tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tveitin kirkko (Askøy)

Tveitin kirkko () on Askøyn kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko alun perin vuodelta 1957. Se kävi liian pieneksi, ja samalle paikalle rakennettiin suurempi rakennus, joka vihittiin käyttöön vuonna 2017.
Erdalin kirkko

Erdalin kirkko () on Askøyn kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 2006.
Strusshamnin kirkko

Strusshamnin kirkko () on Askøyn kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva betonikirkko vuodelta 1969.
Skolenes landsforbund

Skolenes landsforbund (lyh. SL; ) on norjalainen opetushenkilökunnan ammattiliitto, joka kuuluu keskusjärjestö LO:hon ja Education Internationaliin. Se on perustettu vuonna 1982 ja sillä oli noin 7 600 jäsentä vuonna 2021.
Armenian eurooppalainen yliopisto

Armenian eurooppalainen yliopisto (, ) on Jerevanissa sijaitseva yliopisto, joka perustettiin vuonna 2001. Yliopistolla on sivukampuksia myös Gjumrissa, Vanadzorissa, Idževanissa, Gavarissa ja Kapanissa.
Yliopisto kerää lukukausimaksuja, jotka vaihtelevat 450 000–1 080 000 dramin välillä.
Vuonna 2017 yliopiston rehtorina aloitti Heghine Bišarjan, joka on aiemmin istunut kansanedustajana Armenian kansalliskokouksessa.
Heidi Alexander

Heidi Alexander (s. huhtikuu 1975) on brittiläinen työväenpuolueen poliitikko.
Alexander istui Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneessa vuosina 2010–2018 ja tuli valituksi sinne uudelleen vuonna 2024. 8. heinäkuuta 2024 hänet nimitettiin Starmerin hallituksen apulaisoikeusministeriksi. Alexander on lisäksi toiminut muun muassa Lontoon liikenteestä vastanneena varapormestarina. Hän valmistui Durhamin yliopistossa. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon maantieteessä ja sai maisterin arvon eurooppalaisessa kaupunki- ja aluekehityksessä.
Domus Arctica -säätiö

Domus Arctica -säätiö (DAS) on Rovaniemellä toimiva opiskelija-asuntoja rakennuttava, omistava, ylläpitävä ja vuokraava yleishyödyllinen säätiö. Säätiöllä on noin 680 yksiötä, 350 kaksiota ja 620 soluasuntoa.
Säätiö perustettiin vuonna 1969, ja sen perustajat olivat Rovaniemen kaupunki, Työkeskus Rovalan kannatusyhdistys ja Rovaniemen Naiskotiteollisuuskoulun kannatusyhdistys.
Fredrik Ferdinand Carlson

Fredrik Ferdinan Carlson (13. kesäkuuta 1811 Alsike – 18. maaliskuuta 1887 Tukholma) oli ruotsalainen historioitsija, poliitikko ja Ruotsin akatemian jäsen. Hän opetti Oscar I:n lapsia Kaarlea, Oscaria ja Gustafia ja toimi historian professorina Uppsalan yliopistossa vuosina 1849–1876 sekä valtiopäiväedustajana vuodesta 1850 eri jaksoissa kuolemaansa saakka. Siellä hän edusti maltillisen liberaalia linjaa ja teki yhteistyötä Louis De Geerin kanssa. Carlson toimi kirkko- ja opetusministerinä vuosina 1863–1870. Ruotsin akatemiaan hänet valittiin vuonna 1859. Carlson oli Leopold von Ranken oppilas ja toi tämän ajattelua Ruotsiin.
Tbilisin valtionyliopisto

Tbilisin valtionyliopisto, virallisesti Ivane Džavakhišvilin Tbilisin valtionyliopisto (), on georgialainen yliopisto. Se on perustettu vuonna 1918, mikä tekee siitä Kaukasian vanhimman julkisen yliopiston.
Opiskelijoita yliopistossa on noin 22 000 ja henkilökuntaa noin 2 000 henkilöä. Yliopistolla ei ole keskuskampusta, vaan sen käytössä olevat rakennukset sijaitsevat ympäri pääkaupunkia. 
Hallinnollisesti yliopisto jakautuu seitsemään tiedekuntaan:
Vuonna 2022 yliopiston rehtoriksi valittiin Džaba Samušia.
Veera Perälä

Veera Tiia Maria Perälä (s. 18. maaliskuuta 2000 Seinäjoki) on suomalainen yleisurheilija. Perälä kilpailee 800 metrillä. Hän edustaa Lahden Ahkeraa ja valmentajanaan toimii Jan Petrac. Perälän ennätys 800 metrillä on 2.03,28 (2024). 
Kalevan kisoissa Perälä on voittanut pronssia 800 metrillä vuonna 2024. Aikaisempina vuosina hän on kilpaillut Kalevan kisoissa 400 ja 800 metrillä saavuttaen 400 metrillä finaalipaikan 2016, 2017, 2018 ja 2023 ja 800 metrillä 2018 ja 2022. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 800 metrillä kultaa vuonna 2025 ja pronssia 2024. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2024 sekä 4 000 metrin viestissä kultaa 2021, 2022 ja 2023 sekä hopeaa 2024. Perälä edusti Suomea alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2018. Hän oli juoksemassa alle 18-vuotiaiden Suomen ennätystä 4 × 400 metrin viestissä 2016.
Perälä opiskelee suomen kielen ja kirjallisuuden opettajaksi Jyväskylän yliopistossa. Hän on kihloissa pikajuoksija Oskari Lehtosen kanssa.
Ratkaisukeskeinen journalismi

Ratkaisukeskeinen journalismi () on lähestymistapa, joka pyrkii tasapainottamaan perinteisen uutisoinnin negatiivista valenssia ja lisäämään positiivista näkökulmaa. Se ei keskity pelkästään ongelmien raportointiin, vaan esittelee myös mahdollisia ratkaisuja ja myönteisiä kehityssuuntia. Tämän journalismin muodon tavoitteena on tarjota syvällisempää ja ratkaisuhakuisempaa uutisointia, joka voi inspiroida ja motivoida yleisöä toimimaan ja osallistumaan yhteiskunnalliseen keskusteluun.
Ratkaisukeskeinen journalismi sisältää seuraavat keskeiset elementit:
Ratkaisukeskeinen journalismi on kehitetty osana Cathrine Gyldenstedin tutkimusta, jossa yhdistetään positiivisen psykologian löydöksiä ja sovelletaan niitä journalismin käytäntöihin. Tämä lähestymistapa on kuvattu hänen opinnäytetyössään ”Innovating News Journalism Through Positive Psychology” Pennsylvanian yliopistossa.
Ratkaisukeskeinen journalismi Ylellä.
Yleisradio aloitti ratkaisukeskeisen journalismin tekemisen ensimmäisenä uutismediana Suomessa kymmenen vuotta sitten Svenska Ylen sisältöpäällikön Jonas Jungarin aloitteesta. Tämä lähestymistapa pyrkii vastaamaan erityisesti nuorten tarpeisiin ja vähentämään uutisten välttelyä tarjoamalla sisältöä, joka ei keskity pelkästään negatiivisiin aiheisiin.
Ylen tavoitteena on tarjota uutisia, jotka suhteuttavat ja taustoittavat tapahtumia sekä nostavat esille ihmisten tarinoita, visioita, unelmia, suunnitelmia ja mahdollisuuksia. Tavoitteena on tasapainottaa uutisointia siten, että se sisältää myös toivon ja ratkaisujen elementtejä, mikä auttaa vahvistamaan yhteiskuntaa ja parantamaan demokratian toimivuutta.
Erityisesti nuorille suunnattu uutissisältö julkaistaan Ylen eri palveluissa, kuten Yle Watt Nytt, Yle X3M Nyheter, Yle Mix ja Yle Kioski. Lyhyet videot ovat suosittuja nuorten keskuudessa, ja tutkimusten mukaan tämä formaatti tavoittaa nuoret parhaiten. Lyhyiden videoiden avulla voidaan välittää vakaviakin aiheita helposti omaksuttavassa muodossa.
Kritiikki.
Tony Harcupin mukaan ratkaisukeskeinen journalismi voi poiketa merkittävästi journalismin "vahtikoiran" roolista, koska se pyrkii tarjoamaan ratkaisuja ongelmiin sen sijaan, että keskittyisi valtaapitävien kritisoimiseen tai vallan väärinkäytösten paljastamiseen. Tämä voi johtaa siihen, että journalismin perusperiaatteet, kuten objektiivisuus ja valtaapitävien valvonta, jäävät toissijaisiksi, kun keskitytään positiivisiin ja inspiroiviin kertomuksiin ongelmien ratkaisusta. Harcup myös huomauttaa, että vaikka ratkaisukeskeinen journalismi voi inspiroida toimijuutta ja optimistisuutta, se voi samalla sivuuttaa syvemmät yhteiskunnalliset ongelmat ja vähentää kriittisen tarkastelun tilaa. Näin ollen se voi rikkoa journalismin perusperiaatteita ja heikentää sen roolia demokraattisen keskustelun edistäjänä ja vallan vahtikoirana.
Paul Golding

