tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eustathios Thessalonikelainen

Eustathios Thessalonikelainen (transl. myös "Eustatios"; , ); n. 1118–1195/1198) oli bysanttilaisaikainen kirjallisuudentutkija ja Thessaloniken arkkipiispa, joka tunnetaan erityisesti antiikin aikaisten teosten kommentaareistaan. Hän on ortodoksisen kirkon pyhä.
Elämä.
Eustathios oli kotoisin Konstantinopolista ja eli 1100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Hän opiskeli Pyhän Eufemian luostarissa ja toimi sitten munkkina pyhän Floruksen luostarissa. Nimi Eustathios oli ilmeisesti hänen munkkinimensä, eikä hänen oikeaa nimeään tunneta. Eustathios sai taidoillaan Komnenosten keisarisuvun suosion, ja hänet nimitettiin ensin keisarillisen hovin ylimmäksi anomusten käsittelijäksi () ja myöhemmin retoriikan opettajaksi (, vuoden 1166 jälkeen) sekä diakoniksi Hagia Sofian kirkkoon.
Konstantinopolin kaudellaan Eustathios kirjoitti kommentaarinsa, joista tärkeimmät käsittelivät Homeroksen eepoksia. Ne liittyivät keisarillisessa hovissa tuohon aikaan vallinneeseen eräänlaiseen Homeros-renessanssiin, joka näkyy myös muun muassa Anna Komnenan kirjoittamassa "Aleksias"-eepoksessa (1148). Eustathios kirjoitti kommentaarinsa auttaakseen oppilaitaan uralla hovissa tai kirkossa.
Myöhemmin Eustathios valittiin Myran piispaksi. Jo pian tämän jälkeen hänet korotettiin Thessaloniken arkkipiispaksi noin vuonna 1178. Eustathios toimi arkkipiispana aina kuolemaansa vuonna 1195 (tai 1198) saakka. Mikhael Khoniateen ja Euthymios Neopatrialaisen hänen hautajaisissaan pitämät puheet ovat säilyneet käsikirjoituksessa, joka on Bodleian Libraryssä Oxfordissa. Eustathiosta ylistää myös Mikhael Psellos.
Teokset.
Eustathioksen teoksiin lukeutuu antiikin kreikkalaisten runoilijoiden teosten kommentaareja sekä teologisia tutkielmia, saarnoja ja kirjeitä. Tärkeimpiä ovat kommentaarit, jotka antavat hänestä kuvan yhtenä aikansa oppineimmista henkilöistä. Hän tunsi laajasti kreikkalaista kirjallisuutta varhaisimmista ajoista aina omaan aikaansa saakka. Muut teokset antavat hänestä kuvan taitavana puhujana.
Merkittävimmät teokset ovat:
Ensimmäinen painettu laitos eli "editio princeps" jostakin Eustathioksen teoksesta oli "Iliaan" ja "Odysseian" kommentaareista vuosina 1542–1550 (Rooma, 4 osaa, fol.). "Kommentaari Dionysios Periegeteehen" painettiin ensimmäisen kerran osana Robertus Stephanuksen laitosta Dionysioksen teoksesta (Pariisi, 1547, 4to.) ja uudestaan Henricus Stephanuksen laitoksessa (Pariisi, 1577, 4to.). Säilynyt johdanto Pindaros-kommentaariin painettiin ensimmäisen kerran osana Gottlieb L. Tafelin laitosta "Eustathii Thessalonicensis Opuscula" (Frankfurt, 1832, 4to.).
Geografia (Artemidoros)

