tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Álvaro Obregón

Álvaro Obregón Salido (19. helmikuuta 1880 – 17. heinäkuuta 1928) oli meksikolainen kenraali ja poliitikko. Hän oli huomattava sotilaallinen johtaja, joka myös toimi maansa presidenttinä vuosina 1920–1924. Hänet valittiin uudelleen presidentiksi vuonna 1928, mutta äärikatolilainen José de León Toral murhasi hänet ennen uuden kauden alkua.
Obregón syntyi Francisco Obregónin ja Cenobia Salidon pojaksi Huatabampon kunnassa Sonoran osavaltiossa. Isä kuoli vuonna 1880, joten äiti kasvatti Álvaron ja muut lapsensa köyhyydessä. Obregón kuitenkin kävi koulua ja oli erilaisissa töissä, muun muassa viljelijänä. Hän oli 1910-luvulla keskeinen hahmo Meksikon vallankumouksessa. Hän puolusti Francisco I. Maderon valtaa ja taisteli sitten hänet syrjäyttäneen Victoriano Huertan joukkoja vastaan.
Victoriano Huerta pysyi vallassa vuoteen 1914. Valtaan nousi vuonna 1915 Venustiano Carranza, jonka aikana Obregónista tuli sotaministeri. Huhtikuussa 1915 Obregón menetti oikean käsivartensa Celayan taistelussa. Hän ilmoitti vuonna 1919 aikeistaan pyrkiä Meksikon presidentiksi. Tämä ei miellyttänyt Carranzaa. Hän ei halunnut Meksikolle sotilastaustaista presidenttiä, vaan toivoi suurlähettiläs Ignacio Bonillasista seuraajaansa. Obregónin kannatus oli kuitenkin laajaa. Carranzan ja Obregónin välille kehittynyt konflikti johtikin väkivaltaisuuksiin, jotka johtivat Carranzan murhaan toukokuussa 1920. 
Kausi presidenttinä ja myöhemmät vaiheet.
Työväenpuoluetta () edustaneen Obregónin valinta Meksikon presidentiksi vuonna 1920 merkitsi monien mielestä Meksikon vallankumouksen päätöstä, vaikka väkivaltaisuudet eivät siihen päättyneetkään.
Obregón koki kenraali Pancho Villan yhä potentiaaliseksi uhkaksi. Villa murhattiin heinäkuussa 1923.
Obregónin kaudella muun muassa suoritettiin koulutus- ja maareformeja. Presidentti suhtautui epäluuloisesti katoliseen kirkkoon. 
Obregónin kausi päättyi vuonna 1924. Hänen seuraajakseen noussut Plutarco Elías Calles oli juuri Obregónin itsensä suosima ehdokas. Adolfo de la Huertan pyrkimys seuraavaksi presidentiksi johti kuitenkin väkivaltaisuuksiin. Obregón kukisti Huertan joukot, ja Huerta lähti maanpakoon. Koska vastarinta oli murskattu, Calles nousi helposti seuraavaksi presidentiksi.
Vuoden 1928 vaaleissa Obregón oli jälleen ehdolla presidentiksi ja tuli valituksi. Hän ei kuitenkaan ehtinyt aloittaa uutta kautta, koska katolilainen José de León Toral ampui hänet ravintolassa 17. heinäkuuta. Monet katolilaiset vihasivat Obregónia, koska hänet nähtiin Callesin liittolaisena. Callesin kirkonvastaiset toimet olivat johtaneet vuonna 1926 käynnistyneeseen kristittyjen Cristero-kapinaan. Callesin kausi päättyi marraskuussa 1928, ja hänen nimelliseksi seuraajakseen nousi Emilio Portes Gil. Calles kuitenkin pysyi maan johtajana "de facto".
Obregónista oli japanilaisen Krysanteemin ritarikunnan jäsen vuodesta 1924.
Yksityiselämä.
Obregónilla oli puoliso María Tapia. Sonoran kuvernöörinä vuosina 1955–1961 toiminut Álvaro Obregón Tapia oli heidän poikansa.
Paramount Streaming

Paramount Streaming on yhdysvaltalainen yhtiö, joka on osa suurempaa Paramount Global -yhtiötä.
Yhtiö tunnettiin aiemmin nimellä CBS Interactive, jolloin se oli verkkomediapalvelu, jonka palveluihin kuuluvat sekä tieto että viihde. Yhtiön vastuualueeseen kuuluvat muun muassa brändit CNET, TV.com, ZDNet, Metacritic, GameSpot, Giant Bomb ja Last.fm.
CBS myi valtaosan verkkopalveluistaan Red Ventureslle vuonna 2020 ja sen nimeksi vaihdettiin ViacomCBS Streaming.
Myöhempina niminä olivat CBS All Access ja sittemmin Paramount+.
5 cm Granatwerfer 36

5 cm Granatwerfer 36 (tunnetaan myös nimellä 5 cm leichter Granatenwerfer 36 ja lyhenteellä 5 cm leGrW 36) oli Wehrmachtin toisessa maailmansodassa käyttämä pienoiskranaatinheitin.
Rheinmetall-Borsig AG aloitti 5 cm Granatwerfer 36:n suunnittelun vuonna 1934 ja saksan armeija otti aseen käyttöön vuonna 1936. Sen tarkoitus oli täydentää joukkojen tulivoimaa tilanteissa, joissa vihollispesäkkeet olisivat käsikranaatin tavoittamattomissa. Vuoteen 1938 asti aseessa oli käytössä monimutkainen tähtäyskaukoputki, jonka käytöstä luovuttiin sen hankaluuden takia.
Vuonna 1941 5 cm Granatwerfer 36 todettiin soveltuvan huonosti rooliin johon se oli tarkoitettu. Aseen kranaatti oli liian heikkotehoinen ja sen kantama koettiin riittämättömäksi. Heittimen valmistus lopetettiin ja vuonna 1942 se otettiin pois etulinjan joukoilta ja siirrettiin lähinnä reserviyksiköiden käyttöön. Näiden joukkojen käytössä se säilyi sodan loppuun asti. Saksalaisten joukkojen lisäksi myös bulgarialaiset ja slovakialaiset joukot käyttivät heitintä toisessa maailmansodassa.
Heittimen hyvä puoli oli sen suhteellisen kevyt paino, jonka johdosta kaksi sotilasta riitti sen liikutteluun. Tämän vuoksi vuosina 1944-1945 saksalaiset joukot ottivat laajasti käyttöön ranskalaisilta ja neuvostoliittolaisilta joukoilta haltuunotettuja 50 mm kranaatinheittimiä.
Barcelona-paviljonki

