tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Anton Güldenstädt

Johann Anton Güldenstädt (7. toukokuuta 1745 Riika – 3. huhtikuuta 1781 Pietari) oli baltiansaksalainen Venäjällä vaikuttanut luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Güldenstädt syntyi Riiassa. Hän opiskeli lääketiedettä ja kasvitiedettä Berliinissä ja sai 22-vuotiaana 1767 tohtorin arvon Frankfurt an der Oderin yliopistosta. Seuraavana vuonna hän liittyi Venäjän keisarillisen tiedeakatemian tutkimusretkikuntaan, jonka Katariina II lähetti tutkimaan Venäjän eteläosia. Reitti kulki Ukrainan ja Astrakanin kautta Kaukasukselle ja Georgiaan. Pietariin Güldenstädt palasi 1775. Matkan tulokset ja Güldenstädtin matkapäiväkirja julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen Peter Simon Pallasin teoksessa "Reisen durch Russland und im Caucasischen Gebürge (1787-91)."
Güldenstädtin tutkimusretki oli ensimmäinen järjestelmällinen Kaukasusta koskeva selvitys. Retkellä oli myös poliittiset tarkoitusperänsä, sillä Venäjä oli sodassa ottomaanien kanssa, ja Kaukasus oli tärkeä puskurivyöhyke. Retken poliittinen anti oli niin tärkeä, että kohta sen jälkeen Venäjän kiinnostus aluetta ja erityisesti Georgiaa kohtaan kasvoi suuresti.
Retken biologinen, geologinen, maantieteellinen ja kielitieteellinen anti oli merkittävä. Güldenstädt teki yksityiskohtaisia muistiinpanoja myös alueiden kielistä. Retken jälkeen Güldenstädtin maine Tiedeakatemiassa kasvoi suuresti, ja hän keskittyi luonnontieteelliseen tutkimukseen. Güldenstädt menehtyi 1781 kuumeeseen.
Johann Anton Güldenstädt kuvaili ja nimesi myös lukuisia lintulajeja, muun muassa ruskosotkan ja rantakurvin.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Gueldenst..
Žepa

Žepa () on kylä Itä-Bosniassa Serbitasavallassa Rogatican kunnan alueella Drinajoen haaran varrella, Javor- ja Devetakvuorien välissä. Žepa oli eräs serbien saartama alue Bosnian sodassa 1992–1995, kun monet muut alueen kaupungit – Foča, Bratunac ja Zvornik – olivat etnisesti puhdistettuja.
 Žepa julistettiin YK:n suoja-alueeksi, mutta serbit valtasivat sen heinäkuussa 1995.
Vuonna 1991 Žepan väestö oli 2 441, joista 95 % eli 2 330 oli bosniakkeja ja 103 serbejä.
Parnassós

Parnassós () on vuori Píndos-vuoriston kaakkoisosassa Keski-Kreikassa. Sen korkeimman huipun Liákouran korkeus on 2 457 metriä ja prominenssi 1 590 metriä. Parnassós on Kreikan kaikista vuorista kahdeksanneksi korkein. Parnassós ja sen ympäristö muodostavat kansallispuiston nimellä Parnassóksen kansallismetsä (Εθνικός Δρυμός Παρνασσού, "Ethnikós Drymós Parnassoú").
Maantiede.
Parnassós on yksi Manner-Kreikan suurimmista vuorialueista. Se sijaitsee Boiotian, Fokiin ja Fthiotiin maakuntien (nykyisten alueyksiköiden) alueella Korintinlahden pohjoispuolella ja Delfoin koillispuolella. Parnassóksen korkein huippu on nimeltään Liákoura (Λιάκουρα). Vuori kuuluu Manner-Kreikan pohjois-eteläsuunnassa halkaisevaan laajaan Píndos-vuoristoon. Vuori on pääosin kalkkikiveä.
Parnassóksen kansallispuiston pääalueen pinta-ala on hehtaaria. Tämän lisäksi varsinaiseen kansallispuistoon kuuluvat myös Parnassósvuoren korkeimmat huiput sekä muita alueita. Parnassós tunnetaan myös talviurheilukeskuksena. Siellä sijaitsevat Kreikan suurimmat hiihtokeskukset Kelária (Kellária) ja Fterólaka (Fterólakka). Lisäksi vuorella on myös pienempi Gerontóvrachoksen hiihtokeskus. Laskettelurinteitä on yhteensä 23 kappaletta ja 27 kilometriä. Alueella on myös paljon suosittuja vaellusreittejä.
Historia ja mytologia.
Kreikkalaisessa mytologiassa vuori sai nimensä heeros Parnassoksesta, joka oli joko Poseidonin tai Kleopompoksen sekä nymfi Kleodoran poika. Parnassos perusti vuoren juurella Delfoissa toimineen Python oraakkelin, josta tuli myöhemmin Apollonille omistettu Delfoin oraakkeli. Myöhemmin koko vuori oli pyhitetty Apollonille ja sitä pidettiin muusien kotipaikkana. Parnassósvuori oli myös se paikka, johon Deukalionin ja Pyrrhan arkki päätyi suuren vedenpaisumuksen lopuksi.
Koska Parnassósvuori kytkeytyy mytologiassa muusiin, siihen voidaan viitata ikään kuin taiteiden ja kirjallisuuden alkukotina. Tätä kautta myös suomalainen kulttuurilehti "Parnasso" on saanut nimensä vuoresta.
Parnassóksen kansallispuisto perustettiin vuonna 1939.
Babe Pratt

Walter ”Babe” Pratt (7. tammikuuta 1916 Stony Mountain, Manitoba, Kanada – 16. joulukuuta 1988) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelanneen Prattin seurat olivat Toronto Maple Leafs, New York Rangers ja Boston Bruins National Hockey Leaguessa. Babe Pratt voitti Stanley Cupin sekä Rangersissa että Maple Leafsissä ja oli keskeisessä osassa mestaruuden saavuttamisessa molemmilla kerroilla. 
Tammikuussa 1946 Pratt jäi kiinni jääkiekko-ottelujen tulosvedonlyönnistä. Hän myönsi pelanneensa NHL-otteluista, mutta kiisti koskaan lyöneensä vetoa omaa joukkuettaan vastaan. Luvattuaan lopettaa vedonlyönnin hän saattoi jatkaa uraansa pelikiellon jälkeen Toronto Maple Leafsissa. Viimeisen NHL-kautensa hän pelasi Bostonissa 1946–1947 ja jatkoi sen jälkeen pienemmissä seuroissa.
Hänestä tuli Vancouver Canucksin hyväntahdon lähettiläs. Babe Pratt sai kohtalokkaan sydänkohtauksensa Vancouverin Pacific Coliseumissa katsoessaan Canucksin peliä 16. joulukuuta 1988.
Vartiomoottorivene 18

Vartiomoottorivene 18 (VMV 18 entinen Suojeluskuntajärjestön "SP-1") oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene, joka otettiin palvelukseen 1944 Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen jälkeen.
Valmistus.
Suojeluskuntajärjestö tilasi Aug Eklöf Ab:n telakakalta Porvoosta. "SP-1:ksi" nimetty alus valmistui 1935. Aluksen pituus oli 22 ja leveys 4 metriä. Sen koneisto tuotti 2x140 hevosvoimaa. Aluksella oli kahdeksan hengen miehistö. 
Palvelus.
Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen jälkeen luovutettiin sen omistama alus merivoimille, joka luovutti sen edelleen merivartiolaitokselle. Alus luokiteltiin vartiomoottoriveneeksi ja se sai järjestysnumeron 18 eli sen nimeksi tuli "VMV-18".
Siviiliin laiva siirtyi 1958, ja toimi yksityisenä huviveneenä Vaasassa 1990-luvun lopulle saakka.
Maattuaan kymmenen vuotta maalla Vaasan satamassa alus sahattiin kappaleiksi vuonna 2008.
In Sorte Diaboli