Paul Anthony Golding (s. 1. tammikuuta 1982 Kent) on brittiläinen yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka on johtanut Britain Firstiä toimittuaan aiemmin Britannian kansallispuolueessa. Hän määrittelee Britain Firstin patrioottiseksi, oikeistolaiseksi ja konservatiiviseksi liikkeeksi.
Golding sai vuonna 1999 ensimmäistä kertaa julkisuutta toiminnallaan Britannian kansallispuolueessa. Hän oli sen nuorisojulkaisun päätoimittaja ja toimitti jonkin aikaa myös liikkeen "Identity"-lehteä. Goldingin asema puolueessa heikkeni humalaisen esiintymisen ja tappelun jälkeen, mutta 2000-vuosikymmenen loppupuolella hän pääsi Britannian kansallispuolueen hankekoordinaattoriksi. Golding jätti kansallispuolueen vuonna 2011 ja auttoi sitten Belfastissa Jim Dowsonia Britain First -liikkeen perustamisessa. Hän palasi Englantiin vuonna 2013 ja rakensi yhteyksiä English Defence Leagueen sekä siitä irtautuneisiin liikkeisiin. Golding herätti huomiota uhkaamalla haudata porsaan Dudleyyn suunnitellun moskeijan paikalle ”saastuttaakseen” alueen. Goldingin aktivismin kiistellyimpiin taktiikoihin ovat kuuluneet ”moskeijanvaltaukset”, joissa hän on kannattajiensa kanssa mennyt kutsumatta moskeijoihin jakelemaan kristillistä kirjallisuutta ja vaatimaan puheille pääsyä johtohenkilöiden kanssa. Jim Dowson lähti Britain Firstista pidettyään Goldingin aktivismia moskeijoita vastaan liian provokatiivisena. Golding johti puoluetta tämän jälkeen varajohtaja Jayda Fransenin kanssa. Hän oli ehdokkaana vuoden 2014 eurovaaleissa ja sai yhdessä kolmen muun ehdokkaan kanssa yhteensä 0,9 % ääniosuuden. Vuonna 2016 Golding asettui ehdolle Lontoon pormestariksi ja sai 1,2 % äänistä.
Vuonna 2016 Goldingilta ja Fransenilta kiellettiin pääsy Lutoniin sekä kaikkiin Englannin ja Walesin moskeijoihin. Joulukuussa 2016 Golding vangittiin kahdeksaksi viikoksi määräyksen rikkomisesta, koska hän oli yrittänyt mennä moskeijaan Cardiffiin. Puolueen johtoon nousi tilapäisesti Fransen. Golding vangittiin 18 viikoksi maaliskuussa 2018 häirinnästä, jonka katsottiin perustuneen uskontoon liittyneeseen motiiviin. Myös Fransen joutui vangituksi ja erosi tammikuussa 2019 osittain tämän seurauksena Britain Firstista. Golding sai pian myös kolmen kuukauden vankeustuomion vihaa lietsoneeksi katsotun materiaalin tuottamisesta Ballymenassa Pohjois-Irlannissa. Vuonna 2018 Golding ja Britain First poistettiin Facebookista vihapuhetta koskeneiden käytäntöjen rikkomisesta. 23. lokakuuta 2019 poliisi pysäytti Goldingin Heathrow’n lentoasemalla tämän ollessa palaamassa Moskovasta. Hän kieltäytyi antamasta tunnuslukuja ja salasanoja elektronisiin laitteisiinsa, joten häntä syytettiin kieltäytymisestä noudattamasta terrorismilainsäädännössä asetettua velvollisuutta. Toukokuussa 2020 Golding todettiin syylliseksi, vapautettiin ehtojen kanssa ja määrättiin maksamaan korvauksia. Britain First ilmoitti Goldingin tulleen lokakuuhun 2021 mennessä pidätetyksi 20 kertaa, olleen kolmessa eri vankilassa ja joutuneen syytteeseen kymmenen kertaa. Golding totesi, ettei usko poliisin olevan liikkeen puolella.
Niklas Kvarforth

Niklas Kvarforth (s. 7. joulukuuta 1983) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, joka tuli tunnetuksi Shining-yhtyeen perustajana ja keulahahmona. Häntä on kuvailtu black metalin "depressive suicidal black metal" -alalajin (DSBM) edustajaksi.
Vuonna 2011 Kvarforth kuvaili ”ainoiksi oikeiksi” black metal -yhtyeiksi Celtic Frostia, Beheritiä ja Destructionia. Hän on kuvaillut kolmeksi itseensä eniten vaikuttaneeksi laulajaksi Attila Csiharia, Ozzy Osbournea ja Joakim Bergiä. Kvarforth on toiminut Shiningin lisäksi muiden muassa yhtyeissä Skitliv ja Bethlehem. Hän on saavuttanut tunnettavuutta aggressiivisella esiintymistyylillään, johon on kuulunut muun muassa vahvasti päihtyneenä esiintyminen ja itsensä viiltely esiintymisten aikana. Joskus Kvarforth on myös uhkaillut yleisöä ja käynyt siihen käsiksi.
Tammikuussa 2020 Helsingin Pakilassa tapahtui välikohtaus, jossa Kvarforth uhkaili miestä ja naista haukkuen sekä löi miestä käteen. Hän tunnusti teot osittain ja sai vuonna 2022 Helsingin käräjäoikeudessa 60 päivän ehdollisen vankeustuomion laittomasta uhkauksesta sekä pahoinpitelystä. Shiningin yhdestoista studioalbumi julkaistiin vuonna 2023 vähän sen jälkeen kuin Kvarforth oli kirjattu ulos yksityisessä laitoksessa Pohjois-Suomessa annetusta hoidosta vaikeaan traumaperäiseen stressihäiriöön. Joulukuussa 2023 Shiningin ilmoitettiin jäävän tauolle, mitä perusteltiin yhtyeen vaikealla vuodella ja Kvarforthin fyysisen ja psyykkisen terveyden horjumisella.
Golding

