tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kekälekakadu

 
Kekälekakadu ("Callocephalon fimbriatum") on keskikokoinen australialainen kakadulaji. Se on sukunsa ainoa laji. Lajia on kutsuttu myös nimellä hyppykakadu.
Koko ja ulkonäkö.
Kekälekakadun pituus on noin 34 cm ja paino 240–330 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin harmaa, höyhenten reunat ovat vaaleat saaden puvun näyttämään raidalliselta. Koiraalla on punainen pää ja töyhtö, naaraan pää ja vaatimattomampi töyhtö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta koirailla on punainen töyhdön kärki ja punaiset täplät otsassa ja päälaella, sekä tummanharmaa nokka.
Esiintyminen.
Kekälekakadu elää Australian kaakkoisosassa Uuden Etelä-Walesin itäosista Victoriaan. Tasmanian pohjoisosassa ja King Islandilla laji on harvinainen vierailija. Lisäksi erillinen, istutettu kanta elää Kengurusaarella. Kokonaispopulaatio on yli 20 000 yksilöä. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä. Lajin kanta on käymässä uhanalaiseksi elinympäristön häviämisen takia.
Elinympäristö.
Kekälekakadut elävät tuoreissa metsissä, sekä vuoristossa että laaksoissa. Talveksi ne siirtyvät tasangoille, puutarhoihin ja puistoihin. Kekälekakadut esiintyvät lisääntymisaikana pareittain, perhekunnittain tai pieninä parvina, talvikaudella ne kerääntyvät joskus suurina kymmenien yksilöiden parvina hyville ruokapaikoille, kuten marjoville orapihlajapensaille.
Lisääntyminen.
Kekälekakadun lisääntymiskausi on loka–tammikuussa. Pesäpuu on tavallisimmin vesistön rannalla kasvava kookas elävä eukalyptuspuu. Kekälekakadunaaras munii kaksi, harvoin kolme, munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Muna on kooltaan 35,8 mm x 27,5 mm. Molemmat puolisot hautovat munia yhteensä noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä noin seitsemän viikon ikäisinä ja ovat emoistaan riippuvaisia vielä parin kuukauden ajan.
Ravinto.
Kekälekakadut syövät pääasiassa eukalyptusten ja akasioiden siemeniä, mutta myös muiden puulajien siemeniä, marjoja, pähkinöitä, hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Ne ruokailevat järjestelmällisesti niin, että palaavat päivästä toiseen samaan puuhun tai pensaaseen, kunnes se on syöty tyhjäksi. Linnut ruokailevat hiljaisina puun latvustossa, josta kuuluu vain nokan napsetta niiden availlessa käpyjä.
Kaarina Sivonen

Anna Kaarina Sivonen (s. 23. elokuuta 1954 Kiuruvesi) on suomalainen sinilevätutkija ja Helsingin yliopiston mikrobiologian professori. Hän johtaa mikrobivarantojen tutkimusryhmää. Hän toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina vuosina 2000–2010.
Sivonen tuli ylioppilaaksi Kiuruveden yhteislyseosta 1974. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa suoritti maatalouden ja metsätieteen maisterin sekä tohtorin tutkinnot (MMM 1982, MMT 90). Osana opintojaan hän oli stipendiaattiina Unkarin Budapestissä Eötvös Lorand yliopistossa (1979–1980). Hän suoritti jatko-opintoja Yhdysvalloissa Wrightin osavaltionyliopistossa (Dayton, Ohio; 1988). Hänen englanninkielinen mikrobiologian alaan lukeutuva väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu "Toxic cyanobacteria in the Finnish freshwater and the Baltic Sea". Hän on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1996.
Sivonen toimi Helsingin yliopistossa tutkimusavustajana (1982–1984) ja nuorempana tutkijana (1984–1986). Sitten hän oli Suomen Akatemian tutkimusassistentti (1986–1990) ja nuorempi tutkija (1990–1996). Tänä aikana hän oli vierailevana post-doc tutkijana Yhdysvalloissa: Wrightin osavaltionyliopistossa (1990–1991), ja Chicagon yliopistossa (Illinois; 1991–1992). Hän työskenteli Helsingin yliopiston tutkijana vuosina 1996–1997 ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1997–2000.
Vuosina 2000–2010 Sivonen toimi Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina ja johti Suomen Akatemian mikrobivarantojen huippuyksikköä vuosina 2002–2007. Akatemiaprofessuurin aikana hänet nimitettiin 2004 yliopistolehtoriksi ja 2007 limnologian professoriksi sekä vuoden 2009 alusta mikrobiologian professoriksi. Tässä tehtävässä hän aloitti akatemiaprofessuurin jälkeen syksyllä 2010. Pohjoismaisessa kymmenen yliopiston yhteisessä NordAqua-huippuyksikköhankkeessa (2017-2022) hän on Helsingin yliopistossa tehtävän tutkimuksen projektipäällikkö. 
Sivonen on erikoistunut sinilevien eli syanobakteerien tutkimukseen. Hänen tutkimusryhmänsä havaitsi aikoinaan myrkyllisten sinileväkukintojen olevan jokavuotinen ilmiö Itämeressä ja yleisiä järvissämme. Sinilevistä voidaan tutkimusten mukaan saada myös lääkkeenä vaikuttavia aineita. Keväällä 2019 hänellä oli ORCID-listauksen mukaan yli 240 tieteellistä julkaisua. 
Hänen saamiin tunnustuksiin kuuluvat Helsingin kaupungin tiedepalkinto (2001) ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsenyys (2002–).
Christiaan Berger

Christiaan David "Chris" Berger (27. huhtikuuta 1911 Amsterdam – 12. syyskuuta 1965 Amsterdam) oli alankomaalainen pikajuoksija, joka sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä (10,3 s) vuonna 1934. Samana vuonna hän myös voitti EM-kisoissa kultaa sekä 100 että 200 metrillä ja oli mukana Alankomaiden pronssia voittaneessa joukkueessa 4 kertaa 100 metrin viestissä. 
Olympialaisissa Berger oli mukana vuosina 1932 ja 1936, mutta ei menestynyt kovinkaan hyvin. Los Angelesissa 1932 Berger putosi kummassakin lajissaan välierissä. Berliinissä 1936 hän jäi maanmiestensä Martinus Osendarpin ja Wil van Beverenin varjoon. Alankomaiden viestikilpailu päättyi kapulan pudotukseen finaalissa, joten myös Berliinistä menestys jäi laihaksi.
Berger piti urallaan hallussaan useita ennätyksiä. 100 metrillä hänellä oli jaettu maailmanennätys vuosina 1934 – 1936 ja Euroopan-ennätystä 1930 – 1951. Alankomaiden-ennätystä hän piti 1934 – 1965. 200 metrillä hän piti Alankomaiden-ennätystä samoina vuosina ja 4 kertaa 100 metrin viestissä 1934 – 1963.
James Grant