In Sorte Diaboli (lat., suomeksi "Liitossa Saatanan kanssa") on norjalaisen black metal -yhtye Dimmu Borgirin konseptialbumi ja yhdeksäs pitkäsoitto. Albumi on yhtyeen ensimmäinen konseptialbumi: sen kaikki kappaleet muodostavat yhtenäisen tarinan, joka kertoo keskiajalla eläneestä papin apulaisesta, joka hylkää kutsumuksensa ja kääntyy kohti alamaailmaa. Maaliskuussa 2007 In Sorte Diabolin promo vuosi Internetiin. Albumi on black metallin historian merkkiteos, sillä se nousi Norjan albumilistan ykköseksi (vain Behemoth on pystynyt samaan). Albumin kannessa esiintyy demoni Baphomet.
In Sorte Diabolin eri versiot.
Euroopan markkinoille tehty erikoispainos sisältää bonuskappaleen "The Ancestral Fever". Lisäksi mukana on bonus-DVD, 32 sivun kirjanen peilatuilla laulunsanoilla ja peili niiden lukemiseen. Kokonaisuus on pakattu nahkakansien sisälle. Pohjois-Amerikan markkinoille tehty erikoispainos sisältää bonuskappaleen "The Heretic Hammer" ja Japanin markkinoille tehty erikoispainos sisältää Venomin coverkappaleen "Black Metal".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Dimmu Borgir, kaikki sanoitukset Silenoz.
Kemonomimi

Kemonomimi (獣耳, "eläimen korvat") on animeen ja mangaan liittyvä termi, jolla tarkoitetaan ihmishahmoa, jolla on jonkin eläimen piirteitä, kuten korvat tai häntä. 
Nekomimi.
Nekomimi (猫耳"kissan korvat") on kissamainen ihmishahmo, jolla yleensä on kissan korvat ja häntä. Puhtaan nekomimin tunnistaa sen hiusten, korvien ja hännän samanvärisyydestä. Nekomimejä ovat esimerkiksi:
Usagimimi.
Usagimimi, tai lyhyemmin usamimi, on ihmishahmo, jolla on kanin korvat. Nämä ovat suosituimpia kemonomimilajeja, ja tällaisia ovat muun muassa:
Inumimi.
Inumimillä on ihmishahmo, jolla on koiran korvat (ja yleensä häntä). Inumimejä ovat esimerkiksi:
Kitsunemimi.
Kitsunemimi on ihminen, jolla on ketun korvat ja häntä. "Kyūbi no kitsune" on kitsunemimi, jolla on japanilaisen uskomuksen yhdeksänhäntäisen, taikavoimaisen ketun tavoin yhdeksän häntää. Kitsunemimejä ovat esimerkiksi:
Muita kemonomimejä.
Lintuja:
Apinoita:
Susia:
Muita:
Odotettu hyöty

Odotettu hyöty on taloustieteessä hypoteesi siitä, miten agentit suhtautuvat satunnaisuutta tai epävarmuutta sisältäviin tilanteisiin. Hypoteesin mukaan agentit laskevat hyödyn odotusarvona mahdollisista tiloista eli painotettuna keskiarvona eri tilojen hyödyistä.
Ensimmäisenä odotetun hyödyn hypoteesin esitti kirjallisessa muodossa Daniel Bernoulli 1783. Hän käytti sitä Pietarin paradoksin ratkaisemiseen. John von Neumann ja Oskar Morgenstern esittivät vuonna 1944 odotetun hyödyn teorian formaalisti, jonka vuoksi käytetään myös nimitystä von Neumann–Morgenstern -hyöty.
Odotetun hyödyn hypoteesi on saanut runsaasti kritiikkiä osakseen, koska ihmisten käytös on osoittautunut ristiriitaiseksi yksinkertaisissa arpajaisissa. Käytös voi vaihtua riskiä kaihtavasta riskihakuiseksi kun sinänsä voittojen suuruutta ja todennäköisyyttä muutellaan. Allaisin paradoksi on tunnettu esimerkki odotetun hyödyn teorian ongelmista.
Agenttien käyttäytymisestä epävarmuuden vallitessa on kehitetty useita uudempia teorioita, jotka pyrkivät ratkaisemaan odotetun hyödyn teorian ongelmat. Näistä yksi esimerkki on Daniel Kahnemanin ja Amos Tverskyn vuonna 1979 kehittämä prospektiteoria.
Toe Blake

Hector ”Toe” Blake CM (21. elokuuta 1912 – 17. toukokuuta 1995) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja valmentaja National Hockey Leaguessa. Hän pelasi ammattilaisena vuodet 1934–1948. Toe Blake muistetaan kolmisen vuosikymmentä kestäneestä työsuhteestaan Montreal Canadiensiin, jossa hän voitti 10 Stanley Cupia joko pelaajana tai valmentajana.
Blake valmensi Montreal Canadiensia 13 vuotta ja saavutti tuona aikana kahdeksan Stanley Cupia.
Mihail Borovitinov

Mihail Borovitinov (2. elokuuta 1874 Pietari – k. ei tiedossa) oli venäläinen lakimies, joka toimi toisen sortokauden aikana vuosina 1913–1917 Suomen senaatin talousosaston varapuheenjohtajana eli käytännössä pääministerinä niin sanotussa amiraalisenaatissa.
Borovitinov suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Pietarin yliopistossa vuonna 1896. Sen jälkeen hän harjoitti jatko-opintoja siirtyen edelleen Venäjän oikeusministeriön virkamieheksi. Hän toimi mm. Venäjän vankeinhoitoylihallituksen apulaispääjohtajana 1906–1909 sekä sen jälkeen oikeusministeriön lakineuvoston pysyvänä jäsenenä 1910–1911.
Mihail Borovitinovin ura Suomessa alkoi 28. huhtikuuta 1911, jolloin hän siirtyi Suomen kenraalikuvernöörin kanslian päälliköksi. Siinä tehtävässä Borovitinov oli keskeinen tekijä, kun kenraalikuvernööri Franz Albert Seyn johti Suomen suuriruhtinaskunnan venäläistämistä. Palveluksistaan keisarikunnalle Borovitinov sai 27. huhtikuuta 1913 todellisen valtioneuvoksen arvon. Luottamuksen osoituksena Seynin taholta voidaan pitää Borovitinovin nimitystä Suomen keisarillisen senaatin talousosaston varapuheenjohtajksi 16. toukokuuta 1913. Tässä tehtävässä hän vei yhdenvertaisuuslain toteutusta entistä pitemmälle johtaessaan toista "sapelisenaattia", joksi venäläistyneitä Suomen senaattia silloin kutsuttiin.
Venäläistyneen senaatin ja kenraalikuvernööri Seynin ura päättyi keisari Nikolai II:n kruunustaluopumiseen helmikuun vallankumouksen seurauksena 15. maaliskuuta 1917. Seuraavana päivänä Seyn ja Borovitinov vangittiin ja vietiin vangittuina junalla Pietariin. Borovitinovin myöhemmistä kohtaloista on vähän tietoa. Se on tullut esille, että Seynin puoliso toimi Borovitinovin taloudenhoitajana 1910–1920-luvun taitteessa. Marraskuussa 1919 suomalaisissa lehdissä oli uutinen jonka mukaan Borovitinov olisi ollut bolševikkien palveluksessa. Vuonna 1921 hänen kerrottiin olleen työssä jossain neuvostovirastossa Pietarissa.
Hurrikaani Fifi

