tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Interpersoonallinen psykoterapia

Interpersoonallinen psykoterapia (IPT) on aikarajattu ja vaiheittain etenevä erityisesti masennuksen hoitoon kehitetty terapiamuoto. IPT:n on kehittivät Gerald L. Klerman ja Myrna M. Weissman, jotka tutkimusryhmänsä kanssa 1984 tekivät psykoterapiaohjeiston vaihtoehdoksi ja lisäksi masennustilan lääkehoidolle. Työ perustui jo käytössä olleisiin terapiakäytäntöihin ja depression lääketieteelliseen malliin. Ajatuksena oli erityisesti hoidon tehon tieteellinen todentaminen. IPT:n vaikuttavuutta on tutkittu laajalti ja siitä on tehty sovelluksia useiden psykiatristen sairauksien hoitoon (depressio, PTSD, paniikkihäiriö, sosiaalinen fobia, epävakaa persoonallisuushäiriö, syömishäiriöt (bulimia) ja kaksisuuntainen mielialahäiriö).
Suomeen IPT on rantautunut, koska masennuksen esiintyvyys on lisääntynyt ja on tarvittu erityisesti sitä varten kehitetty hoitomuoto. Suomessa IPT:tä käytetään polikliinisessä depression hoidossa monilla paikkakunnilla.
IPT:ta voidaan käyttää kunhan on tehty psykodiagnostinen tutkimus sekä kartoitettu ajankohtainen elämäntilanne haastattelun ja lähisuhteiden kartoituksen avulla. Tämän pohjalta voidaan fokusoida hoito keskeiselle ongelma-alueelle, rajata hoidon aika ja keskittyä potilaan nykyisiin ihmissuhteisiin, joka on selkein ero verrattuna aikuisten pitkään psykodynaamiseen terapiaan. IPT on lyhytkestoinen hoitomuoto, jonka kesto on ennakolta sovittu ja kestää vähintään 12 korkeintaan 16 viikoittaista ennalta sovittua istuntoa silloin, kun on kyse depression akuutista hoidosta. Viikoittaista harvajaksoisempaa hoitoa ei suositella.
IPT:ssa ajatellaan, että negatiiviset tapahtumat voivat johtaa mielialan laskuun. Tällä tavoin masentunut ihminen helposti vähentää sosiaalista toimintakykyään ja altistuu uudelleen negatiivisille tapahtumille. IPT-terapiassakävijä voi käyttää mainitun yhteyden ymmärtämistä ongelmiensa ratkaisussa. Yhteyden ymmärtäminen myös sinänsä lieventää masennusta. IPT:ssa ajatellaan lisäksi, että pelkkä ymmärtäminen ei takaa hoidon onnistumista, vaan on kyse myös elämän konkreettisesta muuttamisesta.
Kokeneelle psykoterapeutille IPT on hyvä työkalu depressiivisten potilaiden hoidossa, varsinkin hoidon alkuvaiheessa. IPT on etenemiseltään varsin nopeaa. Tavoitteena on, että potilaat hyötyisivät ajallisesti asetettujen tavoitteiden saavuttamisesta. 
IPT:n toimintatapa on melko lähellä psykodynaamista terapiaa, mutta monet interventiot ovat yhteneväisiä kognitiivisten terapioiden kanssa.
Toisaalta pitkässä psykodynaamisessa terapiassa hoidon tavoitteena voidaan usein kuvata olevan pitkäaikaisten ongelmien ratkaiseminen ja persoonallisuuden rakenteiden aiheuttamat vaikeudet. Pidempi hoito tulee kysymykseen potilailla, jotka eivät ole hyötyneet IPT:sta, tai joilla on persoonallisuushäiriöstä johtuvia ongelmia. Näissä tapauksissa terapiatyö voi jatkua joko saman psykoterapeutin ohjauksessa, mikäli hänellä on riittävä koulutus ja yhteistyön jatkaminen katsotaan tarpeelliseksi, tai potilas voidaan ohjata toiselle psykoterapeutille.
Adolph Nehrkorn

Adolph Nehrkorn (29. joulukuuta 1841 Riddagshausen – 8. huhtikuuta 1916 Braunschweig) oli saksalainen lintutieteilijä ja munien keräilijä.
Nehrkorn opiskeli luonnontieteitä Berliinissä. Hän keräsi valtavat linnunmunakokoelmat, ja lahjoitti 20 000 munan kokoelman Berliinin museolle vuonna 1905.
Nehrkorn nimesi yhdessä Wilhelm Blasiuksen kanssa kastanjakäen ("Zanclostomus curvirostris") alalajin "borneensis". Hänen kunniakseen on nimetty sangihenrilli ("Zosterops nehrkorni") ja celebesinkukastaja ("Dicaeum nehrkorni").
Mellilän vaakuna

Mellilän vaakuna oli Mellilän kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa maatalouspitäjän neljään henkikirjoituskylään.
Vaakunan selitys kuuluu ”vihreässä kentässä neljä kultatähkää, jotka yhtyvät varsistaan ristiksi.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Mellilän kunnanvaltuusto hyväksyi sen 10. maaliskuuta 1969. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. heinäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Mellilä yhdistyi Loimaan kaupunkiin.
Mohamed Nagy

Mohamed Nagy, tunnetaan myös nimellä Gedo (, s. 3. lokakuuta 1984) on egyptiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä ja hyökkäävä keskikenttäpelaaja, Hän edustaa Egyptin valioliigassa pelaavaa Al-Ahlia.
Maajoukkueura.
Nagy pelasi ensimmäisen maaottelunsa 29. joulukuuta 2009 Malawia vastaan. Hän pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2010 Afrikan kisoissa, jossa Nagy onnistui tekemään uransa toisen maalin tultuaan Egyptin avausottelussa vaihdosta kentälle Nigeriaa vastaan. Samoissa kisoissa hän nousi Egyptin sankariksi tehtyään aina maalin tullessaan vaihdosta kentälle, sekä erityisesti tehtyään Afrikan kisojen loppuottelussa ratkaisevan 0-1 maalin Ghanaa vastaan.
Stephen Keshi