Barcelona-paviljonki on Ludwig Mies van der Rohen suunnittelema rakennus Barcelonassa. Saksan hallitus tilasi sen Miesiltä vuoden 1929 Barcelonan maailmannäyttelyä varten. Rakennus purettiin 1930, mutta rakennettiin uudelleen 1986.
Barcelona-paviljonki tunnettiin alkujaan Saksan-paviljonkina, sillä se oli saksalaisten paviljonki maailmannäyttelyyn. Alkujaan maailmannäyttelyn piti keskittyä teollisuuden haaroihin, eikä yksittäisten valtioiden pitänyt luoda omia paviljonkejaan. Saksalaisten kuultua, että sekä Iso-Britannia että Ranska suunnittelivat omaa paviljonkiaan, he palkkasivat Mies van der Rohen luomaan Saksan-paviljongin.
Miesin paviljongilla ei periaatteessa ollut mitään käyttötarkoitusta, vaikkakin siellä Espanjan kuningaspari Alfonso XIII ja Viktoria Eugenie Battenberg avasivat näyttelyn. Rakennus oli tarkoitettu väliaikaiseksi, mutta sen saatua kansainvälistä mainetta kaikki eivät olisi halunneet sitä purkaa. Rakennus purettiin kuitenkin tammikuussa 1930.
Vaikka rakennus oli pystyssä vain lyhyen aikaan, sen maine säilyi kuvien ja artikkeleiden voimalla. Siitä muodostui yksi merkittävimmistä rakennuksista Miesin uralla ja koko 1900-luvun arkkitehtuurissa. Rakennuksen merkityksen takia sen jälleenrakentaminen nousi puheenaiheeksi. Vuonna 1980 Barcelonan kaupungin kaupunkisuunnitteluosaston johtaja Oriol Bohigas aloitti projektin Miesin paviljongin uudelleenrakentamiseksi. Rakennustyöt alkoivat 1983, ja rakennus oli valmis alkuperäisellä paikallaan 1986.
Rakennus oli pituudeltaan 56,62 ja leveydeltään 18,58 metriä. Siinä oli neljä erillistä tilaa. Keskellä oli seremoniallinen suljettu huone. Lisäksi rakennuksessa oli tilat Saksan toimistoille ja kaksi ulkoilmatilaa, joissa molemmissa oli vesiallas. Mies suunnitteli paviljonkia varten myös ns. Barcelona-tuolin, josta on tullut modernin muotoilun merkkipaaluja. Pienemmän altaan vierellä on Georg Kolben suunnittelema patsas.
José de León Toral

José de León Toral (23. joulukuuta 1900 – 9. helmikuuta 1929) oli katolilainen, joka murhasi kenraali Álvaro Obregónin 17. heinäkuuta 1928 tämän tultua valituksi uudelleen Meksikon presidentiksi. Murhan taustalla oli Obregónin ja Plutarco Elías Callesin kirkonvastaisuus. Calles kohdisti kirkkoon suoranaista vainoa, joka johti kristittyjen Cristero-kapinan puhkeamiseen vuonna 1926.
León Toral ampui Obregónin tälle järjestetyissä pidoissa La Bombilla -nimisessä ravintolassa. Hän oli tekeytynyt pilapiirtäjäksi. Obregón ilmaisi olevansa tyytyväinen León Toralin piirrokseen, mutta joutui hetken kuluttua tämän tappamaksi. León Toral pidätettiin, todettiin syylliseksi ja teloitettiin. Häntä tekoon yllyttänyt nunna Concepción Acevedo de la Llata eli "La Madre Conchita" sai vankeustuomion.
Ukrainan koripallomaajoukkue

Ukrainan koripallomaajoukkue edustaa Ukrainaa koripallon arvokisoissa. Vuoteen 1992 saakka maa oli ollut osana Neuvostoliittoa ja maan pelaajat edustivat Neuvostoliiton koripallomaajoukkuetta.
__notoc__
Historia.
EM-kisoissa.
Ukraina esiintyi ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1997. Tuolloin se pelasi samassa lohkossa Espanjan, Kroatian ja Saksan kanssa. Näistä Ukraina voitti vain Kroatian ja sijoittui lohkonsa viimeiseksi. Sijoitusotteluissa Ukraina voitti Latvian ja Slovenian ja sen lopullinen sijoitus turnauksessa oli kolmastoista.
Vuosien 2001 ja 2003 EM-kisoissa Ukraina sijoittui 14:nneksi. Vuoden 2005 EM-kisoissa joukkue sijoittui viimeiseksi eli 16:nneksi. Vuoden 2011 EM-kisoissa Ukraina voitti kaksi viidestä alkulohko-ottelustaan eikä selviytynyt 12 parhaan joukkoon.
Vuoden 2013 EM-kisoissa Ukraina saavutti toistaiseksi parhaan arvokisasijoituksensa. Se hävisi alkulohkossaan vain Ranskalle ja sijoittui neljällä voitolla lohkossaan toiseksi. Jatkolohkossa Ukraina hävisi Latvialle ja Liettualle mutta voitti Serbian ja pääsi lohkonsa neljänneltä sijalta pudotuspeleihin. Puolivälierissä Ukraina hävisi Kroatialle. Sijoitusotteluissa se voitti Italian ja hävisi Slovenialle. Ukrainan lopullinen sijoitus oli kuudes. Joukkueen paras pistemies oli yhdysvaltalaissyntyinen Eugene Jeter 13,5 pisteen ottelukeskiarvolla.
Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Ukraina oli 22:s ja 2017 viidestoista.
MM-kisoissa.
Ukraina selviytyi MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran Espanjan kisoihin 2014. Se sijoittui alkulohkossaan viidenneksi voitettuaan Dominikaanisen tasavallan ja Turkin sekä hävittyään Suomelle, Uudelle-Seelannille ja Yhdysvalloille. Lopullisessa rankingissa joukkue sijoittui 18:nneksi.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Jacques Cossard

Jacques Cossard oli ranskalainen 1600-luvulla elänyt pappi, joka kehitti ensimmäisen ranskalaisen pikakirjoitusjärjestelmän. Hän toimi kirkkoherrana ja opettajana, ja julkaisi ranskan ja heprean oppikirjoja.
Vuonna 1651 Cossard julkaisi kehittämänsä pikakirjoitusjärjestelmän. Siinä oli merkit 22 kirjaimelle, ja myös vokaaleille käytettiin niiden omia merkkejä, mikä poikkesi tuon ajan englantilaisista järjestelmistä. Järjestelmän käytön laajuudesta ei ole säilynyt tietoa.
Harvard Law Review

Harvard Law Review on Harvardin yliopiston oikeustieteellisen ainejärjestön julkaisema lehti, joka on yksi Yhdysvaltain viitatuimmista oikeustieteellisistä julkaisuista. Sen ensimmäinen numero julkaistiin 15. huhtikuuta 1887. 
Lehdessä julkaistaan maan eri yliopistojen lakiprofessoreiden kirjoituksia, joita opiskelijat editoivat. Viidestäsadasta vuosikurssilaisesta noin neljäkymmentä valitaan tehtävään.
Presidentti Barack Obama toimi vuonna 1991 lehden ensimmäisenä afroamerikkalaisena päätoimittajana.
Vattukuoriainen

Vattukuoriainen ("Byturus tomentosus") on vadelma- ja mesimarjasadon pahimpia pilaajia. Se on aikuisena noin 4-5 mm:n pituinen ja muodoltaan pitkänsoikea lyhyen tiheän harmaan tai kellanharmaan karvan peittämä kovakuoriainen, jonka tuntosarvet ovat nuijamaiset. Vattukuoriaisnaaras munii kukkiin ja kehittyviin raakileisiin noin sata yksittäistä munaa, joista kehittyvät toukat kaivautuvat kukkapohjukseen ja vioittavat myöhemmin marjaa. Vattukuoriaisen toukka eli tuttu "vattumato" on 5-7 mm pitkä ja väriltään kellertävä, selkäpuolelta ruskean ja kellertävän kirjava sekä lyhytkarvainen. Vattukuoriaisen toukka poistuu kypsyneestä marjasta siirtyen maahan, missä se koteloituu. Vattukuoriainen talvehtii täysin kehittyneenä aikuisena kotelon sisällä, josta se kuoriutuu keväällä maan pintakerrosten lämpötilan noustessa 14 asteeseen.
Aikuinen vattukuoriainen käyttää ravintonaan voikukkien ja vadelmien kukkanuppuja ja vastapuhjenneita versoja sekä kukkivien pihlajien, orapihlajien ja omenapuiden siitepölyä. 
Vattukuoriainen on Euroopassa yleinen aina Pohjois-Suomea myöten.
Vattukuoriaisen saalistajia luonnossa ovat ainakin: lehvänokkalude ("Anthocoris nemorum") ja Chrysoperla harrisii.
Ongenkoukku