Hurrikaani Fifi oli tuhoisa trooppinen hirmumyrsky vuonna 1974. Se oli vuoden 1974 Atlantin hurrikaanikauden kolmas hurrikaani ja kuudes nimetty myrsky.
Hurrikaanin kehitys.
Fifi syntyi Afrikan länsirannikolla 8. syyskuuta havaitusta säähäiriöstä. Se ylitti Atlantin viikossa ja kehittyi trooppiseksi matalapaineeksi Karibialla 14. syyskuuta. Se liikkui länteen ja voimistui hitaasti saavuttaen trooppisen myrskyn voiman 16. syyskuuta. Trooppisen hirmumyrskyn mitat Fifi saavutti 17. syyskuuta.
Tuulet olivat voimakkaimmillaan, kun Fifi pyyhki Hondurasin pohjoisrannikkoa 18.–19. syyskuuta. Kun myrsky iski Belizeen 19. syyskuuta, se oli kakkosluokan hurrikaani Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla. Fifi jatkoi matkaansa yli Guatemalan ja Meksikon, heikkeni trooppiseksi matalapaineeksi, mutta jatkoi matkaansa Tyynenmeren puolelle. On hyvin harvinaista, että trooppinen hirmumyrsky kulkee kahdella valtamerellä.
Tyynenmeren puolella hurrikaani sai nimen Orlene. Se rantautui Meksikoon 23. syyskuuta, ja vaikka se oli voimistunut uudelleen kakkoskategoriaan, sen aiheuttamat tuhot olivat vähäiset.
Tuhot.
Pahimmat tuhot osuivat Belizeen, Hondurasiin, Guatemalaan ja Meksikoon. Eri lähteiden mukaan 3 000–10 000 ihmistä sai surmansa; useimmat heistä hukkuivat rankkasateiden aiheuttamissa tulvissa. 
Aineelliset vahingot olivat mittavat: Hondurasissa tuhoutui kokonaisia kyliä, 80 % banaanisadosta, 40 % karjasta ja likimain koko kalastuslaivasto. Satatuhatta ihmistä menetti kotinsa. Maan tärkein satama Puerto Cortes vaurioitui pahasti, ja avustuksia tuotiin lentokuljetuksina.
Foča

Foča () on kaupunki itäisessä Bosnia ja Hertsegovinassa Drinajoen varrella, nykyisellä Bosnian serbialueella. 
Kaupunki sijaitsee 70 kilometrin päässä Sarajevosta. Fočan kunnassa oli vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan noin 17 600 asukasta. Kunnan väestöstä noin 92 prosenttia on serbialaisia, seitsemän prosenttia bosniakkeja ja loput muita. Noin 92 prosenttia asukkaista on ortodokseja, seitsemän prosenttia muslimeja ja loput muunuskoisia tai uskonnottomia.
Foča oli yksi ensimmäisiä bosnialaisia kaupunkeja, joka joutui serbien käsiin sodassa vuonna 1992. Bosnian sodassa suurin osa kaupungin muslimeista ajettiin pois sieltä, mutta osa vietiin leireille.
J. P. E. Hartmann

 
Johann Peter Emilius Hartmann (14. toukokuuta 1805 – 10. maaliskuuta 1900) oli tanskalainen säveltäjä. Hän oli muusikkosuvusta; isoisä oli saksalainen J. E. Hartmann ja poika säveltäjä Emil Hartmann. 
Hartmann syntyi Kööpenhaminassa. Hänestä tuli vuonna 1824 urkuri Kööpenhaminan Varuskuntakirkossa ja vuonna 1843 Kööpenhaminan tuomiokirkossa.
Hartmann jatkoi säveltäjänuraansa vanhuuteen asti. Hänen tuotantoonsa mahtuu vaikutteita niin wieniläisklassismista, tanskalaisesta kansallisromantiikasta kuin modernismistakin.
Hartmannin sävellyksiä ovat mm. kuoroteos "Vølvens Spådom", baletit "Thrymskviden" ja "Valkyrien" sekä ooppera "Liden Kirsten". Lisäksi hän sävelsi sinfonioita, sonaatteja, urkuteoksia, lauluja ja kantaatteja. 
Hartmann kuoli synnyinkaupungissaan Kööpenhaminassa 94-vuotiaana.
Višegrad

Višegrad (kyr. "Вишеград") on kaupunki Serbitasavallan itäosassa Bosnia ja Hertsegovinassa, lähellä Serbian rajaa Drinajoen varrella. Joen ylittävä Mehmed Paša Sokolovićin silta on Unescon maailmanperintökohde. Višegradin asukasluku vuonna 2013 oli 10 668.
Maantiede.
Višegrad sijaitsee Bosnia ja Hertsegovinan Serbitasavallassa maan itäosassa Serbian vastaisella rajalla. Kaupungin läpi virtaa Drinajoki.
Historia.
Arkeologisten löydösten mukaan nykyisen Višegradin alueella on ollut ihmisasutusta 1 500 vuotta eaa. Aluetta asuttivat illyrialaiset ja myöhemmin siitä tuli osa Rooman valtakuntaa. Roomalaiset rakennuttivat alueen läpi tien Via Dinarica. Myöhemmin alueelle saapuivat slaavit, joiden 500- tai 600-luvuilla jälkeensä jättämää keramiikkaa on löydetty kunnan Musicin kylästä. Keskiajalla alueelle tehtiin stećakeja. Stefan Nemanjan kaudella alue oli osa keskiaikaista Serbiaa ja 1300-luvulla Tvrtko I hallitsi aluetta osana Bosnian kuningaskuntaa. Višegrad kaupunkina mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1427.
Višegrad liitettiin Osmanien valtakuntaan ennen vuotta 1462. Kaupungilla oli huomattava merkitys reitillä valtakunnan pääkaupunki Istanbulista Bosniaan. Osmanit rakennuttivat 1500-luvulla Drinan ylittäneen Mehmed Paša Sokolovićin sillan. Silta on nykyisin nähtävyys ja Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Sillan ympärille rakennettiin alakaupunki vuonna 1577. Paikan nykyinen nimi Višegrad viittaa "vanhaan" yläkaupunkiin kukkulalla alakaupungin yllä.
Itävalta-Unkari miehitti Bosnian vuonna 1878, minkä jälkeen kaupunkia modernisoitiin huomattavasti. Paikalle rakennettiin esimerkiksi vesiverkko ja rautatie. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kaupungista tuli osa Jugoslaviaa ja se kärsi huomattavia tuhoja toisen maailmansodan aikana. Jugoslavian hajoamissotien Bosnian sodan 1992–1995 aikana serbijoukot karkoittivat kaupungin bosniakkiväestön. Keväällä 1992 serbijoukot murhasivat yli 1 000 paikallista etnisessä puhdistuksessa. Sodan jälkeen kaupunki on ollut osa Serbitasavaltaa, joka muodostaa toisen Bosnia ja Hertsegovinan entiteeteistä.
Väestö.
Bosnia ja Hertsegovinan vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan Višegradin asukasluku oli 10 668. Heistä 9 338 oli serbejä ja 1 043 bosniakkeja.
Vuonna 1991 asukasluku oli hieman yli 21 000. Tuolloin asukkaista 63 % oli bosniakkeja, 33 % serbejä ja 4 % muita.
Lastenklinikoiden Kummit

