kansallisteatterin teatterikoulun johtajana ja opettajana 1905–1909 sekä kirjallisuustoimittajana "Helsingin Sanomissa" 1911–1915 ja 1918–1920 ja "Uudessa Suomettaressa" 1916–1917. Hän oli suomen kielen opettajana Suomen liikemiesten kauppaopistossa 1909, 1911 ja 1913–1914, Helsingin maanviljelyslyseossa 1911–1912, Kauppakorkeakoulussa 1911–1914 sekä Uudessa Yhteiskoulussa 1912–1918.
Tarkiainen oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1913–1924, kotimaisen ja yleisen kirjallisuuden vt. professorina 1916–1917 ja 1919–1924 sekä kotimaisen kirjallisuuden professorina 1924–1946. Hän toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun estetiikan ja kirjallisuudenhistorian opettajana 1926–1946 ja korkeakoulun kanslerina 1947–1951. Hän laati kirjallisuusaiheisia artikkeleja vuosina 1931–1939 ilmestyneeseen Isoon tietosanakirjaan.
Tarkiainen oli Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtaja 1920–1922, Suomalaisen kirjallisuuden seuran varaesimies 1922–1934 ja esimies 1934–1946 sekä Suomalaisen tiedeakatemian esimies 1945–1946. Hän oli Valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen vuodesta 1906 ja kuului jäsenenä Suomen Kansallisteatterin hallintoneuvostoon 1919–1933 sekä Suomen rauhanliiton johtokuntaan vuodesta 1920.
Tarkiainen toimi 1910-luvulla kirjallisuus- ja teatterikriitikkona, mutta 1920-luvulta alkaen hän alkoi keskittyä kirjallisuudentutkimukseen. Tarkiaisen vuonna 1915 julkaistu Aleksis Kiven elämäkerta myötävaikutti Kiven nousuun kansalliskirjailijan asemaan. Tarkiainen kirjoitti myös Miguel de Cervantes Saavedran, Minna Canthin, Gustaf von Numersin ja Eino Leinon elämäkerrat. Hän keräsi 1940-luvulta alkaen materiaalia Mikael Agricolan elämäkertaa varten mutta tämä teos jäi sairauden vuoksi keskeneräiseksi. Agricolan elämäkerta julkaistiin vasta 1985 Tarkiaisen pojanpojan Kari Tarkiaisen viimeistelemänä.
Viljo Tarkiainen oli naimisissa vuodesta 1911 lähtien kirjailija Maria Jotunin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Jotuni kuvasi joiltakin osin heidän avioliittoaan 1930-luvulla kirjoittamassaan romaanissa "Huojuva talo", joka julkaistiin vasta 1963. Romaanissa miespäähenkilöä kuvattiin väkivaltaiseksi kotityranniksi.
Viljo Tarkiaisen ja Maria Jotunin poikia olivat valtiotieteilijä Tuttu Tarkiainen ja lääkäri Jukka Tarkiainen. Jukka Tarkiaisen poikia ovat historiantutkija Kari Tarkiainen ja teatteriohjaaja ja runoilija Lauri Tarkiainen.
Aapo Pihlajamäki

Aapo Pihlajamäki (sukunimi vuoteen 1892 "Saastamoinen", 1. kesäkuuta 1861 Kiuruvesi – 2. joulukuuta 1956) oli suomalainen näyttelijä.
Pihlajamäen vanhemmat olivat puuseppä Pekka Saastamoinen ja Ulrika Tallgren. Hän toimi näyttelijänä August Aspegrenin kansanteatterissa 1887–1897, johtajana ja näyttelijänä Uudessa Teatterissa 1897–1899 sekä näyttelijänä ja ohjaajana Suomalaisessa maaseututeatterissa 1899–1903 ja Kasimir Leinon Suomen Näyttämöllä 1903–1904. Viimeksi Pihlajamäki oli Kansallisteatterissa näyttelijänä 1904–1934 ja ohjaajana 1914–1917. Pihlajamäki oli Kansallisteatterin näyttelijäyhdistyksen johtokunnan jäsen 1914–1934 ja Suomen näyttelijäliiton hallituksen jäsen vuodesta 1925.
Aapo Pihlajamäki oli naimisissa vuodesta 1906 näyttelijä Hilda Johanna Koivisto-Martinin kanssa.
Miesten 10 metrin ilmapistooli ammunnan maailmancupin finaalissa 2008

Miesten 10 metrin ilmapistooli ammuttiin maailmancupin finaalissa Bangkokissa Thaimaassa 5. marraskuuta 2008. Kilpailun voitti Ukrainan Oleh Omeltšuk tuloksella 687,4 (585+102,4).
Hanny Allston

Johanna "Hanny" Allston (s. 12. helmikuuta 1986) on australialainen suunnistaja ja kestävyysjuoksija.
Suunnistuksen nuorten MM-kilpailuissa 2005 Allston voitti pronssia keskimatkalta. Seuraavana vuonna nuorten MM-kisoissa Allston voitti kultaa pitkällä matkalla ja hopeaa sprintissä. Aikuisten MM-kisoissa 2006 hän voitti kultaa sprintissä. Allstonista tuli ensimmäinen suunnistuksen maailmanmestaruuden voittanut australialainen.
Allston voitti Melbournen maratonin vuonna 2007 ajalla 2.40.34.