Ongenkoukku on väline, jota käytetään kalojen kiinniottamiseen ja saalistamiseen. Ongen siimaan sidottavan koukun periaate on, että tarttuessaan syöttiin kala jää suustaan kiinni koukkuun. Koukku voi myös jäädä kiinni muuhun kohtaan kalan ruumiissa. Vuonna 2005 yhdysvaltalainen "Forbes"-lehti listasi ongenkoukun kahdenkymmenen tärkeimmän keksinnön joukkoon ihmiskunnan historiassa. Koukkuja on monenlaisia, ja niitä on kehitetty erilaisia syöttejä varten.
Ongenkoukun historiallinen edeltäjä on "launi". Launi on päistään kapeneva tikku, johon siima solmitaan sen keskelle kaiverrettuun uraan. Syötillä varustettu launi päätyy syöttiin iskeneen kalan suuhun poikittain. Launeja on valmistettu kivestä, puusta, luusta tai sarvesta. Jopa kivikauden aikaisia luisia ongenkoukkuja ja liuskekivisiä koukunvarsia on löydetty Suomesta.
Kirjailija Juhani Aho on esittänyt novellissaan "Ensimmäinen onkeni" yksityiskohtaisen kuvauksen siitä, kuinka ongenkoukku valmistetaan käsityönä messinkilangasta. Tilapäinen ongenkoukku voidaan valmistaa esimerkiksi hakaneulasta, orapihlajan piikistä tai naulasta. Nykyään ongenkoukut valmistetaan yleensä teollisesti. Niitä voi ostaa erikseen tai osana onkilaitetta, johon sisältyvät myös siima, koho ja paino. Tästä on joskus käytetty nimitystä "litka", mutta se kuuluu pikemmin usean koukun pyydykselle. 
Koukkuja on yksihaaraisen lisäksi kaksi- ja kolmihaaraisia, joita käytetään usein vieheen osana, sekä laukeavia iskukoukkuja. Väkäsetön koukku käy muun muassa urheilukalastukseen, jossa saalis on tarkoitus laskea vahingoittumattomana takaisin. Syötiksi käyvät esimerkiksi lierot, kärpästen tai surviaisten toukat tai leipäpalat. Syöttiä ei ole pakko käyttää lainkaan esimerkiksi silakkaa ongittaessa.
Koukkujen suhteelliset koot ilmaistaan numeroin esimerkiksi ns. Redditch-järjestelmällä. Peruskoko on 0. Sitä pienempien koukkujen koot ilmaistaan koon kasvaessa pienenevin numeroin. Peruskokoa suuremmat koukut numeroidaan puolestaan 1/0:sta ylöspäin 2/0 jne. koon kasvaessa suurenevin numeroin. Tietty numero ei suhteellisessa järjestelmässä kerro suoraan koukun kokoa, vaan koot ovat valmistajakohtaisia.
Feeding Frenzy (videopeli)

Feeding Frenzy on syöntipeli, jossa pelaaja ohjaa nälkäisiä kalalajeja. Kalan on tarkoitus syödä mahdollisimman paljon 40 kentän pelissä ja kasvaa riittävän suureksi, jotta seuraavaan kenttään edetään. Kala kasvaa syödessään ja viimeisillä tasoilla kala tai valas voi syödä miltei kaikkea ruudulla näkyvää tulematta itse syödyksi. Pelin edetessä pelaaja etenee ravintoketjussa aina miekkavalaaksi asti. Pelaajaa uhkaavat isommat saalistajat, syvyyspommit ja meduusat. Jos pelaaja syö saalista nopeasti hetken ajan, päälle kytkeytyy "feeding frenzy"-tila, jossa pisteitä tulee enemmän. Pelissä ovat "normaali" ja "aikahyökkäys"-pelitilat.
Pelin saatavuus.
Peli on ladattavissa Xbox 360:lle Xbox Live Marketplacelta hintaan 400 Microsoft Points. Peli on myös Arcade-pelille harvinaisesti saatavilla levyllä. Feeding Frenzy on yksi viidestä pelistä Xbox Live Arcade Compilation Discillä. Muut ovat "Boom Boom Rocket", "Luxor 2", "PAC-MAN Championship Edition" ja "UNO". Windowsille peli on ladattavissa PopCap Gamesin sivulta maksullisena. Pelistä ovat demoversiot sekä Xbox 360:lle että Windowsille.
Saavutukset Feeding Frenzyssä Xbox 360:llä.
Pelissä on Arcade-pelille normaalit 12 saavutusta, joista tulee 200 GS. Saavutusohjepalveluissa peli on arvioitu vaikeudeltaan keskitasolle, mutta aikaavieväksi.
Eeva-Liisa Saarinen

Eeva-Liisa Annikki Saarinen (o.s. Naumanen; s. 21. joulukuuta 1952 Mikkeli) on suomalainen oopperalaulaja (mezzosopraano).
Eeva-Liisa Saarinen opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa Liisa Linko-Malmion oppilaana. Lisäksi hän on opiskellut Lontoossa, Berliinissä, Roomassa ja Kööpenhaminassa. Hän sai 1981 Lappeenrannan laulukilpailussa neljännen sijan ja Yleisradion erikoispalkinnon. Saarinen oli 1984–2005 Suomen Kansallisoopperan solistikunnan vakituinen jäsen. Hän on myös vieraillut Helsingin Juhlaviikoilla ja Savonlinnan Oopperajuhlilla, Nantesin oopperassa ja Hampurin valtionoopperassa. Kotimaan ja useiden Euroopan maiden lisäksi hän on konsertoinut muun muassa Yhdysvalloissa.
Saarinen on laulanut 12 suomalaisen oopperan kantaesityksessä. Hänen tärkeimpiä levytyksiään ovat Sibeliuksen "Kullervo", Rautavaaran "Vincent" ja "Aleksis Kivi", Sallisen "Kullervo" ja Aarre Merikannon "Juha". Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Suomen Muusikkojen liiton tunnustuspalkinto.
Todd Terry

Todd Terry (s. 18. huhtikuuta 1967 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen DJ, tuottaja ja miksaaja.
Ura.
Terryn uraa voidaan kuvailla laajana kokoelmana klassisen diskomusiikin viitteitä sekoitettuna house- ja hip hop -tyylisuunnan musiikkiin. Remixit ovat myös suuri osa Terryn tuotantoa, ja suuri osa pinnalle päässeistä hiteistä kuuluvatkin juuri tähän ryhmään.
Terry tunnetaan myös yhtenä 1980-luvun lopun house- ja deep house -tyylisuunnan uudisraivaajana. Yksi hänen tunnetuimpia kappaleitaan on "Missing" yhtyeeltä Everything But the Girl. Toddin kappaleet "Something Goin' On" ja "Keep on Jumpin'" nousivat molemmat brittilistan top-10 joukkoon.
Fanien keskuudessa Terry tunnetaan useimmiten nimellä "Todd the God", tai yksinkertaisemmin "God". Hän on yksi Euroopan ja Yhdysvaltojen parhaiten tienaavia tiskijukkia.
Anna Maria Jopek

Anna Maria Jopek (s. 14. joulukuuta 1970 Varsova, Puola) on puolalainen jazz- ja poplaulaja. Vuonna 1997 hän edusti Puolaa Eurovision laulukilpailussa laululla "Ale jestem" (Mutta olen). Hän on esiintynyt monien jazz-muusikoiden kanssa, kuten Chris Botti, Pat Metheny, Branford Marsalis, Richard Bona, Mino Cinelu, Tord Gustavsen, Tomasz Stanko.
Mohammad Shahabuddin