Geografia eli "Maantieteen kuvaukset" () eli "Maantieteen kirjat" () eli "Periplus" () oli Artemidoros Efesoslaisen kirjoittama antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos, joka esitti kuvauksen koko tunnetusta maailmasta.
Historia.
Artemidoros eli ja kirjoitti noin vuoden 100 eaa. tienoilla. Hän matkusteli useissa maissa, ja hänen teoksensa perustuu hänen omiin tutkimuksiinsa. Teoksen nimi "Periplus" (”Ympäripurjehdus”) tunnetaan Markianos Herakleialaiselta. Muista lähteistä se tunnetaan nimillä "Maantieteen kuvaukset" ja "Maantieteen kirjat". Nykyisin siihen viitataan tutkimuksessa usein nimellä "Geografia". Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä on säilynyt paljon katkelmia.
Markianos teki "Geografiasta" kaksi kirjaa käsittäneen lyhennelmän. Lisäksi sitä lainaavat paljon muun muassa Diodoros Sisilialainen, Strabon, Stefanos Byzantionlainen, Plinius vanhempi ja Isidoros Kharakslainen. Artemidoroksen teoksesta säilyneet katkelmat kokosi ja julkaisi ensimmäisenä ("editio princeps") David Hoeschelius eli Höschel teoksessa "Geographica" (Augusta Vindelicorum = Augsburg, 1600). Se oli mukana myös John Hudsonin kokoelmassa "Geographi Graeci minores" (Oxonia = Oxford, 1698).
Sisältö.
Artemidoroksen "Geografia" käsitti 11 kirjaa. Se sisälsi ilmeisesti kuvauksen koko tunnetusta maailmasta alkaen Iberiasta ja edeten sitten muuhun Eurooppaan, Vähään-Aasiaan, Intiaan, Arabiaan ja Pohjois-Afrikkaan, päättyen sitten Herakleen pylväille.
Markianokselta säilyneiden katkelmien perusteella teos kuvasi muun muassa Mustanmeren ympäripurjehduksen ja antoi selonteon Bithynian ja Paflagonian rannikoista. Se kuvasi myös muun muassa Niilivirtaa ja antoi paikkojen välisiä etäisyyksiä. Maantieteen lisäksi se kertoi myös muun muassa käsittelemiensä alueiden ihmisten tavoista ja vaatetuksesta. Artemidoros sanoo, että Tanais-joen tuonpuoliset alueet olivat hänelle tuntemattomia.
Artemidoros-papyrus.
Teokseen yhdistetään joukko papyrusrullan katkelmia, jotka tunnetaan "Artemidoros-papyruksena". Papyruksen pituus on noin 25 senttimetriä ja korkeus noin 32,5 senttimetriä. Sen teksti on teoksen toisesta kirjasta ja kuvaa Iberiaa eli nykyistä Espanjaa. Siinä on myös piirros, joka on oletettavasti kartta osasta Iberiaa, sekä muita piirroksia. Tällainen yhdistelmä on ainutlaatuinen tunnettujen papyrusten joukossa. Luciano Canfora on esittänyt papyrusta tunnetun ja taitavan väärentäjän Konstantínos Simonídisin tekemäksi väärennökseksi. Saman näkemyksen on jakanut Richard Janko.
Maantieteen yhteenveto lyhennelmänä

Maantieteen yhteenveto lyhennelmänä (; ) on Agathemeroksen kirjoittama antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos.
Historia.
Agathemeros eli ja kirjoitti oletettavasti 200-luvun alussa. Hänen teoksensa oli osoitettu hänen Filon-nimiselle oppilaalleen. Teos koostuu pääasiassa Klaudios Ptolemaioksen ja muiden varhaisempien maantieteilijöiden teoksista otetuista poiminnoista. Eräs keskeinen lähde vaikuttaa olleen Artemidoros Efesoslaisen "Geografia", mikä käy ilmi verrattaessa teosta Plinius vanhemman "Naturalis historiaan", jonka ensimmäinen kirja on paljolti tiivistelmä Artemidorokselta.
Agathemeroksen teoksesta tai sen osista tunnetaan ainakin 29 käsikirjoitusta. Teoksen "editio princeps" oli Samuel Tennuliuksen laitoksessa "Agathemeris libri duo" (Amsterdam, 1671). Jacob Gronow julkaisi siitä parannellun laitoksen vuonna 1697. John Hudson julkaisi teoksen kokoelmassa "Geographi Graeci minores" vuonna 1703. Uusin julkaisu on Aubrey Dillerin tekemä ja vuodelta 1975.
Sisältö.
Teos koostuu kahdesta kirjasta. Sen sisältö voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäinen osa esittää yhteenvedon eri näkemyksistä, joita varhaisemmilla kirjailijoilla oli maan muodosta, ja käsittelee maiden, merien ja saarten jaotteluita. Toinen osa käsittelee tuulia ja päivien pituuksia. Kolmas osa on "periplus" eli merialueiden ja rannikoiden kuvaus ja esittää samalla tunnetun, asutun maailman eräiden tärkeimpien paikkojen välisiä etäisyyksiä stadioneissa mitattuna.
Ulkoisen meren periplus