Stephen Keshi (23. tammikuuta 1962 Lagos – 8. kesäkuuta 2016 Benin City) oli nigerialainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja.
Ura pelaajana.
Keshi aloitti pitkän uransa kotimaassaan ACB Lagosin puolustajana. Pelattuaan muutaman vuoden Afrikassa Keshi siirtyi 1986 belgialaisseura KSC Lokereniin, jossa pelasi yhden kauden. Tämän jälkeen hän edusti neljä kautta suurseura RSC Anderlechtia voittaen Belgian mestaruuden kaudella 1990–1991 sekä kaksi Belgian Cupia. Mestaruuskauden jälkeen Keshi siirtyi RC Strasbourgiin, jossa pelasi kaksi kautta. Kaudeksi 1993–1994 Keshi siirtyi RWD Molembeekiin, jossa pelasi viimeisen kautensa Euroopassa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta Yhdysvalloissa ja uransa viimeiseksi jääneen kauden 1997 Malesiassa.
Nigerian maajoukkueessa Keshi pelasi MM-kisoissa 1994.
Ura valmentajana.
Keshi opiskeli valmennusta Yhdysvalloissa ja aloitti uransa 1996 Nigerian maajoukkueen valmennusryhmässä. Päävalmentajana Keshi debytoi Togon maajoukkuevalmentajana vuonna 2004. Hänen johdollaan Togo selviytyi sensaatiomaisesti MM-kisoihin 2006. Keshi siirrettiin kuitenkin apulaisvalmentajaksi kehnosti menneiden Afrikan mestaruuskisojen jälkeen. 
MM-kisojen aikana Togon joukkue ajautui sisäisiin riitoihin, joita päävalmentajaksi tullut Otto Pfister ei kyennyt selvittämään. Saksalaisen erottua Togo oli ilman valmentajaa, kunnes Keshi palasi päävalmentajaksi helmikuussa 2007. 
Huhtikuussa 2008 Keshistä tuli Malin maajoukkueen päävalmentaja. Keshi ei onnistunut luotsaamaan Malia MM-kisoihin 2010, mutta sai silti jatkaa tehtävissään. Hyvästä yrityksestä huolimatta Malin tie katkesi avauskierrokselle tammikuussa 2010 pelatuissa Afrikan mestaruuskisoissa. Kisojen jälkeen Keshi sai potkut.
Marraskuun alussa 2011 Keshistä tuli Nigerian maajoukkueen päävalmentaja. Helmikuussa 2013 Nigeria voitti Keshin alaisuudessa Afrikan mestaruuden 19 vuoden tauon jälkeen. Keshi oli itse pelaajana voittamassa maan edellistä mestaruutta vuonna 1994. Keshi luotsasi Nigerian myös MM-kisoihin 2014. Joukkue voitti alkulohkossaan Bosnia ja Hertsegovinan, hävisi Argentiinalle ja pelasi tasan Iranin kanssa, mikä riitti jatkopaikkaan. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Nigeria hävisi Ranskalle 2–0. Kisojen jälkeen Nigeria pelasi heikosti Afrikan mestaruuskisojen karsinnoissa ja Keshi sai lokakuun puolivälissä potkut. Vain pari viikkoa potkujen jälkeen Nigerian liitto palkkasi Keshin takaisin päävalmentajaksi. Afrikan mestaruuskisojen 2015 karsinnoissa Nigeria ei voittanut Keshin alaisuudessa otteluakaan ja hänen työtään varjostivat jatkuvat riidat maan jalkapalloliiton kanssa. Lopulta Nigerian liitto ei jatkanut enää Keshin sopimusta ja hänet korvasi kesällä 2015 Sunday Oliseh.
Yksityiselämä.
Keshi oli naimisissa Kate Keshin (o.s. Abureme) kanssa 33 vuotta. Kate kuoli syöpään 10. joulukuuta 2015. Heillä oli neljä lasta. Stephen Keshi kuoli sydänkohtaukseen 54-vuotiaana Nigerian Benin Cityssä 8. kesäkuuta 2016.
Kosmos 111

Kosmos 111 () oli Neuvostoliiton Luna-ohjelmaan kuulunut epäonnistunut kuuluotain joka lähettiin matkaan Baikonurin avaruuskeskuksesta 1. maaliskuuta 1966. Kosmos 111 oli seuraavan Luna 10-luotaimen kaltainen E-6S sarjan kuuluotain. Kosmos 111 oli ensimmäinen yritys lähettää luotain toisen taivaankappaleen kiertoradalle, mutta kiihdytysraketin vika jätti luotaimen matalalle maata kiertävälle radalle. Ilmakehän kitka pudotti luotaimen kaksi päivää myöhemmin 3. maaliskuuta. Epäonnistumisen salaamiseksi luotaimelle annettiin Kosmos-sarjan satelliittitunnus eikä luotaimen todellista tehtävää myönnetty julkisesti.
Tausta.
Neuvostoliitto oli saavuttanut erävoiton kilpajuoksussa Kuuhun Luna 9:n onnistuessa tekemään ensimmäisen pehmeän laskeutumisen Kuuhun. Yhdysvaltojen Lunar Orbiter -ohjelman suunnitelmana oli lähettää luotaimia Kuun kiertoradalle vuoden 1966 aikana. Jotta Neuvostoliitto saisi ensimmäisenä luotaimen kiertämään Kuuta muunnettiin kaksi E-6 sarjan laskeutujaa kiertolaisluotaimiksi E-6S, joista Kosmos 111 laukaistiin ensimmäisenä. Varalla ollut luotain laukaistiin onnistuneesti 31. maaliskuuta Luna 10 -nimellä.&lt;ref name="www.astronautix.com/craft/lunae6s.htm"&gt;&lt;/ref&gt;
Laukaisu.
Kosmos 111 lähetettiin matkaan Baikonurin avaruuskeskuksesta 1. maaliskuuta 1966 Molnija-M kantoraketilla. Luotain pääsi onnistuneesti matalalle Maata kiertävälle radalle josta se oli tarkoitus lähettää edelleen kohti Kuuta, mutta Blok-L kiihdytysvaiheen asennonsäätimen jumiuttuminen johti luotaimen hallinnan menettämiseen. Luotain putosi ilmakehän kitkan vaikutuksesta kaksi päivää myöhemmin 3. maaliskuuta. Epäonnistumisen salaamiseksi luotaimelle annettiin Kosmos-sarjan satelliittitunnus eikä luotaimen todellista tehtävää myönnetty julkisesti. Laukaisu oli ajoitettu osaltaan juhlistamaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 23. edustajankokousta, joka oli ensimmäistä kertaa Leonid Brežnevin johtama.
Blok-L vaihe mukaan lukien Kosmos 111:n massa oli 6540 kg josta luotaimen osuus 1600 kg. Kiertoradan alin piste oli aluksi 168 kilometrin korkeudella ja ylin piste 180 kilometrin korkeudella kiertoajan ollessa 88,00 minuuttia.
Rakenne.
Kosmos 111 oli E-6S sarjan kuuluotain jossa aiemman E-6 laskeutujan laskeutumiskapseli oli korvattu irrotettavalla kiertorataosalla. Kiertorataosa oli 150 cm:n pituinen tyvestään 75 cm halkaisijaltaan oleva 245 kg:n painoinen sylinteri jossa mittalaitteet sijaitsivat. Laiteosassa sijaitsivat luotaimen KTDU-5A rakettimoottori ja ohjausjärjestelmät. Kokonaismassa oli 1600 kg. Luotaimessa ei ollut aurinkopaneeleja, vaan se toimi akkujen varassa.
Luotain sisälsi seitsemän tieteellistä mittalaitetta: magnetometrin, gammaspektrometrin, piezosähköisen mikrometeoroidi-ilmaisimen, varattujen hiukkasten ilmaisimen, aurinkotuulen plasman elektronien laskurin sekä Kuun pinnan tutkimiseen röntgensäde- ja infrapunailmaisimet. Lisäksi luotaimen radiolähettimen avulla olisi ollut mahdollista tutkia Kuun painovoimaa ja tarkkailla radiolähetysten muuttumista luotaimen kulkiessa Kuun taakse.
Ihmisoikeudet Kazakstanissa