Mohammad Shahabuddin (; 10. toukokuuta 1967 – 1. toukokuuta 2021) oli intialainen rikollinen ja poliitikko Biharin Siwanista. Hän istui Rashtriya Janata Dal -puolueen edustajana Intian parlamentissa neljä kautta vuosina 1996–2008. Vuonna 2007 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen sieppauksesta murha-aikeissa helmikuussa 1999. Murhaa ei voitu täysin todistaa, koska uhriksi joutuneen Chhote Lal Guptan ruumista ei ole koskaan löydetty. 
”Taparikolliseksi” luonnehdittua Shahabuddinia syytettiin useista murhista ja murhayrityksistä. Hän vapautui takuita vastaan vuonna 2016, mutta hänet tuomittiin pian tämän jälkeen uudestaan vankilaan. Shahabuddin siirrettiin helmikuussa 2018 New Delhin Tiharin vankilaan. Hän kuoli toukokuussa 2021 sairaalassa saatuaan vankilassa covid-19-tartunnan.
Dobruš

Dobruš (, IPA: [ˈdɔbruʂ], ) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Kaupunki sijaitsee 24 kilometriä Homelin (Gomel) kaupungin keskustan itäpuolella. Tässä Homelin itäisessä esikaupungissa asuu 18 330. Koko hallintopiirin 40 632 asukkaasta noin puolet asuu maaseudulla; piiri sisältää Dobrušin kaupungin, Tserah’oukan kaupunkimaisen taajaman (1 821 as.) ja näitä ympäröivän maaseudun kylineen.
Dobrušin piiri sijaitsee Homelin (Gomel) itäpuolella, Vetkan piirin eteläpuolella. Itäisenä naapurina on Venäjän Brjanskin alue ja eteläisenä rajakumppanina Ukraina. Piirin läpi kulkevat Homelista itään Venäjälle ja kaakkoon Ukrainaan vievät rautatiet.
Dobruš saastui merkittävästi vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin seurauksena. Myös vuoden 1996 cesium-137 -kartassa Dobrušin itäiset ja pohjoiset seudut näkyvät voimakkaimmin säteilevien Valko-Venäjän alueiden joukossa. Paikkakunnan väkiluku onkin pudonnut. Suuri osa piirin väestöstä evakuoitiin vuonna 1986, ja ainakin 1 500 perhettä on virallisten tietojenkin mukaan muuttanut pois turvallisemmille alueille.
Dickson Nwakaeme

Dickson "Dicksonator" Nwakaeme (s. 21. huhtikuuta 1986 Lagos, Nigeria ) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa lainasopimuksella Oulun Pallosta. 
Pelikelpoisuus, protesti ja vastaprotesti.
Nwakaemen Veikkausliigadebyytti tapahtui 4. heinäkuuta 2009 ottelussa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Dickson teki maalin, syötti toisen, ja valittiin parhaaksi pelaajaksi KuPSin 3–0 voittoon päättyneessä ottelussa. RoPS kuitenkin protestoi ottelusta. He vetosivat, että Palloliiton ei olisi tullut myöntää pelilupaa Nwakaemelle. Siirtoikkunan ulkopuolella saatava pelilupa edellytti, että Nwakaeme ei olisi pelannut 30. huhtikuuta jälkeen. Mikäli näin oli, hän olisi ollut pelikelvoton. KuPS oli hakenut 3. heinäkuuta 2009 poikkeuslupamenettelyn kautta Nwakaemelle pelilupaa ja se oli myönnetty. Kurinpitolautakunta kuitenkin käänsi ottelun tuloksen RoPSin voitoksi, koska katsoi uusien selvitysten pohjalta Nwakaemen todennäköisesti pelanneen toukokuussa Senegalissa virallisen ottelun. KuPS ei saanut seurakohtaista rangaistusta. He valittivat kuitenkin pisteiden menetykseen johtaneesta päätöksestä Urheilun oikeusturvalautakuntaan.
Nwakaeme ei pelannut kolmessa seuraavassa ottelussa lupaepäselvyyksien takia, mutta on sittemmin ollut KuPSin kantava voima. 2. lokakuuta 2009 julkistettiin Urheilun oikeusturvalautakunnan päätös, joka palautti KuPSille pisteet RoPS-ottelusta. Tämän päätöksen myötä asian käsittely on saatu päätökseen.
Ura KuPSissa.
2. elokuuta 2009 Jaron silloinen päävalmentaja Mika Laurikainen totesi, että Nwakaemen kaltaisen miehen saaminen liigaan on todellinen urheilun voitto. 14. elokuuta 2009 KuPSin voitettua hallitsevan mestarin FC Interin, turkulaisten päävalmentaja Job Dragtsma kertoi Nwakaemen olevan paras hänen näkemänsä veikkausliigahyökkääjä. Hänet valittiin KuPSin hyökkääjä Pele Koljosen ohella Veikkausliigan elokuun tähdistöön.
29. syyskuuta 2009 Veikkaaja kertoi, että Nwakaeme on suuntaamassa ulkomaille. Hänen agenttinsa etsii pelipaikkaa ulkomailta. 
Kesällä 2010 Urheilulehti listasi kauden parhaat Veikkausliiga-pelaajat ja rankkasi Dicksonin listan ensimmäiseksi.
Huhtikuussa 2011 veikkausliigapelaajat äänestivät Dickson Nwakaemen sarjan parhaaksi pelaajaksi ennen sarja-avausta.
Omenakääriäinen

Omenakääriäinen ("Cydia pomonella") on pieni perhoslaji, jonka toukat aiheuttavat suurta vahinkoa omenille ("Malus") ja muutamille muille hedelmäpuille. 
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen perhonen on noin senttimetrin pituinen. Siiven pohjaväri on punertavan harmaa ja sen poikki kulkee useita, ohuita vaaleanharmaita viiruja, erityisesti siiven keskivaiheilla. Siiven kärkiosassa on laaja ruskeankirjava laikku. Lepäävä perhonen pitää siipiään kattolaskuisesti ruumiin sivuilla.
Täysikasvuinen toukka on reilun senttimetrin pituinen ja mustaa päätä lukuun ottamatta väriltään punertava.
Levinneisyys ja lentoaika.
Laji on peräisin Euroopasta, mutta levinnyt ihmisen mukana jokseenkin kaikkialle. Aikuiset perhoset lentävät toukokuulta elokuulle, mutta pääasiallinen lentoaika on omenan kukinnan jälkeen kesäkuussa. lajilla on usein kaksi sukupolvea kesän aikana.
Elinympäristö ja elintavat.
Kääriäisen toukka kaivertaa omenaan laajan, sen siemenkotaan asti ulottuvan käytävän. Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana puun kaarnan raoissa.
Omenakääriäisen saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat: Agonum punctiforme, Agulla xanthostigma, Anisodactylus californicus, Calathus ruficollis, maakiitäjäiset ("Carabidae"), Cheiracanthium mildei, Clivina impressifrons, Diaea dorsata, isopihtihäntä ("Forficula auricularia"), Harpalus pensylvanicus, Ixeuticus martius, sinitiainen ("Cyanistes caeruleus"), talitiainen ("Parus major"), Poecilus cursitor, Pterostichus chalcites, Pterostichus lustrans, aitosysikiitäjäinen ("Pterostichus melanarius") ja hopearilli ("Zosterops lateralis").
Ravintokasvi.
Toukat elävät useissa hedelmäpuissa, erityisesti omenassa ja päärynässä.
Trio Saludo

Trio Saludo on suomalainen laulutrio, joka perustettiin vuonna 1973.
Mielikki (nimi)