James Grant (1772 Skotlanti – 11. marraskuuta 1833 Saint-Servan, Ranska) oli brittiläinen laivastoupseeri, purjehtija ja lintutieteilijä.
Grant kastettiin 6. syyskuuta 1772 Skotlannin Forresissa Morayshiressä. Vuoden 1799 lopulla Grant komensi luutnanttina "Lady Nelson" nimistä 60 tonnin vetoista prikiä. Alus purjehti Thamesjoelta Sydneyn satamaan Port Jacksoniin, jonne se saapui 18. maaliskuuta 1800. Grantille oli annettu tehtäväksi tutkia ja kartoittaa New Hollandin eli Australian rannikot.
Grant suoritti useita purjehduksia vuosina 1800–1801 ja kartoitti ensimmäisenä etenkin Bassinsalmen ja sitä ympäröivät rannikot. Hän palasi Eurooppaan ja julkaisi muistelmansa "Narrative of a Voyage of Discovery" vuonna 1803. Hänet ylennettiin komentajaksi 1805 ja seuraavana vuonna hän sai eläkkeen korvaukseksi vammautumisestaan työssään.
Grant rantautui ensimmäisenä eurooppalaisena Phillip Islandille ja Churchill Islandille. Phillip Islandin lounaiskärki on nimetty hänen kunniakseen.
Muistelmissaan Grant nimesi kekälekakadun ("Callocephalon fimbriatum").
Ballabio

Ballabio on kunta Italian pohjoisosassa Lombardian alueella Leccon maakunnassa. Kunnassa on runsaat 4 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 15 km².
Muuta.
Joulun alla vuonna 2008 ryhmä ballabiolaisia pyöräili Rovaniemelle luovuttaakseen joulupukille kirjeitä italialaisilta lapsilta. Neljän miehen ryhmä käytti 3 500 kilometrin tulomatkaan lähes kuukauden.
Revolverimies

Revolverimies ("The Shootist") on yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1976. Se perustuu Glendon Swarthoutin edellisenä vuonna julkaisemaan romaaniin. Tarina kertoo ikääntyvästä, kuuluisasta revolverisankarista (John Wayne), joka on kuolemassa eturauhassyöpään ja joutuu kohtaamaan hahmoja menneisyydestään. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Revolverimiehen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juho Konttajärvi

Juho Albanus (Kontta) Konttajärvi () oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan vänrikki. Hänen vanhempansa olivat torppari Juho Konttajärvi ja Johanna Lind. 
Jääkärikausi.
Konttajärvi työskenteli sahatyöläisenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 5. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Konttajärvi saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, missä hän haavoittui.
Heimosoturi Kontta.
Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin Porin rykmentin III pataljoonaan, missä hän toimi vääpelinä 2. komppaniassa. Hänet siirrettiin seuraavaksi 11. heinäkuuta 1918 alkaen Helsingin jalkaväkirykmenttiin, mikä tunnettiin myöhemmin nimellä Itämeren jalkaväkirykmentti 1. Armeijasta hän erosi 23. tammikuuta 1919 vai liittyäkseen Viron vapaussotaan. 
Konttajärvi liittyi vapaaehtoisena Viron vapaussotaan lähtevään Ensimmäiseen suomalaiseen vapaajoukoon, missä hän toimi joukkueenjohtajana tiedusteluosastolla. Hänet siirrettiin myöhemmin Viron panssarijunadivisioonan suomalaiseen pataljoonaan. Viron vapaussodassa hän otti osaa taisteluihin Mustjoella, Mentzenissä (Möniste) ja Rosenhofissa (Vana Roosa). Virosta palattuaan hän liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan 15. syyskuuta 1919, missä hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi etappikomppaniaan. Sotaretkellä hän oli 1. tammikuuta 1920 saakka. Retkeltä palattuaan hän astui takaisin armeijan palvelukseen 21. helmikuuta 1920 ja hänet sijoitettiin Meripataljoonaan, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Laivaston koulutuskunta. Meripataljoonassa hän toimi koulutusaliupseerina muun muassa miinakomppaniassa. Armeijasta hän erosi lopullisesti 1. lokakuuta 1925 ja siirtyi metsätyönjohtajaksi Pohjois-Suomeen. 
Talvi- ja jatkosota.
Konttajärvi otti osaa talvisotaan joukkueenjohtajana Erillisessä Pataljoona 26:ssa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Erillinen osasto Petsamon komppania Tuuriin. Hänet kotiutettiin vielä ensimmäisenä sotavuonna ja hän siirtyi metsätöihin Ylitorniolle. Hänet haudattiin Ylitorniolle.
Caperio/Täby FC

 
Caperio/Täby Floorball Club on ruotsalainen salibandyn erikoisseura Täbystä. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2013–2014 Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Svenska Superliganissa.
Jacques Pucheran

Jacques Pucheran (1817-1895) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Pucheran osallistui eläintieteilijänä "Astrolabe"-laivan Oseaniaan suuntautuneelle tutkimusretkelle 1837–1840. Retkikunnan johtajana toimi Jules Dumont d'Urville. Palattuaan hän kirjoitti, yhdessä Honoré Jacquinotin kanssa, selonteon retken lintutieteellisestä annista: "Voyage au Pôle sud et dans l'Océanie sur les corvettes L'Astrolabe et La Zélée" (1841-1854).
Pucheran nimesi lukuisia uusia lintulajeja, muun muassa salomoninkakadun ("Cacatua ducorpsii").
IBK Dalen

 
IBK Dalen on vuonna 1990 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Uumajasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2020-2021 Ruotsin pääsarjassa Superliigassa ja naiset toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
IBK Dalenilla on 750 jäsentä ja 23 joukkuetta. Seuran kotihalli on Umeå Energi Arena.
Vaitelias mies

Vaitelias mies ("The Quiet Man") on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1952. Se sijoittuu Irlannin vehreisiin maisemiin ja kertoo entisen ammattilaisnyrkkeilijän ja temperamenttisen irlantilaisnaisen romanssista.
"Vaitelias mies" oli John Fordin omia suosikkeja. Hän piti sitä yhtenä henkilökohtaisimmista elokuvistaan. Ford sai elokuvasta neljännen ja viimeisen parhaan ohjauksen Oscarinsa.
Elokuva valittiin vuonna 2013 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Vaiteliaan miehen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tuotanto.
Esituotanto.
"Vaitelias mies" oli ollut John Fordin lempiprojekti jo pitkään ennen kuin hän sai mahdollisuuden sen kuvaamiseen 1950, jolloin John Wayne taivutteli Republic Picturesin rahoittamaan sen. Koska Ford halusi kuvata Irlannissa ja väreissä, elokuvan budjetti olisi suurempi kuin mihin B-elokuvia tuottava Republic oli tottunut. Republic suostui sillä ehdolla, että Ford ohjaisi sitä ennen "Apassilinnakkeen" ja "Keltaisen nauhan" kaltaisen lännenelokuvan. Sopimuksen tuloksena syntyi "Rio Grande" (1950), jonka pääosissa näyttelivät John Wayne ja Maureen O'Hara.
Maurice Walshin alkuperäinen tarina oli ilmestynyt 1933. Fordin projektina se on ollut ainakin vuodesta 1944 lähtien, jolloin hän kertoi haluavansa Waynen ja O'Haran elokuvan pääosiin. Käsikirjoituksen ensimmäisen version kirjoitti Richard Llewellyn. Se oli kuitenkin liian poliittinen, joten Frank S. Nugent kirjoitti uuden version, joka keskittyi rakkaustarinaan.
Kuvaukset.
"Vaitelias mies" kuvattiin Irlannissa kesällä 1951. Tekijöiden mukaan kuvauksissa oli hauska ja rento tunnelma. Ainut tyytymätön oli Republicin johtaja Herbert Yates, jonka mielestä maaseutu oli liian "vihreää" ja huumori liian irlantilaista, minkä vuoksi hän pelkäsi elokuvan kaupallisen menestyksen puolesta.
Palkinnot.
Elokuva sai vuonna 1952 seuraavat palkinnot:
Lisäksi elokuva oli ehdolla seuraavien palkintojen saajaksi:
Robert Kerr (kirjailija)