Golding on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Irakli Kobakhidze

Irakli Kobakhidze (; s. 25. syyskuuta 1978) on georgialainen oikeustieteilijä ja poliitikko. Hän on toiminut maansa pääministerinä helmikuusta 2024 alkaen. Hänet tunnetaan kiivaista puheistaan.
Kobakhidze oli aikaisemmmin parlamentin puhemies, mutta erosi laajojen mielenosoitusten jälkeen vuonna 2019. Presidentti sanoi tuolloin Venäjän lietsoneen mellakoita.
Kobakhidzesta on tullut yksi hallitsevan puolueen värikkäimmistä hahmoista, jonka retorisia heittoja puoluetoverit ja media toistelevat. Kobakhidze oli yksi äänekkäimmistä vuoden 2023 alussa ehdotetun "ulkomaisten agenttien" lain puolestapuhujista, joita pidettiin laajalti uhkana kansalaisyhteiskunnalle, tiedotusvälineille ja sananvapaudelle. Ehdotus vedettiin pois laajan vastustuksen takia. Kobakhidze on myös viime vuosina vastustanut Georgian ortodoksista kirkkoa koskevaa kritiikkiä. Vaikka Kobakhidze väittää, että hänen puolueensa ulkopolitiikka on pohjimmiltaan länsimielinen, hän on johtanut käännöksen päinvastaiseen suuntaan. Hänen ja hänen puolueensa retoriikka on muuttunut viime vuosina yhä vihamielisemmäksi Georgian länsimaisia kumppaneita kohtaan, erityisesti sen jälkeen kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan ja Georgia jätti virallisen EU-hakemuksensa.
Ura juristina.
Valmistuttuaan Düsseldorfin yliopistosta oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2006, Kobakhidze luennoi Tbilisin valtionyliopistossa ja Kaukasuksen yliopistossa Tbilisissä. Ennen politiikkaan tuloaan Kobakhidze työskenteli myös YK:n kehitysohjelmassa (UNDP) projektiasiantuntijana ja -johtajana sekä Yhdysvaltain kansainvälisen kehitysviraston (USAID) projektikoordinaattorina. 
Parlamentin puhemies.
Kobakhidze lähti politiikkaan 2015, pääsi parlamenttiin Georgialainen unelma -puolueen riveissä 2016 ja nousi parlamentin puhemiehen paikalle.
Puhemiehenä Kobakhidze tuki oman puolueensa linjaa, olipa se kuinka kiistanalainen tahansa. Hän valvoi vuosien 2017–2018 perustuslain muutoksia, jotka lykkäsivät vaalijärjestelmän uusimista ja suorien presidentinvaalien lakkauttamista. Hän puolusti myös kiistanalaisia elinikäisiä tuomarinimityksiä. Puolue menetti abosluuttisen enemmistön vuonna 2019 useiden sen kansanedustajien erottua protestina.
Kobakhidzen sidos puolueensa kiistanalaisiin liikkeisiin vahvistui vasta myöhemmin samana vuonna: kun hänen puolueensa isännöi venäläistä valtuuskuntaa parlamentissa ja Venäjän kommunistisen puolueen kansanedustaja Sergei Gavrilov istui Kobakhidzen tuolilla, syntyi joukkomielenosoituksia jotka johtivat Kobakhidzen eroon. Puheenjohtajan paikalta jättämisestä huolimatta Kobakhidze jatkoi kansanedustajana ja otti puolueen puheenjohtajuuden tammikuussa 2021, kun Bidzina Ivanišvili jäi toista kertaa "eläkkeelle" politiikasta.
Pääministeri.
Kobakhidze nousi pääministeriksi kun maa valmistautui lokakuun parlamenttivaaleihin. Se oli saanut joulukuussa 2023 EU-ehdokasaseman, vaikka se ei täyttänyt blokin asettamia kriteereitä. Seuraavina viikkoina hallitseva puolue ja itse Kobakhidze ottivat sovittelevamman sävyn länttä kohtaan.
Kouvolan vapaaseurakunta

Kouvolan vapaaseurakunta on Kouvolassa toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1932. Seurakunnan johtaja on Kim Auvinen. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kouvolan keskustassa Ahdinkadulla. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelukset, ryhmätoiminta, ruoka-aputyö sekä lähetystyö. Vapaaseurakunta avasi vuonna 2021 päiväkodin Kouvolaan.
Lappeenrannan vapaaseurakunta

Lappeenrannan vapaaseurakunta on Lappeenrannassa toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1930. Seurakunnan johtaja on Pekka Tuomaala. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Lappeenrannan keskustassa Koulukadulla. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, pienryhmät ja musiikkitoiminta. Seurakunta tekee diakoniatyötä ViaDia Lappeenrannan kautta.
Historia.
Vapaakirkollisuus saapui Lappeenrantaan vuosien 1889–1900 aikana. Kokouksissa uskoon tullut Antti Karhu tarjosi vapaaseurakunnalle tilat omalta tontiltaan Koulukadulla, jossa vapaakirkko toimii edelleen. CE-liikkeen Suomen johtajat Eeli Jokinen ja William Jokinen olivat perustamassa yhdistystä myös Lappeenrantaan vuonna 1927. Tämän yhdistyksen jäsenet perustivat Lappeenrannan vapaaseurakunnan 21. syyskuuta 1930. Nykyinen kirkkorakennus vihittiin käyttöön vuonna 1974.
Hämeenlinnan vapaaseurakunta

Hämeenlinnan vapaaseurakunta on Hämeenlinnassa toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1890. Seurakunnan johtaja on Arto Kortemaa. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Hämeenlinnan keskustassa Sibeliuksenkadulla. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi kansainvälinen työ, nuorten ja nuorten aikuisten työ, lasten ja varhaisnuorten työ, Alfa-kurssit, pienryhmät, diakoniatyö ja lähetystyö.
Historia.
Hämeenlinnan vapaaseurakunta on perustettu marraskuussa 1890. Hämeenlinnan vapaaseurakunta on yksi Suomen vanhimpia vapaaseurakuntia. 1880-luvun lopun hengellinen liikehdintä ja varsinkin CE-liike loi perustan seurakunnalle. Virallisesti seurakunta perustettiin vasta uskonnonvapauslain tultua voimaan vuonna 1923. Seurakunta liittyi Suomen Vapaakirkkoon vuonna 1934.
Vuonna 1962 seurakunan toimintakeskus valmistui Lukiokadun varteen. Seurakunnan pitkäaikaisena puheenjohtajana toimi kaupungin kansakoulujen taloudenhoitaja Olavi Leino ja pitkäaikaisena työntekijän evankelista Asta Jantunen. Seurakuntaan kuului 1970-luvulla myös Lammilla asuvia jäseniä.
Hämeenlinna oli 1970-luvulla vapaakirkollisuuden merkittävä toimintakeskus. Suomen Vapaakirkon toimintakeskus ja kirjakustantamo Päivä sijoittuivat tuohon aikaan Hämeenlinnaan.
Toimitilat.
Seurakunnan kokoontumiset alkoivat 1890-luvulla vuokratiloissa, kunnes 1910-luvulla seurakunta hankki oman Bethel-rukoushuoneen Hämeenlinnan keskustasta. Nykyiseeen rakennukseen Sibeliuksenkadulle seurakunta siirtyi vuonna 1961, jolloin seurakunnalle valmistui oma kolmikerroksinen kirkko toimitiloineen. Toimitiloja on kunnostettu eri vuosikymmeninä.
Riihimäen vapaaseurakunta