Mielikki on suomalainen naisen etunimi.
Mielikki kuuluu muinaisnimiin, jotka olivat Suomessa yleisessä käytössä ennen kristinuskon tuloa. Nimi esiintyy myös suomalaisessa mytologiassa ja Kalevalassa, jossa Mielikki on metsänjumala Tapion puoliso. Kristinuskon vakiinnuttua Suomessa raamatulliset ja pyhimysten nimet syrjäyttivät kuitenkin vanhat henkilönnimet jokseenkin täydellisesti. Niinpä Mielikki oli, monien muiden vanhojen naisennimien tavoin, useita vuosisatoja käytössä vain lehmän nimenä, kuten jotkin niistä ovat vieläkin. Lähinnä Kalevalan vaikutuksesta Mielikki tuli kuitenkin 1800-luvulla uudestaan käyttöön myös naisen nimenä. Mielikki tunnetaan myös Virossa, Kalevalaan nimi päätyi vienankarjalaisista loitsurunoista. Vuonna 1908 Mielikki otettiin almanakkaan. Nimipäivä oli aluksi 16. syyskuuta, vuodesta 1929 lähtien 23. syyskuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Mielikki on annettu 1120 naiselle ja muutamalle miehelle. Suurin osa heistä on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.
Swingfly

Swingfly (oik. Richard Silva II; syn. New York, New York, Yhdysvallat) on ruotsalainen hip hop -artisti, laulaja ja rockmuusikko.
Ura.
Richard syntyi New Yorkissa. Hän on asunut myös Trinidad &amp; Tobagossa sekä Panamassa, ennen kuin muutti Tukholmaan, vuonna 1991. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. Teddybearsin ja Dr. Albanin kanssa. Swingflyn debyyttialbumi "God Bless The IRS" julkaistiin toukokuussa 2009.
Irina Bokova

Irina Georgieva Bokova (; s. 12. heinäkuuta 1952) on bulgarialainen poliitikko, kahden kauden parlamenttiedustaja, entinen ulkoministeri ja Bulgarian Ranskan-suurlähettiläs. Hän toimi Unescon pääjohtajana vuosina 2009–2017.
Koulutus ja ura.
Bokova kävi Sofiassa englanninkielistä koulua ja opiskeli sen jälkeen Moskovan kansainvälisten suhteiden yliopistossa, jossa hän suoritti MBA-tutkinnon kansainvälisissä suhteissa. Sittemmin hän on opiskellut Marylandin yliopiston School of Public Affairsissa Washingtonissa. 
Bokova oli vuoteen 1990 saakka Bulgarian kommunistisen puolueen jäsen, kunnes puolue nimettiin Bulgarian sosialistiseksi puolueeksi, ja säännöt ministereiden kuulumisesta puolueiden listoille muuttuivat.
Hän on Bulgarian pysyvä lähettiläs Unescossa, ja on ollut Bulgarian hallituksen edustajana Unescon johtokunnassa. Unescon pääjohtajana hän oli sekä ensimmäinen nainen, että ensimmäinen itäeurooppalainen. Hän työskenteli Unescossa erityisesti rasisminvastaisten ja antisemitististen ohjelmien eteen, johtaen Unescon toimia Holokaustin muistamisessa, sekä painotti työssään myös sukupuolten tasa-arvoa, koulutusta sekä esti terrorismin rahoittamista sekä jihadismin tekemää kulttuuriperinnän tuhoamista luomalla UN:n päätökseen lisäyksen kulttuuriperinnön suojelemisesta.
Bokova on saanut kymmeniä palkintoja ja tunnustuksia, ja hän on useissa maissa eri yliopistojen nimittämä kunniatohtori.
Vuonna 2014 Bokovalle myönnettiin Bulgarian korkein kunniamitali, ensimmäisen luokan Planina-tähti maailmanrauhan ja turvallisuuden edistämisestä sekä merkittävästä kulttuurillisesta työstä, vuonna 2015 Ranskan suurlähetystö nimitti hänet Ranskan kunnialegioonaksi, ja vuonna 2016 hänelle myönnettiin Global Summit of Women's Global Women's Leadership-palkinto puolassa
Arvi Ojaniemi

Arvid Johannes (Arvi) Ojaniemi (9. joulukuuta 1905 Ylistaro – 11. helmikuuta 1940 Kuhmo) oli suomalainen opettaja ja kirjailija, joka valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1930. Hän toimi kansakoulunopettajana Jurvassa 1930–1931 ja Laihialla 1931–1940.
Ojaniemi kaatui talvisodan aikana Kuhmossa.
Lars Ahlin

Lars Gustav Ahlin (4. huhtikuuta 1915 Sundsvall – 10. maaliskuuta 1997) oli ruotsalainen kirjailija. 
Ahlinin esikoisteos oli "...veljet keskenään" ("Tåbb med manifestet", 1944), ja hän nousi keskeiseksi hahmoksi Ruotsin kirjallisuudessa 1940-luvulla. Hän oli kirjallisuuden sisällön ja muodon uudistaja kuvatessaan norrlantilaisen rannikkokaupungin rappiolle joutunutta väkeä. Ahlin piti pitkän kirjoitustauon 1960-luvulta 1980-luvulle.
Vuonna 2009 Ahlinin romaani "Natt i marknadstältet" (”Yö markkinateltassa”, 1957) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Tapani Harmaja

Tapani Kaarle Arvid Harmaja (13. huhtikuuta 1917 Helsinki – 1. helmikuuta 1940 Viipurinlahti) oli suomalainen lentäjä ja kirjailija.
Harmajan vanhemmat olivat kansantaloustieteilijä Leo Harmaja ja filosofian maisteri Laura Harmaja. Runoilija Saima Harmaja oli Tapanin vanhempi sisar. Tapani ja Saima Harmajan äidinpuoleinen isoisä oli runoilija ja senaattori Arvid Genetz (Arvi Jännes). Harmaja tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1934 ja aloitti yhteiskuntatieteiden opinnot Helsingin yliopistossa. 1937 hän oli Lontoossa kieli- ja lentäjän ammattiopinnoissa. Kadettikoulussakin välillä opiskellut Harmaja palasi yliopistoon ja valmistui filosofian kandidaatiksi. 
Asevelvollisuutensa 1935-1936 suorittanut reservin vänrikki Harmaja oli saanut tähystäjä- ja lentäjäkoulutuksen. Suomen ilmavoimat tehosti kalustohankintoja syksyllä 1939 alkaneen toisen maailmansodan vuoksi. 23. lokakuuta 1939 allekirjoitetun hankintasopimuksen mukaan Italiasta ostettiin 25 Fiat G.50 -hävittäjää. Harmaja oli eräs koneiden ostoon liittyneistä koelentäjistä. Hän teki Torinon kentän yläpuolella 800 km/h:n syöksynopeusennätyksen, jossa kone vaurioitui. Tupakoimaton Harmaja sai ennätyksestään Fiat-yhtiöltä lahjaksi kultaisen savukekotelon. Kultainen savukekotelo on palkinto, jonka Maanpuolustuskorkeakoulun Tukisäätiö luovuttaa vuosittain yleisesikuntaupseerikurssin parhaalle lentäjälle.
Ilmavoimissa 1936–1937 ja 1939 palvellut Harmaja kaatui talvisodan aikana ilmataistelussa 1. helmikuuta 1940 Viipurinlahdella Nuoraalla lähellä Venäjänsaarta. Fokker-hävittäjällä FR-115 lentänyt Harmaja yritti irtaantua vihollisista syöksymällä pilven läpi mutta ei onnistunut enää oikaisemaan konettaan. 
Aiheesta muualla.
 Luettelo Tapani Harmajan lehtiartikkeleista
Sasky Petäjä-opisto

