tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fredrik Gustaf Aminoff

Fredrik Gustaf Aminoff (2. elokuuta 1779 Joroinen - 15. huhtikuuta 1858 Joroinen) oli suomalainen majuri, kartanonomistaja, maanviljelijä ja teollisuuspatruuna. 
Perhe.
Aminoffin vanhemmat olivat everstiluutnantti, Miekkaritarikunnan ritari Zakarias Vilhelm Aminoff ja Hedvig Catarina Brundert. Hedvig Catarina Brundertin isä oli vänrikki Magnus Gustaf Brundert ja hänen äitinsä oli Birgitta Grotenfelt, joka oli Grotenfeltin aatelissuvun jäsen. 
Aminoffin ensimmäinen vaimo oli Anna Juliana Poppius, jonka kanssa hän sai kaksi tytärtä Hedvig Juliana Sofian ja Fredrika Vilhelminan. Hedvig Juliana Sofia avioitui tohtori Christian Ferdinand Melartin kanssa. Fredrika Vilhelmina avioitui hovioikeudenneuvos Carl Löfgrenin kanssa. 
Aminoffin toinen vaimo oli Maria Charlotta von Born, joka oli everstiluutnantti Carl Bernhard von Bornin ja Johanna Catharina Krogiuksen tytär. Maria Charlotta kuului von Bornin aatelissukuun. 
Ruotsin armeija.
Aminoff ilmoittautui vapaaehtoisena Ruotsin armeijan palvelukseen vuonna 1788. Hänet ylennettin kuljettajaksi vuonna 1790. Aminoff valmistui kadetiksi Haapaniemen kadettikoulusta vuonna 1791. Aminoff ylennettiin ylimääräiseksi vänrikiksi vuonna 1798, esikunnan vänrikiksi vuonna vuonna 1802, toiseksi luutnantiksi vuonna 1804 ja yliluutnantiksi vuonna 1805. Hänet ylennettiin Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentin majoitusmestariksi vuonna 1806. Aminoff osallistui Suomen sotaan Savon prikaatin majoitusmestarina. Hän poistui majurin arvoisena armeijan palveluksesta marraskuussa 1808. Venäjä oli tuolloin valloittanut Suomen Ruotsilta Suomen sodan aikana. 
Savon rikkain mies ja Joroisten kuningas.
Aminoff ryhtyi sahayrittäjäksi, hevoskasvattajaksi, karjankasvattajaksi ja maanviljelijäksi uudessa Suomen suuriruhtinaskunnassa. 
Aminoff omisti Joroisniemen (ent. Braseborg) kartanon Joroisissa. Joroisniemen kartano tunnettiin seuraelämän keskuksena. Kartanon ylin kerros oli omistettu kokonaan juhlatilalle, jossa pidettiin juhlia, kutsuja, tanssiaisia ja teatteriesityksiä.
Hän omisti Joroisniemen lisäksi Stendalin ratsutilan. Joroisniemen ja Stendalin ratsutiloilla oli lämminverisiä arabialaisia hevosia ja muutama englantilainen hevonen. 
Hän omisti puolet Leppävirran Oravinkosken sahasta. Hän omisti kokonaan Juhanalan kartanon ja kartanon sahan. Aminoff omisti Ala-Immolan ja Ala-Hovin maatilat Joroisissa. Aminoff omisti Rouhialan kartanon Rantasalmella ja Kolkontaipaleen jauhomyllyn. 
Hänellä oli omaisuutta Joroisissa ja Joroisten ulkopuolella. Hän omisti kartanoita, sahoja, myllyjä, osakkeita, venäläisiä obligaatioita. Aminoff rahoitti Saimaan kanavan rakennustöitä ja sai vastineeksi obligaatioita. Aminoffista tuli teollisuuspatruuna ja merkittävä maanomistaja. 
Aminoff oli varakas, minkä takia häntä pidettiin Savon rikkaimpana miehenä. Tarinan mukaan Aminoff olisi piilottanut raha-aarteen Joroisniemen kartanon maille.
Aminoffia on kuvailtu omalaatuiseksi, ylpeäksi, itsepäiseksi, kiivaaksi, oikulliseksi ja anteliaaksi.
Aminoffia kutsuttiin Joroisten kuninkaaksi.
Johan Henrik Thomander

Johan Henrik Thomander (16. kesäkuuta 1798 – 9. heinäkuuta 1865) oli ruotsalainen piispa. Thomander oli vuodesta 1833 teologian professorina Lundin yliopistossa. Hänet nimitettiin 1856 Lundin piispaksi. Vanhoillisuudestaan huolimatta hän taisteli tarmokkaasti tieteen vapauden puolesta ja julkaisi yhdessä Henrik Reuterdahlin kanssa aikakauskirjaa "Theologisk Qvartal skrift". Thomander ansioitui myös saarnaajana ja vapaamielisenä valtiopäivämiehenä.
Thomander valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1855.
Wittmund

Wittmund on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa Saksan luoteiskolkassa. Se on samannimisen piirikunnan hallintokaupunki. Nykyinen Wittmund syntyi 1970-luvun kuntaliitosten seurauksena.
Maantiede.
Wittmund kuuluu historialliseen Harlingerlandin alueeseen, joka on osa Itä-Friisiaa. Kaupunki rajautuu pohjoisessa Pohjanmereen. Etäisyys Wilhelmshavenista on noin 25 kilometriä luoteeseen, Bremenistä noin 90 kilometriä luoteeseen ja Hampurista noin 145 kilometriä länteen. Wittmundin kantakaupunki sijaitsee kaupungin hallinnollisen alueen keskellä noin 14 kilometriä Pohjanmeren rannalta etelään. Wittmundin naapurikaupunkeja ovat muun muassa Schortens kaakossa ja Jever idässä.
Historia.
Wittmund ilmaantuu aikakirjoihin vuoden 1100 tienoilla. Se oli keskiaikana pieni satamakylä. Vuonna 1454 Sibet Attena otti Wittmundin haltuunsa ja rakennutti paikkakunnalle puolustuslinnan, joka purettiin Fredrik Suuren käskystä 1764. Wittmund oli saanut kaupunkioikeudet Agnes von Bentheimilta 1567, mutta se menetti ne seuraavalla vuosisadalla. Kaupunkioikeudet myönnettiin uudelleen 1929. Wittmundin kauppala oli jaettuna neljään kortteliin 1800-luvun loppuun saakka. Paikkakunta kehittyi voimakkaasti 1900-luvun vaihteessa, sinne rakennettiin muun muassa sairaala ja asuinolot kohenivat.
Wittmundiin rakennettiin vuonna 1916 satama ilmalaivoille, mutta alue otettiin maatalouskäyttöön jo muutaman vuoden kuluttua. Toisen maailmansodan aikana alue toimi Luftwaffen tukikohtana. Vuodesta 1963 Wittmund on ollut jälleen varuskuntakaupunki. 1970-luvulla Wittmundiin liitettiin useita ympäröiviä maalaiskuntia. Kantakaupunkia saneerattiin 1980- ja 1990-luvuilla.
Wittmundin arvorakennuksiin kuuluu muun muassa kirkko St. Florian, jonka historia alkaa 1100-luvulta. Kirkko sijaitsee Funnixissa kantakaupungin pohjoispuolella.
Talous ja liikenne.
Wittmundin ja koko piirikunnan tärkeisiin elinkeinoihin kuuluu matkailu. Muut palvelut työllistävät niin ikään. Teollisuutta edustaa muun muassa sveitsiläinen suuryritys Rehau. Lähin moottoritie on Bundesautobahn 29, joka risteää Wittmundin kautta kulkevan Bundesstraße 210:n kanssa kaupungin itäpuolella. Wittmundin rautatieliikennepaikka sijaitsee Itä-Friisian rantaradan (Ostfriesische Küstenbahn) varrella.
Green Hydrogen Systems