Ihmisoikeudet Kazakstanissa ovat kansainvälisten sopimusten ja Kazakstanin kansallisen lainsäädännön määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat vapaudet ja oikeudet. jotka pohjautuvat käsitykseen ihmisarvon yleismaailmallisesta yhtäläisyydestä ja loukkaamattomuudesta. Ne voidaan jakaa vapausoikeuksiin, poliittisiin, taloudellisiin, sosiaalisiin ja sivistyksellisiin oikeuksiin sekä oikeuteen tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
YK:n mukaan Kazakstanin inhimillisen kehityksen indeksi oli ylempää keskitasoa vuonna 2004. YK:n arviossa Kazakstan oli sijalla 79 arvioidusta 177:stä maasta vuonna 2004.
Kazakstanin demokratiassa ja ihmisoikeuksissa on puutteita. Kazakstan rikkoo sananvapautta ja ilmaisuvapautta. Toimittaja Sergei Duvanovin mukaan demokratian arvot hukkuivat Kazakstanissa öljyyn, kun maalle annettiin Etyj-puheenjohtajuus vuodeksi 2010.
Vapausoikeudet.
Tärkein vapaus on oikeus elämään. Kazakstan luopui kuolemanrangastuksesta vuoden 2021 alussa.
Poliittiset oikeudet.
Poliittisia oikeuksia ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistysvapaus.
Johtava sananvapausjärjestö on Adil Soz. Useita toimittajia on tuomittu kriittisistä artikkeleista. Oppositiolehti Respublika on kielletty.
Euroopan parlamentin jäsen, Euroopan sosialistipuolueen ryhmän Liisa Jaakonsaari arvosteli Oulu taloussuhteita Kazakstanin pääkaupungin, Astanan, kanssa ystävyyskaupunkisuhteiden perusteella Kazakstanin ihmisoikeustilanteen vuoksi. 
Yksi valtiopäiville toistaiseksi pääsemätön Suomen Sosialidemokraattien Puolueen tapaan sosialistisen internationaalin puolue Kazakstanissa on Kansallinen sosiaalidemokraattinen puolue (Zhalpyulttyk Sotsial-Demokratiyalyk Partiya), jonka esittämän kritiikin perusteella voitaneen päätellä sen esiintyvän oikeana oppositiopuolueena.
Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet.
Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.
Kilimanjaron alue

Kilimanjaron alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan pohjoisosassa Kenian vastaisella rajalla.
Alueen pinta-ala on noin 13 300 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 640 087 asukasta. Alueen pääkaupunki on Moshi.
Alueen suurimmat etniset ryhmät ovat chaggat ja paret. Maanviljelys on tärkein elinkeino. Myyntiin kasvatetaan ennen kaikkea kahvia. Vaikka alue on Tansanian pienimpiä, siellä tuotetaan noin kolmannes maan kahvista.
Adolphe Simon Neboux

Adolphe Simon Neboux (1806–1844) oli ranskalainen lääkäri ja luonnontutkija.
Neboux osallistui amiraali Abel du Petit-Thouarsin johtamalle tutkimusmatkalle fregatti "Vénuksella" vuosina 1836–1839. Retkikunta tutki Pohjois-Amerikan Tyynenmeren rannikkoa ja kävi myös Galápagossaarilla.
Neboux nimesi kaksi uutta lintulajia, marquesasinhedelmäkyyhkyn ("Ptilinopus dupetithouarsii") ja yölokin ("Creagrus furcatus") 1840. Hänen kunniakseen on nimetty sinijalkasuula ("Sula nebouxii").
Australiansinimaluri

Australiansinimaluri ("Malurus splendens") on australialainen malurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 12–14 cm ja paino noin 9 g. Juhlapukuinen koiras on huomiota herättävän värikäs: päässä ja yläselässä on turkoosia, rinnassa, vatsassa ja pyrstössä lemmikinsinistä. Kaulan ympäri kulkee musta rengas ja silmien yli musta raita. Muina aikoina koiraat samoin kuin naaraat ja nuoret linnut ovat huomiota herättämättömän varpusmaisen harmaanruskeita.
Levinneisyys.
Australiansinimalureita tavataan Australian kuivien ja puolikuivien alueiden pensaikoissa ja metsiköissä.
Ravinto.
Australiansinimalurit syövät enimmäkseen hyönteisiä.
Lisääntyminen.
Australiansinimalurinaaras rakentaa pallomaisen pesän ruohosta ja puunkuoren suikaleista. Se munii 2-4 munaa ja hautoo niitä yksin. Poikaset kuoriutuvat noin 15 päivän kuluttua ja poikasia ruokitaan pesässä noin 11 päivää.
Välivuosi

Välivuodella tarkoitetaan useimmiten opiskelijan peruskoulun, lukion tai ammattitutkinnon suorittamisen päättymisen jälkeistä aikaa, jolloin opiskelija ei esimerkiksi ole päässyt opiskelemaan tai siirtymään työelämään. Opiskelija voi myös tietoisesti pitää välivuoden, jonka aikana hän miettii mitä haluaa tulevaisuudelta työelämän tai jatko-opiskelun suhteen. Välivuoden tai kahden pitäminen on varsin yleistä erityisesti lukion jälkeen. Tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 samana vuonna opintojaan jatkoi noin 37 prosenttia uusista ylioppilaista. 
Välivuosien haitat.
Pitkä ajanjakso poissa koulutuksesta ja työelämästä lisää mielenterveysongelmien riskiä. Vaarallisimpia ovat välivuodet 16-18-vuotiaana. Välivuosia voisi ehkäistä varhaisella puuttumisella, tukemalla koulunkäyntiä ja koulussa viihtymistä huomioiden perheen tilanne. Ongelmat alkavat usein peruskouluiässä tai jo ennen sitä. Koulunkäynnin vaikeudet tai mielenterveyden ongelmat vaikeuttavat jatkokoulutuksen saamista.
Välivuosiin liittyviä ongelmia ovat rikostuomiot, toimeentulotuen tai psyykenlääkkeiden käyttäminen, teiniäitiys, psykiatrisen hoidon tarve. Myös oma elämän muutos tai halu tehdä jotain muuta itselle tärkeämpää on vaihtoehtona silloin kun oppivelvollisuus päättyy eli 17-vuotiaana. Yksikin välivuosi kaksinkertaistaa riskin joutua toimeentulotuen asiakkaaksi. Mitä enemmän välivuosia on, sitä useammin henkilö kohtaa sosiaalisia ja mielenterveydellisiä ongelmia.
Välivuosien edut.
Aihetta tutkinut Pudas (2020) toteaa välivuosien eduista: "Merkittävimmiksi välivuoden aikaisiksi, identiteettiä muotoileviksi tekijöiksi opiskelijat nostivat esiin työnteon, avoimen yliopisto-opiskelun, matkustelun sekä muuton omilleen." Aiemmin samankaltaisia tuloksia on pro gradussaan raportoinut Haarala (2018) nähden välivuoden kasvattavan mm. opiskelumotivaatiota ja mahdollisuutena löytää itseään. 
Nuorille välivuosi voi olla siis merkittävä oppimiskokemus ja antaa aikaa oppia itsestään, sekä kiinnostuksen kohteistaan.
Sven Nilsson

Sven Nilsson (8. toukokuuta 1787 Landskrona – 30. marraskuuta 1883 Lund) oli ruotsalainen arkeologi, luonnontutkija ja lintutieteilijä, jota myös kutsutaan Ruotsin lintutieteen isäksi.
Sven Nilsson oli nuorin maanviljelijä Nils Nilssonin ja Tora Svenssonin seitsemästä lapsesta. 1806 Nilsson aloitti pappisopinnot Lundin yliopistossa, mutta eläintieteen professori Anders Jahan Retzius sai hänen mielenkiintonsa suuntautumaan luonnontieteisiin. Nilsson kirjoitti tutkielman nisäkkäiden systematiikasta ja sai dosentin viran Lundin yliopistosta 1812. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi 1821.
Vuonna 1828 Nilsson nimitettiin Ruotsin luonnonhistoriallisen museon johtajaksi Tukholmaan. 1832 hän sai eläintieteen professorin viran Lundin yliopistosta, ja tätä virkaa hän hoiti vuoteen 1856 saakka.
Nilsson julkaisi useita kirjoja, muun muassa "Ornithologica suecica" (Kööpenhamina 1817) ja "Svensk Ornithologi eller Beskrifning öfver Sveriges Foglar" (1824).
Kalevankatu 34