Robert Kerr (1755 Roxburghshire – 11. lokakuuta 1813) oli skotlantilainen kirjailija, joka kirjoitti ja käänsi useita tieteellisiä teoksia.
Kerrin isä oli jalokivikauppias James Kerr. Kerr opiskeli lääketiedettä Edinburghin yliopistossa ja toimi kirurgina Edinburgh Foundling Hospitalissa. Hän käänsi useita tieteellisiä teoksia englanninkielelle, kuten Antoine Lavoisierin "Traitée Elémentaire de Chimie" vuonna 1789. Vuonna 1792 hän julkaisi kaksiosaisen käännöksen "The Animal Kingdom" Linnén neliosaisesta Systema Naturaesta. Hän ei koskaan julkaissut sarjan kahta jälkimmäistä osaa.
Vuonna 1794 Kerr luopui kirurgin praktiikastaan ja perusti paperitehtaan Berwickshireen. Yritys epäonnistui ja hän ryhtyi jälleen kirjoittamaan hengenpitimikseen vuonna 1809. Hän julkaisi useita pienempiä töitä, kuten "General View of the Agriculture of Berwickshire". Hänen viimeinen käännöksensä oli Georges Cuvierin "Recherches sur les ossements fossiles de quadrupedes". Teos julkaistiin postuumisti nimellä "Essays on the Theory of the Earth".
Hänen muita töitään ovat muun muassa järkälemäinen 18-osainen "A General History and Collection of Voyages and Travels", jonka hän aloitti 1811 ja jonka viimeiset osat julkaistiin postuumisti 1820-luvulla. Kerrillä oli kolme lasta, poika ja kaksi tytärtä.
Teoksessaan "The Animal Kingdom" Kerr nimesi useita eläinsukuja ja -lajeja, muun muassa kettukusun ("Trichosurus vulpecula") ja neitokakadun ("Nymphicus hollandicus").
Georges Breitman

Georges Breitman (27. maaliskuuta 1920 Pariisi – 27. tammikuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli seiväshyppy.
Breitman sijoittui seiväshypyssä Oslon EM-kilpailuissa 1946 kuudenneksi tuloksella 390 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 380 cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui seiväshypyn loppukilpailusta. Helsingin 1952 olympialaisissa hän osallistui kymmenotteluun, jonka hän jätti kesken.
172-senttinen ja 60-kiloinen Breitman voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1943–1946 sekä 1953. Vuonna 1949 hän teki Ranskan ennätyksen 411 cm. Hänen uransa paras tulos oli vuonna 1952 hypätty 413 cm.
Tuhansien lääkkeiden ja lärvien maa

Tuhansien lääkkeiden ja lärvien maa on rap-artisti/-tuottaja Panama Rayon "Puukko-Allu"-nimellä julkaistu ensimmäinen virallinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 26. syyskuuta 2008 HCR Recordsin kautta. Levyllä esiintyyvät K.G.B.-jengistä tutut Mehmed, Tuupo, Make, Hepo-Reko, Lefa, Ipiza ja Puoskari. Albumia on ollut tuottamassa muun muassa DJ Ressu Italo. Sen julkaisugaala järjestettiin ravintola Lepakkomiehessä, jossa esiintyi myös helsinkiläinen rap-artisti Petos.
Kappaleet.
Kappaleessa "Setä" on sama biitti kuin Heikki Kuulan "Odevenks?" -kappaleessa. Lisäksi "Setä" -kappaleella ei räpätä, vaan siinä puhuu Jammu Siltavuori. Siltavuoren puhe on otettu "Kolmas pyörä" -ohjelman haastattelusta.
Åkerblom-liike

Åkerblom-liike tai åkerblomilaisuus oli lahko Suomessa 1910-luvun lopulla ja 1920-luvun alussa. Liikkeen johtajana toimi Maria Åkerblom yhdessä muun muassa Eino Vartiovaaran kanssa.
Liike sai alkunsa Snappertunassa vuonna 1917, jolloin kaksitoistavuotiaan Åkerblomin uskottiin saavan profetioita Jumalalta. Åkerblom oli vakavasti sairas ja saarnasi nukkuessaan transsinkaltaisessa tilassa. Åkerblom alkoi saada kannattajia.
Maria Åkerblom aloitti toimintansa Etelä-Suomessa, mutta suuren kannatuksen hän sai vasta siirryttyään Pohjanmaalle. Kokkolan ruotsinkielisten parissa liike kasvoi, samaten muun muassa Teerijärven kylässä. 
1910-luvun ja 1920-luvun taitteessa kritiikki liikettä vastaan kasvoi. Huhujen mukaan liikkeen jäsenet pahoinpitelivät ihmisiä. Väitettiin myös, että liikkeen jäsenet varastelivat. Oikeuden käsittelyyn tuli myös tapaus, jossa Maria Åkerblom olisi ampunut yleisellä paikalla nimismiestä päin. Paikalla olleet liikkeen jäsenet todistivat tätä vastaan. Rikokset ja väärät valat johtivat yhä useampien jäsenten vangitsemiseen.
Åkerblom-liikkeen johtajat olivat vaatineet jäseniään luovuttamaan omaisuutensa liikkeelle. Ensin jäsenet muuttivat Helsinkiin, ja tavoitteena oli myöhemmin siirtyä Pyhään maahan. Rikokset, vankeustuomiot ja niitä seuranneet ongelmat johtivat kuitenkin liikkeen kuihtumiseen. Åkerblom itse joutui vankilaan kahdeksaksi vuodeksi, jona aikana liike oli pirstaloitunut. Ainoastaan pieni ryhmä pysyi Åkerblomille uskollisena hänen kuolemaansa vuoteen 1981 asti.
Muu toiminta.
Kansalaissodan jälkeen vallinneen elintarvikepulan aikana åkerblomilaiset harjoittivat Kokkolassa hyväntekeväisyyttä. He kutsuivat luokseen varattomien perheitten nälkää näkeviä lapsia ja tarjosivat heille ruokaa. Myöhemmin liike järjesti leikki- ja askarteluiltoja, joita Maria Åkerblom johti.
Georges Damitio

Georges Étienne Louis Damitio (20. toukokuuta 1924 Toulouse, Ranska – 7. syyskuuta 1994) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Damitio sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa korkeushypyssä viidenneksi tuloksella 195 cm ja pituushypyssä kuudenneksi tuloksella 707 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän osallistui vain korkeushyppyyn ja sijoittui kuudenneksi tuloksella 190 cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui korkeushypyssä 13:nneksi tuloksella 190 cm.
185-senttinen ja 79-kiloinen Damitio voitti Ranskan mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1947–1949 ja 1951–1953 sekä pituushypyssä vuonna 1947. Hän paransi korkeushypyn Ranskan ennätystä vuonna 1948 tulokseen 197 cm ja seuraavana vuonna tulokseen 202 cm.
Claude Bénard

Claude Bénard (6. lokakuuta 1926 Gien, Loiret – 27. elokuuta 2025) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Bénard saavutti Brysselin EM-kilpailuissa 1950 korkeushypyssä pronssia tuloksella 193 cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 180 cm ja Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 18:nneksi tuloksella 190 cm.
178-senttinen ja 68-kiloinen Bénard hyppäsi ennätyksekseen tuloksen 196 cm vuonna 1950. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan.
Triptolemos