Lastenklinikoiden Kummit ry on suomalainen yhdistys, joka tukee Suomen lapsia keräämällä varoja viidelle yliopistolliselle lastenklinikalle: Ouluun, Helsinkiin, Kuopioon, Tampereelle ja Turkuun. Kummit toimii lastenklinikoiden potilaiden hoito-olosuhteiden ja -kehityksen tukemiseksi keräämällä varoja hoitolaitteiden hankintaan ja lastentautien tutkimustyöhön. Lisäksi yhdistys tukee hoitohenkilökunnan koulutusta. Harkintansa ja lahjoittajien toiveiden mukaan yhdistys tukee myös muiden lastensairaaloiden toimintaa sekä vaikuttaa pienten potilaiden viihtyvyyteen sairaaloissa muun muassa Kummi-vierailuin ja yhteistyöyritysten tavaralahjoituksien avulla. Viime vuosina Kummit on panostanut paljon myös lasten ja nuorten mielenterveystyön tukemiseen.
Lastenklinikoiden Kummit ry perustettiin 21. syyskuuta 1993 ja sen perustajajäseniä olivat Hjallis Harkimo, Taneli Mäkelä, Juha Rantasila, Teemu Selänne ja Riki Sorsa.
Lastenklinikoiden Kummit ry on yksi näkyvimmistä suomalaisista hyväntekeväisyysjärjestöistä, joka ei saa mitään ulkopuolista toimintatukea vaan kaikki raha hankitaan itse. Lastenklinikoiden Kummit ry on pieni organisaatio, jossa toimii palkattun henkilöstön lisäksi suuri joukko vapaaehtoistyöntekijöitä (Kummit), joille ei makseta korvauksia. Myös Kummien yhdeksänhenkinen hallitus toimii ilman korvauksia. Kalevi Tuominen on hallituksen kunniapuheenjohtaja.
Toimintakertomuksen mukaan vuonna 2011 projekteista kertyi yhteensä noin 2,1 miljoonaa euroa, josta katetta jäi noin 1,5 miljoonaa euroa. Lisäksi yhdistys sai lahjoituksia noin 571 000 euroa. Hallinnon kulut olivat henkilökulujen osalta 392 000 euroa ja sivukulujen osalta 205 000 euroa. Jaettavaa lapsille jäi noin 1,4 miljoonaa euroa.
Vuoteen 2016 mennessä yhdistys on tehnyt lahjoituksia 30 miljoonan euron edestä. 
Lastenklinikoiden Kummit ry kerää varoja sekä yksityis- että yrityssektorilta pääasiallisesti lahjoituksin. Yhdistys järjestää vuoden aikana myös useita varainkeruukampanjoita (tapahtumia kuten Kummit Golf ja Kummit Bowling) ja -konsertteja, joista näkyvin on Elämä lapselle -konsertti. Toinen tärkeä konsertti on Kummit Live: JouluMielelle, joka järjestetään vuosittain joulukuussa.
Stefan Reuter

Stefan Reuter (s. 16. lokakuuta 1966 Dinkelsbühl, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija. Hän voitti Saksan jalkapallomaajoukkueessa Euroopan- ja maailmanmestaruuden 1990-luvulla.
Stefan Reuter aloitti uransa kaudella 1984–1985 Saksan toiseksi ylimmällä sarjatasolla 1. FC Nürnbergissä. Seuraavat kolme kautta hän pelasi 1. FC Nürnbergin joukkueessa Bundesligassa kunnes siirtyi kaudeksi 1988–1989 FC Bayern Müncheniin. Reuter edusti Bayern Münchenia kolme kautta voittaen kaksi Saksan mestaruutta (1989 ja 1990). Kauden 1991–1992 Stefan Reuter pelasi Italian Serie A:ssa Juventuksessa ja palasi sitten takaisin Saksaan Borussia Dortmundin joukkueeseen, jossa pelasi uransa loppuun asti. Borussia Dortmundissa hän voitti Saksan mestaruuden kolmesti (1995, 1996 ja 2002) sekä Mestareiden liigan ja Intercontinental Cupin vuonna 1997. Kahdesti (1993 ja 2002) Reuterin edustama Borussia Dortmund oli UEFA Cupin loppuottelussa, mutta molemmilla kerroilla tuli tappio. Stefan Reuter lopetti pelaajauransa kauden 2003–2004 jälkeen.
Saksan maajoukkuetta Stefan Reuter edusti 69 maaottelussa ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1987–1998. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1990 MM-kisoissa, joissa hän pelasi kuudessa ottelussa ja tuli loppuottelussa vaihtopelaajana kentälle 73. minuutilla. Vuoden 1992 EM-kisoista tuli hopeaa ja Euroopan-mestaruus vuoden 1996 EM-kisoista.
Kaliumsyanidi

Kaliumsyanidi "syankalium" (KCN), syaanivetyhapon (HCN) kaliumsuola, on voimakas myrkky.
Kaliumsyanidin moolimassa on 65,1 g/mol, sulamispiste 634 °C, kiehumispiste 1 625 °C, tiheys 1,52 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 151-50-8. Kaliumsyanidin liukoisuus veteen on 71,6 g/100 ml.
Kaliumsyanidia käytetään kullan ja hopean erottamisessa malmista, hopeoinnissa, desinfiointiaineena, hyönteismyrkkynä, filminkehityksessä, väriaineiden valmistuksessa ja laboratoriokemikaalina. Kullan erottaminen veden ja hapen avulla kaliumdisyanoauraatiksi(I):
4 Au + 8 KCN + O2 + 2 H2O → 4 K[Au(CN)2] + 4 KOH
Reagoidessaan happojen ja kosteuden kanssa muodostuu syaanivetyä (sinihappoa). 
Aine myrkkynä.
Kaliumsyanidi on ollut murhaajien suosima myrkky. Myrkkynä kaliumsyanidi on valkoisena jauheena, joka maistuu karvasmantelilta. Puoli grammaa ainetta nieltynä riittää tappamaan ihmisen. Vatsaan joutuessaan kaliumsyanidi reagoi vatsassa olevan suolahapon kanssa, jolloin muodostuu sinihappoa. Kaliumsyanidista vapautuva syanidi-ioni salpaa soluhengityksen estämällä sytokromioksidaasin toiminnan. Se vahingoittaa erityisesti sydäntä ja keskushermostoa. Uhri kuolee nopeasti; syanidi voi johtaa kuolemaan noin 3-8 minuutin kuluessa. Kaliumsyanidimyrkytyksen vastamyrkkynä toimii esimerkiksi siitä B12-vitamiinia muodostava hydroksikobalamiini (C62H89CoN13O15P). Vetyperoksidi hapettaa kaliumsyanidin erittäin tehokkaasti vähemmän myrkylliseksi kaliumsyanaatiksi:
 KCN + H2O2 → KOCN + H2O
Aineen makua on kuvailtu karvaana ja polttavan tuntuisena. "Hindustan Timesin" mukaan intialainen mies joka kuoli syötyään vahingossa kaliumsyanidia ehti hätäisesti kirjoittaa muistilapun jossa luki:
Lääkärit, kaliumsyanidi. Olen maistanut sitä. Se polttaa kieltä ja maistuu karvaalta.
Vanginlukko

Vanginlukko eli siperianlukko (; ) on älypeli, josta on useita muunnelmia. Pelin tarkoituksena on saada erotettua / yhdistettyä pelin kaksi osaa: kahva- ja rengasosa. Tämä tapahtuu pujottelemalla rengasosan renkaita tietyssä järjestyksessä ylös ja alas kahvaosan pitkulaisessa lenkissä. Renkaiden määrä - joka voi periaatteessa olla kuinka monta tahansa - määrittää ratkaisuun tarvittavien siirtojen määrän. Koska ratkaisu on mekaaninen siirtosarja, ei renkaiden lisääminen vaikeuta ratkaisuun pääsyä vaan ainoastaan lisää siihen tarvittavaa aikaa. Tyypillisessä vanginlukossa on noin 7 rengasta. Yhden renkaan peli ratkeaisi yhdellä siirrolla. Jokainen renkaan lisäys tuplaa (±1) ratkaisuun tarvittavien siirtojen määrän. Esimerkiksi seitsen-renkaisen pelin ratkaisuun tarvitaan 65 siirtoa.
Vanginlukko on eräs tunnetuimmista älypeleistä. Kiinalaisen tarun mukaan sotasankari "Hung-Ming" (181–234 jaa.) keksi pelin vaimolleen ajankuluksi, sotaretkiensä ajaksi. Skandinaviassakin peli on tunnettu jo useita satoja vuosia. Nimi "Siperianlukko" saattaa olla peräisin 1700-luvun alusta, kun Siperian vankeudesta palanneet karoliinit toivat pelin Suomeen.
La Muette de Portici