Green Hydrogen Systems on tanskalainen elektrolyysilaitteiden toimittaja. Yritys tuottaa laitteita vihreän vedyn tuotantoon, joka perustuu paineistettuun alkaliseen teknologiaan. Yritys tuottaa elektrolyysilaitteita 75 MW:sta 400 MW:iin. Yritys aloitti vuonna 2007 tuotekehitysyrityksenä ja on siirtynyt kaupallistamisvaiheeseen vuonna 2017. Yhtiö listattiin Kööpenhaminan pörssiin kesäkuussa 2021. Yrityksellä oli vuonna 2020 yli 300 työntekijää.
Joroisniemen kartano

Joroisniemen kartano (ent. Braseborg) on Joroisissa sijaitseva kartano. 
Taustaa.
Savon kartanoita rakennettiin 1600-luvulta lähtien. Savoon ryhdyttiin rakentamaan uusia kartanoita sotiasvirkajärjestelmän ja Rantasalmella sijainneen Haapaniemen kadettikoulun takia. Alue edusti tuolloin Ruotsin valtakunnan itärajaa. 
Joroisten kartanot kuuluvat Savon kartanot -kokonaisuuteen Rantasalmen ja Juvan kartanoiden kanssa. Kartanoiden kokonaisuutta ryhdyttiin kutsumaan "Savon Pariisiksi", koska ranskan kieli toimi kartanonomistajien, ylhäistön jäsenien ja ruotsalaisten upseerien seurustelukielenä. Ranskan kieli oli myös Euroopan hovien ja diplomatian kieli 1600-luvulta lähtien.
Kartano.
Braseborgin tila syntyi 1500-luvulla. Braseborgista tehtiin rustholli vuonna 1682. 
Katarina Charlotta Carstenius osti puolet tilasta vuonna 1748. Carsteniuksen aviomies luutnantti Henrik Johan Afflecht osti tilan toisen puolikkaan vuonna 1749.
Kartano päätyi Katarina Charlotta Brasen omistukseen vuonna 1757. Kartanon Braseborg-nimi tulee Katarina Brasen sukunimestä.
Brasen jälkeen kartano on kuulunut avioliittojen kautta keskenään sukua oleville Hästesko-, Tujulin-, Aminoff- ja Melart -suvuille. 
Joroisniemen ratsutilaa ryhdyttin rakentamaan 1700-luvulla. Kartanon päärakennus valmistui 1700-luvun loppupuolella. Kartanon päärakennus on säilytynyt muuttumattomana 1840-luvulta. Kartanon päärakennuksen ulkoarkkitehtuurissa on venäläisiä vaikutteita.
Kartanon tunnetuin omistaja on majuri, teollisuuspatruuna Fredrik Gustaf Aminoff, joka oli Savon rikkain mies. Joroisten kuningas oli Aminoffin kutsumanimi. Aminoffin aikana kartanon päärakennusta laajennettiin ja päärakennuksen ympärille luotiin avara peltomaisema. Kartanosta tuli seuraelämän keskus Aminoffin aikana. Kartanossa järjestettiin kutsuja, juhlia, tanssiaisia ja teatteriesityksiä. Kartano siirtyi Fredrik Gustaf Aminoffin jälkeen jälkeen hänen tyttären Hedvig Juliana Sofia Aminoffin ja tohtori Christian Ferdinand Melartin omistukseen. 
Päärakennuksen vieressä on kaksi sivurakennusta, jotka ovat aittoja. Aitat toimivat asuintupina ja hevostalleina. Alueella on navetta. Päärakennuksen ympärillä on puisto. 
Kartanolla oli kaksitoista torppaa vuonna 1830. Kartanon koko oli 1165 hehtaaria vuonna 1852. 
Kartano on toiminut Joroisten Musiikkipäivien esiintymispaikkana.
Kartano toimii edelleen yksityiskotina.
Badakhšon (lehti)

Badakhšon (Бадахшон) on Tadžikistaniin kuuluvalla Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella ilmestyvä tadžikinkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin NKP(b):n Vuoristo-Badahšanin aluekomitean ja alueen toimeenpanevan komitean äänenkannattajaksi Horugissa vuonna 1931. Se ilmestyi tadžikiksi ja venäjäksi nimellä "Badakhšoni surkh" (”Punainen Badahšan”) aluksi 500 kappaleen painoksena. Vuosina 1944–1959 sen rinnalla ilmestyi venäjänkielinen lehti "Sovetski Badahšan". Tadžikikinkielinen lehti sai nimen "Badakhšoni soveti" (”Neuvosto-Badahšan”) vuonna 1955.
"Badakhšoni soveti" oli Tadžikistanin kommunistipuolueen Vuoristo-Badahšanin aluekomitean ja alueneuvoston äänenkannattaja. Se ilmestyi viidesti viikossa tadžikiksi sisältäen yhden venäjänkielisen sivun. Lehden painosmäärä kasvoi 1980-luvulla 12 000 kappaleeseen.
Lehti sai nimen "Badakhšon" vuonna 1991. Se ilmestyy Vuoristo-Badahšanin viranomaisten äänenkannattajana kerran viikossa. Kahdeksansivuisen ja A3-kokoisen lehden painosmäärä oli 3 500 kappaletta vuonna 2021.
Slovakian jääkiekkoliitto

Slovakian jääkiekkoliitto (sv. "Slovenský zväz ľadového hokeja") on Slovakian jääkiekkoa hallinnoiva järjestö. Se on kuulunut Kansainväliseen Jääkiekkoliittoon vuodesta 1993, jonka täysjäsen se myös on.
Liiton puheenjohtajana toimii Miroslav Šatan. Vuonna 2022 sen alaisuuteen kuului yhteensä 121 jääkiekkoseuraa ja 11 596 rekisteröitynyttä pelaajaa.
Sarjat.
Slovakian jääkiekkoliitto vastaa muun muassa seuravien jääkiekkosarjojen järjestämisestä:
Näiden lisäksi liitto järjestää montaa nuorten- sekä opiskelijoiden sarjaa.
Virko Baley

Virko Baley (; s. 21. lokakuuta 1938 Radeh’iv) on ukrainalaissyntyinen, vuodesta 1949 Yhdysvalloissa asunut säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.
Baley valmistui vuonna 1962 California Institute of the Artsissa, jossa oli opiskellut pianonsoittoa ja sävellystä. Hän johti vuosina 1975–1987 Las Vegas Chamber Players -kokoonpanoa ja vuosina 1980–1995 Nevadan sinfoniaorkesteria. Vuosina 1971–1985 hän johti perustamaansa Annual Contemporary Music Festivalia. Baley on esiintynyt Yhdysvalloissa sekä pianistina että kapellimestarina. Hän on tulkinnut klassismin ja romantiikan kausien ohjelmistoa sekä 1900-luvun teoksia. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut monien ukrainalaisten säveltäjien teoksia. Näiden joukossa ovat olleet Valentyn Bibik, Vitali Hodzjatskyi, Leonid Hrabovskyi, Ivan Karabyts, Borys Ljatošynskyi, Valentyn Sylvestrov ja Myroslav Skoryk. Baley teki jo 1970-luvulla vierailut Kiovaan, Harkovaan ja Lviviin. Vuonna 1988 hän aloitti laajemman kiertämisen Ukrainassa. Hän auttoi Ivan Karabytsia Kiovan musiikkijuhlien perustamisessa vuonna 1990.
Baley on opettanut California Institute of the Artsissa ja Nevadan yliopistossa, Las Vegasissa. Hänen teoksiaan ovat holodomor-aiheinen ooppera "Red Earth. Hunger", kaksi sinfoniaa, viulukonsertto (1987) sekä "Emily Dickinson Songbooks" sopraanolle ja pianolle. Lisäksi Baleyn tuotantoon kuuluu pianomusiikkia ja kappaleita erilaisille kamarikokoonpanoille. Baley sävelsi myös musiikin Juri Illjenkon elokuviin "Lebedyne ozero. Zona" ja "Molytva za hetmana Mazepu". Baleylle myönnettiin Ševtšenkon palkinto vuonna 1996. Hän on Ukrainan kansallisen säveltäjäliiton ulkomaalaisjäsen. Baley on myös kirjoittanut ukrainalaisesta musiikista muun muassa teokseen "The New Grove Dictionary of Music and Musicians".
Pyhtään lintuhoitola