Triptolemos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Eleusiin kuninkaan Keleoksen ja Metaneiran poika, joka tunnettiin maanviljelyn keksijänä ja Eleusiin mysteereiden heeroksena.
Kun Demeter kiersi ympäri maata etsimässä tytärtään Persefonea vanhan naisen hahmossa, hän sai vieraanvaraisen vastaanoton kuninkaalta saavuttuaan Eleusikseen, ja Keleos pyysi häntä lastenhoitajaksi pojilleen Demofonille ja Triptolemokselle.
Palkitakseen Keleoksen vieraanvaraisuuden Demeter päätti tehdä tehdä Demofonista kuolemattoman polttamalla tämän kuolevaisen sielun pois perheen tulisijalla joka yö. Metaneira kuitenkin yllätti jumalattaren eräänä yönä pitämässä poikaansa tulessa ja keskeytti rituaalin huutamalla kauhusta, jolloin hänen poikansa paloi tuhkaksi. Demeter paljasti tällöin itsensä, ja opetti korvaukseksi Triptolemokselle maanviljelyn taidon. Triptolemos siirtyi ympäri Kreikkaa lohikäärmeiden vetämällä siivekkäillä vaunuilla ja opetti maanviljelyn taitoa kaikkialla, minne hän meni.
Kun Triptolemos saapui Aasia skyyttien luo, heidän kuninkaansa Lynkos kateellisena vieraansa taidoista yritti murhata hänet. Demeter kuitenkin muutti kuninkaan ennen tätä ilvekseksi.
Triptolemoksen palattua takaisin Attikaan hänen isänsä halusi surmata hänet, mutta Demeter käski Keleoksen luovuttaa valtakuntansa pojalleen. Kuninkaaksi noustuaan Triptolemos perusti Thesmoforian, riitin Demeterin kunniaksi.
Triptolemosta kunnioitettiin erityisesti Eleusiin lisäksi myös Ateenassa.
Jacques Madubost

Jacques Madubost (6. kesäkuuta 1944 Dangeau, Eure-et-Loir – 29. kesäkuuta 2018) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Madubost voitti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 korkeushypyssä kultaa tuloksella 212 cm. Samana vuonna hän paransi Ranskan ennätystä ensin 214:ään ja sitten 215 senttimetriin. Ranskan mestaruutta hän ei kertaakaan voittanut.
Madubost oli pituudeltaan 193-senttinen ja painoi parhaina urheiluvuosinaan 79 kiloa.
Robert Sainte-Rose

Robert Sainte-Rose (s. 5. heinäkuuta 1943 Fort-de-France, Martinique) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Sainte-Rose saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 korkeushypyssä hopeaa tuloksella 212 cm; kultaa voitti samalla tuloksella hänen maanmiehensä Jacques Madubost. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 209 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 208 cm ja Rooman EM-kilpailuissa 1974 sijalle 13 tuloksella 210 cm. Tokion 1964 olympialaisissa ja Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän ei selviytynyt karsinnasta loppukilpailuun. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1968 Madridissa hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 208 cm.
Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 79-kiloinen Sainte-Rose voitti vuosina 1964–1968. Ranskan ennätyksen hän hyppäsi neljästi: 212 cm vuonna 1965, 215 cm vuonna 1966, 216 cm vuonna 1967 sekä 219 cm vuonna 1968.
Henry-Junior Elliot

Henry-Junior Elliot (s. 15. helmikuuta 1946 Reims, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Elliot sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 korkeushypyssä neljänneksi tuloksella 214 cm. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi tuloksella 210 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa ja Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän karsiutui loppukilpailusta. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Prahassa 1967 ja Belgradissa 1969, molemmilla kerroilla tuloksella 214 cm.
Ranskan mestaruuden 175-senttinen ja 80-kiloinen Elliot voitti ulkoradoilla vuosina 1971–1972 sekä hallissa vuonna 1974. Vuonna 1968 hän hyppäsi Ranskan ennätyksen 217 cm.
Storvreta IBK

 
Storvreta Innebandy Klubb on vuonna 1989 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Uppsalan Storvretan taajamasta. Se on Ruotsin neljänneksi suurin salibandyseura 711 lisenssipelaajalla ja 1700 pelaajalla. Seura järjestää vuosittain Ruotsin suurimman salibandyturnauksen Storvretacupin. Miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 Ruotsin salibandyn korkeimmalla sarjatasolla Svenska Superliganissa. Kotiottelunsa he pelaavat IFU-areenalla. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa I-divisioonaa.
Aiheesta muualla.
Storvreta IBK − Seuran kotisivu
Warberg IC

 
Warbergs Innebandy Club 85 (lyh. WIC 85) on vuonna 1985 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Varbergistä. Seurasta käytetään tavallisesti nimitystä "Warbergs IC" ja numerointi jätetään usein pois. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2013–2014 Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Svenska Superliganissa. Joukkueella on neljä Ruotsin mestaruutta ja 3 Euroopan Cupin voittoa.
IBF Falun

 
Innebandyföreningen Falun on ruotsalainen salibandyn erikoisseura Falunista. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2024–2025 Ruotsin salibandyn korkeimmalla sarjatasolla Svenska Superliganissa.
Pixbo Wallenstam IBK

 
Pixbo Wallenstam Innebandy Klubb on vuonna 1981 perustettu ruotsalainen salibandyn erikoisseura Mölnlyckestä. Seuran sekä miesten että naisten edustusjoukkueet pelaavat Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla – miehet Svenska Superligania ja naiset Superligania. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Lisebergshallenissa. Seuran peliasu on kotona musta ja vieraissa punainen.
Kuka pelkää Virginia Woolfia? (elokuva)

Kuka pelkää Virginia Woolfia? () on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Mike Nichols. Se perustuu Edward Albeen samannimiseen näytelmään vuodelta 1962.
Näytelmän ja elokuvan alkuperäinen nimi on sanaleikki Disneyn "Kolme pientä porsasta" -elokuvan laulusta "Pahaa sutta ken pelkäisi?", ja viittaa myös feministikirjailija Virginia Woolfiin. 
Elokuvan henkilöinä ovat kaksi pariskuntaa, joista miehet ovat professoreja samalla yliopistossa. Tapahtumien ajankohta on juhlien jatkoilla vanhemman pariskunnan kotona.
Elizabeth Taylor sai Oscarin roolistaan Marthana, vanhemman professorin rouvana ja Sandy Dennis sivuosa-Oscarin Honeyn roolista. Lisäksi elokuva sai kolme muuta Oscaria parhaasta kuvauksesta, lavastuksesta ja puvustuksesta.
Elokuva valittiin vuonna 2013 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Sahankylä (Kauhajoki)