Sasky Petäjä-opisto on alueellinen kansalaisopisto Länsi-Pirkanmaalla ja Pohjois-Satakunnassa. Oppilaitos syntyi Parkanon kansalaisopiston ja Pohjois-Satakunnan alueopiston yhdistyessä 1. tammikuuta 2009. 
Sasky Petäjä-​opisto on Sasky-koulutuskuntayhtymän ylläpitämä seudullinen kansalaisopisto. Toiminta-​alueena on Hämeenkyrö, Kankaanpää, Karvia, Kihniö, Parkano ja Pomarkku.
Sasky Petäjä-opisto on valtionavun alainen vapaan sivistystyön oppilaitos, joka tarjoaa opiskelu- ja harrastusmahdollisuuksia kädentaitojen, kuvataiteiden, kielten, tietotekniikan, musiikin, hyvinvoinnin, tanssin sekä teatterin alueilla. Niiden lisäksi Sasky Petäjä-opisto antaa taiteen perusopetusta käsityötaiteen ja kuvataiteiden oppiaineissa Opetushallituksen hyväksymien opetussuunnitelman perusteiden mukaisesti.
Tunnuslukuja.
Opistossa on vuosittain runsaat 3 000 opiskelijaa, 300 kurssia, 90 opettajaa ja 13 000 opetustuntia.
Ristiriidattomuuden teoria

Ristiriidattomuuden teoria () on Neuvostoliitossa 1950-luvun alussa lanseerattu käsite, jota käytettiin hyväksi sosialistisen realismin räikeimpien, totuutta kaunistelevien piirteiden arvostelussa ja torjumisessa.
1920-luvulla Neuvostoliiton kommunistinen puolue odotti kirjallisuudelta ja taiteelta ”uuden ja vanhan”, Venäjän vallankumousta edeltävien kapitalististen ja uusien sosialististen piirteiden välisen konfliktin kuvaamista. 1930-luvun lopulle tultaessa tällaiset ristiriidat määriteltiin vanhentuneiksi: taiteen tuli kuvata yhteiskunnan jo saavutetuksi oletettua ihannetilaa. Todellisuuden kaunistelu saavutti huippunsa vuoden 1946 kirjallisuutta ja taidetta koskeneiden puoluepäätösten jälkeen.
»Ristiriidattomuuden teoria synnytti tuotteita, joille oli ominaista paraati-ilmapiiri, rauhoittuneisuus ja teennäinen hyvinvointi… [Stalinin henkilön palvonnan vuosina] ylistettiin sellaisia neuvostokirjallisuuden ja -taiteen teoksia, jotka kuvasivat elämää ”helppona” ja esittivät sen yhtämittaisena juhlana ja jatkuvana voittokulkuna…»
1950-luvun keskustelussa puhuttiin ironisesti ”hyvän ja paremman” sekä ”paremman ja erinomaisen” välisen taistelun kuvauksesta, jota edustivat monet Stalin-palkinnon saaneet teokset kuten Semjon Babajevskin romaanit ”Kultaisen tähden ritari” ja ”Valo maan yllä”, Ivan Pyrjevin elokuva ”Kubanin kasakat” sekä Anatoli Sofronovin näytelmä ”Moskovalainen luonne”. Hyökkäykset ristiriidattomuuden teoriaa vastaan ja Stalinin kuoleman jälkeinen suojasää johtivat kirjallisuuden ja taiteen osittaiseen vapautumiseen, mutta monet kipeät aiheet pysyivät edelleen kiellettyinä.
Markus Lahtinen

Timo Markus ”Maka” Lahtinen on suomalainen muusikko. 
Lahtinen on opiskellut Lahden Muotoiluinstituutin, videokuvauksen osastolla ja valmistunut 1994. Hän on ollut klarinetti- ja kitaraoppilaana Hämeenlinnan Musiikkiopistossa 1980-luvulla.
Lahtinen on soittanut freelancemuusikkona eri yhtyeissä, kuten Kuuma Satsi, Worth Holding, Kokooma, Faithfully Underground, Themes &amp; Tunnelvisions, Brazilian Aeroplane, Jussu, Tommi Läntinen ja Kuutamolla Orkesteri, Tommi Lindell – Lindellandia, Kiipparikvartetti, Ressu Redford, Ysärihitit tour (Ressu Redford &amp; Jussi Rainio), Eva Pohto &amp; the Bonobos. Hän on tehnyt vuodesta 1998 yhteistyötä Circo Aereon kanssa, jolle hän on säveltänyt: Lopunaikoja Odotellessa Kabaree (1998), Glitter (2001), Sirkus Simpukka (2002–2003), Baby Dough (2003–2008), Super8 (2004), O/I (2006–2007), Camping II (2012) ja viimeisimpänä Light Blue &amp; Orange, jossa toiminut musiikin sovittajana ja muusikkona esityksissä (2013).
Muita muusikon töitä ovat mm. MTV3:n ohjelmien Häämatkalle &amp; Sukujuhla studioyhtye Enoset, johtajanaan Tommi Lindell, Kapsäkin/Helsingin Kaupunginteatterin Risto Räppääjä ja Pakastaja Elvi -lastenmusikaalin yhtyeen alkuperäiskokoonpano, contemporary juggling act Peapot Live, muusikon rooli Risto Räppääjä -elokuvissa. 
Sävellystöitä mm. lyhytanimaatiot:
- Pizza Passionata (2001) , tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaaja Kari Juusonen
(palkittu Festival de Cannes 2001
- Syntymäpäivä (2004), tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaus Kari Juusonen
- Ö (2011), tuotanto Vanilla Oy, ohjaus Kari Juusonen 
Lahtisen isä Timo Sulo Ilmari Lahtinen (1941-2010), äiti Anna-Liisa Lahtinen (o.s. Porkka) (s.1942), veli Tuomas Antero Lahtinen (s. 1969).
HMS Anna Teresa

HMS Anna Teresa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1795 ostama tykkipurreksi varustettu alus.
Hankinta ja palvelus.
Britannian amiraliteetti antoi 3. helmikuuta 1794 määräyksen lunastaa Thamesin jokipursia laivastolle. "Anna Teresa" ostettiin seuraavana vuonna, ja se säilytti nimensä palvelukseenotossa. Alus varustettiin elokuussa Plymouthissa tykkipurreksi, minkä kustannukset olivat 735 puntaa. Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1796 ensimmäisenä päällikkönään Lewis Moon (k. 1797), jonka jälkeen päällikkönä toimi T. D. Fry (tai Finney) aina vuoteen 1801.
Alus siirrettiin 12. marraskuuta 1801 annetulla amiraliteetin määräyksellä poistolistalle.
Wanda Wasilewska

Wanda Wasilewska (; 21. tammikuuta 1905 Krakova – 29. heinäkuuta 1964 Kiova) oli puolalainen kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka siirtyi Neuvostoliittoon toisen maailmansodan alkuvaiheessa.
Wanda Wasilewska oli kansatieteilijän, lehtimiehen ja Puolan sosialistipuolueen poliitikon Leon Wasilewskin tytär. Hän opiskeli filosofiaa Varsovan yliopistossa sekä puolan kieltä ja kirjallisuutta Jagellon yliopistossa Krakovassa. Valmistuttuaan tohtoriksi vuonna 1927 hän työskenteli opettajana ja puolalaisten vasemmistolehtien toimittajana.
Toisen maailmansodan alettua Wasilewska pakeni Neuvostoliiton miehitysalueelle Lviviin, jossa hänestä tuli Neuvostoliiton kansalainen. Vuonna 1941 Wasilewska hyväksyttiin NKP(b):n jäseneksi ja vuoteen 1962 saakka hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana, puna-armeijan poliittisen hallinnon virkailijana sekä Neuvostoliiton perustamien pakolaishallitusten, Puolalaisten isänmaanystävien liiton ja Puolan kansan vapautuksen komitean jäsenenä. Sodan jälkeen Wasilewska muutti Kiovaan, jossa hän asui aviomiehensä, ukrainalaisen näytelmäkirjailijan Oleksandr Kornijtšukin kanssa. Myöhemmin hän toimi aktiivisesti maailman rauhanneuvostossa.
Kirjallisessa tuotannossaan Wasilewska oli ensimmäisiä puolalaisia sosialistisen realismin edustajia. Romaani "Ojczyzna" (”Isänmaa”, 1935) ja kertomus "Ziemia w jarzmie" (”Maa ikeen alla”, 1938) kuvaavat puolalaisen työväestön ankeaa asemaa ja sorrettujen talonpoikien taistelua. Myöhemmät puolaksi kirjoitetut teokset ilmestyivät Neuvostoliitossa venäjäksi käännettyinä. Tunnetuin niistä on neuvostokansan sankaruutta toisessa maailmansodassa kuvaava novelli ”Sateenkaari” ("Tęcza", 1942). Wasilewska sai kolmesti Stalin-palkinnon: ”Sateenkaaresta” vuonna 1943, toisen kerran vuonna 1946 suositusta pienoisromaanista ”Vain rakkautta” ("Po prostu miłość", 1944) ja kolmannen kerran vuonna 1952 trilogiasta "Pieśń nad Wodami" (”Laulu vetten yllä”, 1940–1951), joka kuvaa ukrainalaisten sortoa porvarillisessa Puolassa ja uuden sosialistisen Puolan syntyä. Wasilewska oli Stalinin kuolemaan saakka puolalaisen kirjallisuuden näkyvimpiä hahmoja, joka on sen jälkeen tietoisesti unohdettu.
Laturi