La Muette de Portici ("Porticin mykkä") on Daniel-François-Esprit Auberin vuonna 1828 säveltämä ooppera, joka kertoo napolilaisten kapinoinnista espanjalaisia vastaan 1600-luvulla. Portici on Napolin lähistöllä oleva kunta. Teoksen libreton on kirjoittanut Eugène Scribe.
Oopperan historia.
Oopperan libreton pohjana oli vapaustaistelija Tommaso Anellon Napolissa vuonna 1647 nostattama kapina Espanjan varakuningasta vastaan. Kapina oli voitokas, mutta Anello itse sai siinä surmansa. Libretto käsitteli aihetta kuitenkin niin vapaasti, että kaikkein oleellisinta lukuun ottamatta alkuperäisistä tapahtumista ei ollut oopperassa paljonkaan jäljellä.
Ooppera koki ennennäkemättömän menestyksen, kun se esitettiin Pariisissa Pelletier-kadun teatterissa 28. helmikuuta 1828. Pariisissa oopperaa esitettiin kaikkiaan 505 kertaan vuoteen 1882 mennessä ja Berliinissäkin 285 kertaa vuoteen 1898 mennessä.
Teos kuvaa isänmaallisuuden ja vapaudenkaipuun viriämistä — kaikki eräänlaisena freskona napolilaisten joutuessa kärsimään espanjalaisten sortoa.
"La Muette de Portici" on Auberin koomisiin oopperoihin verrattuna epäyhtenäisempi, leikkisyys ja vakavuus ovat sen partituurissa toisinaan pahasti ristiriidassa. Toisaalta muiden muassa Richard Wagner piti sitä mestariteoksena ja hän ylisti etenkin orkesterin käsittelyä siinä. Ooppera on kuitenkin nykyisin painunut lähes täydelliseen unohdukseen. Vain Marseillessa yritettiin sen esittämistä vuonna 1991, mutta esitys ei ollut kovinkaan suuri menestys ja se ei toiminut edes tekohengityksenä.
Suomessa ooppera esitettiin ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 1841, suomen kielellä vuonna 1874.
Bryssel 25.8.1830.
Oopperan esitys Brysselin Théâtre de la Monnaiessa 25. elokuuta 1830 eli Alankomaiden kuninkaan Vilhelm Oranialaisen 59. vuosipäivän juhlallisuuksien yhteydessä laukaisi tapahtumaketjun, joka johti Belgian itsenäistymiseen Alankomaiden herruudesta. Kun lavalla laulettiin aariaa pyhästä isänmaanrakkaudesta ("Amour sacré de la patrie"), katsojat nousivat seisomaan ja ryntäsivät kadulle. Tapahtumaa pidetään Belgian vallankumouksen ja itsenäisyystaistelun alkuna.
Karl A. Wittfogel

Karl August Wittfogel (6. syyskuuta 1896 Woltersdorf, Saksa – 25. toukokuuta 1988 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen historioitsija ja sinologi. 1920- ja 1930-luvuilla hän toimi Saksan kommunistisessa puolueessa ja Frankfurtin koulukunnassa. Hän kritisoi kansallissosialisteja äänekkäästi, ja Hitlerin valtaannousun jälkeen hän päätti muuttaa Saksasta. Hän joutui kuitenkin kiinni ja päätyi keskitysleirille. Kansainvälisen painostuksen vuoksi hänet vapautettiin, minkä jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti Columbian yliopistossa ja Washingtonin yliopistossa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1966.
Ryssänjiiri

Ryssänjiiri on rakennustyössä käytettävää slangia ja tarkoittaa 90 asteen jiiriä, suorajiiriliitosta. 
Yleensä esimerkiksi ovien ja ikkunoiden listoituksissa käytetään 45 asteen jiiriä, joissa toisiinsa liitettävät listanpäät sahataan sahauspöydällä valmiiksi vinoon ja asennetaan paikalleen. Sahaus oikeaan kulmaan vaatii tarkkuutta. Suora jiiriliitos katkaistaan suoraan kulmaan, jolloin sahaajan ei tarvitse huomioida kuin sopiva pituus. Suora jiiri soveltuu ainoastaan poikkileikkaukseltaan suorakulmaisiin listoituksiin. Normaali 45 asteen vinojiiri soveltuu kaikille listatyypeille, riippumatta poikkileikkauksen monimuotoisuudesta.
Suorajiiriliitoksia käytetään paljon esimerkiksi ulkopuolisissa ikkunalaudoituksissa, muovi- ja metallilista-asennuksissa, sekä joskus ovipielilistoituksissa. Tyypillisesti liitosta käytettiin ennen vain vähempiarvoisissa kohteissa, kuten varastoissa ja autotalleissa, mutta se on yleistynyt 90-luvulta lähtien myös tavanomaisissa kohteissa. Syynä on helpompi mitoittaminen, nopeampi asentaminen ja jollakin listatyypillä hallitumman näköinen lopputulos. Suoran jiirin sauma on tarkoituskin jäädä näkyviin, jolloin pienet mitta- ja työvirheet eivät ole häiritseviä, toisin kuin vinojiirillä, jonka sauman tulisi aina olla tiivis.
Oskar Negt

Oskar Negt (1. elokuuta 1934 Kapkeim – 2. helmikuuta 2024) oli saksalainen filosofi ja yhteiskuntateoreetikko. Hän edusti Frankfurtin koulukuntaa.
Sperm

Sperm tai The Sperm oli Mattijuhani Koposen ja Pekka Airaksisen vuonna 1967 perustama underground-yhtye. Se hämmensi eri taiteiden rajoja, käytti useita medioita ja oli useiden tekijäpolvien edelläkävijä. Teatraalisista esityksistä tunnetun yhtyeen maine on kuitenkin perustunut lähinnä kuulopuheisiin ja muistelijoiden mielikuviin.
Yleistä.
Yhtyeen sanotaan olleen sähkökitaroita manipuloineen Airaksisen studioprojekti, jossa hän käytti ensimmäisillä levyillä hyväksi myös “äänteleviä ihmisolioita”, joiden rooleissa olivat Koponen, Pekka Yrjänä Hiltunen ja sodanvastaisia runoja lukenut yhdysvaltalainen Bill Coldwell.
Yhtye hyödynsi keksijä Erkki Kurenniemen projektia varten rakentamaa kokeellista sähkösoitinta, ”Seksofonia”, eräänlaista alkeellista musiikkikonetta, joka mittasi soittajansa käsien ihon sähkönjohtavuuden muutoksia ja muutti ne syntetisaattorin avulla ääneksi.
Spermin tavoite oli nimensä mukaisesti toimia osana 1960-luvun seksuaalista vallankumousta, ja omalta osaltaan se johtikin myöhemmin muun muassa M. A. Nummisen Sähkökvartetti-projektiin. Spermiä ja Kurenniemen musiikkilaitteita pidetään suomalaisen elektronisen musiikin pioneereina.
Olemassaolonsa aikana yhtye julkaisi yhden EP-levyn sekä "Shh!"-nimisen LP:n, joista molemmat ovat muodostuneet arvokkaiksi keräilyharvinaisuuksiksi. Myöhemmin yhtyeen vanhaa tuotantoa on julkaistu CD-ajassa Siboneyn kustantamilla "Arktinen hysteria" (2001) ja "Psychedelic Phinland" (2006) -kokoelmilla sekä saman kustantajan julkaisemalla Pekka Airaksisen kokoelmalla "Madam I’m Adam" (2003). Vuonna 2018 Svart Records julkaisi yhtyeen 50-vuotisjuhlajulkaisun, jossa on monia aiemmin julkaisemattomia äänityksiä sekä Jukka Lindforsin 70-sivuinen essee.
Hemming Åström

Hemming Åström (30. joulukuuta 1844 Tornio – 19. joulukuuta 1895 Bonn, Saksa) oli suomalainen kauppaneuvos (1886), joka tuli veljensä Karl Robert Åströmin Oulun kaupunkiin perustaman Veljekset Åströmin nahkatehtaan osakkaaksi 1860-luvun lopulla.
Hemming Åström harjoitti myös muuta teollisuustoimintaa Pohjois-Pohjanmaalla. Åströmin veljekset olivat aktiivisia kunnallisia ja alueellisia toimijoita 1800-luvun loppupuolella suunnitellen muun muassa rautatietä Jäämereltä Pietariin. Hemming Åström toimi Oulun kaupunginvaltuutettuna vuosina 1882–1894.
Åström oli Oulun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1891.
Karl Robert Åström