Sahankylä on kylä Kauhajoen koillisosassa, Aronkylän ja Lustilan sekä Ikkeläjärven välissä. Kylän läpi kulkee länsi-itäsuunnassa Ikkeläjärventie (paikallistie 17109). Asukkaita Sahankylässä on noin 200 (2007). Kylä sijaitsee 118 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Kylässä toimii vuonna 1951 perustettu koulu, jossa on luokat 1–6. Kun naapurikylästä Ikkeläjärveltä vuonna 1999 lakkautettiin koulu, oppilaat siirtyivät sieltä Sahankylän kouluun.
Historia.
Sahankylä on varsin nuori kylä, sillä pääosa kylän pelloista on raivattu ja taloista rakennettu sotien jälkeen. Kuitenkin kylässä sijaitsevat Isoluoman ja Hautalan (entinen Hauta-Aho) tilat ovat 1800-luvuilta. Nykyinen Ponsimaan tila (entinen Hautaoja) on vuodelta 1909. Isoluoman talo toimi aikoinaan vuosikymmenten ajat metsätöissä olleiden työmiesten ja rintakyläläisten isäntien majatalona.
Sahankylään perustettiin 1940- ja 1950-lukujen taitteessa Suomen suurin yhtenäinen rintamamiesalue, joka perustui maanhankintalakiin. Kylään saapui raivaajia eri puolilta Suomea, jotka perustivat kylään yhteensä 42 asutustilaa. Sahankylästä muotoutui raivauksen vuoksi säännöllisen muotoinen kokonaisuus suorine linjoineen. 1970- ja 1980-luvuilla Sahankylästä muutti paljon väkeä työn perässä Ruotsiin.
Perimätiedon mukaan Kauhajoen kirkon kello piilotettiin Kauhajoen kapinan aikana Sahankylässä sijaitsevaan Vaunulampeen, eikä ole tiedossa, onko kello yhä lammessa. Venäläiset polttivat Kauhajoen kirkon tapuleineen ja pappilan lopulta 1. syyskuuta 1808.
Kultakuoriainen

Kultakuoriainen ("Cetonia aurata") on lehtisarvisiin ("Scarabaeidae") kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit.
Koko.
Kotelosta kuoriutumisen jälkeen täysikasvuinen kultakuoriainen on keskimäärin noin 20 millimetrin mittainen.
Ulkonäkö.
Kuoriainen on väriltään yleensä kiiltävän metallinvihreä, vaikka yksilökohtaisesti väritys saattaakin joskus vaihdella myös pronssin, kuparin, violetin, sinimustan ja harmaan välillä. Se on leveäselkäinen ja sen peitinsiivissä on ohutta vaaleaa kirjailua. Kultakuoriainen muistuttaa suuresti lähisukulaistaan kuparikuoriaista ("Protaetia cuprea" tai "Potosia cuprea").
Levinneisyys.
Kultakuoriaiset ovat melko yleisiä koko Euroopassa, mutta erityisesti niitä esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa.
Suomessa kultakuoriainen on yleinen lähes koko maassa.
Elintavat.
Aikuinen kultakuoriainen on päiväaktiivinen ja viihtyy kesän auringonpaisteessa. Se on myös taitava lentäjä: lentoon lähtiessään sen ei tarvitse levittää peitinsiipiään, sillä kuoriainen voi työntää lenninsiipensä esille peitinsiipien alla olevista lovista.
Ravinto.
Kuoriainen viihtyy hyvin putkikasvien kukinnoilla, joilla se käyttää kukkien siitepölyä ja terälehtiä ravinnokseen. Kuoriaiselle kelpaa hyvin myös ruusun, ohdakkeen ja mesiangervon kukat.
Toukat elävät lahossa puuaineksessa tai kasvien juuria syöden.
Banco Santander

Banco Santander, S.A. on Espanjan suurin pankki. Se on pankkiryhmä Grupo Santanderin keskeinen osa. Pankki on kotoisin espanjalaisen Kantabrian maakunnan Santanderin kaupungista, jonne se perustettiin 1857.
Banco Santander ja Central Hispano yhdistyivät 1999, ja niistä muodostui Banco Santander Central Hispano (BSCH). Ryhmä osti 2004 brittiläisen Abbeyn, jonka nimeksi muuttui vuonna 2011 Santander.
Subprime-kriisin pyörteissä Banco Santander osti Bradford &amp; Bingleyn talletusliiketoiminnan ja 200 toimipaikasta koostuvan konttoriverkoston. B&amp;B-brandi jäi toistaiseksi käyttöön, mutta talletukset siirtyivät brittipankki Abbeyn haltuun, jonka Santander osti vuonna 2004. Kaupassa Santander maksoi 400 miljoonaa puntaa B&amp;B:n 2,7 miljoonasta asiakkaasta, joilla oli yhteensä noin 21 miljardin punnan talletusvarat pankissa. B&amp;B:n suurin ongelma, 41 miljardin punnan asuntolainakanta, ei kelvannut ostajille ja jäi valtion ongelmaksi. B&amp;B:n hankinta vahvisti Banco Santanderin asemaa saarivaltiossa. Yritys oli ehtinyt ostaa jo aikaisemmin heinäkuussa brittiasuntolainoittaja Alliance &amp; Leicesterin.
Santander Suomessa.
Santanderilla on rahoitusalan liiketoimintaa myös Suomessa. Lisäksi Santander osti 2009 alussa GE Moneyn Suomen liiketoiminnat, joita on ryhdytty hoitamaan Santander Consumer Financen alla. Suomessa Santander Consumer Finance on suurimpia autorahoittajia. Tuotteisiin kuuluu myös Santander laina 2 000 eurosta 50 000 euroon, 2 - 10 vuoden laina-ajalla. Kulutusluoton korko on asiakaskohtainen muutamasta prosentista yli kymmeneen prosenttiin.
VHDL

VHDL eli VHSIC Hardware Description Language (, VHSIC) on suosittu laitteistokuvauskieli. Kielestä on IEEE:n standardi IEEE 1076.
Toisin kuin perinteisissä ohjelmointikielissä (esimerkiksi C-kieli tai Java) VHDL:n periaatteena on kuvata laitteiston, erityisesti digitaalipiirien, toimintaa tai rakennetta tekstimuotoisesti. Kieli on kehitetty alun perin Yhdysvaltojen puolustusministeriön aloitteesta, ja sen syntaksi perustuu Ada-ohjelmointikieleen. VHDL on nykyään Verilogin ohella laajimmin käytössä olevia laitteistokuvauskieliä mm. elektroniikkateollisuudessa.
VHDL:llä kirjoitetun koodin suoritus jäljittelee laitteiston käyttäytymistä, siksi oletuksena koodi suoritetaan rinnakkaisesti. Toisaalta myös peräkkäin suoritettavaa koodia on mahdollista kirjoittaa. VHDL-mallin toiminnallisuutta simuloidaan ajamalla koodia kehitysympäristössä joka sisältää simulaattorin (esim. Mentor Modelsim). VHDL:llä kirjoitettuja malleja hyödynnetään usein myös logiikkasynteesissä, jossa malli muunnetaan synteesiohjelmiston avulla piirustuksiksi fyysisesti toteuttamiskelpoiselle mikropiirille (erityisesti usein ASICille) tai ohjelmointitiedostoksi FPGA-piirille. Laitteistosynteesiin kelpaavan VHDL-mallin kirjoittaminen vaatii erityishuomiota kirjoittajalta, sillä kaikki kielen rakenteet eivät ole toteuttamiskelpoisia fyysisessä piirissä joko ollenkaan tai tehokkaasti.
Yksinkertaisimmillaan VHDL:llä voidaan kuvata logiikkapiirejä, pitemmälle kehitettäessä voidaan myös kuvata kokonaisia järjestelmiä kuten tietokoneita. Koska suunniteltavat piirit muuttuvat koko ajan monimutkaisemmiksi, ei niitä juurikaan enää suunnitella käsin vaan VHDL:n kaltaisilla laitteistokuvauskielillä. Toisaalta nykyään monimutkaisimpien piirien kanssa VHDL:nkin ilmaisuvoima alkaa osoittamaan rajansa, ja siksi sen korvaamista korkeamman abstraktiotason tarjoavilla kielillä tutkitaan.
Esimerkkikoodi.
Esimerkkilohko, jossa ulostulosignaali on sisään tulevien signaalien looginen AND-operaatio.
-- Tämä on VHDL-kommentti
-- tuodaan IEEE-kirjastosta mm. std_logic-tyyppi
library IEEE;
use IEEE.std_logic_1164.all;
-- entity-osa määrittelee lohkon rajapinnan eli sisäänmenot ja ulostulot
entity ANDGATE is
 port ( 
 IN1 : in std_logic;
 IN2 : in std_logic;
 OUT1: out std_logic);
 end ANDGATE;
-- architecture-osa määrittelee lohkon toteutuksen
architecture RTL of ANDGATE is
 begin
 OUT1 &lt;= IN1 and IN2;
end RTL;
Lassie palaa kotiin