Laturi on laite, jonka tarkoituksena on ladata johonkin laitteeseen (esim. matkapuhelin) kuuluva akku tai ylläpitää jonkin akun sisältävän järjestelmän jännite sellaisena, että akun varaustila säilyy (esim. auton sähköjärjestelmä). Esimerkiksi englannin kielessä tehdään ero näiden kahden laturityypin välillä: vain akun lataamiseen tarkoitettu laite on "(battery) charger", kun taas sähköjärjestelmän tehontuottoon tarkoitettu laite on "generator" tai "alternator".
Akkulaturit.
Laitteiden laturit.
Elektroniikan ja akkujen teknologian kehityksen myötä on nykyisin käytössä mitä erilaisimpia akun varassa toimivia sähkölaitteita. Esimerkkeinä mainittakoon matkapuhelin, monet erilaiset sähkötyökalut, sairaanhoidossa käytettävät välineet, lelut jne. Näiden laitteiden sisältämä akku on aika-ajoin ladattava. Tähän käytettävä laturi on yleensä verkkovirtaan kytkettävä, muuntajan ja tasasuuntaajan sekä mahdollisesti latauksen hallintaan liittyvää logiikkaa sisältävä pienehkö laite. Toisaalta esim. sähkökäyttöisissä trukeissa käytetään hyvinkin mittavia akustoja, jolloin niiden tarvitsema laturikin on kookas ja tehokas laitteisto.
Induktiolaturi on langattomasti toimiva pikalaturi, joka perustuu sähkömagneettiseen induktioon, jossa magneettikenttä luo jännitteen siinä olevan johtimen päiden välille (tätä fysiikan perusilmiötä käytetään myös induktioliesissä). Induktiolaturi on pienikokoinen ja ohut sekä pystyy lyhentämään akun latausajan kahdesta tunnista jopa kymmenminuuttiseksi.
Irrallisten akkujen laturit.
Paristokäyttöisten laitteiden voimanlähteiksi on paristojen asemesta tarjolla myös akkuja, joita varten on saatavilla verkkovirtaan liitettäviä latauslaitteita. Mikäli paristojen kulutus on suurta, on ladattavien akkujen käyttö perusteltua sekä taloudellisesti että ekologisesti.
Auton akkujen laturit.
Autojen, moottoripyörien yms. akkuja varten on olemassa akkulatureita, jotka on tarkoitettu akkujen irrallaan tapahtuvaa lataamista varten. Nämä laturit toimivat yleensä vakiovirtaperiaatteella, eli niiden sisäänrakennettu säätöjärjestelmä pyrkii pitämään akkuun menevän latausvirran vakiona. Tällöin latausjännite kasvaa akun varaustilan kasvaessa, jolloin on olemassa ylilataamisen vaara, ellei laturia ajoissa kytketä irti akusta. Nykyisin on saatavana myös ns. "älykkäitä" akkulatureita, jotka osaavat säätää sekä latausvirtaa että jännitettä akun varaustilan edellyttämällä tavalla. Tällainen laturi voidaan periaatteessa pitää jatkuvasti akkuun kytkettynä.
Auton laturi.
Autossa (ja samankaltaista teknologiaa edustavissa laitteissa kuten moottoripyörät, traktorit, pienet lentokoneet jne.) sähköjärjestelmä on yleensä varustettu akulla, jotta sähköä olisi käytettävissä myös silloin, kun moottori ei käy (esim. juuri käynnistystä varten). Tällöin järjestelmään kuluu myös laturi, joka moottorin käydessä tuottaa sähköä akun latausta varten. Tällainen laturi on siis pieni generaattori, joka muuttaa moottorista saatavaa mekaanista energiaa sähköenergiaksi. Laturin toiminta perustuu induktioon, fysiikan ilmiöön jossa muuttuvassa magneettikentässä olevaan johtimeen muodostuu sähkömotorinen voima (SMV).
Caravan (thaiyhtye)

Caravan () on thaimaalainen yhteiskuntakriittinen folkyhtye, jonka ansiosta syntyi protestilauluun rinnastettava, sittemmin Carabaon popularisoima musiikkilajityyppi, "phleng phya chiwit" (). Yhtyeen perustivat Ramkhamhaengin yliopiston opiskelijat Surachai Chanthimathon ja Wirasak Sunthonsi 1970-luvun alussa. Taustana yhtyeen uran alulle ja poliittisen laululiikkeen synnylle Thaimaassa olivat Thanom Kittikachornin sotilashallinnon kovat otteet opiskelijalevottomuuksien vaientamiseksi 1973.
Historia.
Surachai ”Nga” Chanthimathon muutti kotiseudultaan Surinista Bangkokiin suuren muuttoaallon mukana 1960-luvun lopulla. Vietnamin sota, Yhdysvaltojen tukikohdat maassa ja lomailevat amerikkalaissotilaat toivat muassaan vaikutteita ja kipinän länsimaiseen vastakulttuuriin, jonka thaiopiskelijat omaksuivat. Pyrkiessään Silpakornin taidekouluun Nga alkoi kirjoittaa. Aluksi kynää ja sanaa käyttänyt Nga opetteli soittamaan kitaraa 1970-luvun alussa perustaen ensin duon, joka esitti yhteiskunnallisia asioita käsitteleviä lauluja. 1973 Nga kokosi täysimittaisen yhtyeen, Caravanin, joka yhdisti perinteisten thaisoittimien äänimaailman uuteen hippivaikutteiseen kokonaisuuteen.
Caravan sovitti musiikkinsa Chit Phumisakin runoihin ja valoi samalla peruskiven "phleng phya chiwit" -lajityypille. Yhtye sai mainetta amerikkalaisvastaisena ja poliittisesti valveutuneena ryhmänä. Caravan julkaisi ensimmäisen singlensä 1974 ja debyyttialbuminsa seuraavana vuonna. 14. lokakuuta 1973 katumellakoissa saavutettu voitto Thanom Kittikachornin sotilasjuntasta vaihtui syvään pettymykseen 6. lokakuuta 1976, kun sotilashallinnon paluu murskasi uudelleen opiskelijaliikkeen. Nga oli yhtyeineen tuona päivänä esiintymässä Khon Kaenissa, josta he pakenivat viidakkoon ja liittyivät vasemmistosisseihin. Pian Nga siirtyi Thaimaan puolelta Vientianeen Laosiin, jossa hänestä tuli sotilas. 
1980-luvun vaihteessa Thaimaan hallitus myönsi yleisen armahduksen vuoristosissien joukoissa taistelleille, ja muiden Caravanin jäsenten mukana Nga palasi vastahakoisesti Bangkokiin 1982, jossa he saivat myönteisen vastaanoton. Yhtye esiintyi Unicefin konsertissa Thammasatin yliopiston kampuksella, levytti EMI:lle ja pääsi jälleen myös televisioon. Levyt myivät hyvin, ja Caravan vieraili kiertueilla Japanissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Yhtye hajosi 1987 sisäisiin erimielisyyksiin. Caravan on nykyään suosittu "tribuuttiakti", joka esiintyy hajanaisesti ja harvoin alkuperäisessä kokoonpanossaan.
Ensio Mäkinen