Riihimäen vapaaseurakunta on Riihimäellä toimiva vapaaseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1925. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Riihimäen keskustassa Keskuskadulla. Seurakunta kuuluu Suomen Vapaakirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi pienryhmät ja teemaryhmät sekä lapsi- ja nuoristotyö.
Arvo Pesonen

Arvo Pesonen (1. huhtikuuta 1912 Helsinki – 19. helmikuuta 1940 Metsäpirtti) oli suomalainen jalkapalloilija. Pesonen pelasi Helsingin Kullervossa ja edusti TUL:n jalkapallojoukkuetta kuudessa kansainvälisessä ottelussa. Hän osallistui Antwerpenin työläisolympialaisiin TUL:n seuroista kootun joukkueen pelaajana. Pesonen kaatui Talvisodassa Taipaleen rintamalla.
Arvo Pesonen pelasi 1930-luvulla Kullervon riveissä, jossa hän saavutti TUL:n mestarussarjan kakkossijan ja kolmossijan . Sen jälkeen hän siirtyi Suomen Palloliiton alaiseen Helsingin Palloseuraan, joka pelasi silloista Mestarussarjaa. 
Pesonen pelasi Kullervo-uransa aikana 1930-luvulla kolme kansainvälistä liitto-ottelua vuosina 1933, 1934 ja 1936. Lisäksi hän oli heinäkuussa 1937 mukana Suomea edustaneessa TUL:n joukkueessa Antwerpenin työläisolympialaisissa vastustajina Sveitsin, Palestiinan ja Englannin työläisurheilujoukkueet. 
Arvo Pesonen palveli talvisodassa sotamiehenä Jalkaväkirykmentti 61:ssä Taipaleen suunnalla, jossa hän kaatui 19. helmikuuta 1940.
Kivun ja ilon työ

Kivun ja ilon työ on Karoliina Gröndahlin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva, joka tuli ensi-iltaan elokuussa 2024. 
Elokuvassa "Kivun ja ilon työ" kaksi synnytyksen ammattilaista, kätilö Kirsi ja synnyttäjien tukihenkilönä toimiva doula Anna-Riitta työskentelevät paremman synnytyskokemuksen ja synnyttäjien itsemääräämisoikeuden puolesta.
Elokuvan maailmanensi-ilta oli Kööpenhaminan maaliskuussa 2024.
Elokuvan tuottaja on Kirsi Mattila Icebreaker Productionsista. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Pirkanmaan elokuvakeskus.
Rauli Ojanen

Rauli Olavi ”Pole” Ojanen (25. helmikuuta 1947 Turku – 30. toukokuuta 1986 Turku) oli suomalainen rockmuusikko, laulaja ja säveltäjä. Hän oli Erik af Venusbergin salanimellä mukana Suomen Talvisota 1939–1940 -yhtyeessä ja johti 1969–1971 koossa ollutta turkulaista Tylympi Kohtalo -yhtyettä. Aiemmin 1960-luvulla hän oli kitaristina turkulaisessa The Sharks -yhtyeessä 1964–1969.
Tommi Parko

Tommi Parko (s. 18. tammikuuta 1944 Somero) on suomalainen opettaja, saksofonisti ja kitaristi. 
Tommi Parko tuli ylioppilaaksi Someron yhteiskoulusta 1962 ja hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta 1970-luvun alkupuolella. Hän oli kiertävänä englanninkielenopettajana Somerolla viisitoista vuotta ja jäi eläkkeelle Joensuun koulusta.
Saksofonia ja nokkahuilua soittanut Parko ystävystyi jo 1950-luvulla Somerolla M. A. Nummisen kanssa ja oli mukana tämän Viisi Vierasta Miestä-kokoonpanossa laulajana, pianistina ja viulistina. Hän esiintyi Nummisen vuonna 1967 julkaisemalla In Memoriam-levyllä. Hän osallistui Espoon Dipolin Taidetapahtuman äänilevykilpailuun 1968 ja sai ensimmäisen palkinnon lausunta-, laulu- ja kollaasiesityksestään. Suomen Talvisota 1939-1940-yhtyeessä hän oli mukana saksofonistina. Hän soitti samoihin aikoihin alttosaksofonia ja sähköistettyjä nokkahuiluja myös turkulaisessa psykedeelistä rockia soittaneessa Tylympi Kohtalo-yhtyeessä ja potentiometriä elektronisen musiikin suomalaisessa uranuurtajassa Sähkökvartetti-yhtyeessä, jossa olivat mukana M. A. Numminen ja Arto "Mamba" Koskinen. Sähkökvartetti esiintyi muun muassa Bulgariassa nuorisofestivaaleilla vuonna 1968. Arto "Mamba" Koskisen kanssa Tommi Parko oli myöhemminkin yhteistyössä intialaisvaikutteista musiikkia esittäneissä Bairaagi-yhtyeessä ja The Middle Earth Bandissa, joista jälkimmäinen julkaisi vuonna 1980 The Thoughtful Bride-nimisen levyn.
Tommi Parko on ollut naimisissa vuodesta 1967 Kaija Parkon (o.s. Kuosa, s. 1945) kanssa. Vuonna 1969 Kaija Parko esitti yhdessä Rauli Badding Somerjoen ja M. A. Nummisen kanssa Nummisen säveltämän David Humen filosofisen tekstin "Ne tieteet jotka käsittelevät yleisiä tosiseikkoja". Tommi Parkon veli oli professori, tietokirjailija Severi Parko.
Masai Russell

Masai Russell (s. 17. kesäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Russell saavutti 400 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa pronssia vuonna 2017. Hän pääsi Yhdysvaltain joukkueeseen 100 metrin aitajuoksussa Budapestin MM-kilpailuihin 2023. MM-kilpailujen alkuerissä hän juoksi 100 metrin aitajuoksussa ajan 12,60 mutta keskeytti välierissä. Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 7,81; välierissä hän juoksi ajan 7,79. Kesällä 2024 hän juoksi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa ja olympiakarsinnoissa 100 metrin aitajuoksun alkuerissä silloisen ennätyksensä 12,35, voitti välieränsä ajalla 12,36 ja oli loppukilpailun ykkönen ajalla 12,25, millä hän nousi kaikkien aikojen maailmantilastossa jaetulle neljännelle sijalle. Pariisin olympialaisissa Russell voitti kultaa ajalla 12,33. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui neljänneksi ajalla 12,44.
Russell alitti 100 metrin aitajuoksussa 13 sekunnin ajan vuonna 2021. Seuraavana vuonna hän paransi ennätyksensä aikaan 12,71 ja vuonna 2023 aikaan 12,36. Vuonna 2024 hän juoksi ennätyksekseen 12,25. Toukokuussa 2025 hän juoksi Miamissa maailman kaikkien aikojen toiseksi parhaan ajan ja Pohjois-Amerikan ennätyksen 12,17. Hänen ennätyksensä 400 metrin aitajuoksussa on kesäkuussa 2023 juostu 54,66. Sisäradoilla hänen ennätyksensä 60 metrin aitajuoksussa on helmikuussa 2025 juostu 7,74. Hän on voittanut Yhdysvaltojen-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa 2024 ja sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa 2025.
Etyleenibisstearamidi