Lassie palaa kotiin on ensimmäinen Lassie-koirasta kertova elokuva. Se kertoo köyhän yorkshireläispojan ja hänen koiransa välisestä ystävyydestä. Laman takia pojan vanhemmat joutuvat myymään koiran rikkaalle kreiville ja perheen isä joutuu lähtemään armeijaan. Lassie karkaa jatkuvasti uudesta kodistaan, kunnes kreivi vie koiran kauas Skotlantiin. Lassie matkaa kuitenkin takaisin kotiin kohdaten paljon vaaroja sekä ymmärtäen, miten julmia ja onnettomia ihmisiä voi olla. Lopulta Lassie saapuu jouluna kotiin Yorkshireen ja loppu on onnellinen.
Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaasta kuvauksesta. Siinä oli sivuosassa Elizabeth Taylor, vuosikymmeniä kestäneen uransa ensimmäisessä elokuvaroolissa.
Ei rahasta

Ei rahasta ("BUtterfield 8") on jännityselokuva vuodelta 1960. Sen englanninkielinen nimi "BUtterfield 8" viittaa puhelinkeskusten nimeämiseen kahdella isolla alkukirjaimella. Elokuva perustuu Jon O'Haran romaaniin. Se kertoo nuoresta naisesta, jonka ruumis löydetään hukkuneena New Yorkista. 
Elizabeth Taylor sai suorituksestaan Oscarin.
Näyttelijät.
Lähde: 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Ei rahasta" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Perry King

Perry Firestone King (s. 30. huhtikuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kenties parhaiten roolistaan etsivä Cody Allenina sarjassa "Riptide" (1984−1986).
King teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1972 Kurt Vonnegutin kirjaan perustuvassa elokuvassa "Teurastamo 5". Hän myös koe-esiintyi Han Solon roolia varten elokuvaan "Tähtien sota" (1977), mutta rooli meni lopulta Harrison Fordille.
"Riptiden" lisäksi King on myös esiintynyt kymmenissä muissa televisiosarjoissa kuten "Melrose Place" ja "Will &amp; Grace".
King on myös intohimoinen moottoripyöräilyn harrastaja ja hän kuuluu American Motorcyclist Associationin hallitukseen.
28 xiuta

28 xiuta (二十八宿, pinyin: èrshíbā xiù) merkitsee kiinalaisessa tähtitieteessä sekä taivaan sektoria että tähtikuviota, jonka mukaan sektori on nimetty. Kiinalaiset käyttivät 28 xiuta määritellessään auringon, kuun, planeettojen, komeettojen, meteoriittien, supernovien ym. taivaan ilmiöiden sijaintia.
Taivaankansi jaetaan "kolmeen aitaukseen", jotka sisältävät sirkumpolaariset tähdet, sekä 28 xiuhun, joita lännessä kutsutaan kuunhuoneiksi, koska kuun vaiheen ja kuun "asuttaman" xiun perusteella pystyttiin määrittelemään auringon kulloinenkin suunta. Kuun kausi on n. 28 päivää, joten kolmen aitauksen ulkopuolelle jäävä taivaankansi jaettiin 28 osaan. Jokaista sektoria määrittää ekliptikan tuntumassa sijaisevista kirkkaista tähdistä muodostettu tähtikuvio, jota myös kutsutaan nimellä "xiu".
Xiun keskeisten tähtikuvioiden tähdet olivat ekliptikalla n. 2000 eaa., joten on oletettavaa, että 28 xiuta kehitettiin niihin aikoihin. Ne kuvailtiin kirjallisesti ensi kertaa Zhou-dynastian kaudella. Han-dynastian aikana ne jaettiin neljään ryhmään ilmansuuntien mukaan. Näitä neljää ilmansuuntaa kutsuttiin "kuviksi" (xiàng 象), mutta yleinen nykynimitys niille on "tähdistö". Pohjoisen tähdistö on "Musta kilpikonna" eli "Tumma soturi" (北方玄武 běifāng xuánwǔ), idän tähdistö on "Sinivihreä lohikäärme" (東方青龍 dōngfāng qīnglóng), etelän tähdistö on "Punainen lintu" (南方朱雀 nánfāng zhūquè) ja lännen tähdistö on "Valkoinen tiikeri" (西方白虎 xīfāng báihǔ). Kukin tähdistö sisältää seitsemän xiuta.
Musta kilpikonna

Musta kilpikonna (玄武 pinyin: xuánwǔ, kirjaimellisesti tumma soturi; japani: kanji 玄武, hiragana げんぶ; korea: 현무; vietnam: Huyềnvũ) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä. Sitä kutsutaan myös nimellä "Pohjoisen tumma soturi" (北方玄武 běifāng xuánwǔ), koska sanaa "kilpikonna" käytetään päivittäisessä kielenkäytössä ilmaisemaan kielteisiä seksuaalisväritteisiä asioita ja näin sen käyttöä puheessa pidetään hyvien tapojen vastaisena. Se on pohjoisen, talven ja keskiyön symboli.
Tähdistöä voidaan kuvata kolmella tapaa:
Mustan kilpikonnan seitsemän tähtikuviota.
"Mustan kilpikonnan" tähdistö koostuu seitsemästä xiusta eli tähtikuvioista:
Sinivihreä lohikäärme

Sinivihreä lohikäärme (青龍, yksinkert.: 青龙, pinyin: qīnglóng; japani: kanji 青竜, hiragana せいりゅう; korea: 청룡; vietnam: Thanhlong) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä. Sitä kutsutaan myös nimellä "Idän sinivihreä lohikäärme" (東方青龍, yksinkert.: 东方青龙; pinyin: dōngfāng qīnglóng). Se on idän, kevään ja aamun symboli.
Sinivihreän lohikäärmeen seitsemän tähtikuviota.
"Sinivihreän lohikäärmeen" tähdistö koostuu seitsemästä xiusta eli tähtikuvioista:
Punainen lintu

Punainen lintu (朱雀 pinyin: zhūquè) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä. Sitä kutsutaan myös nimellä "Etelän punainen lintu" (南方朱雀 nánfāng zhūquè). Se on etelän, kesän ja keskipäivän symboli.
Punaisen linnun seitsemän tähtikuviota.
"Punaisen linnun" tähdistö koostuu seitsemästä xiusta eli tähtikuvioista:
Valkoinen tiikeri (tähdistö)