Pyhtään lintuhoitola on Suomessa, Pyhtäällä Kymeenlaakson maakunnassa. Hoitola perustettiin vuonna 1998. Hoitolassa on hoidettu vuosien saatossa tuhansia yksilöitä yli 120 eläinlajista. Hoitolassa hoidetaan lintujen ohella myös muita eläimiä, esimerkiksi oravia ja siilejä. Hoitola on tiiviissä yhteistyössä paikallisten viranomaisten kanssa, ja tavoitteena on että hoitolan neuvova, hoitava ja noutava pelastustyö säästää viranomaisten resursseja. 
Hoitolan tilat on suunniteltu luonnonvaraisten lintujen hoitoon ja kuntoutukseen. Hoitolaan tulee vuosittain noin 400 hoitoa vaativaa eläintä. Noin 50% hoitoon tuoduista eläimistä voidaan vapauttaa takaisin luontoon. Pyhtään lintuhoitolan takana on voittoa tavoittelematon yhdistys Pyhtään lintuhoitola ry, joka on perustettu vuonna 2018. Lintutarha toimii ympäri vuoden ja yleisö voi käydä katselemassa ulkotarhoissa olevia eläimiä. Noin 20 eläintä on jäänyt Pyhtään lintuhoitolan vakiasukkaiksi, joita ei voida vapauttaa luontoon. Näihin lukeutuu pöllöjä, korppi, hiirihaukka ja albiino-orava.
Adler (sukunimi)

Adler on seuraavien henkilöiden sukunimi:
AQ-400 Scythe

AQ-400 Scythe on ukrainalainen sarjavalmisteinen, vanerirunkoinen räjähdelennokki. Lennokki pystyy lentämään enintään 6,5 tuntia, ja etenemään tällöin 750-900 kilometrin matkan. Sen matkanopeus on 140 km/h, ja enimmillään 200 km/h. Lennokkia valmistaa vuonna 2022 perustettu kiovalainen Terminal Autonomy -yritys. Valmistajan ilmoituksen mukaan räjähdelennokin tuotantomäärää on tarkoitus kasvattaa alkuvaiheen noin 50-100 kappaleen kuukausitasolta jo 500 räjähdedroonin kuukausituotantoon vuoden 2024 toisella neljänneksellä. 
Yksittäisen räjähdelennokin hinta on noin 15 000 dollaria tai 30 000 dollaria ohjaus- ja navigointijärjestelmineen. Ukrainan asevoimille valmistettava lennokki pystyy kuljettamaan 42-43 kilogramman räjähdekuorman. Lennokin hyötykuorma on vaihdettavissa modulaarisesti käyttötarkoituksen mukaan. Kolmekymmentä rakenteeltaan kompaktia lennokkia voidaan kuljettaa samassa rahtikontissa. Lennokki nousee matkaan lyhyeltä kiitotieltä tai tienpätkältä tai se voidaan laukaista raketin vauhdittamana katapultista. 
Ukrainassa valmistetaan nykyisin tuhansia tiedusteluun tai hyökkäystarkoitukseen sopivia miehittämättömiä drooneja tai lennokkeja kukausittain. Scythe on yksi lukuisista ukrainalaisvalmisteisista lennokkimalleista.
Maffy Falay

Muvaffak "Maffy" Falay (30. elokuuta 1930 – 22. helmikuuta 2022 Istanbul) oli turkkilainen jazztrumpetisti. Hän asui ja työskenteli pitkään Ruotsissa.
Falay varttui Kuşadasıssa ja opiskeli pianon- ja trumpetinsoittoa Ankaran musiikkikonservatoriossa. Vuonna 1956 hän pääsi soittamaan Dizzy Gillespien kanssa. Vuonna 1960 Falay liittyi Kölnissä Kurt Edelhagenin kokoonpanoon. Vuosina 1961–1966 hän soitti Kenny Clarken ja Francy Bolandin big bandissa. Åke Perssonin kehotuksesta Falay matkusti Ruotsiin ensimmäisen kerran vuonna 1960. Hän liittyi siellä Radiojazzgruppeniin ja Harry Arnoldin kokoonpanoon. Vuonna 1961 hän soitti Quincy Jonesin yhtyeen kanssa ruotsalaisen elokuvan "Metsien hurjat" soundtrackilla. Lisäksi Falay työskenteli vuosina 1962–1967 Bernt Rosengrenin yhtyeessä ja teki esiintymisiä George Russellin, Don Cherryn sekä Lars Gullinin yhtyeiden kanssa. 
Falay asettui pysyvästi Ruotsiin, mutta jatkoi kiertämistä Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikan maissa. Vuonna 1971 hän perusti Sevda-kokoonpanon, jonka tyylissä yhdistyivät turkkilainen musiikki ja bop. Yhtyeessä toimivat myös Okay Temiz, Salih Baysal ja Bernt Rosengren. Vuonna 1970 Falay palasi yhteistyöhön Dizzy Gillespien kanssa tämän Reunion Orchestran kanssa tehtyä kiertuetta varten. Vuodesta 1985 tai 1986 hän johti omaa sekstettiään. Don Cherry omisti Falaylle kappaleen "Maffy" albumillaan "Art Deco" vuonna 1988. Vuonna 2005 Falay sai Istanbulin jazzfestivaalilla palkinnon elinikäisistä saavutuksista. Hän teki urallaan levytyksiä monille levy-yhtiöille, kuten Atlanticille, Capricelle, Liphonelle ja Phontasticille.
Marian ilmestyksen katedraali

Marian ilmestyksen katedraali (, tai ) on vuosina 1881–1901 rakennettu suurikokoinen, arkkitehti M. Lovtsovin suunnittelema, tiilinen ortodoksinen kirkkorakennus Harkovassa Ukrainassa (Ukrainan ortodoksinen kirkko – Moskovan patriarkaatti).
Marian ilmestyksen katedraali on ollut Harkovan ortodoksinen pääkirkko valmistumisvuodestaan 1901 lähtien. Neuvostoliiton aikana kirkkorakennusta käytettiin tallina ja varastona. Harkovassa oli aiemmin vuonna 1650 valmistunut samanniminen puukirkko, mutta se paloi vuonna 1738.
Kivistön kirjasto

Kivistön kirjasto oli Vantaan Kivistössä sijaitseva kirjasto. Se oli osa Vantaan kaupunginkirjastoa ja Helmet-kirjastoa. Kivistön kirjasto sijaitsi Topaasikujalla, lähellä Kivistön rautatieasemaa. Kirjaston vieressä olimyös nuorisotila.
Kivistön kirjaston väliaikaistilat olivat pienet, ja niissä yritettiin tähdätä laadukkuuteen eikä suureen valikoimaan. 
Kivistön kirjasto sulki ovensa kesäkuun 2023 lopussa. Toiminta jatkui Kivistön kauppa- ja palvelukeskuksessa lokakuussa 2023, osana kaupunkikultuurikeskus Mosaiikkia. Samalla kirjaston nimi vaihtui Mosaiikin kirjastoksi. 
&lt;br clear=left&gt;
Badal Roy

Badal Roy (, alun perin Amerendra Roy Choudhury; 16. lokakuuta 1939 Comilla – 18. tammikuuta 2022 Wilmington, Delaware) oli bangladeshilaissyntyinen, vuodesta 1968 Yhdysvalloissa asunut tablansoittaja.
Roy sai maisterin arvon tilastotieteessä. Hän voitti yliopistoaikanaan kansalliset tennis- ja pöytätennismestaruudet. Varhaisimman opetuksensa tablansoitossa Roy sai sukulaismieheltään. Vuonna 1968 hän muutti New Yorkiin, jossa hän sai opetusta Alla Rakhalta. Roy työskenteli plokkarina ja tarjoilijana intialaisessa ravintolassa Manhattanilla, jossa hän myös soitti tablaa. John McLaughlin tapasi Royn ravintolassa ja tarjosi tälle työtä. Roy levytti ensimmäisen kerran McLaughlinin albumilla "My Goal's Beyond" (1971). Vuonna 1972 hän soitti Miles Davisin levyllä "On the Corner". Yhteistyö Davisin kanssa jatkui albumilla "Get Up with It" (1974).
Vuonna 1988 Roy liittyi Ornette Colemanin Prime Time -yhtyeeseen. Hän soitti Prime Timen viimeisellä albumilla "Tone Dialing" (1995). Royn yhteistyökumppaneiden joukossa olivat myös Dave Liebman, Steve Gorn, Mike Richmond, Naná Vasconcelos, Jon Hassell, Steve Turre, Michael Wolff, Bill Laswell, Don Cherry, Herbie Mann, Pharoah Sanders, Dizzy Gillespie, Lonnie Liston Smith, Andreas Vollenweider ja Yoko Ono. Vuonna 1997 Roy julkaisi ensimmäisen albuminsa ("One in the Pocket") oman yhtyeensä johtajana. Hän kuoli koronavirusinfektioon vuonna 2022.
Skedsmon kirkko

Skedsmon kirkko () on Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivinen ristikirkko. Se rakennettiin noin vuonna 1180. Alkuperäisestä kirkosta ovat kuitenkin jälkellä vain seinät. Kirkon muutostöistä 1860-luvulla vastasivat arkkitehdit Heinrich Ernst Schirmer ja Wilhelm von Hanno.
Lillestrømin kirkko

Lillestrømin kirkko () on Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1935. Sen suunnittelivat arkkitehdit Dagfinn Morseth ja Mads Wiel Gedde.
Sørumin kirkko (Lillestrøm)

Sørumin kirkko () on Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivinen pitkäkirkko. Se rakennettiin noin vuonna 1166.
Frognerin vanha kirkko

Frognerin vanha kirkko () on Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivinen pitkäkirkko. Se on rakennettu noin vuonna 1180.
Åkrene

Åkrene on taajama Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,23 neliökilometriä ja asukasluku 389 vuonna 2023.
Leirsund

Leirsund on taajama Lillestrømin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 1 465 vuonna 2022.
Nina Pinzarrone

Nina Pinzarrone (s. 24. marraskuuta 2006 Bryssel) on belgialainen taitoluistelija, joka kilpailee yksinluistelussa. Hän saavutti EM-pronssia vuonna 2024.
Pinzarrone voitti kansainvälisiä juniorikilpailuja kausilla 2020–2021 ja 2021–2022 ja sijoittui juniorien MM-kilpailuissa 11:nneksi vuonna 2022. Hän on sijoittunut aikuisten kansainvälisissä kilpailuissa kaudella 2022–2023 toiseksi Latvia Trophyssa sekä kauden 2023–2024 GP-kilpailuissa toiseksi Grand Prix de Francessa ja kolmanneksi NHK Trophyssa.
Pinzarrone kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 2023, jolloin hän sijoittui Euroopan-mestaruuskilpailuissa viidenneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 11:nneksi. Hän voitti ensimmäisen aikuisten Belgian-mestaruutensa kaudella 2023–2024. Tammikuussa 2024 Kaunasin EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia oltuaan lyhytohjelman jälkeen toisena kultaa voittaneen joukkuetoverinsa Loena Hendrickxin jälkeen.
Pinzarronen isä on alun perin italialainen.
Bouclier de Brennus

Bouclier de Brennus eli Brennusin kilpi on Ranskan korkeimman rugby union sarjan Top 14 -mestaruuden voittajajoukkueelle myönnetty palkinto vuodesta 1892, sen perustamisvuodesta lähtien. Pokaali kantaa sen luojan Charles Brennusin, taiteilijakaivertajan ja Ranskan rugbyliiton perustajan nimeä. Kilpi on suunniteltu paroni Pierre de Coubertinin alkuperäisen piirustuksen mukaan.
Palkinto on saarnipuusta tehty levy, johon on kiinnitetty kaiverrettu messinkikilpi ja laatta. Ranskalaiset kutsuvat palkintoa lankuksi. Alkuperäinen palkinto sijoitettiin museoon vuonna 2003, koska palkinto ei kestänyt voitonjuhlia. Vuodesta 2004 lähtien mestaruuden voittajille on myönnetty identtinen kopio palkinnosta.
Abraham Björck

Abraham Björck (12. tammikuuta 1849 Kaustinen – 30. tammikuuta 1935 Paimio) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja urkuri.
Seppä Abraham Jaakonpoika Björckin (1810–1862) poikana Kaustisilla syntynyt Abraham Björck opetteli jo nuorena urkujen soittoa ja toimi Kaustisen kirkossa virkaatekevänä urkurina ennen lähtöään opettajaseminaariin. Björck valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1872 ja hän suoritti sitten urkuritutkinnon Helsingissä. Uno Cygnaeus oli Björckin opettajana opettajaseminaarissa ja he olivat myöhemmin kirjeenvaihdossa. 
Björck oli opettajana Perniössä kymmenen vuoden ajan kunnes hän siirtyi vuonna 1882 opettajaksi Paimion Jokelan kansakoululle. Björck oli täällä opettajana vuoteen 1926 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Björck toimi lisäksi urkurina Kaustisilla jo ennen seminaariin lähtöään, sitten Perniössä ja Finbyssä Särkisalon kirkossa 1874–1878 sekä Paimiossa 1882–1918. Kaikkiaan Björck toimi opettajana 54 vuotta ja urkurina 42 vuotta. Björck rakensi itse muun muassa kitaran mallisen soittimen, metronomin ja urkuharmonin, ja hänen johdollaan valmistettuja poikien käsitöitä lähetettiin näyttelyihin aina Moskovaan saakka. Björck valmisti myös useita opetuksessa käyttämiään havaintovälineitä ja oli yhtenä ensimmäisistä ottamassa käyttöön vuorolukujärjestelmää.
Björck perusti Paimioon oman kiertokoulun-, kasvitarhan- ja käsityönopettajain valmennuslaitoksen josta valmistui opettajiksi tai emänniksi kaikkiaan noin kuudettasataa naista. Björck perusti ja johti myös lukuisia muita seuroja ja yhdistyksiä. Hän perusti Paimion Edistysseuran 1885 ja Paimion Nuorisoseuran 1893 ja toimi molempien seurojen puheenjohtajana. Björck oli Paimion, Sauvon ja Karunan maanviljelysseuran esimiehenä 1902–1905 ja oli Paimiossa kuntakokouksen esimiehenä. Hän toimitti kansatieteellisiä tutkimuksia ja julkaisi Halikon ja Perniön kihlakuntien muinaismuistoja käsitelleitä kirjasia. Björck kirjoitti 1930-luvulla eläkkeellä ollessaan muistelmansa lapsuudesta aina niihin vuosiin saakka, jolloin hän oli Perniössä opettajana. Virkkalan Perinneseura ry julkaisi nämä muistelmat vuonna 2015. Paimion koulussa jaetaan käsityötaidoissa menestyneille oppilaille yhä Abraham Björckin ja hänen puolisonsa nimikkostipendejä.
Abraham Björck oli naimisissa Perniön Hirvilahden kartanon tyttären Olga Himbergin kanssa. Björck kuoli 86-vuotiaana Paimiossa tammikuussa 1935. Hänet on haudattu Paimion hautausmaalle.
Jas Alaş

Jas Alaş (kyrillisin kirjaimin Жас Алаш) on Kazakstanin Almatyssa ilmestyvä kazakinkielinen sanomalehti. Se toimi neuvostoaikana kommunistisen nuoristoliiton äänenkannattajana.
Lehden edeltäjä oli Turkestanin ASNT:n pääkaupungissa Taškentissa vuonna 1921 perustettu komsomollehti "Jas alaş". Se sai seuraavana vuonna nimen "Jas qairat" (”Nuori voima”) ja muuttui vuonna 1924 aikakauslehdeksi. Nimitys "alaş" liittyy kazakkien kansalliseen liikkeeseen, jonka jäseniä vainottiin sittemmin Neuvostoliitossa.
Kazakstanin silloisessa hallintokaupungissa Orenburgissa perustettiin vuonna 1922 nuorisolehti "Örten" (”Verso”), joka seuraavana vuonna muuttui aikakauslehdeksi "Jas qazaq" (”Nuori kazakki”). Se ilmestyi sitten vaihtelevasti sanoma- ja aikakauslehtenä ja Eñbekşi qazaq -lehden osana nimillä "Leninşıl jas" (”Leniniläinen nuoriso”) ja "Jas qairat". Vuonna 1927 se muuttui pysyvästi sanomalehdeksi nimeltä "Leninşıl jas". Lehti siirtyi vuonna 1925 Qyzylordaan ja vuonna 1929 Almatyyn. Se lakkasi toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 ja alkoi ilmestyä uudelleen vuonna 1945.
"Leninşıl jas" oli Kazakstanin kommunistisen nuorisoliiton keskuskomitean äänenkannattaja, jonka rinnalla julkaistiin venäjänkielistä "Leninskaja smenaa". Viidesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä nousi parhaimmillaan yli 300 000 kappaleeseen.
Lehti sai vuonna 1991 jälleen nimen "Jas Alaş". Se yksityistettiin, ja sitä pidettiin tiedotusministeri ja oppositiopoliitikko Altynbek Särsenbaiūlyn äänitorvena. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa yli 13 000 kappaleen painoksena.
Monacon ePrix 2022

Monacon ePrix 2022 (virallisesti 2022 Monaco E-Prix) oli Formula E -sarjan kauden 2021–2022 kuudes osakilpailu. Kilpailu ajettiin väliaikaisellä katuradalla Monacossa 30. huhtikuuta 2022.
Kilpailun voitti belgialainen Stoffel Vandoorne.
Lähtökohdat kilpailuun.
Viiden ajetun kilpailun jälkeen Jean-Éric Vergne johti sarjaa kerättyään 60 pistettä. Hänen lähimmät uhkaajansa olivat Robin Frijns (58 pistettä) ja Stoffel Vandoorne (56 pistettä). Tallien sarjaa johti Mercedes-EQ Formula E Team.
134 (luku)

134 (satakolmekymmentäneljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 133 ja seuraa luku 135.
Histadrut

Työntekijöiden uusi yleisjärjestö () eli Histadrut () on Israelissa toimiva ammatillinen keskusjärjestö, jonka puheenjohtajana toimii Arnon Bar-David. Se on perustettu vuonna 1920, ja sen pääsihteerinä toimi vuosina 1920–1933 David Ben-Gurion. Histadrut rakensi brittien hallinnoimaan Palestiinaan yhteiskunnallisia instituutioita, kuten pankin (Bank Hapoalim), rakennusyhtiön ("Solel Boneh") ja terveyspalvelun ("Kupat Holim Clalit)."
Ryhälä

Ryhälä on kylä, postinumeroalue ja entinen koulupiiri Puumalan kunnassa Etelä-Savossa. Ryhälä sijaitsee Puumalan pohjoisosassa lähellä Sulkavan kunnan rajaa. Etäisyys Puumalan kirkonkylään on noin 20 kilometriä ja Sulkavan kirkonkylään suurin piirtein saman verran. Kylä sijaitsee Juvalle menevän ja Sulkavalle haarautuvan seututien 434 varressa kohdassa, jossa tiestä erkanee yhdystie kohti Hamulan kylää.
Ryhälän postinumeroalueella (52270) asuu 37 asukasta, joiden keski-ikä on 62 vuotta. Kesäaikaan kylän asukasluku moninkertaistuu loma-asukkaiden myötä.
Kylässä toimi koulu vuoteen 1987. Lisäksi kylässä oli kyläkauppa 2000-luvun alkuun saakka. Nykyisin kylässä toimii aktiivinen kyläyhdistys, jonka keskuspaikkana toimii Ryhälän maamiesseurantalo.
Yverdon-Sport FC

Yverdon-Sport FC on sveitsiläinen jalkapalloseura Yverdon-les-Bainsista. Seura pelaa kaudella 2023–24 korkeimmalla sarjatasolla Sveitsin Superliigassa. Seuran kotikenttä on Stade Municipal.
Mustanaamatangara

Mustanaamatangara ("Trichothraupis melanops") on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Mustanaamatangara kasvaa 16–17 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Mustanaamatangarakoiraan pää ja selkä ovat ruskehtavan harmaat. Silmiä ympäröi musta naamio, ja päälaella on keltainen laikku, joka ei aina näy. Siivet ja pyrstö ovat mustat. Koiraan rinta ja vatsa ovat ruskehtavat. Mustanamatangaranaaras on ruskea, ja sen siivet ja pyrstö ovat tummemmat.
Levinneisyys ja elintavat.
Mustanaamatangaran levinneisyysalue on kaksiosainen. Sitä tavataan Perusta Argentiinan luoteiskärkeen ja Brasilian eteläosista Koillis-Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät ja niiden reunamaat. Mustanaamatangara liikkuu pareittain tai pieninä ryhminä myös muiden lintujen kanssa. Linnun ravintoa ovat hyönteiset ja hedelmät.
Ruoto

Ruoto on 2012 perustettu kalastus-, veneily- ja metsästysalan myymälä. Myymälät sijaitsevat Tuusulassa, Espoossa, Tampereella, Kaarinassa, Oulussa ja Kuopiossa.
Yritys osti vuonna 2014 Yrjönkadulla toimineen kalastusvälineliike Tyrskytaimenen liiketoiminnan.
Vuonna 2017 avattiin toimipiste Tampereen Lielahteen ja seuraavana vuonna Tuusulaan nimellä Ruoto Mega Store. Samaan aikaan valikoima laajeni kattamaan myös veneily- ja metsästystuotteet. Vuonna 2021 Tampereen myymälä muuttui Ruoto Mega Storeksi.
Tyrskytaimenen ohella Ruoto on historiansa aikana ostanut eri yrityksiä kuten kuopiolainen Samfishing (2022), iisalmelainen Pohjois-Savon Luontovaruste (2022), helsinkiläinen Spey Clave (2023) sekä verkkokaupassa toiminut Spey Brothers (2023).
Omistus ja julkinen osakeanti.
Ruoto Oy:n perustivat Joonas Oksanen ja Jan-Peter Pohjola. Yrityksen ensimmäisten vuosien aikana Pohjola myi osuutensa Oksaselle. Vuonna 2015 taas perheomisteinen Valtanen &amp; Valtanen -sijoitusyhtiö osti osuuden Ruodosta.
Vuonna 2022 Ruoto Oy myytiin 100 prosenttisesti yrityskaupan yhteydessä perustetulle Ruoto Invest Oy:lle. Ruoto Invest Oy:n omistaa joukko suomalaisia sijoittajia ja myöhemmin vuonna 2022 järjestetyssä julkisessa osakeannissa Ruoto sai mukaansa yli 400 uutta sijoittajaa. Ruodon perustaja Joonas Oksanen sekä talousjohtaja Kari Rantamäki omistavat edelleen merkittävän osan Ruoto-konsernista.
Merkittävänä omistajana Joonas Oksanen on toiminut koko yrityksen historian ajan Ruodon toimitusjohtajana sekä hallituksen jäsenenä.
Ruoto työllisti vuonna 2023 noin 70 työntekijää.
Sparta (New Jersey)

Sparta on kunta ("township") Yhdysvalloissa New Jerseyn osavaltiossa. Vuoden 2020 väestönlaskennassa Spartassa oli 19 600 asukasta. Kunta sijaitsee Sussexin piirikunnassa. 
Erään tilastolistauksen mukaan Sparta oli vuonna 2022 New Jerseyn osavaltion turvallisin kaupunki ja koko Yhdysvaltain seitsemänneksi turvallisin kaupunki.
Väestö.
Vuonna 2020 Spartan 19 600 asukkaasta valkoisia oli 88,8 %, aasialaisia 3,8 % ja mustia 0,3 %. Asukkaista 4,7 % kuului kahteen tai useampaan rotuun. 10,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Pavlo Uškvarok

Pavlo Uškvarok (; s. 1983) on ukrainalainen suunnistaja. Sotkamon MM-kilpailuissa 2013 Uškvarok saavutti MM-pronssin Ukrainan viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa MM-kilpailuissa on sprintin yhdeksäs sija Miskolcin MM-kilpailuissa 2009. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan 15:s sija Falunin EM-kilpailuista 2012. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on 32:s sija vuodelta 2006. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut parhaimmillaan yhdeksänneksi vuonna 2009. Juniorien MM-kilpailussa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan 11:s sija vuodelta 2003.
Apinankukat

Apinankukat ("Erythranthe") on apinankukkakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 127 lajia. Sukuun on siirretty 2010-luvun taksonomisen revision jälkeen lähes kaikki apinankukkalajit "Mimulus"-suvusta, jossa on jäljellä vain seitsemän lajia. Apinankukkia esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikassa ja Itä-Aasiassa. Jotkin koristekasveina käytetyt ovat levinneet luontoon Euroopassa.
Berliinin ePrix 2022

Berliinin ePrix 2022 (virallisesti 2022 Shell Recharge Berlin E-Prix) oli Formula E -sarjan kauden 2021–2022 ePrix, joka sisälsi kaksi osakilpailua. Kilpailut olivat kauden seitsemäs ja kahdeksan osakilpailu. Berliinin ePrix ajettiin väliaikaisellä katuradalla Saksan Tempelhofin lentoaseman katuradalla Berliinissa.
Lähtökohdat.
Kuuden ajetun osakilpailun jälkeen MM-sarjaa johti belgialainen Stoffel Vandoorne kuuden pisteen erolla ranskalaiseen Jean-Éric Vergneen. Kolmantena ollut Mitch Evans oli jäänyt Vandoornesta yhdeksän pistettä. Tallien MM-sarjaa johti Mercedes 120 pisteellä. Toisena, 15 pistettä vähemmän keränneenä, oli Techeetah.
Igor Butman

Igor Mihailovitš Butman (; s. 27. lokakuuta 1961 Leningrad) on venäläis-yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti.
Butman aloitti 11-vuotiaana klarinetinsoiton. Hän kuitenkin siirtyi teini-ikäisenä saksofoniin ja sai opetusta Gennadi Golšteinilta. Butman pääsi jo opiskeluaikanaan soittamaan David Gološtšjokinin yhtyeeseen. Hän osallistui myös Sergei Kurjohinin, Kinon ja Akvariumin konsertteihin ja levytyksiin. 1980-luvun alkupuolella Butman liittyi Oleg Lundstremin big bandiin ja pian myös Nick Levinovskyn Allegro-yhtyeeseen. Vuonna 1987 hän muutti Yhdysvaltoihin. Siellä hän valmistui Berklee College of Musicista opiskeltuaan saksofoninsoittoa ja sävellystä. Butman soitti Grover Washington Jr.:n albumilla "Then &amp; Now" (1988). Hän kiersi myös Dave Brubeckin, Chick Corean, Pat Methenyn ja Lionel Hamptonin kanssa. Vuonna 1993 ilmestyi hänen ensimmäinen oma albuminsa "Falling Out" (1993).
Butman on myöhemmällä urallaan jatkanut omien kokoonpanojensa johtamista, kansainvälistä esiintymistä ja levyttämistä. Hän on myös johtanut jazzklubeja Moskovassa. Hän perusti vuosittaisen Sotšin jazzfestivaalin ("AquaJazz"). Butman oli Juri Bašmetin kanssa kantaesittämässä Igor Raihelsonin klassista musiikkia ja jazzia yhdistelevää Jazzsarjaa alttoviululle, saksofonille, pianolle ja orkesterille vuonna 1998. Hän on myös muissa yhteyksissä esiintynyt Bašmetin ja tämän Moskovan solistit -orkesterin kanssa. 
Butmanille on myönnetty Venäjän valtionpalkinto (2004) ja Venäjän kansantaiteilijan arvonimi (2011). Butmanin veli on jazzrumpali Oleg Butman. 
Politiikka.
Butman on esiintynyt henkilökohtaisesti Vladimir Putinille. Hän esiintyi myös yhteisesti Bill Clintonille ja Putinille näiden ollessa maidensa presidentteinä. Clinton luonnehti Butmania suosikikseen elossa olleiden saksofonistien joukosta. Butmanin ihailijoihin on kuulunut myös Michael McFaul.
Butman liittyi Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen ja pääsi korkeaan toimielimeen puolueen sisällä. Hänen poliittista toimintaansa Venäjällä on kyseenalaistettu hänen kaksoiskansalaisuutensa johdosta. Vuonna 2014 Butman kuului yli viidensadan kulttuurivaikuttajaan ryhmään, jonka jäsenet allekirjoittivat Venäjän kulttuuriministeriön julkaiseman avoimen kirjeen, jossa osoitettiin vahva tuki Venäjän toiminnalle Ukrainassa. Vuonna 2015 Butman esiintyi jazzfestivaalilla Koktebelissä Venäjän miehittämällä Krimin niemimaalla, vaikka kertomansa mukaan hän oli saanut Yhdysvaltain ulkoministeriöltä 30. elokuuta 2015 pyynnön jättää esiintyminen väliin. Esiintymisellään Butman rikkoi Venäjään kohdistettuja pakotteita. Hän kuitenkin ilmoitti 31. elokuuta 2015, ettei pidä Yhdysvaltoja Venäjän vihollisena, minkä lisäksi hän kertoi uskovansa maiden välisten suhteiden muuttuvan hyviksi. Venäläinen oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi kritisoi Butmania tekopyhyydestä, koska hän oli kansalaisuuden ottaessaan sitoutunut toisaalta Yhdysvaltain puolustamiseen ja Yhtenäiseen Venäjään liittyessään toisaalta sitoutunut edistämään Putinin politiikkaa.
Hamo Thornycroft

William Hamo Thornycroft (1850–1825) oli englantilainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli aluksi Lontoossa, sitten vuodesta 1871 Italiassa, jossa varsinkin Michelangelo vaikutti häneen. Hän sai 1875 akatemian kultamitalin ryhmäkuvallaan "Sotilas kantaa haavoitettua nuorukaista taistelusta". Hänen muita teoksiaan ovat "Niittäjä" (1884), runoilija Thomas Grayn muistopatsas ja Samuel Taylor Coleridgen rintakuva &lt;1885), "Kylväjä" (1886), kenraali Gordonin patsas Trafalgar Squarella (1888) ja Oliver Cromwellin patsas Westminster Abbeyn edessä Lontoossa (1899). Hän sai Pariisin maailmannäyttelyn suuren palkinnon (Grand prix) 1900 veistoksestaan "Tanssijatar" ("Ilo").
Jevgeni Messner

Jevgeni Iosifovitš Messner (; 20. heinäkuuta 1897 Moskova – 1. joulukuuta 1967 Moskova) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Messner sai varhaista opetusta muun muassa Mihail Pressilta. Hän palveli vuosina 1919–1922 armeijassa ja opiskeli kahden vuoden ajan Moskovan yliopiston filologian laitoksella. Vuosina 1923–1926 Messner opiskeli Mihail Gnesinin ja Reinhold Glièren johdolla Gnesin-musiikkiakatemiassa. Vuonna 1930 hän valmistui Moskovan konservatoriosta Nikolai Mjaskovskin sävellysluokalta. Messner itse opetti Gnesin-musiikkiakatemiassa ja Moskovan konservatoriossa. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Aleksandr Baltin, Nikolai Sidelnikov ja Tiberiu Olah.
Leonid Glikman

Leonid Samuilovitš Glikman (; 27. maaliskuuta 1909 Odessa – todennäköisesti joulukuu 1941) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja pianisti.
Glikman syntyi lääkärin ja musiikinopettajan perheeseen. Valmistuttuaan Bakun teollisesta ja taloudellisesta korkeakoulusta hän meni vuonna 1926 Azerbaidžanin valtionkonservatorioon. Siellä hän opiskeli pianonsoittoa Georgi Şaroyevin johdolla. Glikman valmistui vuonna 1932 ja muutti Leningradiin. Hän opiskeli Leningradin konservatoriossa Pavel Serebrajkovin johdolla, kunnes valmistui vuonna 1937. Opiskelun lomassa Glikman työskenteli makeis- ja suklaatehtaan taloudenhoitajana ja kirjoitti Leningradin lehtiin.
Glikman muutti Leningradista Petroskoihin, jossa hän työskenteli Pioneerien palatsissa pianonsoiton opettajana. Hän esiintyi Petroskoissa filharmonisen orkesterin solistina, minkä lisäksi hän sävelsi pianomusiikkia sekä musiikkia näytelmiin ja kuunnelmiin. Vuonna 1938 Glikman otettiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi. Hän oli mukana perustamassa Neuvostoliiton säveltäjäliiton Karjalan-haaraa. Glikman meni toisessa maailmansodassa vapaaehtoisena rintamalle ja katosi. Hänen oletetaan kaatuneen joulukuussa 1941.
Svjatošynin piiri

Svjatošynin piiri () on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Svjatošynin piiri sijaitsee Kiovan länsiosassa. Vuoden 2021 alussa piirin väkiluvuksi arvioitiin 342 768.
Svjatošynin piiriä rajaavat idässä Kiovan Obolonin piiri, Podilin piiri, Ševtšenkon piiri ja Solomjankan piiri sekä lännessä Kiovan alueen Butšan piiri. Svjatošynin piirin sisälle sijoittuu Butšan piirin Kotsjubynsken () kaupunkityyppisen taajaman muodostama enklaavi.
Piiri on perustettu 2001 nimeämällä aiempi Leningradin piiri uudelleen. 
Svjatošynin piirissä sijaitsevat muun muassa
Boston Fleet

Boston Fleet on yhdysvaltalainen naisten ammattilaisjääkiekkoseura Bostonista, Massachusettssista. Seura pelaa PWHL-sarjassa. Seuran kotikenttä on Tsongas Center ja päävalmentaja Courtney Kessel.
Minnesota Frost

Minnesota Frost on yhdysvaltalainen naisten ammattilaisjääkiekkoseura Saint Paulista, Minnesotasta. Seura pelaa PWHL-sarjassa. Seuran kotikenttä on Xcel Energy Center ja päävalmentaja Ken Klee.
Montréal Victoire

Montréal Victoire on yhdysvaltalainen naisten ammattilaisjääkiekkoseura Montrealista, Quebecista. Seura pelaa PWHL-sarjassa. Seuran kotikenttä on Place Bell ja päävalmentaja Kori Cheverie.
Roine Rautio

Roine Karlovitš Rautio (; 20. heinäkuuta 1934 Petroskoi – 19. elokuuta 1960) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli suomalaissyntyisen säveltäjä Karl Raution poika. Hänen veljiään olivat muusikot Heino ja Erik Rautio.
Rautio alkoi lapsena soittaa pianoa, viulua ja trumpettia. Vuonna 1949 hän meni Petroskoin musiikkikouluun, josta valmistui vuonna 1953. Sävellystä hänelle opetti Helmer-Rainer Sinisalo ja orkesterinjohtoa Lev Kosinski. Rautio työskenteli trumpetistina Petroskoin sinfoniaorkesterissa ja pääsi johtamaan Kantele-yhtyettä. Vuonna 1953 hän pääsi Leningradin konservatorioon. Hänen pääsykoenäyttönään oli hänen ensimmäinen orkesteriteoksensa, sävelruno "Kullervo". Raution sävellysopettaja Leningradin konservatoriossa oli Orest Jevlahov. Rautio valmistui vuonna 1958.
Rautio perehtyi karjalaiseen kansanperinteeseen. Hän sai vaikutteita teoksiinsa siitä sekä suomalaisen ja skandinaavisen musiikin perinteistä. Hän jatkoi myös Kantele-yhtyeen johtamista. Kantele esitti eräitä Raution ensimmäisistä sävellyksistä, joihin kuului "Muunnelmia suomalaisesta laulusta". Rautio perusti suomalaisen lauluyhtyeen Staryje holostjaki, jossa toimivat hänen lisäkseen muiden muassa hänen molemmat veljensä ja Ensio Vento. Rautio hyväksyttiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1959. Hänen teoksiaan esitettiin myös Moskovassa, jossa hän sai Mitalin urhoollisesta työstä. Rautio sävelsi muun muassa sinfonisen sarjan kalevalaisiin teemoihin, neliosaisen sinfonian (1960), kantaatin ja sinfonisen balladin "Kiimasjärvi" (1959). Hän teki myös kansanlaulusovituksia. 
Rautiota pidettiin lupaavana säveltäjänä. Hän kuitenkin kuoli vuonna 1960 Äänisellä sattuneessa veneonnettomuudessa, jossa kuoli myös hänen veljensä Heino. Veljeksistä loukkaantui myös Erik, josta myöhemmin tuli tunnettu kanteleensoittaja.
Aleksandr Beloborodov

Aleksandr Sergejevitš Beloborodov (; 19. heinäkuuta 1948 – 16. joulukuuta 2016) oli venäläinen säveltäjä.
Beloborodov opiskeli Permin musiikkiopistossa ja vuosina 1968–1973 Albert Lemanin luokalla Petroskoin konservatoriossa. Vuodesta 1973 hän opetti Petroskoin konservatoriossa sävellystä ja musiikin teoriaa. Beloborodov hyväksyttiin Neuvostoliiton säveltäjäliiton jäseneksi vuonna 1978. Vuonna 1989 hänestä tuli Karjalan tasavallan säveltäjäliiton puheenjohtaja. Hän sävelsi muun muassa Karjalan tasavallan hymnin ja toimi lasten sävellyskilpailun Muzyka – duša moja järjestäjänä.
Beloborodov sai Karjalan tasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1994 ja Karjalan tasavallan Sampo-palkinnon vuonna 1999. Vuonna 2001 hänestä tuli Petroskoin konservatorion professori. Beloborodov sai Venäjän kunniataiteilijan arvonimen vuonna 2005.
Vigmostadin kirkko

Vigmostadin kirkko () on Lindesnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1848.
Vigeland

Vigeland on taajama Lindesnesin kunnassa Norjassa. Se oli kunnan hallinnollinen keskus ennen vuotta 2020. Taajaman pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 1 637 vuonna 2023.
Desnan piiri

Desnan piiri () on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Desnan piiri sijaitsee Kiovan koillisosassa. Vuoden 2021 alussa piirin väkiluvuksi arvioitiin 368 461. Piirin pinta-ala on 147 neliökilometriä (17,1 prosenttia Kiovan pinta-alasta).
Desnan piiriä rajaa etelässä Kiovan Dnipron piiri ja Dneprin länsipuolella Obolonin piiri. Pohjoisessa ja idässä piiri rajoittuu Kiovan alueen Brovaryn piiriin. 
Piiri on perustettu 30. huhtikuuta 1987 nimellä "Vatutinan piiri" (). Piiri nimettiin kenraali M. F. Vatutinan mukaan. Nykyinen piirin nimi otettiin käyttöön vuonna 2001. 
Desnan piirissä sijaitsevat muun muassa
Vallen kirkko (Lindesnes)

Vallen kirkko () on Lindesnesin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1793.
Svennevik

Svennevik on taajama Lindesnesin kunnassa Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 377 vuonna 2023.
Øyslebø

Øyslebø on taajama Lindesnesin kunnassa Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 361 vuonna 2023. Vuosina 1899–1964 Øyslebø oli itsenäinen kunta.
Olaf Isaachsen

Olaf Wilhelm Isaachsen (16. toukokuuta 1835 Mandal, Norja – 22. syyskuuta 1893 Kristiansand, Norja) oli norjalainen taidemaalari. Hän oli Joachim Frichin ja Johannes Flintoen oppilas Norjan kuninkaallisessa piirustuskoulussa ja opiskeli Düsseldorfissa vuosina 1854–1859. Myöhemmin hän sai oppia myös Thomas Couturelta ja Gustave Courbet'lta. Isaachsen maalaukset edustavat realismia. Uransa loppuvaiheilla hän kääntyi kohti impressionismia. Isaachsen oli pääministeri Kåre Willochin isosetä.
Eino Kiuru

Eino Antti Kiuru (; 18. tammikuuta 1929 Pukero – 27. tammikuuta 2015 Lappeenranta) oli inkeriläinen kansanperinteen tutkija ja kielenkääntäjä. Hän keräsi, tutki ja julkaisi inkeriläistä kansanrunoutta sekä käänsi muun muassa Kalevalan venäjän kielelle yhdessä Armas Mišinin kanssa. Hän loi uransa Neuvostoliitossa ja Venäjällä ennen muuttoaan Suomeen vuonna 2004.
Kiuru aloitti Rumpalin kylässä koulunkäynnin suomenkielisessä koulussa, mutta opetuskieli vaihdettiin jo ensimmäisellä luokalla venäjäksi. Hänen isänsä oli vangittuna vuonna 1937. Vuonna 1938 Kiurun perhe siirrettiin kylän muun väestön kanssa Berngardovkaan lähelle Seuloskoita. Vuonna 1942 perhe evakuoitiin Leningradin piirityksen johdosta Krasnojarskin aluepiiriin. Vuonna 1946 Kiuru palasi perheensä kanssa Leningradiin, josta perhe kuitenkin siirtyi Sortavalaan. Kiuru valmistui finanssiopistosta Sortavalassa vuonna 1949 ja Petroskoin yliopiston suomalais-ugrilaiselta osastolta vuonna 1957. Hän työskenteli vuosikymmenten ajan Neuvostoliiton tiedeakatemian ja Petroskoin Karjalan tiedekeskuksen palveluksessa.
Kiuru teki vuodesta 1967 alkaen lukuisia kenttätyömatkoja Inkeriin. Hän muun muassa tallensi inkerikkojen itkuvirsiä ja kalevalamittaista runoutta. Armas Mišinin kanssa Kiuru käänsi venäjäksi Kalevalan ja Alku-Kalevalan ("Runokokous Väinämöisestä") sekä toimitti kokoelman inkeriläistä runoutta. Kiuru käänsi suomesta venäjäksi myös muun muassa Pentti Haanpään ja Paavo Rintalan kirjallisuutta. Hän sai Karjalan tasavallan "vuoden ihminen" -tunnustuksen vuosina 1999 ja 2000. Vuonna 2000 hän sai Venäjän presidentiltä kunniamerkin "ansioista isänmaalle". Lisäksi Kalevalaseura myönsi Kiurulle ja Mišinille tunnustuspalkinnon vuonna 2008.
Vuosina 1998–2004 Kiuru toimi Karjalan suomalaisten Inkeri-Liiton varapuheenjohtajana ja Inkeri-Liiton edustajana Ulkosuomalaisparlamentissa. Vuonna 2004 hän muutti puolisonsa kanssa Suomeen.
Ivan Kostin

Ivan Aleksejevitš Kostin (; 4. marraskuuta 1931 Hašezero – 28. lokakuuta 2015) oli venäläinen runoilija. Hän asui ja työskenteli enimmäkseen Petroskoissa.
Kostin palveli kolmen vuoden ajan maahanlaskujoukoissa Kostromassa. Hänen asepalveluksensa päättyi vuonna 1954, minkä jälkeen hän asettui Petroskoihin. Kostin opiskeli Moskovan Maksim Gorki -kirjallisuusinstituutissa. Hän valmistui sieltä vuonna 1965. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa oli julkaistu jo vuonna 1962. Valmistumisensa jälkeen Kostin työskenteli toimittajana. Vuonna 1971 hän pääsi kirjailijaliiton ja vuonna 1973 toimittajaliiton jäseneksi. Kostin julkaisi uransa aikana yli kaksikymmentä runokokoelmaa. Monet hänen runoistaan liittyivät Äänisniemen alueeseen, jossa hän oli varttunut. Kostin keräsi alueen kansanrunoutta ja -tarustoa sekä esineistöä, jonka hän lahjoitti valtiolliseen museoon Kižiin.
Vuonna 1993 Kostin sanoitti Armas Mišinin kanssa Karjalan tasavallan hymnin. Kostin oli aktiivinen Karjalan kirjailijaliitossa, jossa hän edisti varsinkin nuorten kirjoittajien luovaa kehitystä. Lisäksi hän oli perustamassa Zemlja Zaonežja -aluejärjestöä ja toimi sen puheenjohtajana. Kostinille myönnettiin Ystävyyden kunniamerkki vuonna 2007 ja Karjalan tasavallan kansankirjailijan arvonimi vuonna 2015. Lisäksi hän sai Puškin-mitalin. Kostin haudattiin Petroskoissa Suolusmäen hautausmaalle.
Kostinin sanoihin ovat tehneet lauluja useat säveltäjät, kuten Boris Naprejev ja Aleksandr Šemrjakov.