Kalevankatu 34 on suomalaisen Problems?-yhtyeen 11. studioalbumi. Se julkaistiin 10. helmikuuta 2010.
Chinedu Obasi

Chinedu Obasi Ogbuke (s. 1. kesäkuuta 1986 Enugu) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Obasi pelasi kotimaassaan pitkään junioritasolla ja siirtyi 19-vuotiaana Norjaan Lynin joukkueeseen, jossa hän pelasi kolmen kauden verran. Obasi siirtyi 27. elokuuta 2007 Saksaan Hoffenheimiin, jossa hän onnistui tekemään ensimmäisellä kaudellaan 12 maalia 27 ottelussa. Hän pelasi Saksassa Hoffenheimin ja Schalke 04:n joukkueissa yhteensä kahdeksan vuotta.
Lindin alue

Lindin alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Intian valtameren rannalla. Alue rajautuu Mtwaran alueseen etelässä, Morogoron alueeseen lännessä ja Pwanin alueeseen pohjoisessa.
Alueen pinta-ala on noin 66 000 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 864 652 asukasta. Vuonna 2022 väkiluku oli kohonnut 1 194 028 asukkaaseen. Alueen hallintokeskus on Lindin kaupunki.
Lindin alue on perustettu vuonna 1971. Sen suurin matkailunähtävyys on Selousin suojelualue. Lindi on alavaa rannikkoseutua ja enimmäkseen savannia.
Jack Abramoff

Jack Abramoff (s. 28. helmikuuta 1959 Atlantic City, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lobbari, liikemies ja talousrikollinen.
Abramoff oli vuoteen 2004 asti yksi merkittävimmistä poliittisista lobbareista Washingtonissa. Vuonna 2004 aloitettiin tutkinnat Abramoffin toimista, kun selvisi, että hän oli työkumppaninsa Michael Scanlonin kanssa saanut 45 miljoonaa dollaria intiaaniheimoilta, joilla on kasinoita. Tutkimuksissa kävi ilmi, että Abramoff oli tarjonnut poliitikoille ja heidän avustajille aterioita, matkoja ja lippuja urheilutapahtumiin sekä ohjannut intiaaniheimoja lahjoittamaan miljoonia dollareita poliitikoille ja puolueille.
Abramoff tunnusti 3. tammikuuta 2006 syyllisyytensä intiaaniheimojen huijaamiseen veropetokseen ja maksamaan lahjuksia virkamiehille. Erillisessä jutussa seuraavana päivänä Abramoff myönsi syyllisyytensä vehkeilyyn ja sähköiseen petokseen kasinolaivojen ostossa vuonna 2000. Hän ja Adam Kidan esiintyivät luotonantajina, jotka olivat laittaneet 23 miljoonaa dollaria SunCruz Casinos -laivayhtiön kauppaan. He esittivät myös dokumentteja, jotka näyttivät todistavan rahan siirron, vaikka he todellisuudessa eivät olleet maksaneet kaupassa juuri mitään. Laivayhtiö meni seuraavana vuonna konkurssiin. Abramoff tuomittiin 70 kuukaudeksi vankilaan.
Tuomio korruptiosta tuli Abramoffille syyskuussa 2008. Hänelle langetettiin poliitikkojen lahjomisesta neljäksi vuodeksi vankeuteen, joka suoritettaisiin yhtäaikaisesti aiemmin rangaistuksen kanssa. Tuomio oli pienennetty, sillä Abramoff oli toiminut yhteistyössä viranomaisten kanssa korruptoituneiden virkamiesten kiinnisaamiseksi. Hänen ansiostaan noin kymmenen virkamiestä oli pidätetty, mukaan luettuna entinen edustajainhuoneen jäsen Bob Ney.
Hänestä kertova Hollywood-tyyppinen elokuva on Casino Jack.
Soittola

Soittola oli kylä Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Soittola sijaitsi Vuotjärven pohjoisrannalla Kivennavan vastaisella rajalla. Soittolan naapurikyliä Muolaan alueella olivat Hanttula idässä, Vesikkala pohjoisessa, Ilola ja Harvola lännessä sekä Kivennavan puolella Rantakylä ja Pamppala etelässä. Nykyisin kyläkeskus on asumaton, eikä sillä ole asutusnimeä, mutta entisen kantatie 63 varrella sijainnut Väärämäen kulmakunta on nykyisin .
Kyläkuva.
Kylän länsipuolelta kulki Kantatie 63 Viipurista Kivennavalle, josta Väärämäen kohdalla erkani Soittolan halki kulkeva maantie Muolaan kirkonkylään Kirkkorantaan. Kirkonkylään johtavasta maantiestä erkani Soittolan itäpuolella kylätie Hanttulan ja Karhulan kyliin. Soittolan länsipuolella kantatie 63 varrella sijaitsi Väärämäen kulmakunta. 
Soittolassa oli noin 20 taloa. Kylässä sijaitsi Vuotjärven nuorisoseuran talo, Vuotjärven kansakoulu ja Kanteen kauppa. Vuonna 1936 Soittolan pinta-ala oli 8,85 neliökilometriä, josta oli peltoa 258,02 hehtaaria, niittyä 13,01 hehtaaria ja metsää 612,69 hehtaaria. Soittolan asukkaat olivat pienviljelijöitä, joiden aikaisemmin varsin pieniä peltoaloja oli saatu kasvatettua Vuotjärven laskun avulla. Vuotjärven koulu sijaitsi Soittolan ja Karhulan kylien välisen kylätien varrella. Koulu oli aloittanut toimintansa vuonna 1908 ja sen koulupiiriin kuuluivat Soittolan, Karhulan ja Hanttulan kylät. Näistä Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Vuotjärven rantakylistä käytettiin toisinaan yhteisnimitystä Vuotjärven kylä.
Historia.
Soittolan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Soittolan kylän asukkaat asutettiin Ypäjälle.
Manyaran alue

Manyaran alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan pohjoisosassa.
Alueen pinta-ala on noin 44 500 neliökilometriä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 425 131 asukasta. Alueen pääkaupunki on Babati. Manyara erotettiin Arushan alueesta vuonna 2002.
Maran alue

Maran alue on yksi Tansanian 31 hallinnollisesta alueesta (mkoa eli region). Se sijaitsee maan pohjoisosassa Victoriajärven itärannalla. Pohjoisessa sitä rajaa Uganda ja koillisessa Kenia.
Alueen pinta-ala on noin 21 800 neliökilometriä ja vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 1 743 830 asukasta. Alueen pääkaupunki on Musoma.
Serengetin kansallispuisto on suurelta osaltaan Maran alueella.
Christian Tissier

Christian Tissier (s. 1951 Pariisi, Ranska) on eräs Euroopan pisimpään harjoitelleista ja korkean vyöarvon saavuttaneista aikido-opettajista. Hän aloitti aikidon harjoittelemisen vuonna 1962. Pariisissa Tissier harjoitteli erityisesti Mutsuro Nakazonon ohjauksessa, kunnes muutti 18-vuotiaana Tokioon vuonna 1969. Japanissa hän harjoitteli aikidoa Aikikai Hombu dojolla seitsemän vuoden ajan. Tissierin tapaan harjoittaa aikidoa ovat vaikuttaneet erityisesti Seigo Yamaguchi, Kisaburo Osawa ja toinen dōshu Kisshōmaru Ueshiba.
Tissier saavutti vuonna 1998 aikidossa 7. danin vyöarvon. Hän saavutti nykyisen 8. danin vyöarvon 10.1.2016. Hänelle on myös myönnetty shihan-arvonimi aikikai aikidossa.
National Journal