Karl Robert Åström (19. marraskuuta 1839 Tornio – 11. tammikuuta 1897) oli suomalainen kunnallisneuvos, joka perusti vuonna 1863 nahkatehtaan Ouluun. 1860-luvun lopulla tehtaan osakkaaksi tuli myös hänen veljensä Hemming Åström, minkä johdosta se tunnetaan Veljekset Åströmin nahkatehtaana. 
Veljekset olivat aktiivisia kunnallisia ja alueellisia toimijoita Oulun kaupungissa ja Pohjois-Pohjanmaalla 1800-luvun loppupuolella suunnitellen muun muassa rautatietä Jäämereltä Pietariin. Karl Robert Åstrom toimi Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1874–1897.
Åström oli Oulun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1885.
Kajaanin taidemuseo

Kajaanin taidemuseo avattiin yleisölle huhtikuussa 1993. Taidemuseo toimii kaupungin ydinkeskustassa vanhassa poliisitalossa, jonka on suunnitellut arkkitehti Eino Pitkänen. Vuonna 1936 valmistunut rakennus edustaa funktionalismia.
Museon kokoelmissa on pääasiallisesti 1980- ja 1990-luvun suomalaista taidetta. Merkittäviä teoskokonaisuuksia on muun muassa Juhana Blomstedtilta, Carolus Enckelliltä, Tapio Junnolta, Pauno Pohjolaiselta, Kain Tapperilta ja Nina Ternolta. Merkittäviä kainuulaistaiteilijoita kokoelmassa edustavat muun muassa H. Ahtela, Niilo Hyttinen, Helvi Hyvärinen, Matti Koskela, Jaakko Leppänen ja Kaarlo Mikkonen.
Museo vastaa myös Kajaanin kaupungin taidekokoelmasta. Kaupungin taidekokoelmaan kuuluvia teoksia on esillä useissa kaupungin julkisissa tiloissa. Museossa on vuosittain neljä vaihtuvaa näyttelyä.
Suomi-salaliitto

Suomi-salaliitto (, myös Suomi-suunnitelma tai Suomi-strategia) on thaimaalaisen journalistin, Sondhi Limthongkulin, vuonna 2006 esittämä teoria salaliitosta, jonka Thaimaan silloinen pääministeri Thaksin Shinawatra olisi tehnyt entisten vasemmisto-opiskelijoiden kanssa syrjäyttääkseen Thaimaan kuninkaan, kaapatakseen vallan ja tehdäkseen Thaimaasta yksipuoluetasavallan. Vaikka salaliiton olemassaololle ei löytynyt mitään todisteita, se haittasi Thaksinin ja hänen hallituksensa suosiota.
Nimitys tulee siitä, että väitteiden mukaan Thaksin ja entiset opiskelijat olisivat suunnitelleet salaliiton Suomessa pidetyssä tapaamisessa vuonna 1999.
Keuhkofibroosi

Keuhkofibroosi (keuhkojen sidekudoistuminen) on sairaus, jossa keuhkokudos korvautuu vähitellen sidekudoksella.
Sairauden alkusyytä ei tunneta. Sillä on jokin yhteys muihin sidekudossairauksiin, sillä sairaus liittyy melko usein nivelreumaan tai sklerodermaan (yleistynyt ihonkovettumatauti) tai muihin sidekudostauteihin.
Tunnettuja potilaita.
Tunnettuja keuhkofibroosia sairastaneita henkilöitä ovat muun muassa:
Marquette

Marquette on Yläjärven rantakaupunki Michiganin osavaltion Yläniemimaalla Yhdysvalloissa. Kaupunki on samannimisen piirikunnan keskus. 
Marquette on satamakaupunki, siellä lastataan pääasiassa rautamalmia. Northern Michigan University sijaitsee siellä. Marquette on Michigan- ja Yläjärvien väliin jäävän niemimaan suurin kaupunki. Kaupungissa sataa talvisin keskimäärin 325 cm lunta ja se on Yhdysvaltain toiseksi lumisin kaupunki. Marquette on suomalaisen Kajaanin kaupungin ystävyyskaupunki.
Halkokari

Halkokari on Kokkolan kaupunginosa, jossa sijaitsi vielä 1800-luvulla vilkas satama. Muun muassa terva oli erittäin tärkeä vientituote ulkomaille. Tunnetuimpia tapahtumia sataman ajoilta on Halkokarin kahakka vuonna 1854, jolloin torjuttiin englantilaisten yritykset tuhota satama. Halkokari sijaitsee meren läheisyydessä kaupungin pohjoispuolella, ja välimatka kaupungin keskustaan on noin 2 kilometriä. Halkokarin alueelta löytyy muun muassa suomenkielinen alakoulu Halkokarin koulu, kaksi lähikauppaa ja päiväkoti. Mustakarin purjehdusseura sijaitsee Halkokarilla, ja Mustakarilla toimii myös kesäravintola . Ennen vuoden 1977 kuntaliitosta Halkokari kuului Kaarlelan kuntaan.
Halkokarin uimarantaa ei ole hoidettu Meripuiston rannan valmistumisen jälkeen, joten se on kasvanut umpeen. Kahakan muistomerkki sijaitsee Halkokarin uimarannan tuntumassa.
Tankar

Tankar on majakkasaari Perämerellä Kokkolan edustalla. Saarella sijaitsevat Tankarin majakka ja yksi Ilmatieteen laitoksen rannikkosääasemista. Saarella on aiemmin toiminut myös luotsiasema. Kokkolasta Tankariin on matkaa noin 17 kilometriä.
Historia.
Saari nousi merestä noin 1200-luvulla maankohoamisen seurauksena. Saaren ensimmäisten asukkaiden uskotaan olleen hylkeenpyytäjiä, joita liikkui alueella runsaasti. 1500-luvulla hylkeenpyytäjien ja kalastajien tukikohdaksi vakiintunut karu luoto sai jo varhain tunnuksekseen merimerkin. Merenkulkijoiden oppaaksi rakennettiin kivikummeli, jonka näkyvyyttä lisäsi kummelista esiin pistävien rautatankojen päihin kiinnitetyt tynnyrit. Aiemmin "Klippan"-nimisenä tunnettu saari sai merimerkkinsä ansiosta nimen "Tankokari", josta myöhemmin muotoutui saaren nykyinen nimi Tankar. Kalastuksen kasvaessa saarelle rakennettiin pieniä mökkejä, joissa kalastajat asuivat pyyntiajan ja heillä oli saarella myös omia kotieläimiään. Etenkin lampaat aiheuttivat saaren luonnolle suurta tuhoa syömällä saaren miltei paljaaksi. Majakka rakennettiin 1889 ja sähköistettiin 1961, jota ennen saarella toimi valokoppi eli lyysi.
Luonto.
Tankarin luonto on monipuolinen. Pohjoispuolen kivikko tarjoaa lintuharrastajille lintujen seurantamahdollisuuksia. Saarella kulkee noin kilometrin pituinen luontopolku, jonka varrella kerrotaan Tankarin luonnosta.
Saarella toimii BirdLife Keski-Pohjanmaan ylläpitämä Tankarin lintuasema. Aseman vapaaehtoiset lintuharrastajat tarkkailevat lintujen muuttoa, sekä rengastavat pesiviä ja muuttavia lintuja. Keskimäärin vuodessa rengastetaan 1500 lintua. Lintuasema toimii vanhan hiilipajan tiloissa.
Rakennukset.
Tankarin vanhin yksityinen rakennus, kalastajamökki ”Sjöbloms bastu”, on vuodelta 1768. Saaren keskiosassa sijaitseva Tankarin kirkko on rakennettu vuonna 1754. Suurin osa saaren vanhoista rakennuksista suojeltuja. Mökkien lisäksi Tankarissa on myös muutama vanha huvila ja nykyaikainen luotsiasema.
Matkailu.
Tankarissa toimii hylkeenpyyntimuseo, joka on auki sopimuksen mukaan. Matkailijoita varten on vierasvenelaituri, vierasmaja, kahvio ja grillikatos. Kesällä saarelle järjestetään päivän mittaisia retkiä m/s Jennyllä ja joinakin talvina saarelle on päässyt autolla aurattua uraa pitkin.
Lusikkahaarukka