Muisto Ensio Mäkinen (31. toukokuuta 1909 Jääski – 5. joulukuuta 1980 Lavia) oli suomalainen metsäteknikko ja sotakirjailija.
Mäkisen vanhemmat olivat läksiäinen Juho Taavetti Mäkinen ja Olga Maria (o.s. Pekonen). He muuttivat vuonna 1915 Jääskestä Joutsenoon ja asettuivat myöhemmin tilallisiksi Keski-Suomeen Savenahon Syrjälään Leivonmäellä. Mäkinen avioitui pieksämäkeläisen kansakoulunopettajan tyttären Katri Inkeri Ollikaisen kanssa vuonna 1934. Mäkinen kävi kansalaisopiston ja valmistui metsäteknikoksi Nikkarilan metsäkoulusta vuonna 1934. Sen jälkeen hän toimi Etelä-Pohjanmaan metsänhoitolautakunnan metsätalousneuvojana sekä Karhula Oy:n palveluksessa. Vuonna 1938 hänet valittiin Satakunnan metsänhoitolautakunnan metsätalousneuvojaksi. Vuonna 1938 Mäkinen muutti perheineen Muuramesta Kankaanpäähän.
Talvisodan sytyttyä Mäkinen liittyi kersanttina Jalkaväkirykmentti 27 viidenteen komppaniaan toimien myös joukkueensa varajohtajana. Komppania toimi Suomussalmen, Kuhmon ja Raatteen alueilla. Sotapäiväkirjan mukaan kersantti Muisto Ensio Mäkinen haavoittui taisteluissa 30.1.1940 pian sen jälkeen kun joukkue oli saapunut Kälkäsenjärvelle ja Mäkinen joutui kuukaudeksi sairaalaan ja lomalle vastaavasti kuten Mäkisen vuonna 1940 kirjoittamassa kirjassa "Hiihtopartiossa" kirjan päähenkilölle käy. Muutoinkin Mäkisen kirja seuraa melkeinpä sanatarkasti sotapäiväkirjan tapahtumia.
Mäkinen palkittiin vuonna 1940 2. luokan vapaudenmitalilla urhoollisuudesta, neuvokkuudesta ja uutteruudesta. Sodan jälkeen Mäkinen toimi työnsä ohella Kansallis-Osake-Pankin haarakonttorien valvojana Kankaanpäässä ja Porissa sekä oli perustamassa Kankaanpään Lions Club yhdistystä vuonna 1956.
Mäkinen muutti Poriin vuonna 1964 puolisonsa kuoltua vuonna 1961 ja myöhemmin Lavialle vuonna 1973. Mäkinen on haudattu Kankaanpään vanhalle hautausmaalle ainaishautaan.
Veikko Karhunen

Veikko Evert Karhunen (15. maaliskuuta 1905 Hanko – 5. elokuuta 1986 Espoo) oli suomalainen kenraalimajuri ja sotakirjailija.
Karhunen syntyi Hangossa maaliskuussa 1905. Hänen vanhempansa olivat liikennepäällikkö Ananias Karhunen ja Liina o.s. Elfving. Karhunen avioitui vuonna 1931 Toni Maria Komulaisen kanssa. Karhunen suoritti 7 luokkaa Kajaanin yhteislyseossa ja opiskeli tämän jälkeen Kadettikoulun 16. kadettikurssilla vuosina 1932–1934.
Talvisodassa Karhunen toimi Erillinen Pataljoona 15:ssä yleisesikuntaupseerina, komentajan adjutanttina sekä hetken aikaa vt. komentajana ennen kuin hänet komennettin Suomussalmelle Kenttätäydennysprikaati, IV pataljoonan komentajaksi. jatkosodan aikana hän toimi ensin toimistopäällikkönä III Armeijakunnan esikunnassa ja syksyllä 1941 Sissipataljoona 3:n sekä Rajajääkäripataljoona 8:n komentajana Uhtuan suunnalla. Kainuun rajavartioston komentajana Karhunen toimi kahteen otteeseen, ensin majurina 1944-1945 (Rajavartiosto 3:n komentaja) ja sitten everstiluutnanttina 1947-1956. Viimeksi ennen eläkkeelle siirtymistään hän toimi mm. Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä, vuosina 1962-1965.
Veljensä, eversti Joppe Karhusen, tavoin myös Veikko Karhunen kunnostautui sotakirjailijana.
Karhunen keräsi ansioita myös urheilun saralla. 1929 hän osallistui sotilaspartiohiihdon MM-kisoihin Zakopanessa, 1931 hän voitti SA mestaruuden ampumahiihdossa ja 1933 hiihtosuunnistuksessa ja sotilaiden 5-ottelun b-sarjan mestaruuden. 1935 hän voitti sotilaspartiohiihdon Saksan mestaruuden ja Suomen armeijan mestaruudet 1936 ja 1937. Vielä 1950 hän voitti ampumahiihdon SA-mestaruuden.
Jouko Luosto

Panu Jouko Tapio Luosto (24. maaliskuuta 1915 – 21. heinäkuuta 1942) oli suomalainen sotakirjailija.
Luosto osallistui talvisodassa Tolvajärven ja Aittojoen taisteluihin, joissa hän toimi joukkueenjohtajana Pajarin komentamissa pohjoishämäläisissä joukko-osastoissa. Osaston miehistä useimmat olivat Tampereelta ja Hämeen pohjoisosista. Hän osallistui Tolvajärven ensimmäiseen hyökkäykseen, jossa kaatui erityisesti Längelmäen, Kuhmoisten ja Mäntän kuntien sotilaita. Tolvajärveltä hyökkäys jatkui itään ja seuraava kova paikka oli Metsänvartijan talo ja Ingoinaho, jonne venäiset olivat linnoittautuneet. Ingoinahon jälkeen suomalaiset jatkoivat Jylmäkänlahden kautta Ägläjärven tuntumaan ja muutaman päivän taistelujen jälkeen venäiset lyötiin Ägläjärvellä. Tämän jälkeen venäläisiä seurattiin Aittojoelle, jonne muodostettiin asemat talvisodan loppuun saakka. 
Jatkosodassa Luoston joukko-osasto oli 25.6.1941–21.7.1942 4./Lin.P 5 
Luosto kaatui 21. heinäkuuta 1942 Rajajoella, Inkerissä, tarkka-ampujan luodista. 
Luosto oli koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän oli naimissa ja hänellä oli yksi tytär
Ahmet Haşim

Ahmet Haşim (noin 1883 tai 1884 Bagdad – 4. kesäkuuta 1933) oli merkittävä 1900-luvun alkupuolen turkkilainen runoilija. Hän aloitti perinteiseen osmanityyliin, mutta saatuaan vaikutteita ranskalaisesta runoudesta, erityisesti ihailemaltaan Henri de Régnierilta, hän suuntautui symbolismiin ja kehitti oman tyylin. Myöhemmin hän siirtyi proosaan.
Hän työskenteli ensin valtion keskuspankissa, mutta Turkin perustamisen jälkeen hän opetti estetiikkaa ja ranskaa ja kirjoitti sanomalehtiin esseitä.
__EISISLUETT__