National Journal on yhdysvaltalainen poliittinen aikakauslehti. Sen päätoimittaja on Jeff Dufour. Painetun lehden viimeinen numero ilmestyi joulukuussa 2015, jolloin päätoimittajana oli vuonna 2014 tehtävään tullut 
"National Journalin" perusti vuonna 1969 Thomas N. Schroth sen jälkeen kun hänet oli erotettu "Congressional Quarterlystä". Schrothin perässä siirtyi uuden lehden toimitukseen useita muitakin "Congressional Quarterlyn" työntekijöitä.
"National Journal" on poliittisesti sitoutumaton julkaisu, ja se tarjoaa tietoja poliittisesta ympäristöstä ja trendeistä. Lehti toimitetaan kerran viikossa Washingtonin poliittisille päättäjille, ja lehden lukijakunnasta 66,7 prosenttia on Yhdysvaltain kongressista.
"National Journal" on saanut kolme National Magazine Awards -palkintoa. Vuonna 1979 se palkittiin viikoittaisista raporteistaan, 1981 Robert J. Samuelsonin artikkelista "Money Makes the World Go Round: But What If It Can't Any More?" ja 2005 Jonathan Rauchin kolumneista.
Euro Disney S.C.A.

Euro Disney S.C.A. () on konsernin emoyhtiö, joka Euro Disney Associés S.C.A. -tytäryhtiön kautta operoi Disneyland Paris -nimistä lomakeskusta Marne-la-Valléen kaupungissa Ranskassa. Yhtiön merkittävimmät osakkaat ovat The Walt Disney Company (39,8 %), saudiprinssi Al-Walid ibn Talal (10 %) ja muut (50,2 %). 
Historia.
24. maaliskuuta 1987 allekirjoitettiin sopimus lomakeskuksen rakentamisesta, ja sen osapuolia olivat Ranskan hallitus, The Walt Disney Company, Île-de-Francen maakuntaneuvosto, Seine-et-Marnen departementtineuvosto, Pariisin kaupungin liikennelaitos (RATP) ja uuden Marne-la-Valléen kaupungin julkisen suunnittelun lautakunta. Lomakeskuksen rakennustyöt alkoivat elokuussa 1988, ja lokakuussa 1989 yhtiö listautui Lontoon, Brysselin ja Pariisin pörsseihin. Maaliskuussa 1992 RATP avasi Marne-la-Vallée–Chessy-RER-paikallisjuna-aseman.
12. huhtikuuta 1992 avattiin Euro Disney -lomakeskus. Se koostui kuudesta hotellista, leirintäalueesta, Disney Village -ostos- ja huvittelualueesta sekä Euro Disneyland -teemapuistosta.
Toukokuussa 1994 Disneylandin yhteyteen avattiin TGV-kaukojunaliikenteen asema. Kesäkuussa 1996 Eurostar aloitti liikennöinnin asemalle. Nykyisin se on Ranskan merkittävimpiä risteysasemia, josta on päivittäiset yhteydet muun muassa Lontooseen, Brysseliin ja Strasbourgiin.
Syyskuussa 1999 yhtiö julkaisi suunnitelman toisen teemapuiston, Walt Disney Studiosin, rakentamisesta, ja se avattiin yleisölle maaliskuussa 2002.
Elokuussa 2008 lomakeskuksen porteista käveli sisään 200. miljoonas asiakas.
Ongelmia.
Jo ennen teemapuiston avajaisia yrityksellä oli ongelma: se oli ei-toivottu monien ranskalaisten silmissä. The Walt Disney Companyn silloista pääjohtajaa Michael Eisneriä heitettiin kananmunilla, ja ihmiset kehottivat Mikkiä lähtemään kotiin. Avajaisten jälkeen menestys jäi lyhyeksi, eikä laman koettelema Eurooppa tullutkaan lomailemaan toivottuun tahtiin lomakeskuksen hotelleihin. Yhtiö teki tappiota pahimmillaan miljoona USD:tä päivässä. Myös ranskalaiset kulttuuritahot paheksuivat puiston anglo-amerikkalaisen kulttuurin vahvaa asemaa, ja varoittipa ranskalainen elokuvaohjaaja Ariane Mnouchkine, että Euro Disneystä tulee "kulttuurillinen Tšernobyl." Kun yhtiö teki runsaasti myönnytyksiä esimerkiksi tuomalla viinit puiston ravintoloihin, paikallistahot alkoivat rauhoittua. Imagotappio pakotti yhtiön kuitenkin luopumaan Euro Disney -nimestä ja vaihtamaan sen Disneyland Parisiksi vuonna 1994. Samalla Euro Disneyland -puisto sai nimen Disneyland Parc.
Mikko-Ville Luolajan-Mikkola

Mikko-Ville Luolajan-Mikkola (23. helmikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen viulisti, joka on tehnyt mittavan uran sekä taidemusiikin että jazzin saroilla.
Tausta.
Säveltäjä Vilho Luolajan-Mikkolan musiikkiperheeseen syntynyt Mikko-Ville opiskeli viulunsoittoa muun muassa Leena Siukonen-Penttilän, Riccardo Odnoposoffin, Max Rostalin sekä Sándor Véghin johdolla. Hänen nuorempi veljensä on diplomisellisti Markku Luolajan-Mikkola (1957) ja isosiskonsa pianisti Anu Saikko (s. 1950).
Ura.
Kansainvälisen kilpailumenestyksen jälkeen Luolajan-Mikkola ryhtyi freelance-muusikoksi ja soitti eri sinfoniaorkestereissa vuodesta 1977. Hän oli Suomen Kansallisoopperan orkesterin konserttimestari 1978–1981 ja Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa samassa tehtävässä alkaen vuodesta 1989. Vuosina 1981–1985 hän soitti New Yorkin Metropolitan-oopperan orkesterissa. 
Jazz-muusikkona Luolajan-Mikkola soitti 1970-luvun puolivälistä alkaen Wasama-kvartetissa. Hän on Hot Club -trion perustajajäsen sekä toiminut myös viihdemusiikin parissa, teatterimuusikkona ja kontrabasistina.
Hämeenkyrön Sanomat

Hämeenkyrön Sanomat oli suomalainen paikallislehti, jonka päälevikkialuetta olivat Hämeenkyrö, Viljakkala ja lähikunnat. Lehti perustettiin nykymuodossaan yksipäiväiseksi vuonna 1922. Lehti muuttui kaksipäiväiseksi vuoden 1987 lokakuussa. Loppuaikoinaan se ilmestyi itsenäisenä kerran viikossa tiistaina, ja torstaina nimellä "UutisOiva" yhdessä "Pohjois-Satakunta-"lehden kanssa. "Hämeenkyrön Sanomien" levikki oli 5 463 (LT 2012).
"Hämeenkyrön Sanomien, Pohjois-Satakunta-"lehden ja "Seutulehti UutisOivan" päätoimittajana toimii Katri Linnikko.
Vuonna 2016 lehti lakkautettiin ja "UutisOiva" ilmestyy nykyään sekä tiistaina että torstaina.
National Right to Life Committee