Lusikkahaarukka eli "luha" on kenttäoloissa tarkoitettuun ruokailuun valmistettu lusikan ja haarukan yhdistelmä, jossa lusikka ja haarukka on yhdistetty toisiinsa taittonivelenä toimivalla niitillä.
Suomen puolustusvoimien käyttämän, useiden eri valmistajien tekemän lusikkahaarukan lusikka ja haarukka oli alkujaan valmistettu alumiinista ja niitti ruostumattomasta teräksestä. Myöhemmät Hackmanin valmistamat luhat on tehty kokonaan ruostumattomasta teräksestä.
Monissa muissa armeijoissa lusikka ja haarukka ovat erilliset, mutta niiden kuljetusasennon kiinnitysmekanismi ei ole yhtä kestävä kuin lusikkahaarukan.
Lusikkahaarukka – sotilasslangissa ”mysteerio” – on mitoitettu siten, että se sopii taitettuna kenttäkeittoastian (pakin) ja sen kannen väliin. Näin sitä ei kuitenkaan juuri koskaan kuljeteta, sillä tällaisesta kuljetustavasta aiheutuu sotilaan helposti paljastavaa ääntä. Tämän vuoksi lusikkahaarukkaa on suositeltu kannettavaksi vasemmassa rintataskussa.
Muualla maailmalla.
Cambridgessa sijaitsevan Fitzwilliam Museumin kokoelmiin on 1990-luvulta lähtien kuulunut lusikkahaarukkaa muistuttava työkalu, joka on ajoitettu 200–300-luvulle jaa. Hopeasta ja teräksestä valmistettu työkalu on luultavasti yksittäiskappale, joka on tehty rikkaan matkustelijan tilauksesta.
Spork on lusikkahaarukka, jossa osa lusikan kuuppaosasta on muotoiltu haarukan piikeiksi. Nimi tulee englannin sanoista ”spoon”" ja ”"fork”. Sana esiintyy "Century Dictionary" -sanakirjan vuonna 1909 julkaistussa täydennysosassa. Vastaava väline mainitaan nimellä ”runcible spoon” Edward Learin vuonna 1871 julkaistussa runossa ”The Owl and the Pussycat”"."
Kielikone

Kielikone Oy on suomalainen kielialan yritys. Yritys kehittää ja tarjoaa digitaalisia sanakirjoja, konekäännös- ja kielentarkistuspalveluja, kielioppaita sekä sanojenoppimisratkaisuja.
Yritys on lähtöisin Suomen itsenäisyyden rahaston Sitran Kielikone-projektista. Projektin pohjalta perustettiin yritys vuonna 1987. Yritys oli kehittämässä suomen kielen morfologista analyysiohjelmistoa (MORFO) ja siihen perustuvaa oikolukua. Kielikoneen ensimmäinen digitaalinen sanakirja julkaistiin vuonna 1989.
Kielikoneen palveluvalikoimaan kuuluvat MOT-sanakirja-, -konekäännös- ja -kielentarkistuspalvelut. Kielikoneen tuotteita ja palveluita on saatavilla Windows-, Internet-, intranet- ja mobiiliympäristöihin. Kielikoneen tuotteita ja palveluita käytetään yrityksissä, julkishallinnossa, oppilaitoksissa ja yksityistalouksissa.
Omistussuhdemuutoksia.
Sitra irtautui Kielikone Oy:n omistuksesta vuonna 2006, kun se myi 24,4 prosentin osuutensa Gummerus Oy:lle sekä Kielikoneen toimitusjohtajalle Arto Leinoselle.
Kielikone Oy:n koko osakekanta myytiin vuonna 2024 kanadalaisen Constellation Softwaren tanskalaiselle tytäryhtiölle VLRS GRP A/S:lle.
Liikuntasetelit

Liikuntaseteli tai liikuntaetu on palveluseteli tai sähköinen etu, jolla voi ostaa liikuntapalveluita. Ne ovat työnantajan tarjoama liikuntaan kohdennettu henkilöstöetu. Liikuntaetu toimii samalla tavalla kuin muutkin henkilöstöedut . Liikuntaseteli vastaa idealtaan lounasseteliä ja kulttuuriseteliä. Ne antavat työntekijöille mahdollisuuden valita itse liikuntaharrasteen, jolle työnantaja antaa rahallista tukea.
Liikunta- ja kulttuurisedun käyttö mahdollistaa monipuolisen virkistäytymisen työntekijälle ja työnantajan kannalta on helpompaa jakaa seteleitä kuin tehdä kahdenvälisiä sopimuksia palveluiden tuottajien kanssa. Yhtä työntekijää voi tukea verovapaasti 400 eurolla vuodessa. 
Eduskunta vahvisti liikuntaedun verovapauden vuoden 2004 alusta lukien. Kulttuuriedulle vastaava etu tuli vuonna 2009. Liikuntasetelin on kehittänyt Smartum Oy, joka lanseerasi ensimmäisen Liikuntasetelin vuonna 1996. Nykyään seteleitä tarjoavat työnantajille monet eri yritykset ja niitä on saatavilla sekä paperiversioina että sähköisesti ja mobiilisovelluksen kautta, sekä erillisinä että yhdistettyinä liikunta- ja kulttuuriseteleinä. Sähköisiä henkilöstöetuja Suomessa tarjoavat Smartum, ePassi, Edenred ja Eazybreak.
Matti Yrjölä

Matti Manu Ilmari Yrjölä (s. 26. maaliskuuta 1938 Hämeenkyrö) on suomalainen kuulantyöntäjä ja kuulantyöntövalmentaja. Yrjölä voitti aktiiviurallaan kuusi mestaruutta Kalevan kisoista ja teki 15 ulkoratojen Suomen ennätystä vuosina 1958–1973.
Yrjölä oli ammatiltaan liikunnanopettaja ja hän edusti Kyröskosken Pontta. Matti Yrjölän isä Paavo Yrjölä oli olympiavoittaja kymmenottelussa.
Urheilu-ura.
Yrjölä työnsi jo 18-vuotiaana vuonna 1956 kuulaa 15,43 joka oli noin metrin vähemmän kuin silloinen Suomen ennätys. Seuraavana vuonna Yrjölä osallistui ensimmäisiin maaotteluihinsa.
Ensimmäisen viidestätoista Suomen ennätyksestään Yrjölä teki 20-vuotiaana kesäkuussa 1958. Tulos oli 16,61. Viimeinen ennätys syntyi Lohjalla elokuussa 1973 tuloksen ollessa 20,49. Yrjölä saavutti Kalevan kisoista urallaan kuusi Suomen-mestaruutta, seitsemän SM-hopeaa ja kuusi SM-pronssia, yhteensä 19 mitalia vuosien 1957–1979 aikana. Hän osallistui Kalevan kisoihin kaiken kaikkiaan 27 kertaa. Näistä 24 kertaa hän sijoittui kuuden parhaan joukkoon. Viimeinen kerran Yrjölä osallistui Kalevan kisoihin Porissa vuonna 1983. Ensimmäisen SM-mitalinsa hän sai 1957 Tampereella työntäessään pronssille tuloksella 15,71 ja viimeisen mitalinsa hän saavutti Helsingissä 1979, jolloin hän sai pronssia tuloksella 18,31. Yrjölällä onkin eniten mitaleita sekä kuuden joukkoon sijoittumisia samassa lajissa Kalevan kisoissa. Lisäksi hän on sekä nuorin että vanhin miesten kuulantyönnön mitalisti. 
Ensimmäisen kerran 20 metrin rajan Yrjölä ylitti 2. elokuuta 1972 Hämeenkyrössä työnnettyään 20,04. Hän oli toinen suomalainen 20 metrin rajan ylittäjä, kun kaksi viikkoa häntä ennen Seppo Simola oli pukannut 20,15. Henkilökohtaisen ennätyksensä 20,84 Yrjölä teki 38-vuotiaana vuonna 1976 kolme päivää Kalevan kisojen jälkeen, kun hänet jälleen kerran oli jätetty valitsematta olympialaisiin. 19 metriä Yrjölä ylitti viimeisen kerran 40-vuotiaana vuonna 1978. 
Pitkällä urallaan Yrjölää ei koskaan valittu olympialaisiin. Euroopan-mestaruuskilpailuihin hän osallistui Budapestissä 1966, Ateenassa 1969 ja Helsingissä 1971 sekä halli-EM-kisoihin 1973. Parhaiten hän sijoittui Ateenassa 1969 ollen neljäs. Budapestissä hän oli kuudes ja Helsingissä hän jäi karsintaan. Suomi–Ruotsi-maaotteluun Yrjölä osallistui 19 kertaa, viimeisen kerran 1979.
Urheilu-uran jälkeen.
Matti Yrjölä on oman uransa jälkeen tullut tunnetuksi kotiseudullaan Kyröskoskella järjestetyistä kuulakarnevaaleista, jotka ovat vuodesta 1973 olleet osa suomalaisen yleisurheilukesän lajikohtaisia tapahtumia. Vuonna 1996 hän sai liikuntaneuvoksen arvonimen.
Yrjölä on valmentanut muun muassa Arttu Kangasta.
Hertsiga