Valkoinen tiikeri (白虎 pinyin: báihǔ; japani: kanji 白虎, hiragana びゃっこ; korea: 백호; vietnam: Bạchhổ) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä. Sitä kutsutaan myös nimellä "Lännen valkoinen tiikeri" (西方白虎 xīfāng báihǔ). Se on lännen, syksyn ja illan symboli.
Valkoisen tiikerin seitsemän tähtikuviota.
"Valkoisen tiikerin" tähdistö koostuu seitsemästä xiusta eli tähtikuvioista:
Neljä eläintä

Neljä eläintä (四象 pinyin: sìxiàng, kirjaimellisesti "neljä kuvaa") ovat neljän kiinalaisen tähdistön symbolit, jotka ovat olleet käytössä ainakin Han-dynastiasta lähtien:
Jokainen niistä edustaa ilmansuuntaa, vuodenaikaa sekä lukuisia muita asioita. Otavan avulla ilmansuunnat liitettiin vuodenaikoihin. Keväällä Otavan häntä osoitti auringonlaskun aikaan itään, kesällä etelään, syksyllä länteen ja talvella pohjoiseen.
Neljä eläintä tilassa.
Kiinassa katsottiin, että niin alhaalla kuin ylhäälläkin eli kaikki, mikä näkyy taivaalla, heijastuu maahan. Taivaankappaleisiin liitettiin ajan lisäksi myös ilmansuunta, joka määrittää tilan. Maan päällä taivaan qi otti muodon vuorina ja vesialueina. 
Kaupunkien ja kylien paikkoja valitessa pyrittiin etsimään neljän eläimen suojelema paikka. Pohjoisessa piti olla kilpikonnavuori suojelemassa kaupunkia Siperian kylmiltä tuulilta ja hyökkääviltä barbaareilta. Idässä ja lännessä piti olla matalampien lohikäärme- ja tiikerivuorien suojelemassa kaupunkia sivustoilta. Kaupungin ohi piti virrata joen, jonka vesi kerääntyi rauhalliseksi suvannoksi etelässä. Se takasi ihmisille ravinnon ja kulkureitin kaupankäyntiä varten. Etelässä joen toisella puolen piti olla pienemmän vuoren, joka tarjosi suojan estämättä kuitenkaan veden virtausta. Fengshuin kannalta maailman täydellisin kaupunki on Kioto, jonka pohjoispuolella on kilpikonnavuori, idässä lohikäärmevuori, lännessä tiikerivuori ja etelässä lintuvuori. Eteläisen vuoren ja kaupungin sydämen välissä virtaa joki.
Samaa sääntöä noudatettiin keisarin palatsia sekä muita hallintorakennuksia ja uskonnollisia rakennuksia sijoitettaessa. Perinteisen kiinalaisen näkemyksen mukaan keisarin tuli istua kasvot kohti etelää. Näin keskipäivän aurinko valaisi kaiken hänen näköpiirissään olevan, mikä auttoi häntä hallitsemaan hyvin. Alamaiset katsoivat pohjoiseen kohti keisaria. Aurinko valaisi hänen olemuksensa kansalaisten ihailtavaksi. Ihanteellinen talo jäljittelee keisarin palatsia sijaintinsa ja suuntansa puolesta. 
Keisaria pidetään täydellisimpänä ihmisenä, joten ihmisestä puhuttaessa asetutaan keisarin asemaan. Tämän vuoksi kehon vasen puoli on lohikäärmeen puoli ja oikea puoli tiikerin puoli.
Vähitellen eläimet menettivät arkisessa käytössä ilmansuuntamääritteensä ja niitä käytettiin kuvaamaan suhteellisia suuntia. Nykyäänkin niillä tarkoitetaan taustaa (kilpikonna), vasenta (lohikäärme), oikeaa (tiikeri) ja edustaa (lintu). Onpa kyseessä ihmisen keho tai taloa ympäröivät maastomuodot, voidaan puhua lohikäärmepuolesta ja tiikeripuolesta, kun tarkoitetaan vasenta ja oikeaa. 
Ihanteellista taloa suojelee takaa korkea rakenne, sivuilta hiukan matalammat ja edestä matalin rakenne. Tällaista sijaintia kutsutaan nykyään usein nojatuoliksi. Taloon päteviä periaatteita käytetään myös huonekalujen sijoittamisessa.
Guillaume Sayer

Pierre Guillaume Sayer (1796 – toukokuun jälkeen 1849) oli métis-turkiskauppias, jonka oikeudenkäynti merkitsi loppua Hudson's Bay Companyn turkiskauppamonopolille Pohjois-Amerikassa.
Sayer kavi turkiskauppaa pembinalaisen kauppiaan Norman Kittsonin kanssa, joka oli Rupertinmaan turkiskauppamonopolin omistavan Hudson's Bay Companyn kilpailija. Sayeria syytettiin laittomasta turkiskaupasta, ja hänet tuotiin Fort Garryssä sijaitsevaan Assiniboian tuomioistuimen eteen 17. toukokuuta 1849. Oikeussalin ulkopuolelle saapui häntä tukemaan suuri aseistettu joukko métis-miehiä Louis Riel vanhemman johdolla. Joukko oli valmis puolustamaan Sayeria väkivallattomasti tai tarvittaessa myös voimaa käyttäen. Oikeudenkäynnissä tuomari Adam Thom totesi Sayerin syylliseksi laittomaan turkiskauppaan. Rikoksesta ei kuitenkaan langetettu sakkoa tai vankeusrangaistusta, minkä väitetään johtuneen oikeussalin ulkopuolella olleen joukon painostuksesta. Heidän kerrotaan huutaneen useita vaatimuksia kuten: (Vapaa kauppa, Vapaa kauppa!). Oikeudenkäynnin tulos merkitsi ongelmia Hudson's Bay Companyn kauppamonopolille Redjoen alueella. Vuonna 1870 monopoli lakkautettiin kokonaan ja kauppa vapautui kaikille yrittäjille. Hudson's Bay Company luopui Rupertinmaan omistuksesta sopimuksella, joka vahvistettiin Ruupertinmaata koskevalla lailla vuonna 1868, jolloin alue yhdistettiin juuri luotuun Kanadan dominioon.
Guillaume Sayerin myöhempiä vaiheita ei tunneta.
Jean Nicot

Jean Villemain de Nicot (1530 – 4. toukokuuta 1600) oli ranskalainen diplomaatti.
Nicot syntyi Nîmesissä Etelä-Ranskassa ja oli vuosina 1559–1561 Ranskan suurlähettiläs Lissabonissa, Portugalissa.
Jean Nicot oli 29-vuotias vuonna 1559, kun hänet lähettiin Portugaliin neuvottelemaan Ranskan prinsessan Valois´n Margaretan ja Portugalin kuninkaan Sebastian I:n avioliitosta. 
Kun Nicot palasi Portugalista Ranskaan, toi hän mukanaan tupakkaa, jota hän esitteli Ranskan hoville. Tuolloin tupakkaa ei poltettu, vaan sitä käytettiin nuuskaamiseen. Kuningataräiti Katariina de' Medici innostui tästä uudesta kasvista ja toivoi, että sitä alettaisiin kutsua ""kuningataryrtiksi"." Kun tupakasta tuli muodikas tuote Pariisin hienostopiireissä, Nicot' sta tuli kuuluisa. Aluksi kansa alkoi kutsua tuotetta nimellä "nicotina." Vuonna 1828 tupakan sisältämä myrkyllinen aine sai nimekseen nikotiini.
Nicot esitteli tupakan aluksi terveysvaikutteisena ja piti sitä hyvänä hermoille. Sitä käytettiinkin lääkkeenä Ranskan hovissa. Nicot palkittiin maatilalla Brie-Comte-Robertin lähettyviltä, jonne hän vetäytyi eläkepäivikseen. Nicot kuoli Pariisissa 1600 tai 1604.
Pauliina Hukkanen