National Right to Life Committee (NRLC) on yhdysvaltalainen poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton abortinvastainen järjestö.
National Right to Life Committee perustettiin 1973, kun Yhdysvaltain korkein oikeus oli tehnyt tammikuussa päätöksen oikeusjutussa Roe vastaan Wade. Päätöksen perusteella abortti tuli lailliseksi kaikissa osavaltioissa. Järjestö kokoontui ensimmäisen kerran heinäkuussa 1973 Detroitissa.
NRLC:n toimintaan kuuluu poliittisten päättäjien lobbaaminen ja abortinvastaisen toimien järjestäminen. Järjestöön kuuluu poliittisen toiminnan komitea ja koulutusrahasto. Vaikka NRLC on abortinvastainen organisaatio, se on kuitenkin ollut aktiivinen myös kysymyksissä, jotka ovat koskeneet eutanasiaa, kantasolututkimusta, koeputkihedelmöitystä ja kloonamista.
"Fortune"-lehti listasi NRLC:n 1999 Washingtonin kahdeksanneksi vaikutusvaltaisimmaksi lobbausryhmäksi.
ConservAmerica

ConservAmerica, aiemmalta nimeltään Republicans for Environmental Protection (REP), on yhdysvaltalainen järjestö, jonka tarkoituksena on parantaa Yhdysvaltain republikaanisen puolueen asennetta ympäristönsuojeluun. Se perustettiin vuonna 1995.
Martha Marks, Kim O'Keefe-Wilkins ja Aurie Kryzuda perustivat REP:n tavattuaan uhanalaisten lajien konferenssissa Chevy Chasessä, Marylandissa, 1995. He olivat kaikki republikaaneja ja huolissaan uuden republikaanienemmistöisen Yhdysvaltain 104. kongressin tekemistä ympäristöpäätöksistä.
Järjestö muutti nimensä nykyiseen muotoonsa alkuvuodesta 2012.
Almiro Lobo

Almiro Lobo (s. 30. huhtikuuta 1982 Maputo) on mosambikilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Premier Soccer Leaguessa pelaavaa Platinum Starsia.
Ura.
Lobo aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan CD Maxaquenessa, josta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Unkariin Honvédin riveihin vuonna 2004. Lobo pelasi kaksikautta kunnes vaihtoi seuraa Dunaújvárosiin. Hän jätti kuitenkin seuran kesken kauden siirtyessään Etelä-Afrikkaan Bidvest Wits riveihin. Lobo pelasi joukkueessa kahden kauden verran ennen siirtymistään Platinum Starsiin vuonna 2008.
Maajoukkueura.
Lobo on edustanut Mosambikin maajoukkuetta vuodesta 2004 lähtien yhteensä 25 ottelun verran. Hän oli mukana vuoden 2010 Afrikan kisoissa, jossa Lobo onnistui tekemään maansa avausottelussa maalin Beniniä vastaan.
Yoshimi Battles the Pink Robots

Yoshimi Battles the Pink Robots on The Flaming Lipsin kymmenes albumi, joka julkaistiin kesällä 2002. 
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun toiseksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009 Radioheadin Kid A:n jälkeen.
By the Grace of God

By the Grace of God on ruotsalaisen The Hellacopters -yhtyeen viides albumi.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun neljänneksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti

Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti () on alansa korkeakoulu- ja tutkimuslaitos Venäjällä. Instituutissa on mahdollista suorittaa muun muassa näyttelijän- ja ohjaajantyön maisteri- ja tohtoritutkinto. 
Esittävän taiteen instituutti on vanhin ja suurin Venäjällä toimiva alansa laitos. Instituutti on nimetty uudelleen monta kertaa ja sen nykyinen nimi on vuodelta 2015. Yksi aikaisemmista nimistä on ollut Pietarin teatteritaiteiden akatemia. Esittävän taiteen instituutti sijaitsee Pietarissa Mohovajakadun varrella.
Instituutissa on nykyään noin 950 täysiaikaista oppilasta. Se jakaantuu neljään eri laitokseen: draamateatterilaitos, nukketeatterilaitos, näyttämö- ja lavasteteknologialaitos sekä teatterityön laitos. Opinnot kestävät yhteensä neljä vuotta, ja opiskelu tapahtuu kuutena päivänä viikossa. Puolivuosittain järjestettävissä tasokokeissa pudotetaan osa opiskelijoista. Opiskeltaviin aineisiin kuuluu perinteisen näyttämötyön lisäksi muun muassa balettia, miekkailua ja mimiikkaa.
Nykyään instituutin näyttelijäntyön johtajana toimii professori Sergei Tšerkasski. Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutilla on pitkä historiallinen perinne Konstantin Stanislavskin (1863–1938) näyttelijäntyömetodin tutkimuksessa. Stanislavskin menetelmä on maailmalla tunnetuin näyttelijäntyön metodi. 
Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutin entisten opiskelijoiden joukossa on useita Venäjän arvostetuimman teatteripalkinnon, Zolotaja maskan, voittajia. Koulun opettajina toimivat muun muassa Grigori Ditjatkovski ja Lev Dodin.
Sergei Tšerkasski ja Veniamin Filštinski ovat järjestäneet Suomessa näyttelijöille ja ohjaajille tarkoitettuja työpajoja. Näillä kursseilla hyödynnetään Stanislavskin toiminta-analyysimenetelmää ja fyysisten tekojen menetelmää. 
Ehkä kuuluisimpiin instituutissa vaikuttaneisiin ohjaajiin ja näyttelijöihin lukeutuu Vsevolod Meyerhold, joka toimi koulun professorina. Nykyään koko 1920-lukua kutsutaan venäläisen teatterin historiassa Meyerholdin vuosikymmeneksi.
Boxer (albumi)

Boxer on yhdysvaltalaisen indierockyhtye The Nationalin neljäs studioalbumi vuodelta 2007.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 68. Suomessa se ylsi toisella listaviikollaan virallisen albumilistan sijalle 23.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun kuudenneksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Funeral (albumi)

Funeral on Arcade Firen esikoisalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2004. Euroopassa albumi julkaistiin 28. helmikuuta 2005. Hautajaisiin viittaavan nimensä levy sai, koska useat yhtyeen jäsenet olivat menettäneet läheisiään vähän aiemmin. Régine Chassagnen isoäiti kuoli kesäkuussa 2003, Win ja William Butlerin isoisä, swingmuusikko Alvino Rey maaliskuussa 2004 ja Richard Reed Parryn täti huhtikuussa 2004.
"Sue"-lehti valitsi "Funeralin" 2000-vuosikymmenen yhdeksänneksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Carlos Fumo Gonçalves

Carlos Fumo Gonçalves (s. 22. syyskuuta 1979 Maputo) on mosambikilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kyproksen pääsarjassa pelaavaa Olympiakos Nicosiaa.
Fumo pelasi pitkään Portugalissa ennen siirtymistään Kyprokselle, jossa hän on edustanut Atromitos Yeroskipouta ja APEP Pitsilia ennen nykyistä seuraansa Olympiakos Nicosiaa.
We Are the Fallen

