Peaches

Merrill Beth Nisker (s. 11. marraskuuta 1966 Toronto, Kanada) on muusikko, joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Peaches. Useat hänen kappaleistaan käsittelevät seksuaalisuutta ja sukupuolisuutta. Nykyään Peaches asuu ja työskentelee Berliinissä, Saksassa.
Ura.
Varhainen ura.
Lapsena Torontossa Merill Nisker oli jo todellinen pyörremyrsky, harrastaen voimistelua ja tanssia. Hän otti teatteri tunteja lukiossa ja lähti opiskelemaan teatteriohjausta Toronton York Universityyn, ennen kuin ryhtyi muusikoksi. 20-vuotiaana Nisker piti musiikkityöpajoja lapsille Torontossa ja oli osa folk-trioa nimeltä Mermaid Café, jonka kanssa hän levytti ensimmäisen julkaisunsa, "“Gabey &amp; Mike”". Kappale, joka kertoi kahdesta rakastavaisesta homoseksuaalista pojasta, nousi kultti hitiksi juutalaisten kesäleirien teinityttöjen keskuudessa – Kappale herätti niin paljon huomiota, että siitä tehtiin elokuva vuonna 2016. "Gabey and Mike: A Jewish Summer Camp Love Story."
Vuonna 1995, hän julkaisi Merrill Niskerin nimellä albumin "Fancypants Hoodlum" ja liittyi sen jälkeen punk-yhtyeeseen, joka kutsui itseään nimellä The Shit. Vuonna 1997 ystävä huomasi kyhmyn hänen kaulassa ja sai hänet menemään lääkäriin. Hänellä todettiin kilpirauhassyöpä, johon tarvittiin sädehoitoa ja leikkaus. Fyysisesti hän toipui nopeasti, mutta kokemus oli traumaattinen. Hän ymmärsi elämän ajan rajallisuuden ja haluavansa keskittyä asioihin, joita hän piti itselleen tärkeänä. Nisker halusi tehdä omaa musiikkia, omilla ehdoillaan sooloartistina. Hän otti käyttöön taiteilijanimen Peaches. Nimi tulee Nina Simonen kappaleesta "Four Women", jossa Simone laulaa "My name is Peaches."
Läpimurto julkisuuteen.
Peaches nousi kansainväliseen suosioon 2000-luvun alussa, kun hänen poliittinen sukupuoliroolien leikittely alkoi herättää huomiota mediassa. Hän solmi sopimuksen berliiniläisen Kitty Yo levy-yhtiön kanssa ja julkaisi ensimmäisen albumin "The Teaches of Peaches." Hän siirtyi pian XL Recordings levy-yhtiölle, joka julkaisi "The Teaches of Peaches" -levyn uudelleen vuonna 2002 sekä seuraavana vuonna albumin "Fatherfucker" (2003) joka sai kriitikoilta ylistäviä arvioita; levyllä oli duetto Iggy Popin kanssa, kappaleessa “Kick It”. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Peaches vieraili myös Iggy Popin sooloalbumilla "Skull Ring." 
Sitä seurasi albumi, "Impeach My Bush" (2006), joka laajensi hänen sanoitustensa skaalaa käsittelemään Irakin sodan aikaista politiikkaa ja levy toi Peachesin työskentelemään nousevan tuottajan Greg Kurstinin kanssa. Kurstin teki myöhemmin Lily Allenin ensimmäisen albumin ja nousi yhdeksi maailman tunnetuimmaksi tuottajaksi. Vuonna 2009 julkaistulla "I Feel Cream" -levyllä Peaches teki yhteistyötä Simian Mobile Discon kanssa ja vei soundiaan elektronisempaan suuntaan. 
Nisker piti sen jälkeen pitkän tauon levyttämisestä ja esiintyi sen sijaan yhden naisen versiona musikaalista "Jesus Christ Superstar", joka sai tietysti nimekseen "Peaches Christ Superstar". Muihin projekteihin kuuluivat rock-ooppera "Peaches Does Herself", joka kuvasi hänen nousuaan kuuluisuuteen, sekä kirja "What Else Is in the Teaches of Peaches", joka dokumentoi hänen tekemisiään. Hän palasi studioon pitkäaikaisen tuottajan Vice Coolerin sekä vierailevien artistien, kuten Sonic Youth-yhtyeestä tutun basistin Kim Gordonin kanssa, vuonna 2015 julkaistulla "Rub"-albumilla, Samalla hänen videoistaan ja live-produktioistaan tuli entistäkin rohkeampia. K-18: video "Rubin" nimikkoraidasta sisältää alastomuutta, seksiä ja queer-orgioita.