Heidi Pauliina Hukkanen (s. 18. helmikuuta 1976 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa ja teattereissa sekä televisiosarjassa "Lehmän vuosi". Hänellä on ollut pieni rooli myös "Kumman kaa" -televisiosarjassa.
Ura.
Hukkanen kuuluu Mikkelin teatterin näyttelijöihin. Hän työskentelee myös freelancer-näyttelijänä kesäteattereissa ja komediaesityksissä. Lisäksi hän työskentelee korumuotoilijana.
Hukkanen on toiminut Juvalla teatterituottajana. Hän suunnittelee laulajaksi ryhtymistä, sillä hän on tehnyt sanoituksia yhdessä Inka Nousiaisen kanssa.
Hukkanen avasi oman teatteriravintolan kauppakeskus Akselin alakertaan Mikkelissä.
Pater familias

Pater familias () oli antiikin Roomassa perheyhteisön pää. Perheyhteisöön katsottiin kuuluvan varsinaisten verisukulaisten lisäksi talon orjat. Muoto "familias" noudataa latinan arkaaista genetiiviä eikä myöhempää "familiae"-muotoa. "Pater familias" oli tavallisesti suvun vanhin miespuolinen henkilö.
Juridisesti "familiaan" kuuluivat kaikki pater familiaksen alaisuuteen kuuluvat henkilöt, joihin kuuluivat perheen perilliset ja orjat. Perheen vaimo ei välttämättä katsottu kuuluvan näihin vaan hänet saatettiin laskea edelleen isänsä "familiaan". Käytännössä perheyksikköä, johon myös vaimo kuului kutsuttiin usein "domukseksi" ().
Duduk

Duduk () on Kaukasukselta, erityisesti Armeniasta kotoisin oleva puupuhallin. Se muodostuu puuputkesta, jonka päähän on kiinnitetty samantapainen kaksoisruokolehdykkä kuin esimerkiksi fagotissa.
Dudukin pehmeä sointi ja laaja dynamiikka on tehnyt siitä suositun soittimen eri musiikin lajeissa. Perinteisesti sitä on käytetty pienissä kokoonpanoissa, esimerkiksi duettona rummun kanssa lyyrisissä lauluissa ja tansseissa. Nykyisin sen käyttö on levinnyt myös suuriin ammattilaisorkestereihin ja klubeihin.
Hank Snow

Clarence Eugene ”Hank” Snow (9. toukokuuta 1914 Brooklyn, Queens County, Nova Scotia – 20. joulukuuta 1999 Madison, Tennessee) oli kanadalainen countrymuusikko, laulaja-lauluntekijä. Hän on kaikkien aikojen menestynein kanadalainen countryartisti ja levytti urallaan vuosina 1936–1985 noin 840 laulua, joista vuosien 1949–1980 välisenä aikana 85 nousi Billboardin listoille.
Snow’n 1950- ja 1960-lukujen Billboard-ykköshittejä olivat ”I’m Moving On” (1950), ”The Golden Rocket” (1950), ”I Don’t Hurt Anymore” (1953), ”Let Me Go, Lover!” (1954) ja ”I’ve Been Everywhere” (1962). 1960-luvun loppupuolella hänen uransa kääntyi selvään laskuun. Hän ei kyennyt muuttamaan tyyliään ajan suositun uuden, raskaasti orkestoidun country-popin suuntaan. Snow sai vielä yhden listaykkösen vuonna 1974, ”Hello Love”. Se ei kuitenkaan nostanut häntä takaisin suosion huipulle, vaan se jäi hänen viimeiseksi isoksi hitikseen. 
Snow valittiin Nashville Songwriters International Hall of Fameen vuonna 1978 ja Country Music Hall of Fameen vuonna 1979. Vuonna 1994 julkaistiin Snow’n omaelämäkerta "The Hank Snow Story".
Arvid Liljelund

Emanuel Arvid Liljelund (20. tammikuuta 1844 Uusikaupunki – 21. heinäkuuta 1899 Uusikaupunki) oli suomalainen taidemaalari.
Liljelund opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1863–1864 ja Helsingissä 1864–1865. Hän jatkoi sitten opintojaan Düsseldorfin taideakatemiassa Saksassa 1866–1869. Hän alkoi pitää näyttelyitä vuodesta 1870 lähtien.
Liljelund toimi opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1869–1876 sekä myöhemmin opettajana ja johtajana Viipurien Taiteen ystävien piirustuskoulussa 1891–1899.
Liljelund oli arvostettu ja palkittu maalari. Hän sai Pietarin taideakatemian arvonimen "Ensiluokan taiteilija".
Liljelund maalasi tarkkoja kansatieteellisiä kuvauksia talonpoikaistupien sisustuksesta ja kansanpukuja käyttävistä ihmisistä. Hän teki maalausretkiä erityisesti ruotsinkielisen Pohjanmaan rannikolle mutta myös muualle Suomeen. Liljelund vietti kesiään synnyinkaupungissaan Uudessakaupungissa ja teki maisemamaalauksia Uudenkaupungin saaristosta.
Hänen töistään on tehty postikortteja jo sata vuotta sitten. Monet korteista tehtiin värillisinä. Kustantajana oli muun muassa Oy Launis Ab.
Fine Young Cannibals

Fine Young Cannibals oli brittiläinen pop-rock-yhtye. Yhtye oli suosituimmillaan 1980-luvun jälkipuoliskolla, jolloin sen singlet "Johnny Come Home" (1985), Elvis-cover "Suspicious Minds" (1986), "She Drives Me Crazy" (1989) ja "Good Thing" (1989) nousivat Britannian singlelistan Top10:een. "She Drives Me Crazy" (1989) ja "Good Thing" olivat listaykkösiä Yhdysvalloissa.
Fine Young Cannibals syntyi The Beat -yhtyeen hajottua vuonna 1983. The Beatin (joka tunnettiin Yhdysvalloissa nimellä The English Beat) kitaristi Dave Cox ja basisti David Steele löysivät uuden yhtyeen laulusolistiksi R&amp;B-yhtye The Bonesissa laulaneen Roland Giftin. Yhtye nimettiin vuoden 1960 elokuvan (pääosissa Robert Wagner ja Natalie Wood) mukaan. Fine Young Cannibals julkaisi debyyttisinglenään demoversion kappaleesta "Johnny Come Home", jonka suosio auttoi heidät samaan ensimmäiselle albumilleen tuottajaksi Robin Millarin (muun muassa Saden "Diamond Life"). Yhtyeen kakkosalbumi "The Raw and the Cooked" ilmestyi vuonna 1989 nousten listaykköseksi Yhdysvalloissa ja Britanniassa. 
Fine Young Cannibals hajosi vuonna 1992, mutta palasi studioon vuonna 1996 äänittäen kappaleen "The Flame" kokoelma-albumilleen "The Finest". Roland Gift julkaisi toistaiseksi ainoan soololevynsä vuonna 2002.
Suomessa Fine Young Cannibals on esiintynyt ainakin Provinssirockissa vuonna 1986.