We Are the Fallen on yhdysvaltalainen vuonna 2009 perustettu goottimetalliyhtye. 
Historia.
We Are the Fallen -yhtyeen perustivat American Idol -kilpailija Carly Smithson, Marty O'Brien ja entiset Evanescencen jäsenet Ben Moody, Rocky Gray ja John LeCompt. Yhtyeen aikomuksena on käydä keikoilla pitkin Yhdysvaltoja. Yhtyeen nimi tulee Evanescencen vuonna 2003 julkaistusta albumista "Fallenista".
13. tammikuuta 2010 yhtye kertoi Twitterissä, että "Bury Me Alive" on valittu yhtyeen ensimmäiseksi singleksi. Kappale julkaistiin 2. helmikuuta. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Tear the World Down" julkaistiin 11. toukokuuta 2010.
Maaliskuussa 2015 kitaristi John LeCompt kertoi yhtyeen olevan pitkällä tauolla, koska yhtyeen jäsenillä on paljon muita hommia.
KC and the Sunshine Band

KC and the Sunshine Band on Miamissa, Floridassa vuonna 1973 perustettu yhdysvaltalainen yhtye. Sen tyyleihin kuuluvat funk, R&amp;B ja disco. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "That's the Way (I Like It)", "(Shake, Shake, Shake) Shake Your Booty", "I'm Your Boogie Man", "Keep It Comin' Love", "Get Down Tonight", "Give It Up" ja "Please Don't Go".
Burkittin lymfooma

Burkittin lymfooma on nopeasti kasvava ja leviävä B-lymfosyyteistä alkunsa saava non-Hodgkin-lymfooma. Se on tyypillisin lapsilla ja nuorilla aikuisilla. Tautia esiintyy yleisimmin keskisessä Afrikassa. Ensimmäisenä Burkittin lymfoomaa havaittiin esiintyvän juuri afrikkalaisilla lapsilla. Taudin afrikkalaistyyppinen muoto liittyy läheisesti Epstein–Barrin virukseen. Burkittin lymfoomaa myös esiintyy yleisesti AIDS-potilailla. Yhdysvalloissa 30 prosenttia lasten lymfoomista on Burkittin lymfoomia.
Sairaus on saanut nimensä lääkäri Denis Parsons Burkittin (1911–1993) mukaan, joka kuvasi sairauden vuonna 1958 työskennellessään Päiväntasaajan Afrikassa.
Joseph Mailliard

Joseph Mailliard (30. joulukuuta 1857 Bordentown, New Jersey – 12. joulukuuta 1945) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Sekä Mailliardin isä että isoisä olivat toimineet Joseph Bonaparten, Napoleon Bonaparten veljen, sihteereinä. 1868 perhe muutti San Franciscoon ja 1873 he asettuivat Rancho San Geronimolle San Rafaelin liepeille. Veljensä John Ward Mailliardin kanssa Joseph opetteli lintujen täyttämisen ja miten linnunmuna- ja pesäkokoelmat säilytetään niin, etteivät ne pääse tuhoutumaan. Veljesten kokoelmaan kertyi lopulta 14 000 näytettä linnuista, hieman enemmän munia ja useita satoja pesiä.
Mailliard kirjoittautui Kalifornian yliopistoon vuonna 1878 ja valitsi pääaineikseen kaivostoiminnan ja kemian. Joitakin viikkoja ennen valmistumistaan 1879 hän sairastui keuhkotautiin, mikä päätti hänen opiskelunsa. Sittemmin hän ryhtyi liikemieheksi ja maanviljelijäksi. Hän teki tutkimusretket Alaskaan 1896 ja Chileen 1902 keräten retkillään huomattavat kokoelmat. Chile-kokoelmansa hän lahjoitti Kalifornian tiedeakatemialle, mutta kokoelma tuhoutui vuoden 1906 maanjäristystä seuranneessa tulipalossa. Alaskan-matkallaan Mailliard tutustui Joseph Grinnelliin ja heistä tuli elinikäiset ystävykset. He toimivat yhdessä Cooper Ornithological Clubissa, Kalifornian tiedeakatemiassa sekä American Ornithologists' Unionissa.
Vuonna 1918 Mailliardin veljekset lahjoittivat kokoelmansa Kalifornian tiedeakatemialle. 1919 Joseph Mailliard nimitettiin akatemian lintu- ja nisäkäsosastojen kunniakuraattoriksi, joka pian muutettiin toimivaksi kuraattorin viraksi. Vuonna 1927 hän jäi eläkkeelle ja hänet nimitettiin emeritus kuraattoriksi.
HMS Valorous (L00)

HMS Valorous (viirinumero L00) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan laivueenjohtaja kummassakin maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin huhtikuussa 1916 nimellä "HMS Montrose" William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 25. toukokuuta 1916. Aluksen nimi piti vaihtaa, koska nimi otettiin käyttöön toisaalla ennen aluksen vesillelaskua. Alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1917 ja valmistui 21. elokuuta 1917, jolloin se luokiteltiin viirikönjohtajaksi. Sen tarjouksessa esitetyt valmistuskustannukset olivat 195 000 puntaa.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 11. hävittäjälaivueeseen laivueenjohtajaksi.
Ennen ensimmäisen maailmansodan päättymistä alus muutettiin miinalaivaksi. Se osallistui marraskuussa 1918 Itämeren-purjehdukseen, jossa alus osallistui taistelutoimiin bolševikkien hallussa olevia laivastovoimia vastaan.
"Valorous" oli 1921 Atlantin laivaston 4. hävittäjälaivueessa, josta se siirrettiin Välimeren-laivastoon. Palvelukseen 1931 saadut B-luokan hävittäjät vapauttivat aluksen tehtävistään, jolloin se sijoitettiin reserviin.
Alus palautettiin palvelukseen laivaston uudelleen varustamisohjelman seurauksena 1938, jolloin se valittiin muutettavaksi Chathamin telakalla ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR). Muutostyöt valmistuivat kesäkuussa 1939, minkä jälkeen alus palautettiin palvelukseen. Elokuussa alus määrättiin Rosythin saattajaosastoon, jonka mukana se suojasi Pohjanmeren ja Luoteisen reitin saattueita. Osaston toiminta-alue laajennettiin tammikuussa 1940 kattamaan Kanaali sekä itärannikon saattueet.
"Valorous" joutui 11. kesäkuuta ilmahyökkäykseen suojatessaan saattuetta FN23. Alus pelasti osuman saaneen rahtialus S/S "Heworthin" miehistön ennen vaurioituneen aluksen uppoamista. Osaston tehtäviin lisättiin heinäkuussa maihinnousuntorjunta. Alus pelasti 21. kesäkuuta 1941 Sunk Headin poijulla miinaan ajaneen ja tuleen syttyneen tankkeri "Vancouverin" kolme eloonjäänyttä. Alus liitettiin tammikuussa 1942 Kotilaivastoon suojaamaan Itämereltä ulosmurtautuneita kauppalaivoja (operaatio Performance). Sen varustukseen lisättiin vuoden lopulla tyypin 285 tulenjohtotutka ja sen varustusta täydennettiin 1943 tai 1944 edelleen lisäämällä tyypin 286P tutka sekä radiosuuntimalaitteet.
Euroopan sotatoimien päätyttyä alus kuljetti 8. toukokuuta 1945 miehitysjoukkoja Kanaalisaarille. Alus suojasi 14. toukokuuta miinanraivaajia yhdessä "HMS Venomousin" kanssa. "Valorous" poistettiin pian sotatoimien päätyttyä palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle 1946 ja se myytiin romutettavaksi 4. maaliskuuta 1947 Thornabyhyn.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinät olivat:
Ravil Geniatulin