Hertsiga (myös nimeä Oranssi tai Oranssi-klubi käytettiin) oli 23. elokuuta 2003 vallattu Länsi-Herttoniemessä sijaitseva tila vanhassa ostoskeskusrakennuksessa. Valtaajilta tila siirtyi Oranssi ry:lle, joka ylläpiti tiloissa toimistoaan ja nuorten toimintakeskusta.
Tiloihin kunnostettiin vapaaehtoisvoimin muun muassa 150 ihmistä vetävä näyttämö sekä nuorisokahvila "Cafe Oranssi". Helsingin kaupunki määräsi kiinteistön purettavaksi uusien asuntojen tieltä vuonna 2009. Tila lopetti toimintansa vuoden 2007 lopussa.
Grashofin luku

Grashofin luku kuvaa virtaavan aineen nostevoiman suhdetta siihen vaikuttaviin kitkavoimiin. Nostevoima johtuu aineen tiheyseroista (ks. konvektio). Grashofin luku liittyy lämmönsiirtoon vapaassa konvektiossa ja määritellään pystypinnalle yhtälöllä:
formula_1
Karakteristinen mitta "L" voi vaihtua tapauskohtaisesti johtuen ongelman geometriasta. Esimerkiksi vapaan konvektion lämmönsiirtymiselle sylinterin ympärillä käytetään pituusmitan "L" sijasta sylinterin halkaisijaa "D". Grashofin luvun voidaan ajatella tarkoittavan vapaan virtauksen Reynoldsin lukua. 
Grashofin lukua käytetään myös aineensiirto-opissa, jolloin yhtälössä lämpötilat korvataan aineen konsentraatioilla. Grashofin luku on nimetty saksalaisen insinöörin, Franz Grashofin, mukaan.
The Angels

The Angels oli 1960-luvun tyttöbändi, joka muistetaan muun muassa Yhdysvalloissa kolme viikkoa listaykkösenä viettäneestä "My Boyfriend's Back" -kappaleesta (1963).
The Angelsin ura alkoi 1960-luvun alussa. Alkuperäiset jäsenet olivat Barbara Allbut, Phyllis Allbut ja Linda Jansen, mutta viimeksi mainittu korvattiin pian Peggy Santiglialla vuoden 1962 lopussa. Lokakuussa 1961 julkaistiin single "Till" ja helmikuussa 1962 "Cry Baby Cry". 
The Angels julkaisi "My Boyfriend's Backin" vuoden 1963 elokuussa. Yhtye sijoittui myöhemminkin listoille, mutta tähän verrattavaa menestystä se ei enää saavuttanut.
Peggy Santiglia jätti yhtyeen vuonna 1967, jolloin hänen tilalleen tuli Debra Swisher. Yhtye kuitenkin hajosi seuraavana vuonna, 1968.
Jürgen Kohler

Jürgen "Kokser" Kohler (s. 6. lokakuuta 1965 Lambsheim, Länsi-Saksa) on jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän saavutti pelaajaurallaan jalkapallon Euroopan- ja maailmanmestaruudet.
Kohler aloitti uransa Bundesligassa kaudella 1983–1984 SV Waldhof Mannheimin joukkueessa. Hän pelasi seurassa neljä kautta, minkä jälkeen siirtyi 1. FC Kölniin kaudeksi 1987–1988. Kahden kauden jälkeen Kohler siirtyi Kölnistä FC Bayern Müncheniin, jossa tuli uran ensimmäinen Saksan mestaruus. Kahden Münchenissä vietetyn kauden jälkeen hän suuntasi Italian Serie A:han Juventuksen joukkueeseen. Juventuksessa Kohler voitti UEFA Cupin vuonna 1993 ja Scudetton vuonna 1995. Kaudella 1995–1996 Kohler palasi Saksaan Borussia Dortmundin joukkueeseen, jossa pelasi uransa loppuun asti. Borussia Dortmundissa hän voitti kaksi Saksan mestaruutta ja Mestareiden liigan vuonna 1997. Kohler lopetti uransa kauteen 2001–2002.
Saksan jalkapallomaajoukkueessa Jürgen Kohler pelasi 105 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1986–1998. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1990 MM-kisoissa, joissa hän pelasi neljässä ottelussa loppuottelu mukaan lukien, ja Euroopan-mestaruuden vuoden 1996 EM-kisoissa, joissa hän loukkaantui ensimmäisessä ottelussa. Kohler pelasi myös vuoden 1992 EM-kisoissa, joissa Saksan maajoukkue saavutti hopeaa.
Pelaajauran jälkeen Jürgen Kohler on toiminut muun muassa Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen valmentajana ja Bayer Leverkusenin urheilujohtajana. Kaudella 2005–06 hän valmensi neljä kuukautta MSV Duisburgia Bundesligassa. 
Toukokuussa 2010 uutisoitiin, että Kohler palaisi kesällä valmennustehtäviin TSV 1860 München II:n päävalmentajana. Pestistä ei kuitenkaan tullut mitään, sillä Bonnissa asuva Kohler halusi olla lähempänä perhettään kuin työ Münchenissä olisi antanut myötä.
Rayleigh’n luku

Rayleigh’n luku kuvaa aineen sisäistä lämmönsiirtoprosessia. Jos Rayleigh’n luku on pienempi kuin formula_1, kyseessä on laminaarinen virtaus ja jos luku on suurempi kuin formula_1, virtaus on turbulenttia.
Rayleigh’n luku määritellään Grashofin luvun formula_3 ja Prandtlin luvun formula_4 tulona:
formula_5,
missä
Mikäli Rayleigh’n luvun arvo on pienempi kuin tapauskohtainen kriittinen arvo, tapahtuu lämmönsiirto pääasiassa johtumalla, jos suurempi on konvektio lämmönsiirtoa hallitseva tekijä.
Allison Mack

Allison Mack (s. 29. heinäkuuta 1982 Preetz, Länsi-Saksa) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa "Smallville"-televisiosarjassa. Hän voitti Teen Choice -palkinnon vuonna 2006.
Mack syntyi Saksassa, mutta muutti perheensä kanssa Kaliforniaan ollessaan kaksivuotias. Kaksi vuotta myöhemmin hän aloitti näyttelemisen televisiomainoksissa ja seitsenvuotiaana alkoi opiskella näyttelemistä Los Angelesissa.
Mack tuomittiin kesäkuussa 2021 New Yorkissa kolmeksi vuodeksi vankeuteen osallisuudestaan newyorkilaiseen Nxivm-kulttiin, johon Mack houkutteli nuoria naisia liittymään. Heitä muun muassa polttomerkittiin kultin johtajan nimikirjaimilla, alistettiin, pakotettiin työhön ja käytettiin seksiorjina.