Etyleenibisstearamidi (C38H76N2O2) tai etyleenibis(stearamidi) on amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi apuaineena polymeeritekniikassa ja pinnoitteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa etyleenibisstearamidi on valkoista vahamaista kiinteää ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin, ketoneihin ja aromaattisiin liuottimiin. Aine voi ärsyttää esimerkiksi silmiä ja ihoa.
Etyleenibisstearamidia valmistetaan sulan steariinihapon ja etyleenidiamiinin reaktiolla. Tuote myydään jauheena, hiutaleina tai rakeina.
Etyleenibisstearamidilla on useita käyttökohteita. Sitä käytetään muun muassa polymeerien valmistuksessa apuaineena kalvojen valmistuksessa, helpottamaan kappaleiden irtoamista muoteista, polyvinyylikloridin ja polystyreenin liukasteaineena, paperin ja tekstiilien kosteudenestopinnoitteena, maalien ja musteiden rakenteen säätelyyn ja kosmetiikassa.
Salalääke

Salalääke () oli lääke, jonka koostumus ja valmistustapa pidettiin salaisuutena. Salalääkkeiden valmistajien ja myyjien pyrkimyksenä oli taloudellisen edun tavoittelu myymällä kalliiseen hintaan halpoja tai tehottomia aineita ja markkinoimalla niitä vaikutuksia liioittelevilla ylisanoilla. Tällainen menettely kiellettiin monessa maassa lainsäädännöllä. Suomessa 1935 säädetty apteekkitavaralaki määräsi, että myytävien lääkkeiden laatu ja koostumus on ilmoitettava pakkauksessa tai mukaan liitetyssä tuoteselosteessa. Esimerkki vanhasta salalääkkeestä on Morisonin pilleri.
Morisonin pilleri

Morisonin pilleri () oli skotlantilaisen liikemiehen James Morisonin 1810-luvulla kehittämä ulostuslääke, jonka hän väitti estävän kaikki sairaudet koleraa, kuppaa ja influenssaa myöten. Pillerit sisälsivät muun muassa aaloeta, jalapahartsia, gummiguttaa ja viinikiveä.
Morison markkinoi salalääkettään eli salaisella reseptillä valmistettuja pillereitään väittämällä kärsineensä vuosia kehon nesteiden epätasapainosta ja sen aiheuttamista sairauksista, mutta parantuneensa muutamalla kasvipohjaisella pillerillä. Morison perusti The British College of Health -nimisen yrityksen, jonka mahtipontinen nimi edisti myös kansainvälistä markkinointia. Julkaisemillaan kirjoilla ja pamfleteilla hän markkinoi vaihtoehtoista terveystuotettaan ja levitti väitettään, että suoliston puhdistaminen oli ainoa tapa parantua.
Tuotetta markkinoidessaan Morison ja hänen myyntiedustajansa väittivät, ettei ollut mahdollista puhdistaa suolistoaan liikaa. Niinpä osa potilaista käytti pillereitä tuhansia kappaleita vuodessa ja jos he valittivat niiden haitoista, myyjät totesivat sen osoittavan, että lääke tehosi.
Kun asiakkailla alkoi ilmetä sivuvaikutuksia, englantilaiset ja yhdysvaltalaiset lääkärit kiinnittivät 1830-luvulla huomionsa heidän kohtaloonsa. Syntyi vastakkainasettelu vapaan lääkekaupan puolustajien ja humpuukin vastustajien välille. Lääketieteellisen julkaisun "The Lancetin" asetuttua vaihtoehtolääkinnän vastustajaksi Morison alkoi kustantaa "The Anti-Lancet" -nimistä julkaisua.
Jotkin vaihtoehtohoidot kuten homeopatia ja mesmerismi haastoivat koululääketiedettä menestyksekkäästi, mutta Morison ei onnistunut luomaan itseään puolustavaa kansanliikettä. Hän joutui käymään vuosia oikeutta ja väistelemään vastuuta asiakkaiden kuolemista. Kun oikeudenkäyntien ratkaisut muodostuivat epäsuotuisiksi, Morison muutti Pariisiin, joka oli yksi ihmepillerimyynnin keskuksista, ja eli siellä loppuelämänsä.
Morisonin pillerien käyttö jatkui vuosikymmeniä kehittäjänsä kuoleman jälkeen. Suomessakin näitä salalääkkeitä käytettiin vielä 1800-luvun lopulla laksatiivina. Esimerkiksi sanomalehti "Pohjalainen" kirjoitti 1891 Etelä-Pohjanmaalla työskennelleestä kirkkoherrasta, joka levitti seurakuntalaisiinsa sellaista uskoa, että Morisonin pillerit parantavat kaikenlaisia vaivoja jopa eläintenkin tauteja. Pillereitä piti vain ruveta ajoissa nauttimaan. Kirkkoherra tilasi pillerit Lontoosta, jotta sai hankittua aitoa tavaraa. Sen sijaan apteekkien myymät Saksassa valmistetut pillerit olivat hänen mukaansa väärennettyjä. Kirkkoherra myi pillereitään kahdella pennillä kappaleelta ja kauppa kävi hyvin.
Lääninarkkitehti

Lääninarkkitehti on Ruotsissa ja Suomessa käytetty ammattinimike.
Suomessa lääninarkkitehti oli rakennushallituksen alainen virkamies, joka toimi lääninrakennustoimiston johtajana. Virka perustettiin 1847 annetulla asetuksella. Viran haltija otti yhteistyössä lääninhallituksen kanssa osaa oman lääninsä alueella sijaitsevien valtion rakennusten suunnitteluun ja ylläpitoon.
Lääninarkkitehdin hoidettaviksi määrätyt suunnittelutyöt ja muut toimeksiannot tulivat vuoteen 1865 saakka kuvernöörin kautta ja sen jälkeen Yleisten rakennusten ylihallitukselta. Rakennussuunnittelun lisäksi lääninarkkitehti laati asemakaavoja, siltasuunnitelmia ja toimitti mittauksia. Rakennusten ja rakennelmien korjaussuunnitelmat saattoivat olla laajoja muutossuunnitelmia tai vähäisiä vuosikorjaustöitä. Lääninarkkitehdin työaikaa kului paljon valtion rakennusten korjaussuunnitelmien laatimiseen ja valvomiseen. Pohjois-Suomessa lääninrakennuskonttorissa työskenteli 1800-luvulla yksi virkamies, kun taas Etelä-Suomen virastossa oli lääninarkkitehdin lisäksi lääninkonduktööri ja usein myös oppilaita työapuna.
Ruotsissa lääninarkkitehdit ovat yhdyskunta- ja rakennussuunnittelun asiantuntijoita, jotka valvovat lääninsä alueella tapahtuvaa kaavoitusta ja rakentamista yhteistyössä kuntien kanssa. Viisi ensimmäistä lääninarkkitehtia nimitettiin 1920, mutta vasta 1936 sellainen viranhaltija oli saatu jokaiseen lääniin. Lääninarkkitehdit työskentelivät aluksi Ruotsin rakennushallituksen () ja vuodesta 1967 Valtion suunnitteluviraston ("Statens planverk") alaisuudessa. Lääninhallituksiin heidät siirrettiin 1971.
Wu Yanni

Wu Yanni (, s. 28. heinäkuuta 1997 Sichuan, Kiina) on kiinalainen pika-aitajuoksija. Hän on moninkertainen Kiinan aitajuoksumestari.
Wu saavutti vuonna 2021 universiadeissa hopeaa 100 metrin aitajuoksussa ajalla 12,76. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui viidenneksi vuonna 2019, vuoden 2023 loppukilpailussa hänet hylättiin, ja vuonna 2025 hän saavutti pronssia ajalla 13,07. Pariisin olympialaisissa 2024 hän karsiutui alkuerissä ajalla 12,97. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Glasgow'ssa 2024 ja välierissä Nanjingissa 2025, jolloin hän juoksi Kiinan-ennätyksen 8,01.
Wun ennätys 100 metrin aitajuoksussa on kesäkuussa 2024 juostu 12,74. Sisäradoilla hän on juossut 60 metrin aidat aikaan 8,01 maaliskuussa 2025.
Kalevi Koukkunen

Kalevi Koukkunen (s. 1947) on suomalainen Espoossa asuva, eläkkeellä oleva tietosanakirjojen ja sanakirjojen toimittaja.
Koukkunen oli WSOY:n 1990-luvulla julkaiseman Ison tietosanakirjan sekä useiden sivistyssanakirjojen päätoimittajana. Jäätyään eläkkeelle hän alkoi koota suomen kielen kehitystä ja historiaa valottavaa teostaan "Peltoveturi ja notkistelija – Unohdettujen sanojen kirja", joka julkaistiin 2022. Tärkeimpänä lähteenä oli Elias Lönnrotin "Suomalais-Ruotsalainen Sanakirja".
Yön lapsi

Yön lapsi on Hanna Bergholmin ohjaama suomalainen psykologinen trilleri, joka pureutuu vanhemmuuteen liittyviin epävarmuuksin ja tunteisiin. Elokuvan kuvaukset alkavat elokuussa 2024 Liettuassa.
Psykologinen trilleri kertoo pariskunnasta, suomalaisesta naisesta ja brittiläisestä miehestä, jotka muuttavat naisen lapsuudenkotiin suomalaisen metsän siimekseen. Pariskunta saa lapsen, mutta pian äidin täyttää pelko siitä, että lapsessa on jotakin outoa.
Elokuvan pääosassa ovat Seidi Haarla ja brittinäyttelijä Rupert Grint. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Bergholm ja Ilja Rautsi. Elokuvan tuottaa Daniel Kuitunen Elokuvayhtiö Komeetasta ja sen levittää suomalaisiin elokuvateattereihin SF Studios.
Elokuvan budjetti on 5,5 miljoonaa euroa, josta Elokuvasäätiön tuotantotuen osuus on 950 000 euroa. Pohjoismainen elokuva- ja tv-rahasto tukee hanketta 2,3 miljoonalla Norjan kruunulla eli eli noin 195 000 eurolla.
Max Litchfield

Max Robert Litchfield (s. 4. maaliskuuta 1995 Pontefract) on brittiläinen uimari. Hän on menestynyt parhaiten sekauinnissa. Hänellä on kaksi MM-hopeamitalia. Euroopan-mestaruuskilpailuista hänelllä on yksi kultamitali lyhyeltä radalta ja neljä mitalia pitkältä radalta.
Licthfield on kilpaillut kolmissa olympialaissa, lajina 400 metrin sekauinti. Rio de Janeirossa 2016 hän sijoittui neljänneksi lähes kahden sekunnin päässä pronssimitalistista, Tokiossa 2021 hän sijoittui jaetulle neljännelle sijalle 0,21 sekunnin päässä pronssimitalistista, ja Pariisissa 2024 hän oli jälleen neljäs 0,19 sekunnin erolla pronssimitalistiin Britannian-ennätyksellä 4.08,85.
Max Litchfieldin veli Joe Litchfield on viestiuinnin maailman- ja Euroopan-mestari.
Pepe (dokumenttielokuva)

Pepe on Severi Koivusalon ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen musiikillinen dokumenttielokuva, joka sai ensi-iltansa lokakuussa 2024.
"Pepe" kertoo muusikko Pepe Willbergistä, ainutlaatuisella äänellä laulavasta lahjakkaasta muusikosta, joka tasapainottelee suosionsa kanssa ja jonka ikoniset kappaleet ovat soineet suomalaisen elämänmenon taustalla jo seitsemällä eri vuosikymmenellä.
Elokuvan on tuottanut Severi Koivusalo ja Aleksi Bardy Aurora Pictures ja Helsinki-filmi -tuotantoyhtiöstä. Elokuvan levittää elokuvateattereihin Cinemanse. Hyvän vastaanoton yleisöltä sekä kriitikoilta saanut Pepe keräsi elokuvateattereissa 11 111 katsojaa ja sai tv-ensi-iltansa Ylellä tammikuussa 2025.
Sotilasarvot Georgian asevoimissa

Sotilasarvot Georgian asevoimissa jakautuvat upseereihin ja muihin.
Upseerit.
Lähde:
Muut.
Lähde:
Juho Puls

Juho Puls (3. marraskuuta 1868 Helsinki – 10. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari. Puls oli myös harrastelijanäyttelijä, ja hän esiintyi sivuosissa suomalaisissa mykkäelokuvissa 1920-luvulla.
Juho Puls valmistui rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta 1894 oltuaan aikaisemmin muurarina muun muassa Teknillisen korkeakoulun ja Helsingin yliopiston kirjastotalon rakennuksilla. Koulusta päästyään Puls toimi rakennustöiden johtajana ja valvojana Helsingissä ja useilla paikoilla maaseudulla. Puls oli vastuunalaisena rakennusmestarina muun muassa Helsingin ja Viipurin asemarakennuksilla ja Agros-yhtiön talon työmaalla Hallitus- ja Mikonkatujen kulmassa Helsingissä sekä valvojana rakennettaessa Varkauden ja Kaukaan tehtaiden voima-asemia, Kaukaan tehtaan vaneeriosastoa ja Valkjärven kasarmirakennuksia sekä Bulevardinkatu 5:n julkisivuja, Hufvudstadsbladetin taloa Heikinkatu 22:ssa ja Kaleva-yhtiön ja Helsingin Osuuskaupan uudisrakennuksia Vladimirinkatu 28:ssa ja Runeberginkatu 60:ssa.
Puls oli Suomen Rakennusmestariliiton ja sen Helsingin osaston jäsen vuodesta 1906. Hän oli Helsingin Rakennusmestariklubin jäsen sekä Helsingin Atleettiklubin ja Voimistelu- ja urheiluseura Jyryn perustajajäsen ja kuului Helsingin Atleettiklubin johtokuntaan useita vuosia. Työväenliikkeen alkuaikoina Puls osallistui työväenjärjestöjen kulttuuriharrastuksiin ja kuului muun muassa Porin Työväen Teatterin perustajajäseniin. Hän toimi useiden kotimaisten elokuvien avustajana.
Filmografia.
Lähde:
Ankawa

Ankawa tai Ainkawa (, ) on kaupunki Irakin Kurdistanissa Arbilin kaupungin vieressä. Kaupungin asukkaat ovat pääosin kristittyjä ja kaupunki on huomattava Kurdistanien kristittyjen keskus. Idän apostolisen kirkon patriarkatti sijaitsee Ankawassa. Asukkaita Ankawassa on noin 40 000.
Maantiede.
Ankawa sijaitsee Irakin Kurdistanin Arbilin maakunnassa. Se on vuodesta 2021 muodostanut oman piirikuntansa. Ankawa on Arbilin kaupungin vieressä ja sen rakennettu kaupunkialue on kasvanut käytännössä kiinni suurempaan naapuriinsa.
Historia.
Ankawan alueella ja viereisellä Arbilin kaupungilla on pitkä historia. Ankawassa sijaitsee on rauniokumpu, joka on peräisin Assyrian valtakunnan kaudelta. Paikalliset tuntevat kukkulan nimellä "Qasra". Kristinusko alkoi levitä alueella luultavasti jo ensimmäisellä vuosisadalla jaa. 300-luvulla tuolloin aluetta hallinneesta Armenian kuningaskunnastatuli ensimmäinen kristitty valtio. Kristityt kuuluivat alkujaan Idän apostoliseen kirkkoon, mutta monia sen jäseniä liittyi etenkin 1700-luvulta lähtien kaldealaiskatoliseen kirkkoon.
Joidenkin tutkijoiden mukaan nykyisen Ankawan nimi on johdettu persiankielisestä alkuperäisestä nimestä "Amk Abad". 1300-luvulla nimestä käytettiin tästä muuttunutta muotoa "Amkawa" ja 1700-luvulta lähtien nykyistä muotoa Ankawa/Ainkawa. Ranskalainen lähetyssaarnaaja Jacques Rhétoré kirjoitti Arbilin seudusta matkustaessaan alueella 1800-luvulla ja mainitsee Arbilin vanhan kristityn vähemmistön hävinneen kokonaan. Sen sijaan hän mainitsee Ankawan kristityn kylän kaupungin vieressä. Rhétorén mukaan Ankawassa asui tuolloin 250 kristittyä perhettä.
Ankawasta tuli Arbilin piirikunnan alapiiri vuonna 1956. Äärijärjestö Isis valtasi suuria alueita Pohjois-Irakissa vuonna 2014 ja Ankawaan saapui suuri määrä assyrialaisia pakolaisia. Lokakuussa 2021 Ankawa erotettiin Arbilistä omaksi piirikunnakseen. Nopeasti kasvava kaupunki on kuitenkin muuten sulautunut Arbilin laajempaan metropolialueeseen.
Väestö.
Ankawan asukasluku on noin 40 000. Noin 90 % paikallisista on kristittyjä ja loput 10 % muslimeja. Kaupungissa on nykyisin myös joitakin mandealaisia, joita on paennut pohjoiseen Etelä-Irakista. Kristityt kuuluvat kaldealaiskatoliseen kirkkoon ja idän apostoliseen kirkkoon, sekä pienempiin kirkkokuntiin. Nykyisin kaupungissa toimii idän apostolisen kirkon patriarkaatti. Myös kaldealaiskatolinen kirkko on siirtänyt monia toimintojaan Bagdadista Ankawaan.
Paikalliset puhuvat nykyarameaa, jota opetetaan julkisissa kouluissa.
Marion Tinsley

Marion Tinsley (3. helmikuuta 1927 – 3. huhtikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen tammenpelaaja, jota pidetään yleisesti kaikkien aikojen parhaana tammenpelaajana. Vuosien 1950–1995 aikana Tinsley voitti kaikki turnauksensa ja ottelunsa sekä hävisi vain seitsemän yksittäistä peliä.
Kentuckyssa varttunut Tinsley oli lahjakas lapsi ja pääsi collegeen jo 15-vuotiaana. Tammen hän oppi collegensa kirjastossa, minkä jälkeen hän harjoitteli peliä hyvin intensiivisesti. Hallittuaan tammiturnauksia vuosikymmenien ajan ja pidettyään hallussaan pelin maailmanmestaruutta Tinsley oli jo lopettanut pelaamisen 1990-lukuun mennessä vastuksen puutteen vuoksi. Hän palasi laudan ääreen vuonna 1992 saatuaan kelpoisensa vastustajan vuonna 1989 kehitetystä Chinook-tietokoneohjelmasta. Tinsley hävisi Chinookille vain yksittäisiä pelejä, mutta ei koskaan kokonaista ottelua. Viimeisen ottelunsa hän jätti kesken vuonna 1994 tasatilanteessa sairastuttuaan haimasyöpään, johon hän kuoli seuraavana vuonna.
Tinsley oli ammatiltaan matematiikan lehtori, ja hän toimi maallikkopappina.
Toiset pidot Tornissa

Toiset pidot Tornissa oli vuonna 1954 ilmestynyt Gummeruksen kustantama keskustelukirja, jonka toimitti Eino S. Repo. Teoksen esikuvana oli vuonna 1937 ilmestynyt Pidot Tornissa-kirja.
Hotelli Tornissa pidettyjen keskusteluiden aiheina olivat Itä ja Länsi; Kulttuuri ja demokratia; Huviteollisuus; Tekniikka ja humanismi sekä Yksilöparka ja Kirjallinen ilta. Keskusteluihin osallistujia oli 14. Kaikki eivät ole mukana jokaisessa keskustelussa. Kussakin keskustelussa yksi keskustelijoista toimii aina alustajana.
Nimimerkkeinä esiintyneiden keskustelijoiden henkilöllisyyden paljasti professori Matti Kuusi vuonna 1973. 
Kirjan jatkona ilmestyi 1963 Erno Paasilinnan toimittamana "Pidot Aulangolla" ja 1972 "Pidot Suomessa".
Pidot Aulangolla

Pidot Aulangolla oli vuonna 1963 ilmestynyt Kariston kustantama keskustelukirja, jonka toimitti Erno Paasilinna. Teoksen esikuvia oli vuonna 1937 ilmestynyt Pidot Tornissa -kirja ja 1954 ilmestynyt Toiset pidot Tornissa -kirja.
Keskusteluiden aiheina olivat Kansallisuus-kansainvälisyys; Ulkopolitiikkaa ja ulkopolitiikkaa; Tasan ei käy onnenlahjat; 1960-luvun kulttuuripolitiikka sekä Kirjallisuutta ja kirjallisuutta. Keskusteluihin osallistujia oli 11. 
Pitojen jälkipyykkiä.
Kirjan julkaisun jälkeen Aulangon pitojen arvostelijat väittivät että keskustelujen osanottajat edustivat yksipuolisesti konservatiivisia piirejä ja ulkopoliittista oppositiota. Ulkopolitiikka-lehden pääkirjoituksessaan Eino S. Repo totesi, että keskusteluista olisi ulkopolitiikka pitänyt jättää kokonaan pois ja että keskustelijat käyttivät sananvapautta vastuuttomasti ja vaikeuttavat ulkopolitiikan hoitoa. Paasilinnan mukaan keskusteluun oli kyllä pyydetty muun muassa kirjailija Väinö Linnaa, professori Jan-Magnus Janssonia ja osastopäällikkö Max Jakobsonia, mutta he olivat kieltäytyneet. Etenkin keskustelujen ulkopolitiikkaan koskenut osa herätti voimakasta arvostelua. Keskusteluissa Jyrki Juurmaa oli puolustanut harjoitettua idänpolitiikkaa varauksetta, toiset keskustelijat taas kulkivat enimmäkseen keskitietä ja vain Heikki Eskelinen ja Kauko Kare olivat olleet jyrkästi harjoitettua idänpolitiikkaa vastaan ja osaksi heitä säestivät Pirkko Rommi ja Heikki Brotherus. Presidentti Urho Kekkonen kirjoitti Kariston kustannusjohtajalle ja yhdelle keskustelijoista Martti Qvistille myllykirjeen, jossa hän arvosteli kovin sanoin muun muassa väitteitä ”myöntyvyyssuunnan” olemassaolosta. Qvistin aloitteesta tätä keskustelua jatkettiin julkaisemalla vuonna 1964 kirjanen Sanan vapaus, jossa mukaan kutsuttuna opponenttina toimi Eino S. Repo, mutta tämäkin kirjanen sai kielteisen vastaanoton. Helsingin työväentalolla 25. syyskuuta 1964 pitämässään puheessa Kekkonen käytti Aulangon pidoissa käytyä ulkopoliittista keskustelua varoittavana esimerkkinä virallisen ulkopolitiikan vastaisuudesta. 
Vuonna 1972 ilmestyi jatkona Erno Paasilinnan toimittamana Pidot Suomessa -teos.
Rotusielu

Rotusielu () on kansallissosialismissa ja sitä edeltäneissä rotuteorioissa esiintynyt käsite, jolla viitattiin koettuihin biologian ulkopuolisiin rotuja määrittäneisiin tekijöihin.
Historiallisia käsityksiä.
Houston Stewart Chamberlain esitteli ajatuksiaan kaksiosaisessa pääteoksessaan "Die Grundlagen des neunzehnten Jahrhunderts" (1899). Hän käytti rotusielun käsitettä selittämään sitä, miksi kaikki saksalaiset eivät fyysisesti ilmentäneet koettua ja ihannoitua arjalaisuutta. Hän väitti saksalaisia joka tapauksessa yhdistäneen jaetun rotusielun. Antropologi Otto Reche puolestaan väitti kielen heijastavan rotusielua. Hän oli vakuuttunut siitä, että rotu ja kieli olivat alun perin korreloineet keskenään, mutta olivat ajautuneet erilleen ”puhtaiden rotujen” sekoituttua.
Alfred Rosenberg esitteli teoksessaan "Der Mythus des 20. Jahrhunderts" dualistisen ajattelun, jossa yhdistettiin metafyysisiä ja naturalistisia uskomuksia. Hän käytti rotusielua käsitteenä, jonka hän koki mahdollistavan yhteisön ryhmäidentiteetin ja sille ominaisen kulttuurin. Rosenbergin käsityksissä rotu ei ollut puhtaasti biologinen käsite. Hän uskoi rotusielun tuottavan koetulle rodulle sisäsyntyisen, mutta luontoon perustumattoman ja syvän yhteyden. Rosenbergin mukaan henkilön sitoivat tiettyyn kansaan ”veri ja sielu”. Hän uskoi jokaista rotua vastaavan tietynlaisen sielun ja jokaista sielua vastaavan tietyn rodun. Rosenberg ei kuitenkaan uskonut kaikilla ihmisillä olevan rotusielua vaan erityisesti juutalaisia hän piti ”epärotuna”, jolta hänen mukaansa puuttuivat sielu ja todellinen ihmisyys. Monet natsipuolueen toimijat hylkäsivätkin rodun käsitteen sitomisen biologiaan.
Matti Mannerkorpi

Matti Mannerkorpi (19. huhtikuuta 1930 Helsinki – 18. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen kehitysyhteistyöneuvos.
Historia.
Matti Mannerkorven vanhemmat olivat Aarne Toivo August Mannerkorpi (e. Mohell) ja Naimi Alfhilda Rehakka-Laikko. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1949 ja suoritti Merisotakoulussa meriupseerin virkatutkinnon 1951 ja merikapteenitutkinnon 1954. Mannerkorpi valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1955 ja filosofian lisensiaatiksi 1958.
Mannerkorpi toimi Merivoimissa upseerina 1951–1955. Hän oli vuosina 1971-1991 Upseerit evp ry:n johtokunnassa ja yleni reservissä 1979 komentajakapteeniksi. Mannerkorpi oli Helsingin Sanomien toimittajana 1955–1956 ja Turun yliopistossa ylimääräisenä opettajana 1958–1960. Hän oli Kansallis-Osake-Pankissa ekonomistina ja Talouden Katsauksen toimittajana 1960–1963, Helsingin Sanomien rahatalouden avustajana 1961–1963, Turun kesäyliopiston opettajana sekä Vuosaari-säätiön asiamiehenä rakentaen muun muuassa Vuosaaren sillan ja yleisurheilukentän 1966–1970. Mannerkorpi toimi YK:n päämajassa New Yorkissa ja ulkoministeriön kansainvälisen kehitysyhteistyön asiantuntijatehtävissä 1964–1990.
Mannerkorpi toimi jo 1940-luvulla Helsingin Norssin Kipinän ja Konventin varapuheenjohtajana sekä myöhemmin Vanhojen Norssien hallituksen puheenjohtajana, Yleisradion nuorisoparlamentin jäsenenä ja Teiniliitossa liikuntajaoston varapuheenjohtajana. Hän toimi myös Kansainvälisen kehitysyhteistyön seuran Society for International Development varapuheenjohtajana ja myöhemmin kunniajäsenenä. 
Mannerkorpi oli kansainvälisen talouden tunnettu asiantuntija ja luennoitsija julkaisten lukuisia artikkeleita alan johtavissa lehdissä. Hän oli myös aikaansa edellä olevassa Erno Paasilinnan toimittamassa ja Kariston julkaisemassa vuonna 1963 ilmestyneessä Pidot Aulangolla Suomen älymystön edustajien keskustelukirjan Talousmies. Keskustelijat esiintyivät kulttuuripoliittisessa keskustelutilaisuudessa salanimillä johtuen sen aikaisesta Kekkosen kontrolloimasta polittisesta ilmapiiristä. Keskusteluiden aiheina olivat Kansallisuus-kansainvälisyys; Ulkopolitiikkaa ja ulkopolitiikkaa; 1960-luvun kulttuuripolitiikka sekä Kirjallisuutta ja kirjallisuutta. Presidentti Urho Kekkonen kirjoitti Kariston kustannusjohtajalle ja yhdelle keskustelijoista Martti Qvistille myllykirjeen, jossa hän arvosteli kovin sanoin muun muassa keskustelussa esitettyjä väitteitä Neuvostoliiton ”myöntyvyyssuunnan” olemassaolosta ja kritiikkiä Kekkosen harjoittamaa idänpolitiikkaa vastaan. Helsingin työväentalolla 25. syyskuuta 1964 pitämässään puheessa Kekkonen käytti Aulangon pidoissa käytyä ulkopoliittista keskustelua varoittavana esimerkkinä virallisen ulkopolitiikan vastaisuudesta.
Mannerkorpi oli naimisissa vuodesta 1960 valtiotieteen maisteri Aila Kyllikki Heikkilän kanssa. Avioliitosta Aila Mannerkorven kanssa hänellä oli kaksi lasta; Päivi Mannerkorpi ja Kalle Mannerkorpi.
Sumatran viidakoissa

Sumatran viidakoissa ("East of Sumatra") on Budd Boetticherin ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1953. Länsimaisten miesten johtamien, Malakan niemimaan rannikon saarella sijaitsevien tinakaivosten ympärillä liikkuvan tarinan pääosissa näyttelevät Jeff Chandler, Marilyn Maxwell ja Anthony Quinn.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi kirjoitti, että ajoittain huvittavia käänteitä tarjoava tarina kärsii länsimaisten näyttelijöiden käyttämisestä myös paikallisten henkilöiden roolissa, epäuskottavimpana mustan kuontalon saanut platinablondi Marilyn Maxwell. Talaskiven mielestä myös elokuvan eräät sivujuonet unohdetaan viedä loppuunsa.
Luettelo Armenian kansallispuistoista

Tämä on luettelo Armenian kansallispuistoista.
Zendan vanki

Zendan vanki voi tarkoittaa seuraavia:
Aukran kirkko

Aukran kirkko () on Aukran kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1835.