Ravil Faritovitš Geniatulin (, 20. joulukuuta 1955 Tšita) on Taka-Baikalian aluepiirin kuvernööri.
Ravil Geniatulin syntyi työläisperheeseen. Hän palveli neuvostoarmeijassa ja valmistui vuonna 1980 Tšitan pedagogisesta instituutista, jossa hän sen jälkeen työskenteli yleisen historian laitoksen opettajana ja korkeakoulun komsomolkomitean sihteerinä. Vuodesta 1982 Geniatulin toimi komsomolin Tšitan kaupunkikomitean ensimmäisenä sihteerinä, vuosina 1985–1986 NKP:n kaupunkikomitean instruktorina ja vuodesta 1987 sosiaalialasta vastaavana kaupunkikomitean varapuheenjohtajana. Vuonna 1990 hänet valittiin NKP:n Tšitan kaupunkikomitean ensimmäiseksi sihteeriksi ja marraskuussa 1991 kaupungin toimeenpanevan komitean puheenjohtajaksi. 
Joulukuussa 1991 Venäjän presidentti Boris Jeltsin nimitti Geniatulinin Tšitan kaupunginhallinnon ja helmikuussa 1996 Tšitan alueen päämieheksi. Sen jälkeen hänet valittiin kolmesti vaaleilla Tšitan alueen päämieheksi (vuosina 1996, 2000 ja 2004). Vuonna 2008 presidentti Vladimir Putin nimitti Geniatulinin Taka-Baikalian aluepiirin kuvernööriksi. Hänen virkakautensa päättyy maaliskuussa 2013.
Globus

Globus on Kotkan keskustassa Kotkansaarella sijaitseva jugend-tyylinen rakennus. Vuonna 1911 valmistuneen rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto von Essen, Kallio &amp; Ikäläinen.
Rakennus valmistui alun perin Kotkan kauppaoppilaitoksen käyttöön. Vuonna 1980 se peruskorjattiin Kymenlaakson maakuntamuseon käyttöön, joka toimi rakennuksessa Merikeskus Vellamon tiloihin siirtymiseen saakka vuonna 2008. Sen jälkeen rakennus peruskorjattiin Kotkan Lyseon lukion lisätiloiksi. Lukion opetuskäyttöön rakennus otettiin vuonna 2011, jolloin se sai nykyisen nimensä Globus.
Talon koristuksista puuttuvat jugendille usein tyypilliset luonto- ja kasviaiheet. Erikoisuutena on kattokoristeena oleva suuri maapallo, joka on alun perin toiminut vesisäiliönä. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 1 880 m².
Felix Manz

Felix Manz oli 1500-luvun anabaptisti-liikkeen alkuvaiheen johtajia. Hänet hukutettiin 1527.
Felix Manz oli arvostettuun sukuun kuuluvan kaniikin avioton poika. Hän oli saanut opillista sivistystä. Hän oli vuoden 1523 lopulla yhdessä Konrad Grebelin kanssa Zürichin kaupungin reformaatioliikkeen radikaalin siiven johtohahmoja. Manz, Grebel ja joukko muita yritti taivutella myös Ulrich Zwingliä kannalleen, mutta tämä kieltäytyi. Niinpä joukko alkoi pitää omia kokouksiaan. 
Vuonna 1524 Manz johti liikettä, joka oli alkanut kieltäytyä viemästä lapsia kastettavaksi. Hän oli myös yhdessä muiden kanssa kirjoittamassa syyskuun alussa 1524 Thomas Müntzerille kirjettä, jossa he kiittelivät tämän näkemyksiä muun muassa kasteesta mutta kehottivat hartaasti tätä näkemyksiään ajaessaan välttämään väkivallan käyttöä. 
Tammikuussa 1525 Zürichin kaupungin raati uhkasi maastakarkotuksella niitä, jotka kieltäytyivät kastamasta lapsiaan ja määräsi karkotettaviksi kaikki ne radikaaleihin kuuluvat, jotka eivät olleet kotoisin Zürichistä ja velvoittivat Zürichin kansalaisia, kuten Manzia ja Grebeliä, alistumaan ja lopettamaan keskustelun aiheesta. Tällöin kuitenkin radikaalit tekivät selvän irtautumisen muusta kirkosta, kun Grebel kastoi entisen munkin Georg Blaurockin uskovien kasteella ja tämä kastoi sen jälkeen 15 muuta. Näin sai alkunsa anabaptisminakin tunnettu kastajaliike.
Liike alkoi nopeasti levitä, mutta Zürichissä sitä alettiin niin ikään nopeasti nujertaa: maaliskuussa 1526 raati tuomitsi Grebelin, Manzin ja Blaurockin vangittaviksi torniin vedelle ja leivälle ja kielsi kaikkia vierailemasta heidän luonaan, myös sairauden sattuessa. Tarkoitus oli antaa heidän kuolla sinne. Kastajaliikkeen kuitenkin levitessä voimakkaasti Pohjois-Sveitsissä Balthasar Hubmaierin vaikutuksesta Felix Manz hukutettiin Zürichin läpi virtaavaan Limmatjokeen. Samalla Blaurock tuomittiin kujanjuoksuun, mutta hän selvisi tämän jälkeen muukalaisena karkotuksella. Paluusta olisi seurauksena kuolemantuomio. Grebel oli kuollut ruttoon jo kesällä 1526.
Into Kustannus

Into Kustannus Oy on suomalainen kustannusyhtiö, joka kustantaa muun muassa kauno- ja tietokirjallisuutta, pamfletteja, kartastoja, sarjakuvia sekä "Le Monde diplomatique" - ja "Novaja Gazeta" -lehtiä. Se perustettiin "Voima"-lehden yhteyteen vuonna 2007. Innon omistajia ovat Jaana Airaksinen, Mika Rönkkö, Heikki Hiilamo, Risto Isomäki, Rosebud Books, Maan ystävät ja Luonto-Liitto. Yrityksen toimipaikka on Helsingin Töölönkadulla.
Into Kustannuksen toiminta alkoi tuottamalla Le Monde diplomatique -taskukirjoja, joista ensimmäinen julkaistiin 9. tammikuuta 2007. Kustantamon ensimmäinen kirja oli Hanna Kuuselan ja Mika Rönkön pamfletti "Puolueiden kriisi", joka julkaistiin vuonna 2008. Into Kustannus Oy sai 12 000 euroa valtionavustusta Novaja Gazetaa ja Le Monde Diplomatiquea varten vuonna 2013.
Into on julkaissut lähes 400 kirjailijan teoksia. Innon kotimaisia kaunokirjailijoita ovat muun muassa Risto Isomäki, Laura Gustafsson ja Saara Henriksson sekä käännöskirjailijoita brasialialalinen Luiz Ruffato ja eteläkorealainen Kyung-sook Shin sekä dekkarikirjailijat Arne Dahl ja Denise Rudberg, Indrek Hargla, Sergei Lukjanenko ja Edgar Rice Burroughs. 
Tietokirjoja ja pamfletteja julkaisseita ovat suomalaisista muun muassa Hanna Nikkanen, Lauri Nurmi, Teemu Mäki, Vappu Taipale ja Ilkka Taipale, Tiia Aarnipuu, Erkki Aurejärvi, Timo Kalevi Forss, Risto Isomäki, Kimmo Kiljunen, Dan Koivulaakso, Anna Kontula, Heikki Patomäki ja Esko Seppänen sekä ulkomaisista Naomi Klein, Thomas Piketty ja Luke Harding, Tariq Ali, Ignacio Ramonet, Arundhati Roy ja Paul Verhoeven.
Into ilmoitti 12. tammikuuta 2010 tarjoavansa jatkossa liki kaiken aineistonsa myös sähköisessä muodossa.
Toimitusjohtajat.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Into Kustannuksen toimitusjohtajina: