tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
4-aminoatsobentseeni

4-aminoatsobentseeni (C12H11N3) eli p-aminoatsobentseeni tai aniliinikeltainen on atsoväreihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena ja muiden väriaineiden synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 4-aminoatsobentseeni on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisissä määrin veteen, mutta liukenee paremmin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. 4-aminoatsobentseeni on mahdollisesti karsinogeenista ja kuuluu työterveyslaitoksen luetteloon syöpäsairauden vaaraa aiheuttavista aineista.
4-aminoatsobentseenia valmistetaan kuumentamalla aniliinia ja natriumnitriittiä happamissa oloissa. Osa aniliinista reagoi diatsoniumsuolaksi, joka reagoi aniliinin kanssa diatsoaminobentseeniksi. Diatsoaminobentseeni toisiintuu kuumennettaessa 4-aminoatsobentseeniksi.
4-aminoatsobentseenia käytetään melko vähäisessä määrin esimerkiksi lakkojen ja vahojen värjäämiseen. Siitä valmistetaan muita aineita kuten atso- tai induliinivärejä. 4-aminoatsobentseeniä on käytetty myös hyönteismyrkkynä.
Vanha oikeisto

Vanha oikeisto () tarkoittaa erityisesti Yhdysvaltain New Deal -vastaisia 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttaneita konservatiiveja. Vanha oikeisto oli löyhä yhteenlittymä, joka muodostui yritysjohtajista, konservatiivisista republikaanipolitiikoista, journalisteista sekä protestanttisten kirkkojen kaikkein fundamentalisimmasta ja konservatiivisimmasta papistosta. Vanha oikeisto sisälsi useita erilaisia ryhmittymiä ja painotuksia, joista kaikki eivät säilyneet toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan.
Vanha oikeisto vastusti Franklin D. Rooseveltin valtiojohtoisuutta ja maan ennakoitua osallistumista toiseen maailmansotaan. Vanhan oikeiston keskeinen vaatimus oli maksimoida taloudellinen, paikallisyhteisöllinen ja yksilöille kuuluva vapaus sekä pitää liittovaltio mahdollisimman heikkona suhteessa kansalaisyhteiskunnan instituutioihin. Tämä vaatimus on ollut yhdysvaltalaisen konservatismin ydin. Vanhan oikeiston alkuperäinen ja pitkään merkittävin järjestö oli American Liberty League.
Toisen maailmansodan jälkeen monet eristäytymispolitiikkaa kannattaneet vanhat oikeistolaiset suostuivat maan sotilaallisiin ja diplomaattisiin ponnisteluihin neuvostokommunismin leviämisen hillitsemiseksi ja liittyivät uuteen kylmän sodan konservatismiin, joka hylkäsi eristäytymispolitiikan.
Arvostelu.
Marxilaisen tulkinnan mukaan vanhan oikeiston loivat nimenomaan Yhdysvaltain kapitalistiseen eliittin kuuluneet suuryritysten johtajat. Vanhan oikeiston toimintaa ja tavoitteistoa ei voi täysin erottaa luojiensa omista luokkaeduista.
Franco Colapinto

Franco Alejandro Colapinto (s. 27. toukokuuta 2003 Pilar, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen Formula 1- kuljettaja.
Hän ajoi ensimmäisen ajosession Formula 1 -kisaviikonloppuna Williamsin autolla Britanniassa kaudella 2024. Colapinto ajoi Italian GP:stä eteenpäin Williamsin toisena kuljettajana loppukauden ajan Logan Sargeantin saatua potkut. Ensimmäiset pisteensä Colapinto saavutti Azerbaidjanin GP:ssä sijoittuen sijalle 8 ja tuoden Williamsille 4 pistettä. Colapinto ajoi pisteille myös Yhdysvaltain GP:ssä ollen kilpailun kymmenes saavuttaen yhden pisteen. Colapinto saavutti kauden aikana 5 pistettä sijoittuen sarjan 19:sta.
Taka-Kaspian alue

Taka-Kaspian alue () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnassa vuodesta 1881 ja Neuvosto-Venäjään kuuluneessa Turkestanin autonomisessa neuvostotasavallassa vuosina 1918–1921. Sen hallinnollinen keskus oli Ashabad. Alueen pinta-ala oli 555 200 neliökilometriä ja asukasmäärä 372 000 henkeä vuonna 1897.
Kaukasian sotilaspiirin Taka-Kaukasian departementista muodostettu alue oli aluksi sotilaspiirin päällikön ja vuodesta 1890 suoraan Venäjän sotaministeriön alainen. Vuonna 1897 se liitettiin Turkestanin kenraalikuvernementtiin. Alue jakautui Ahal-Tekan (Ashabadin), Krasnovodskin ja Mangyšlakin ja vuodesta 1890 myös Mervin ja Tedženin kihlakuntiin.
Alueen asukkaista 65 prosenttia oli turkmeeneja, 19 prosenttia kazakkeja ja 8,7 prosenttia venäläisiä. Väestön pääelinkeinot olivat maanviljely, puutarhanhoito, karjanhoito ja kalastus. Tšelekenin saarella porattiin öljyä.
Taka-Kaspian alue liitettiin bolševikkien perustamaan Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan huhtikuussa 1918. Samana vuonna siellä muodostettiin brittien tukema Taka-Kaspian väliaikainen hallitus. Brittien vetäydyttyä keväällä 1919 alueella toimi Etelä-Venäjän armeija. Puna-armeija valtasi Ashabadin heinäkuussa 1919 ja koko alueen helmikuuhun 1920 mennessä.
Mangyšlakin kihlakunta liitettiin Kirgiisien autonomiseen neuvostotasavaltaan vuonna 1920. Muusta Taka-Kaspiasta muodostettiin vuonna 1921 Turkmenian alue.
Etsijät (televisiosarja)

Etsijät on suomalainen komediasarja, joka kertoo syrjäisen kylän vapaaehtoisista ruumiinetsijöistä. Viisi intohimoista true crime -harrastelijaa on perustanut kadonneiden etsintään erikoistuneen YOLO-yhdistyksen. Yhdessä he rakastavat ja vihaavat toisiaan samalla, kun tarpovat metsässä tavoitteenaan löytää kadonnut henkilö ja elämälle tarkoitus.
Sarjan on ohjannut Teppo Airaksinen, pääkäsikirjoittajana John Lundsten ja käsikirjoittajina Tommi Liski, Melli Maikkula sekä Teppo Airaksinen. Päärooleissa nähdään Pirjo Lonka, Kari Hietalahti, Heikki Ranta, Pia Andersson ja Tommi Liski.
Sarja julkaistiin Yle Areenassa 28.9.2023. Ylelle sarjan on tuottanut TACK Films.
"Helsingin Sanomissa" Tuomo Yrttiaho kirjoitti, että monissa komedioissa kunnostautuneet näyttelijät saavat kyllä sarjan älyvapaan perusvireen kohdilleen, mutta sen pidemmälle ei oikein päästä eikä sarja siksi ole kovin hauska. "Ilta-Sanomien" Timo Kuismin ihmetteli toisen tuotantokauden huumorin ajautumista yhä enemmän navan alle, mutta kehui Pirjo Longan roolityötä sarjassa.
Rousas John Rushdoony

Rousas John Rushdoony (25. huhtikuuta 1916 New York City – 8. helmikuuta 2001 Vallecito, Kalifornia) oli armenailais-amerikkalainen presbyteerinen teologi. Rushdoony kirjoitti uransa aikana yli sata teologista kirjaa, perusti oman tutkimuskeskuksen ja aikakauslehden.
Ura.
Rushdoonyn ajattelun perusta on maailmankuvassa, joka olettaa että Raamattu on sekä totta että arvovaltainen. Rushdoony tunnettaan erityisesti roolistaan kristillisessä kasvatuksessa, teonomian elvyttämisessä sekä kristillisen rekonstruktion käsitteestä. Rushdoony perusti Chalcedon Foundationin vuonna 1965, sillä hänen mielestään moderni kirkko oli typistänyt kristinuskon esittäen sen pelkkänä vakuutuksena kadotusta vastaan. Rushdoonyn mukaan lunastetun ihmisen vastuu oli supistettu epämääräiseksi ja subjektiiviseksi uskoksi. Rushdoonyn mukaan kristillinen elämä olisi ymmärrettävä itsetietoisena kuuliaisuutena Jumalan sanalle.
Rushdoonya pidetään nykyaikaisen kristillisen ja kotikoululiikkeen isänä, sillä hän on korostanut kristillisen kasvatusfilosofian merkitystä.
Rushdoony oli merkittävä teoreetikko evankelisen liikkeen sisällä samanaikaisesti, kun kristillinen oikeisto organisoitui uudelleen. Rushdoony pidetää dominioteologian isänä. Välillisesti Rushdoonyn opilla oli suuri vaikutus erityisesti moraalisen enemmistön romahduksen kristillisen koalition heikennyttyä.
Yksityiselämä.
Rushdoony oli armenialaisten pakolaisten poika, mutta vietti elämänsä pääasiassa Kaliforniassa. Hänen vanhempansa pakenivat armenialaisten kansanmurhaa vuonna 1915 ja Rushdoony syntyi New Yorkissa huhtikuussa 1916.
Medgidia

Medgidia on kaupunki Romanian itäosassa Constanțan piirikunnassa historiallisen Dobrudzhan keskiosassa. Sen asukasluku oli vuoden 2021 lopussa 34 612. Kaupunki perustettiin Osmanien valtakunnan kaudella 1800-luvun puolivälissä krimintataaripakolaisille. Nykyisin väestön enemmistö on kristittyjä, mutta kaupungissa on myös islamilainen vähemmistö.
Maantiede.
Medgidia siajitsee Itä-Romania Constanțan piirikunnassa historiallisen Dobrudzhan keskiosassa Constanțan kaupungin ja Tonavan välillä. Kaupungin kautta kulkee Tonavan–Mustanmeren kanava, jonka varrella sijaitsee Medgidian satama.
Historia.
Medgidian paikalla sijaitsi alkujaan osmanien rakennuttama Karasu-niminen paikkakunta, joka sijaitsi vanhalla sotilastiellä matkalla Istanbulista Tonavan alajuoksulle ja edelleen kohti Krimin niemimaata.
Nykyinen Medgidia on suunniteltu kaupunki. Sen rakennutti paikallinen osmanien "wali" Said Paša Krimin sodan aikana vuonna 1854 majoittamaan pakolaisiksi päätyneitä krimintataareja. Nimensä se sai tuolloin hallinneen osmanisulttaani Abdülmecid I:n mukaan. Muutamassa kuukaudessa paikalla oli jo tuhat valmistunutta rakennusta, joihin kuului kaupungin nykypäiviin säilynyt suuri moskeija. Vuodesta 1864 lähtien Medgidia ja sen "kada"-alue oli osa uutta Tonavan vilayetia eli maakuntaa. Samoihin aikoihin valmistui uusi rautatie Bukarestista Constanțaan, mikä vauhditti Medgidian kasvua radan varrella.
Turkin sodan puhjetessa Medgidiassa ja sen "kadan" alueella asui noin 2 200 muslimia ja 1 300 muun uskon harjoittajaa. Berliinin sopimuksella alueesta tuli osa Romaniaan liitettyä Pohjois-Dobrudzhaa.
Väestö.
Vuoden 2021 lopussa Medgidian asukasluku oli 34 612. Etniseltä taustaltaan 23 470 oli romanialaisia, 2 712 tataareja, 1 909 turkkilaisia ja 691 romaneja. Uskonnoltaan 23 352 oli ortodokseja ja 5 050 muslimeja.
Nukkekoti (täsmennyssivu)

Nukkekoti voi viitata esimerkiksi seuraaviin asioihin:
Alexandru Satmari

Alexandru Satmari (1871 Bukarest – 1933 Bukarest) oli romanialainen taidemaalari. Hän opiskeli taidetta Münchenin taideakatemissa samaan aikaan maanmiestensä Ștefan Luchianin ja Nicolae Vermontin kanssa. 
Yhdessä Vermontin ja Luchianin kanssa Satmari perusti löyhän nuorten romanialaisten taiteilijoiden ryhmän nimeltä Tinerimea artistică. Ryhmä piti Münchenin taideakatemian antamaa opetusta vanhanaikaisena.
Vuonna 1913 Romaniaan liitettiin Balchikin kaupunki Mustanmeren rannalta. Satmari vieraili siellä vuonna 1915 ja ihastui paikkaan. Näkymät merelle, valo ja kaupungin asukkaiden monet etniset taustat tekivät häneen vaikutuksen ja hän jäi sinne maalaamaan. Hän houkutteli sinne myös muita taiteilijoita kuten Cecilia Cuțescu-Storckin ja Nicolae Tonitzan. Paikassa aikaansa viettäneitä taiteilijoita kutsutaan nykyään Balchikin koulukunnaksi, vaikka jokaisella olikin oma tyylinsä ja näkemyksensä paikasta. Lisäksi paikkaan tuli myös kirjailijoita. Satmari vaikutti siihen, että kaupunkiin rakennutti kesäpalatsinsa myös Romanian kuningatar Maria Saksi-Coburg-Gotha.
Semiretšjen alue

Semiretšjen alue () oli hallintoalue Venäjän keisarikunnan Turkestanin kenraalikuvernementissa ja Neuvosto-Venäjään kuuluneessa Turkestanin autonomisessa neuvostotasavallassa. Sen hallinnollinen keskus oli Vernyi. Alueen pinta-ala oli 402 200 neliökilometriä ja asukasluku 987 800 henkeä vuonna 1897.
Turkestanin kenraalikuvernementtiin kuulunut alue perustettiin vuonna 1867. Se kuului vuosina 1882–1899 Aron kenraalikuvernementtiin ja sen jälkeen jälleen Turkestaniin. Alueella toimi Semiretšjen kasakkajoukko.
Alue jakautui 1900-luvun vaihteessa Džarkentin, Kopalin, Lepsinskin, Pišpekin, Pževalskin ja Vernyin kihlakuntiin. Asukkaista yli 80 prosenttia oli kazakkeja ja kirgiisejä, 7,7 prosenttia venäläisiä ja 5,6 prosenttia uiguureja. Väestön pääelinkeinot olivat keinokasteluun perustunut maanviljely ja puutarhanhoito sekä paimentolaisilla karjanhoito.
Marraskuussa 1917 alueella ottivat vallan Semiretšjen kasakat ja vuoden 1918 alussa bolševikit. Venäjän sisällissotaan liittyneet sotatoimet ja kapinat jatkuivat vuoden 1920 loppuun saakka.
Semiretšjen alue kuului vuodesta 1918 lähtien Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan. Se nimettiin vuonna 1922 Džetysun alueeksi. Alueen pohjois- ja keskiosat liitettiin vuonna 1924 Kirgiisien autonomiseen neuvostotasavaltaan ja eteläosa Karakirgiisien autonomiseen alueeseen.
Amina Masood Janjua

Amina Masood Janjua (; s. 28. huhtikuuta 1964 Rawalpindi) on pakistanilainen ihmisoikeusaktivisti ja kuvataiteilija. Hän antoi julkisuudessa kasvot Pakistanin kadonneiden henkilöiden asialle miehensä, liikemies Masood Ahmad Janjuan kadottua 30. heinäkuuta 2005 Amnestyn mukaan pakotetusti. 
Janjua valmistui taiteen maisteriksi Punjabin yliopistosta ja aloitti työskentelyn taidemaalarina sekä sisustussuunnittelijana. Hän meni vuonna 1989 Masood Ahmad Janjuan kanssa. Pariskunnalle syntyi kolme lasta. Mies katosi 30. heinäkuuta 2005 lähdettyään ystävänsä kanssa Rawalpindista Peshawariin. Myös mukana ollut ystävä jäi kateisiin. Janjua perusti miehensä katoamisen jälkeen Defence of Human Rights Pakistan -järjestön. Hän myös kouluttautui juristiksi. Vuoteen 2019 mennessä Janjua oli järjestönsä kanssa puolustanut Pakistanin korkeimman oikeuden edessä 749 pakotetusti kadonneeksi oletetun oikeuksia. Yli 950 kadonnutta oli myös vapautettu. Lisäksi Janjua on toiminut neuvottelijana pakistanilaisten vapauttamisessa Thaimaan, Egyptin, Afganistanin, Kiinan ja Saudi-Arabian vankiloista.
Janjuan mukaan Pervez Musharrafin ajalta on tullut runsaasti esiin katoamistapauksia, joissa Pakistanin tiedustelupalvelun epäillään mielivaltaisesti vanginneen ihmisiä. Korkeimman oikeuden päätuomari Iftikhar Muhammad Chaudhry alkoi paneutua tapauksiin ja kymmeniä henkilöitä vapautettiinkin, mutta Musharraf julisti Pakistaniin hätätilan vuonna 2007 ja asetti Chaudhryn kotiarestiin. Pakistanin sisäministeriön kansallisen kriisinhoitoyksikön johtaja väitti Janjuan miehen olleen lähellä Al-Qaidaa ja Talibania. Hänen mukaansa mies ei ollut Pakistanin hallussa. Janjua kiisti väitteen ja totesi miehen kuuluneen Tablighi Jamaatiin. Syynä miehensä oletettuun pidätykseen hän piti väärinkäsitystä tai tiedustelupalvelun saamaa väärää tietoa. Vuonna 2013 Pakistanin tiedustelupalvelu ISI:n edustaja väitti Janjuan miehen ja Faisal Farazin tulleen al-Qaidan tappamiksi Etelä-Waziristanin piirikunnassa. Miehet olivat väitetysti tuoneet Mustafa Abu al-Yazidille kannettavan tietokoneen, joka oli satelliittipaikannuksella jäljitettävissä, mikä oli johtanut surmiin. Janjua ei uskonut selitystä vaan syytti tiedustelupalvelua. Pakistanin korkeimmassa oikeudessa on kuultu hänen miehensä katoamisen tiimoilta todistajia, joiden mukaan mies oli katoamisensa jälkeen ollut vangittuna.
Janjua pidätettiin Cage-järjestön mukaan jo toisen kerran huhtikuussa 2014. Cagen mukaan hänet kuitenkin vapautettiin pääministeri Nawaz Sharifin määräyksestä 29. huhtikuuta 2014. Toista pidätystä oli edeltänyt poliisin kovakourainen puuttuminen Janjuan Islamabadissa pitämään mielenosoitukseen, jota seuranneen voimankäytön seurauksena myös toimittajia loukkaantui. Janjua on tehnyt kansainvälisesti yhteistyötä muun muassa Sandya Eknelygodan kanssa. Vuonna 2018 ihmisoikeusministeri Shireen Mazari vakuutti hänelle työskentelevänsä pakotettujen katoamisten selvittämiseksi ja hallituksen pitävän asiaa prioriteettina. Janjua tapasi myös kenraali Asif Ghafoorin, jonka mukaan kadonneiden kohtaloa oltiin selvittelemässä, mutta kaikki katoamistapaukset eivät olleet valtion vastuulla.
Korppi (veistos)

Korppi on tekeillä oleva suurikokoinen taideteos, joka sijoittuu Vantaalla sijaitsevan Tikkurilan rautatieaseman eteläpuolelle toimisto- ja liikekeskus Dixin ja Sokos Hotel Vantaan väliin Carl Albert Edelfeltin aukiolle. Se on ensimmäisenä toteutettava osa Pekka ja Teija Isorättyän suunnittelemasta "Kohtalokas myöhästyminen" -taideteoskokonaisuudesta. Alustavan suunnitelman mukaan "Korppi" valmistuisi 2025. Kesäkuussa 2024 muurattiin jalustaa.
Veistos on 12 metrin korkuinen ja muistuttaa muodoltaan siipensä levittänyttä korppia. Siivistä muodostuu sateelta suojaava katos, jonka laajuus on 30 metriä. Teoksen tukirakenteena on metallinen runko, johon peltikasetit on kiinnitetty. Muita käytettäviä aineksia ovat kupari, messinki, pronssi, teräs, tiilet. Teokseen liittyy erikseen suunniteltava jalusta, jossa sijaitsee paikoitushallin portaikko. Asemakaava edellyttää rakenteilta ja materiaaleilta laadukkuutta veistoksen keskeisen sijainnin vuoksi. Sen toteuttamisella pyritään myös parantamaan alueen edustavuutta, viihtyisyyttä ja turvallisuuden tuntua.
Teoksen luonnosvaiheen taiteilijapalkkio oli 30 000 euroa ja jalustan, rungon, peltien valmistamisen hinnaksi on sovittu 623 150 euroa sekä toteutuksen valvonnan taiteilijapalkkioksi 86 000 euroa. Lisäksi tarvitaan muita työvaiheita ja työn aikaiset työmaajärjestelyt. Kaiken kaikkiaan teoksen kokonaishinnaksi tulee 1,1 miljoonaa euroa.
Chris de Burgh

Chris de Burgh (oikealta nimeltään Christopher John Davison, s. 15. lokakuuta 1948 Argentiina) on brittiläis-irlantilainen taiderock- ja popmuusikko. Hän on saavuttanut listamenestystä kotimaassaan ja maailmanlaajuisesti etenkin 1980-luvulla, ja erityisen suosittu hän on ollut Norjassa ja Brasiliassa.
Ura.
De Burgh teki vuonna 1974 levytyssopimuksen A&amp;M Recordsin kanssa ja konsertoi Supertrampin lämmittelijänä. Hänen taiteilijanimensä de Burgh on hänen äitinsä tyttönimi.
De Burghin folkhenkinen esikoisalbumi "Far Beyond These Castle Walls" (1975) ei vielä noussut listoille, mutta siltä otettu single ”Flying” oli Brasilian listakärjessä 17 viikkoa. Tästä eteenkinpäin de Burghin 1970-luvun albumit jäivät ilman listamenestystä Britanniassa tai Yhdysvalloissa, mutta myivät hyvin Euroopassa ja Etelä-Amerikassa.
De Burghin ensimmäinen menestysalbumi kotimaassaan oli kokoelmalevy "Best Moves" (1981). Sen jälkeiset albumit nousivat myös Britannian ja Yhdysvaltain listoille. De Burghin menestyneimpiä kappaleita 1980-luvulta ovat ”Don’t Pay the Ferryman” (1983) ja ”The Lady in Red” (1986), joista jälkimmäinen nousi listaykköseksi. Samalla albumi "Into the Light" nousi Britannian listakakkoseksi ja sen seuraaja "Flying Colours" (1988) listaykköseksi.
De Burghin levymyynti alkoi taantua 1990-luvulla Britanniassa ja Yhdysvalloissa, mutta muualla maailmassa hänen suosionsa säilyi korkealla. Hän julkaisi 1990-luvulla useita livealbumeja. Vuoteen 2009 mennessä de Burghin albumeja oli myyty maailmanlaajuisesti 45 miljoonaa kappaletta.
De Burgh on julkaissut uutta musiikkia ahkerasti 2020-luvulle asti.
Yksityiselämä.
De Burghin ja hänen vaimonsa Dianen tytär Rosanna Davison kruunattiin vuonna 2003 Miss Maailmaksi. Pariskunnalla on lisäksi kaksi poikaa.
Jules Gailhabaud

Jules Gailhabaud (1810 Lille, Ranska – 1888 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen taidekirjailija, alkuun kauppias, mutta hän työskenteli myöhemmin yksinomaan arkeologisten ja taidehistoriallisten tutkimusten parissa.
Gailhabaud julkaisi laajan teoksen "Monuments anciens et modernes" (1839–1850), joka on arkkitehtuurin historia kuvin ja tekstein. Tähän liittyivät jatkona "L’architecture du V au XVII siècle" (1850–1859) ja "L’art dans ses diverses branches" (1862–1865). Gailhabaud perusti myös aikakauskirjat "Revue archéologique" ja "Bibliothèque archéologique".
Anna Molka Ahmed

Anna Molka Ahmed (o.s. "Bridger"; 1917 Lontoo – 1994) oli brittiläissyntyinen, vuodesta 1940 lähtien Pakistanissa asunut taidemaalari.
Ahmed oli juutalainen, joka kääntyi teini-ikäisenä muslimiksi. Hän opiskeli Central Saint Martinsissa ja Royal Academy of Artsissa. Jälkimmäisessä oppilaitoksessa hän tapasi tulevan miehensä Sheikh Ahmedin, jonka kanssa muutti Lahoreen. Pariskunta erosi myöhemmin, mutta Ahmed pysyi Pakistanissa. Vuonna 1940 hänet valittiin perustamaan Punjabin yliopistoon kuvataiteen laitos, joka oli alun perin vain naisille suunnattu. Hän johti sitä vuoteen 1978 saakka ja sai vuonna 1963 valtion Tamgha-e-Imtiaz-palkinnon.
Ahmed sai innoitusta taiteeseensa sekä elämästään Euroopassa että uudesta kotimaastaan. Hänen teoksensa vaihtelevat maisemamaalauksista ja muotokuvista symbolisiin, allegorisiin teoksiin. Hän kuvasi tuotannossaan myös sosiaalisia ja poliittisia aiheita. Pakistanissa myönnetään Ahmedin mukaan nimettyjä taidepalkintoja.
Gravdal

Gravdal on taajama Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,3 neliökilometriä ja asukasluku 1 662 vuonna 2023.
Stamsund

Stamsund on taajama Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on yksi neliökilometri ja asukasluku 1 104 vuonna 2023.
Ballstad

Ballstad on taajama Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 848 vuonna 2023. Ballstadissa on merkittävä kalastussatama.
Buksnesin kirkko

Buksnesin kirkko () on Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1905.
Holin kirkko (Vestvågøy)

Holin kirkko () on Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1806.
Holin kirkko

Holin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Valbergin kirkko

Valbergin kirkko () on Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1889.
Stamsundin kirkko

Stamsundin kirkko () on Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1937.
Borgen kirkko (Vestvågøy)

Borgen kirkko () on Vestvågøyn kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva betonikirkko vuodelta 1986.
Sadequain

Syed Ahmed Sadequain Naqvi (1930 Amroha – 1987) oli pakistanilainen taidemaalari, kalligraafikko ja runoilija.
Sadequain syntyi pohjoisintialaiseen shiiaperheeseen. Hän lähti vuonna 1944 Delhiin ja työskenteli vuoteen 1946 saakka kalligraafikkona ja puhtaaksikirjoittajana All India Radion palveluksessa. Sadequain valmistui Agran yliopistosta vuonna 1948 ja muutti Intian niemimaan jakamisen jälkeen Pakistaniin. Vuonna 1955 lukuisia Sadequainin teoksia oli näytteillä Huseyn Shaheed Suhrawardyn asunnossa. Sadequain alkoi saada hallitukselta seinämaalaustilauksia ja piti lukuisia omia näyttelyitä. Hän kertoi kalligrafian olleen lähtökohta, jonka vaikutteisiin hänen maalaustaiteensakin pohjautui. 1950-luvun jälkipuolelta kaktukset olivat usein esillä Sadequainin taiteessa, jossa ne saivat metaforisen merkityksen.
Saatuaan maalaustaiteessa kansallispalkinnon Pakistanissa vuonna 1960 Sadequain lähti Pariisiin. Hän voitti vuonna 1961 Pariisin biennaalilla alle 35-vuotiaille taiteilijoille suunnatun palkinnon ja sai stipendin Pariisissa oleskelun jatkamista varten. Sadequain piti näyttelyitä Pariisin ja Lontoon gallerioissa. Vuonna 1964 hän otti vastaan tilauksen Albert Camus'n romaanin "Sivullinen" uuden painoksen kuvittamisesta. Sadequain palasi Pakistaniin vuonna 1967. Hän teki valtavia muraaleja julkisiin rakennuksiin, ja hänen tuotantonsa kattaa jopa noin 15 000 maalausta, joita on muun muassa Pakistanin kansallisen taidegallerian pysyvissä kokoelmissa. Sadequain julkaisi 1970-luvulla myös runoutta.
Sadequain palkittiin uransa aikana Nishan-e-Imtiazilla, Sitara-i-Imtiazilla, Tamgha-e-Imtiazilla ja Pride of Performance -palkinnolla.
Dallara DW12

Dallara DW12 (viralliselta nimeltään Dallara IR-12) on avopyöräinen formulakilpa-auto suunnittelusta ja valmistuksesta vastaavanaan italialainen Dallara IndyCar Seriesiä varten. 2024 autoissa otettiin käyttöön hybridijärjestelmä.
Halfdan Hegtun

Halfdan Anthony Hegtun (8. lokakuuta 1918 Vestre Toten – 25. joulukuuta 2012 Oslo) oli norjalainen toimittaja, kirjailija ja poliitikko. Hän työskenteli pitkään Norjan yleisradiossa ja toimi Venstren kansanedustajana vuosina 1965–1972 sekä liberaalin kansanpuolueen kansanedustajana 1972–1973.
Hegtun tunnettiin erityisesti urheilutoimittajana ja humoristina, joka loi itselleen Even Brattbakken -nimisen alter egon.
Joona Peltokangas

Joona Peltokangas (s. 14. elokuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija. Peltokangas edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Alajärven Ankkureita. Hän pelaa ulkokentällä kakkoskopparina ja sisäpelissä etenijänä. Peltokangas on pelannut 24 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden tavallisen juoksun, tuonut kymmenen juoksua ja kerännyt 60 kärkilyöntipistettä. Uran tilastot päivitetty 8. heinäkuuta 2024.
Joe Brainard

Joe Brainard (1942 Arkansas – 25. toukokuuta 1994 Manhattan, New York, New York) oli yhdysvaltalainen monipuolinen kuvataiteilija, kirjailija ja lavastaja.
Brainard varttui Tulsassa Oklahomassa ja muutti New Yorkiin 19-vuotiaana. Hän tutustui Ron Padgettin ja Dick Gallupin kautta moniin New Yorkin koulukunnan runoilijoihin ja teki näiden kanssa säännöllisesti yhteistyötä. Hänen kuvataiteellinen tuotantonsa kattaa muun muassa maalauksia, piirroksia, kollaaseja ja assemblaaseja. Brainard piti näyttelyt Fischbach Galleryssa vuosina 1971, 1972, 1974 ja 1975. Hänen teoksiaan otettiin Museum of Modern Artiin ja Whitney Museum of American Artiin. Brainard kuvitti useita runoteoksia, joiden kirjoittajiin kuuluivat Ted Berrigan, Ron Padgett, Kenward Elmslie ja Anne Waldman. Lavastuksia hän teki muiden muassa Amiri Barakan ja Frank O'Haran näytelmiin.
Brainard julkaisi lukuisia kirjoja, jotka edustavat suorapuheisen toteavaa tyyliä proosan ja runouden välimaastosta. Hänen kuvitetusta muistelmateoksestaan "I Remember" tuli kansainvälisesti suosittu. Brainard kuoli AIDS:iin 52-vuotiaana.
Alessandro Galilei

Alessandro Galilei (1691–1737) oli italialainen myöhäisbarokin arkkitehti, uusklassisuuden lähimpiä edeltäjiä, Firenzessä Cosimo III:n ja tämän pojan Gian Gastonen hoviarkkitehti. Oleskeltuaan Englannissa pitkähkön ajan ja tutustuttuaan sikäläiseen palladiolaisuuteen hän 1734 paavi Klemens XII:n kutsumana rakensi Roomaan vanhaan Lateraanikirkkoon Klemens XII:n hautakuorin Cappella Corsinin (1734), jota on pidetty Rooman hienoimpana kappelina, sekä myös Lateraanikirkon läntisen suurpylväistöfasadin (1735) ja San Giovanni dei Fiorentini -kirkon fasadin (1734).
Sartit

Sartit on Turkestanin turkkilais-iranilaisesta kaupunkilais- ja maanviljelijäväestöstä käytetty nimitys. 
Toisen vuosituhannen vaihteessa tai puolivälissä syntynyt nimitys lienee tarkoittanut aluksi tadžikinkielisiä kauppiaita ja kaupunkilaisia. Myöhemmin sitä ryhdyttiin käyttämään kiinteästi asuneesta uzbekinkielisestä väestöstä erotuksena suku- ja heimoidentiteetin säilyttäneistä ryhmistä. Sarteilla oli yhteisiä taloudellisia ja sosiokulttuurisia piirteitä, mutta he eivät muodostaneet etnistä kokonaisuutta.
Venäjän keisarikunnassa nimitystä alettiin käyttää myös kansallisuuden nimenä. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan Turkestanin kenraalikuvernementissä asui 967 000 sarttia etupäässä Ferganan ja Syrdarjan alueilla sekä 726 000 uzbekkia etupäässä Samarkandin alueella. Yhdessä he muodostivat 64,4 prosenttia alueen väestöstä. 
1920-luvulla otettiin käyttöön yhteinen kansan nimi uzbekit. Nimitys sartit oli jo tuolloin vanhentunut, ja muut heimorajat hävisivät 1950-luvulle mennessä.
Oh’matdyt

Oh’matdyt (; lyhenne sanoista - "äitiyden ja lapsuuden suojelu") on Ukrainan pääkaupunki Kiovan Ševtšenkon piirissä sijaitseva Ukrainan suurin lastensairaala. Vuodesta 1894 lähtien toimineessa sairaalassa tehtiin rauhanaikana yli 10 000 leikkausta vuodessa. Sairaalalla on yhteensä 720 vuodepaikkaa ja siellä hoidetaan yli 20 000 ihmistä vuosittain.
Ilmaisku 8. heinäkuuta 2024.
Maanantaina 8. heinäkuuta sairaalaan osui ohjus, jonka seurauksena ainakin kaksi kuoli (toinen heistä oli lääkäri) ja 16 ihmistä haavoittui. Haavoittuneista ainakin 7 oli lapsia. Erityisesti sairaalan tehohoito-, leikkaus- ja syöpähoito-osastot vaurioituivat. Potilaita jouduttiin siirtämään muihin sairaaloihin. Ukrainan turvallisuuspalvelu SBU:n mukaan isku tehtiin venäläisellä H-101-risteilyohjuksella. 
Isku oli osa Venäjän laajaa ohjusiskujen sarjaa eri puolille Ukrainaa. Iskuissa ainakin 36 ihmistä kuoli ja 149 loukkaantui. Päivän aikana Ukrainaan kirjattiin lentäneen 38 venäläisohjusta, joista ilmatorjunta pudotti 30. Osa uhreista aiheutui ilmatorjunnan pudottamien ohjusten sirpaleiden putoamisesta. Esimerkiksi seitsemän ihmistä kuoli ja kolme haavoittui ohjusten osien pudottua kiovalaiseen synnytyssairaalaan. Talousjulkaisu "Forbes" arvioi venäläisten 8. heinäkuuta 2024 tekemien ohjusiskujen aiheuttaneen 200–250 miljoonan dollarin vahingot, ja ohjusten maksaneen yhteensä 160–200 miljoonaa dollaria. 
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto kutsuttiin käsittelemään ohjusiskua tiistana 9. heinäkuuta 2024.
Ohjusisku Oh’matdytin lastensairaalaan on ilmeinen sotarikos. Sairaalarakennukset on erityisesti mainittu suojeltavina kohteina myös Venäjän vahvistamassa, Geneven sopimuksiin kuuluvan, maajoukkojen haavoittuneiden ja sairaiden aseman parantamista koskevan sopimuksen 19 artiklassa, Geneven siviilihenkilöiden suojelemisesta sodan aikana koskevan sopimuksen 18 artiklassa sekä Geneven yleissopimusten lisäpöytäkirjan kansainvälisten aseellisten selkkausten uhrien suojelemisesta 12 artiklassa.
Carmen Herrera

Carmen Herrera (31. toukokuuta 1915 Havanna – 12. helmikuuta 2022 New York) oli kuubalaissyntyinen, vuodesta 1954 Yhdysvalloissa asunut taidemaalari.
Herrera opiskeli Havannassa ja Marymountin kansainvälisessä koulussa Pariisissa. Hän aloitti arkkitehtuurin opinnot Havannan yliopistossa, mutta keskeytti ne Fulgencio Batistan valtakauden aikana. Vuonna 1939 hän meni naimisiin yhdysvaltalaisen englanninopettaja Jesse Lowenthalin (k. 2000) kanssa ja muutti New Yorkiin. Pariskunnalle ei syntynyt lapsia. Herrera opiskeli vuosien ajan Art Students League of New Yorkissa. Vuosina 1948–1953 hän asui miehensä kanssa Pariisissa. Siellä Herrera kehitti tyylin, jolle leimallisia olivat rohkea väritys ja tarkkarajaiset geometriset muodot. Teoksia otettiin näyttelyihin Josef Albersin ja Hans Arpin töiden rinnalla. Palattuaan New Yorkiin Herrera kehitti tyyliään yksinkertaisempaan, minimalismia lähentyneeseen suuntaan. Teokset olivat usein mustavalkoisia. Tämä uusi tyyli poikkesi ajan abstraktin ekspressionismin ihanteista, joita edustivat muiden muassa Barnett Newman, Mark Rothko ja Willem de Kooning. Lisäksi osalla gallerioiden omistajista oli ennakkoluuloja latinalaisamerikkalaisia ja naispuolisia taiteilijoita vastaan. Herrera sai suosiollisia arvosetluja, mutta hänen näkyvyytensä pysyi pitkään pienenä; hän alkoi saavuttaa laajempaa huomiota ja kaupallista menestystä vasta 2000-luvulla.
2000-luvulla Herreran teoksia otettiin muun muassa Museum of Modern Artin, Hirshhorn Museum and Sculpture Gardenin, Tate Modernin ja Walker Art Centerin pysyviin kokoelmiin. Vuonna 2016 Whitney Museum of American Art avasi "Lines of Sight" -näyttelyn, joka keskittyi Herreran työhön vuosilta 1948–1978. Vuonna 2015 Alison Klayman teki Herrerasta dokumentin "The 100 Years Show". Herrerasta tehtiin heinäkuussa 2021 Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri. Hän eli 106-vuotiaaksi ja sai vain päiviä ennen kuolemaansa tietää National Gallery of Artin ostaneen kaksi hänen teoksistaan.
Ramu

Ramu on Papua-Uusi-Guineassa Uuden-Guinean saarella sijaitseva joki. Joen pituus on noin 720 kilometriä. Se alkaa idässä sijaitsevasta Kratken vuoristosta ja etenee luoteeseen, jolloin siihen liittyy useita pienempiä vuoristoista valuvia puroja. Viimeiset sata kilometriä se kulkee suoraan pohjoiseen päätyen Bismarckinmereen.
Limerickin linna

Limerickin linna (, ) on Juhana Maattoman 1200-luvun alussa rakennuttama linna Limerickin kaupungissa Irlannissa. Se on yksi parhaiten säilyneistä normannilinnoista.
Linna sijaitsee Limerickin keskiaikaisessa keskustassa Englishtowniksi kutsutulla alueella Kuninkaansaarella (King's Island) Shannon-joen suistossa. Viikinkien tiedetään leiriytyneen sinne ajoittain, ja vuonna 922 viikinkipäällikkö Thormodu Helgason perusti pysyvän tukikohdan nykyisen linnan paikalle.
Juhana Maaton rakennutti linnan suojaamaan Irlannin vallanneita normanneja gaelien hyökkäyksiltä. Limerickin kaupunki kasvoi sen suojissa merkittäväksi kauppapaikaksi. Jakobiittisotien aikana se oli Jaakko II:n valtaannousua tukevien jakobiittien tukikohta, jolla oli keskeinen asema Limerickin piirityksessä vuonna 1691.
Sotatoimet päättyivät Limerickin sopimukseen.
Thabiso Sekgala

Thabiso Sekgala (1981 Johannesburg – 16. lokakuuta 2014 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen valokuvaaja.
Sekgala syntyi Sowetossa ja vietti lapsuuttaan KwaNdebelen bantustanissa. Hän opiskeli vuodesta 2007 Johannesburgin Market Photo Workshopissa. Hänestä tuli vuonna 2010 kolmas Tierney-stipendin saaja. Hän sai tämän myötä ammatillista ohjausta Mikhael Subotzkylta. Sekgala järjesti Subotzkyn tuella ensimmäisen näyttelynsä, "Homelandin" vuonna 2011. Siinä esitelty kokoelma koostui entisten bantustanien KwaNdebelen ja Bophuthatswanan alueen nuorten ihmisten kuvista, jotka oli otettu vuosina 2009–2011. "Homeland" sisällytettiin nigerialaisen kuraattori Okwui Enwezorin kansainvälisesti kiertäneeseen näyttelyyn "Rise &amp; Fall of Apartheid". Vuonna 2011 Sekgala oli ehdolla Foam Paul Huf Awardin saajaksi. Vuonna 2012 hän otti Marikanan alueelta kuvia kokoelmaan "Second Transition". Vuoden 2013 kokoelmaan "Running" hän otti valokuvia Bulawayossa ja Ammanissa. Sekgalalla oli residenssi Künstlerhaus Bethanienissa.
Sekgala omaksui valokuvauksessa tietoisesti positiivisen lähestymistavan. Hänen mukaansa Berliinissä hänen valokuviinsa suhtauduttiin välinpitämättömästi, koska ihmiset odottivat näkevänsä Afrikasta kuvia köyhyydestä ja väkivallasta. Vuonna 2014 Sekgala avasi oman näyttelynsä Goodman Galleryssa. Hän oli naimaton. Hänellä oli tytär ja poika. Lokakuussa 2014 Sekgala teki itsemurhan hirttäytymällä kotonaan Johannesburgissa. Hänen ruumiinsa löysi hänen ystävänsä, valokuvaaja Sabelo Mlangeni.
Blarneyn linna

Blarneyn linna (, ) on keskiaikainen linnoitus Blarneyssa, lähellä Corkia Irlannissa.
Linnan paikalla on ollut puinen paaluvarustus jo 900-luvulla. MacCarthyn klaani hallitsi aluetta 1000-luvulta alkaen, ja vahvisti linnoitusta. Nykyisen linnan rakensi Cormac Láidir MacCarthy 1400-luvulla. Se on kärsinyt kyhteenottojen ja piiritysten takia. 1800-luvulla linnaa restauroitiin ja sen yhteyteen rakennettiin viktoriaalista tyyliä edustava puisto. Puistossa on taidenäyttelyitä ja kävelyreittejä järven ja joen rannalle sekä erillinen myrkkypuutarha.
Linnan tornin huipulla on Blarneyn kivi, jonka suutelemisen sanotaan antavan kaunopuheisuuden lahjan.
Euroopan patriootit -ryhmä

Euroopan patriootit (toisinaan myös sanatarkasti Patriootit Euroopan puolesta) on Euroopan parlamentissa toimiva poliittinen ryhmä. Ryhmä muodostettiin vuoden 2024 EU-vaalien jälkeen. Ryhmä edustaa ideologialtaan suverenismia ja kansalliskonservatismia.
Ryhmän taustalla toimii Unkarin pääministeripuolue Fidesz, jonka aloitteesta uutta ryhmää alettiin rakentamaan 30. kesäkuuta. Muita alusta asti mukana olleita puolueita olivat Itävallan vapauspuolue sekä tšekkiläinen ANO. Uuden parlamenttiryhmän perustamiseksi EU-parlamentissa vaaditaan vähintään 23 meppiä vähintään seitsemästä jäsenmaasta. Patrioottien ryhmä kertoi saavuttaneensa nämä vaatimukset 6. heinäkuuta.
Unkarin yhden mepin KDNP ja Portugalin 4 meppiä kattava Chega liittyivät uuteen ryhmään 1. heinäkuuta. Espanjalainen Vox ja alankomaalainen vapauspuolue liittyivät ryhmään 5. heinäkuuta. Seuraavana päivänä ryhmään liittyivät Tanskan kansanpuolue ja belgialainen Vlaams Belang.
Ranskalainen kansallisen liittouman puheenjohtaja Jordan Bardella valittiin ryhmän puheenjohtajaksi 8. heinäkuuta. Kansallisen liittouman liityttyä ryhmään siitä tuli tulevan parlamentin kolmanneksi suurin ryhmä 84 mepillä.
Ryhmään kuuluvat puolueet kuuluivat aiemmin enimmäkseen Identiteetti ja demokratia -ryhmään. ID-ryhmä lakkautettiin patrioottien ryhmän perustamisen myötä.
Ryhmä järjesti Madridissa helmikuussa 2025 konferenssin, jossa puhuivat muun muassa Geert Wilders, Marine Le Pen ja Viktor Orbán sekä etänä eteläamerikkalaiset Javier Milei ja María Corina Machado. Eurooppalaiset puhujat kehuivat Donald Trumpia, arvostelivat maahanmuuttoa ja ”wokismia”, ja useimmat vaativat uutta ”reconquistaa”, muslimien karkottamista Euroopasta.
Chi Coltrane

Chi Coltrane (s. 16. marraskuuta 1948 Racine, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Coltrane syntyi kanadalaisen äidin ja saksalaisen viulisti-isän perheeseen vuonna 1948. Vuonna 1970 hän perusti Chicago Coltrane -nimisen yhteen, joka soitti bluesia, funkia ja gospelia.
Coltrane sai levytyssopimuksen Columbialta vuonna 1972. Hänen esikoisalbuminsa "Chi Coltrane" jukaistiin samana vuonna, ja single ”Thunder and Lightning” nousi Yhdysvaltain singlelistan sijalle 17. Coltranen toinen albumi "Let it Ride" sai hyvät arvostelut mutta ei myynyt kovinkaan hyvin. Pidettyään taukoa Coltrane julkaisi vuonna 1977 albumin "Road to Tomorrow" ja muutti Eurooppaan, missä hän julkaisi kolme albumia. Niiden jälkeen hän ei ole ollut kovinkaan aktiivinen.
Peter Magubane

Peter Sexford Magubane (18. tammikuuta 1932 Johannesburg – 1. tammikuuta 2024 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen valokuvaaja ja kuvajournalisti. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi apartheidajan Etelä-Afrikan dokumentoinnista valokuvin. Hän julkaisi kuvamateriaalia ajan merkittävistä tapahtumista, kuten Sharpevillen verilöylystä, Rivonian oikeudenkäynnistä ja Soweton mellakoista.
Magubanesta tuli 1950-luvulla "Drum-lehden" päävalokuvaajan Jürgen Schadebergin avustaja. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1963 saakka. Vuonna 1961 hän piti oman näyttelynsä yhtenä ensimmäisistä valokuvaajista Etelä-Afrikassa. Magubane lähti vuonna 1963 ulkomaille ja piti vuonna 1964 näyttelyn Lontoossa. Palattuaan Etelä-Afrikkaan vuonna 1966 hän aloitti työskentelyn "The Rand Daily Mail" -lehdessä. Kesäkuussa 1969 Magubane joutui pidätetyksi valokuvatessaan mielenosoittajia. Hän vietti eristyksessä 586 päivää. Vapauduttuaan hän joutui viiden vuoden ajaksi "kielletyksi henkilöksi", mikä merkitsi muun muassa työn menetystä. Maaliskuussa 1971 Magubane pidätettiin uudelleen ja asetettiin 98 päiväksi eristykseen. Tämän jälkeen hän vietti kuusi kuukautta vankilassa vapautensa ehtojen rikkomisesta. Vuonna 1975 Magubane sai jatkaa työskentelyä "The Rand Daily Mailissa".
Magubane sai maailmanlaajuista huomiota Soweton mellakoiden dokumentoinnista vuonna 1976. Elokuussa 1976 hänet pidätettiin jälleen, tällä kertaa 123 päivän ajaksi. Hänen asuntonsa tuhoutui tulipalossa. Sittemmin Magubane työskenteli muun muassa "Timessa". Vuonna 1990 hänestä tuli Nelson Mandelan virallinen valokuvaaja. Demokratian aikana hän keskittyi muun muassa näyttelyiden pitämiseen. Magubane julkaisi 17 kirjaa, joista apartheidajan hallinto kielsi teokset "Black As I Am" (1978) ja "Black Child" (1982). Hän oli vuonna 1996 todistajana Totuus- ja sovintokomission edessä. Hän sai monia palkintoja ja kunniatohtorin arvoja. Magubane oli kolmesti naimisissa. Hänen poikansa Charles, joka myös ryhtyi valokuvaajaksi, kuoli henkirikoksen uhrina Sowetossa vuonna 1992. Vanhalla iällään Magubane sairasti eturauhassyöpää.
Karl-Heinz Schnellinger

Karl-Heinz Schnellinger (31. maaliskuuta 1939 Düren, Nordrhein-Westfalen, Saksa – 20. toukokuuta 2024 Milano, Italia) oli saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. 
Schnellinger teki läpimurtonsa 1. FC Kölnissä, johon hän liittyi heinäkuussa 1958. Hänet valittiin Saksan vuoden jalkapalloilijaksi 1962. Hän voitti joukkueen kanssa Saksan-mestaruuden 1962. Hän siirtyi seuraavaksi Italiaan ollen ensimmäisiä ulkomailla pelanneita saksalaisia.
Schnellinger aloitti Italiassa liittyen AS Romaan, mutta pelasi ensimmäisen kautensa lainalla Mantovassa. AC Milaniin hän liittyi heinäkuussa 1965. Hän voitti Italian cupin, kaksi Cup-voittajien cupia ja Mestarien liigan.
Saksan maajoukkueessa Schnellinger pelasi finaalissa vuoden 1966 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän teki maajoukkueuransa ainoan maalinsa välierässä vuoden 1970 MM-kilpailuissa. Schnellinger päätti uransa Tennis Borussia Berlinissä pelatun kauden jälkeen.
Kiripi Katembo

Kiripi Katembo Siku (1979 Goma – 5. elokuuta 2015 Kinshasa) oli kinshasankongolainen valokuvaaja.
Katembo opiskeli Kinshasan Académie des Beaux-Artsissa. Hän työskenteli alun perin taidemaalarina ja videotaiteilijana. Valokuvillaan Katembo ilmaisi suhdettaan Kinshasan urbaaniin ympäristöön. Hänen ensimmäinen valokuvasarjansa oli "Un regard", jonka tekemisen hän aloitti vuonna 2008 ja jota esiteltiin Kinshasassa sekä Lubumbashin biennaalissa. Katembolle myönnettiin vuonna 2011 Fondation Blachèren palkinto. Hänen valokuviaan on ollut esillä muun muassa Venetsian biennaalissa, Berliinin elokuvajuhlilla, Rencontres d’Arlesissa ja Rencontres de Bamakossa. Vuonna 2013 hän kuvitti Avignonin festivaalin julisteen.
Katembo teki myös dokumenttielokuvia. Hän perusti Kinshasan Yango-biennaalin, Yabela-nimisen valokuva- ja videotaiteilijakollektiivin sekä Mototu-nimisen elokuvayhtiön. Katembo kuoli vuonna 2015 aivo-oireiseen malariaan.
Sammy Baloji

Sammy Baloji (s. 1978 Lubumbashi) on kinshasankongolainen valokuvaaja. Hän on työssään tarkastellut muun muassa Belgian suorittaman kolonisaation vaikutuksia sekä Katangan alueen kulttuurista, arkkitehtonista ja teollista perintöä.
Balojille myönnettiin Prinssi Clausin palkinto vuonna 2008. Samana vuonna hän oli mukana perustamassa järjestöä, joka aloitti Lubumbashin biennaalin järjestämisen. Balojilla on ollut omia näyttelyitään muun muassa Musée du quai Branlyssa, Mu.ZEE:ssa (Oostende), Kuninkaallisessa Keski-Afrikan museossa ja Museum for African Artissa. Baloji on työllään ollut edustettuna Venetsian arkkitehtuuribiennaalissa ja Sydneyn biennaalissa. Hän teki Kinshasaa kuvanneessa kokoelmassaan "Urban Now: City Life in Congo" (2016) yhteistyötä antropologi Filip De Boeckin kanssa.
SMS Dresden (1907)

SMS Dresden oli Saksan keisarikunnan laivaston Dresden-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 1906 telakkanumerolla 195. Alus laskettiin vesille 5. lokakuuta 1907 ja otettiin palvelukseen 14. marraskuuta 1908. Aluksen valmistuskustannukset olivat 7 460 000 Saksan markkaa.
Palvelus.
Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijät "HMS Kent" ja "HMS Glasgow" avasivat tulen, kun alus oli 14. maaliskuuta 1915 puolueettomassa Chilessä Mas a Tierrassa. Aluksella sai surmansa seitsemän miestä. Aluksen miehistö upotti aluksensa, minkä jälkeen he internoituivat.
Aluksen kompassi ja liput pelastettiin 1965 hylystä ja sijoitettiin Mürwikin laivastoakatemiaan.
Terry Cooper

Terence ”Terry” Cooper (12. heinäkuuta 1944 Brotherton, Englanti – 31. heinäkuuta 2021) oli englantilainen jalkapalloilija ja manageri.
Cooper debytoi pelaajana Leeds Unitedin alle 18-vuotiaiden joukkueessa. Leeds Unitedin aikuisten joukkueessa hän voitti Englannin 1. divisioonan 1969, Englannin liigacupin 1968 ja Messukaupunkien cupin kahdesti vuosina 1968 ja 1971. Hän oli hyökkäyksissä tehokkaasti mukana vasemman laitahyökkääjä Eddie Grayn kanssa. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 351 ottelua ja teki 11 maalia. Leedsin lisäksi hän edusti myös muun muassa Middlesbroughia, Bristol Roversia ja Bristol Cityä. Hän edusti Englannin maajoukkuetta vuoden 1970 maailmanmestaruuskilpailuissa Meksikossa.
Managerina Cooper edusti Bristol Cityä, Exeter Cityä ja Birginham Cityä.
Bob Crompton

Robert Crompton (26. syyskuuta 1879 Blackburn, Englanti – 16. maaliskuuta 1941) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edusti 24-vuotisen uransa aikana kokonaisuudessaan Blackburn Roversia. Hän pelasi seurassa yhteensä 528 ottelua. Hän debytoi Englannin maajoukkueessa maaliskuussa 1902. Maajoukkueessa hän pelasi yhteensä 41 ottelua.
Jimmy Dickinson

Jimmy Dickinson (25. huhtikuuta 1925 Alton, Hampshire, Englanti – 8. marraskuuta 1982) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen keskikenttäpelaaja.
Dickinson edusti koko ammattilaisuransa Portsmouthia, ensin sen alle 18-vuotiden joukkueessa ja myöhemmin ammattilaisjoukkueessa vuosina 1946–1965. Hän on joukkueen historian eniten otteluita pelannut pelaaja yli 800 ottelullaan. Hän voitti joukkueen kanssa Englannin mestaruuden peräkkäin kausina 1948–1949 ja 1949–1950. Dickinsonin patsas paljastettiin Fratton Parkin stadionilla Portsmouthissa syyskuussa 2023. Hän edusti myös Englannin maajoukkuetta.
Kilkennyn linna

Kilkennyn linna (, ) on normannilinnoitus Kilkennyssä, Irlannissa. Se rakennettiin Norejoen suulle valvomaan jokiliikennettä sisämaahan ja suojaamaan Irlannin vallanneita normanneja gaelien hyökkäyksiltä.
Pembroken jaarli William Marshall rakennutti kivilinnan 1200-luvulla paikalle, josta oli tuhottu aikaisempi linnoitus 1170-luvulla. Nykyinen linna perustuu Marshallin alkuperäiseen suunnitelmaan, nelikulmaiseen linnaan, jonka nurkissa olleista pyöreistä torneista kolme on yhä jäljellä. Nykyinen ulkomuoto ja sisutus ovat valtaosin peräisin 1800-luvulta.
Butlerin suku hallinnoi linnaa vuosisatojen ajan.
Edmund Thomas Clint

Edmund Thomas Clint (; 19. toukokuuta 1976 Kochi – 15. huhtikuuta 1983 Kochi) oli intialainen piirtäjä ja taidemaalari. Häntä on tiedotusvälineissä luonnehdittu tuotannoltaan varhaiskypsäksi lapsineroksi. Hän kuoli 6-vuotiaana munuaisten vajaatoimintaan, mutta hän ehti tehdä elämänsä aikana arviolta noin 25 000 – 30 000 teosta.
Clint syntyi Mullaparambil Thomas Josephin ja Chinnamma Josephin ainoana poikana. Hänet nimettiin Clint Eastwoodin mukaan. Vanhempiensa mukaan hän todennäköisesti innostui kuvataiteesta perheen kotona säännöllisesti vierailleen taiteilijaystävä G. Mohananin esimerkin kautta. Clintin teoksiin vaikuttivat hänen lapsena kuulemansa sadut, ja niissä esitetään muun muassa luontoaiheita, mutta myös rakkauden, yksinäisyyden ja kuoleman kaltaisia teemoja. Teoksissa esiintyy usein muun muassa lintuja sekä uskonnon ja myyttien hahmoja. Pian kolme vuotta täytettyään Clint sai vaikean munuaistaudin diagnoosin. 5-vuotiaana hän käytti ensimmäisen kerran vesivärejä ja sai ensimmäisen palkinnon alle 18-vuotiaille taiteilijoille suunnatussa maalauskilpailussa. Clintin viimeinen valmistunut maalaus esittää theyyamrituaalia ja Muchilot Bhagavathi -jumalhahmoa. Clint kuoli 6-vuotiaana munuaistaudin johdettua ensin koomaan.
Kochin Panampilly Nagarissa on Clintin mukaan nimetty puisto. Lisäksi hänen mukaansa on nimetty Kochin Perumanoorissa sijaitseva Clint Road. Keralan matkailun laitos järjestää kehittyvien taiteilijoiden kansainvälisen maalauskilpailun, joka myös on nimetty Clintin mukaan. Clintin teosten näyttelyitä on pidetty Thiruvananthapuramissa hänen kuolemansa jälkeenkin. Hänestä tehtiin elokuva "Clint".
Don Howe

Donald Howe (12. lokakuuta 1935 Wolverhampton, Länsi-Midlands, Englanti – 23. joulukuuta 2015) oli englantilainen jalkapalloilija, manageri ja valmentaja.
Pelaajana Howe edusti West Bromwich Albionia 1952–1964 ja Arsenalia 1964–1966. West Bromwich Albionille hän pelasi 379 ottelua ja Arsenalille 74. Hän teki otteluissa yhteensä 18 maalia. Managerina hän edusti muun muassa West Bromwich Albionia 92 ottelussa, Arselania 99 ottelussa ja Queens Park Rangersia 61 ottelussa.
Gavin Turk

Gavin Turk (s. 1967 Guildford) on brittiläinen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan muun muassa henkilökultin, taiteilijan myytin ja tekijyyden ironisesta tarkastelusta.
Turk opiskeli Chelsea College of Art and Designissa ja vuodesta 1989 Royal College of Artissa. Royal College of Art kieltäytyi taiteen maisterin arvon myöntämisestä hänelle, koska suhtautui kielteisesti hänen valmistumistyökseen tarkoittamaan "Cave"-näyttelyyn, jossa valkoista taustaa vasten oli sijoitettu taiteilijan itselleen omistama sininen laatta tekstillä "Borough of Kensington: Gavin Turk: Sculptor worked here 1989–1991". Turk sai tukijakseen Charles Saatchin, ja hänestä tuli näkyvä Young British Artists -sukupolven edustaja. Hän oli edustettuna Saatchin tunnetussa Sensation-taidenäyttelyssä vuonna 1997. Turk on pitänyt omia näyttelyitä muun muassa Lontoossa, Wienissä, Brysselissä ja Kapkaupungissa. Merkittäviin ryhmänäyttelyihin hän on osallistunut muun muassa Lontoossa, Venetsiassa, Istanbulissa, Manchesterissa, Bathissa, Margatessa, Bremenissä, Prahassa, Reykjavíkissa ja Phoenixissa. Turkilta on tilattu veistoksia julkisille paikoille. Hänen töitään on muun muassa Tate Galleryn, Museum of Modern Artin ja Damien Hirstin kokoelmissa.
Turkin tuotantoon kuuluu muun muassa aidon kokoisia vahaveistoksia hänestä itsestään historiallisten hahmojen kuten Jean-Paul Marat'n, Che Guevaran ja Elvis Presleyn seurassa. Hän on myös käyttänyt taiteessa arkisia esineitä ja roskia. Turkille myönnettiin vuonna 2001 Jack Goldhill -veistospalkinto ja vuonna 2007 Charles Wollaston -palkinto. Vuonna 2010 hän sai taiteiden kunniatohtorin arvon Itä-Lontoon yliopistosta.
Taistelevat Kärpäset

Taistelevat Kärpäset on suomalainen kymmenenosainen kuunnelma. Kuunnelman on käsikirjoittanut Melli Maikkula, ohjannut Teppo Airaksinen ja päärooleissa näyttelevät Anna Airola sekä Heikki Ranta. Se julkaistiin Yle Areenassa 16. toukokuuta 2024.
Ayrton Sennan patsas (Imola)

Ayrton Sennan patsas () on patsas Imolassa Acque Minerali -puistossa lähellä Tamburellon mutkaa Autodromo Enzo e Dino Ferrarin autoradalla, jossa Ayrton Senna ajoi ulos ja kuoli vuonna 1994. Patsaan on suunnitellut Stefano Pierotti ja se julkistettiin 26. huhtikuuta 1997.
Patsas on valmistettu kivestä ja pronssista, ja siinä lukee lainaus Sennalta: ”Credo di essere molto lontano da una maniera di vivere che mi piacerebbe”.