Ulkoisen meren periplus () on Markianos Herakleialaisen kirjoittama antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos.
Historia.
Markianoksen teos ajoitetaan myöhäisantiikin ajalle noin vuoteen 400 jaa. Sen koko nimi on ”Ulkoisen meren, sekä itäisen että läntisen, ja sen suurimpien saarten ympäripurjehdus” (). Nimellä Markianos viittasi kreikkalaisille tutumpien Välimeren ja Mustanmeren ulkopuolisiin merialueisiin eli Intian valtamereen ja Atlantin valtamereen. Markianos katsoi, että Artemidoros Efesoslainen oli jo käsitellyt Välimerta riittävästi teoksessaan "Geografia". Markianoksen päälähde on Klaudios Ptolemaioksen "Geografia".
Teoksen, samoin kuin muiden Markianokselta säilyneiden kirjoitusten, "editio princeps" oli David Hoescheliuksen (Hoeschel) teoksessa "Geographica" (Augusta Vindelicorum = Augsburg, 1600, 8vo.). Myöhemmin sen julkaisi muun muassa John Hudson kokoelmassa "Geographi Graeci minores" (Oxonia = Oxford, 1698).
Sisältö.
Teos on kirjoitettu proosamuodossa ja käsitti kaksi kirjaa. Kirja I kuvaa itäisiä ja eteläisiä merialuita Intian valtamerellä, ja on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan. Kirja II käsitteli läntisiä ja pohjoisia merialueita Atlantin valtamerellä. Siitä on säilynyt nykyaikaan loppuosan kolme lukua, jotka kuvaavat Afrikan rannikkoa, sekä osia luvusta, joka antoi etäisyyksiä Roomasta muihin tärkeimpiin kaupunkeihin. Intian valtamerellä kuvaus ulottuu nykyiselle Sri Lankalle saakka ja Atlantilla se on ulottunut Britanniaan saakka.
Buddy Baer

Jacob Henry ”Buddy” Baer (11. kesäkuuta 1915 Denver, Colorado – 18. heinäkuuta 1986 Martinez, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä, joka nyrkkeili raskaassa sarjassa vuosina 1934-1942. Suomalaisille Buddy Baer tuli tunnetuksi keväällä 1938 Gunnar Bärlundin vastaan käymästään ottelusta. Buddy Baerin uran kaksi viimeistä ottelua olivat MM-otteluita hallitsevaa mestaria Joe Louisia vastaan, joissa hän koki molemmissa tappion Louisille. Nyrkkeilyuransa jälkeen Baer oli näyttelijänä 1950- ja 1960-luvuilla.
Ammattilaisuran ensivuodet.
Buddy Baer syntyi Coloradossa, mutta muutti myöhemmin perheensä kanssa Kaliforniaan. Hänen vanhempi veljensä Max oli aloittanut menestyksellisen ammattilaisnyrkkeilyuransa vuonna 1929. Buddy otteli ensimmäisen ammattilaisnyrkkeilyottelunsa syyskuussa 1934. Hän otteli aluksi 13 voitollista ottelua ennenkuin hän koki ensimmäisen tappionsa tammikuussa 1935. Sen jälkeen hän otteli useita voitollista otteluita kokien kaksi tappiota vuosina 1935-1937 aikana, mutta voittaen nimekkäitä vastustajiaan, kuten Al Delaney, Wally Hunt ja amerikkalais-italialainen Salvatore Ruggirello.
Uralla ottelu myös Bärlundin kanssa.
Suomalainen Gunnar Bärlund oli kohonnut vuosina 1937-1938 useiden voitokkaiden ottelujensa myötä "The Ring"in 10 parhaan raskaansarjan nyrkkeilijän joukkoon kuten myös Buddy Baer. He kohtasivat maaliskuussa 1938 New Yorkin Madison Square Gardenissa. Ottelu päättyi Bärlundin voittoon Baerin luovutettua 7. erässä. 
Kohti MM-otteluita Joe Louisia vastaan.
Bärlund-ottelun jälkeen Buddy Baer otteli vasta vuoden kuluttua maaliskuussa 1939, ja sen jälkeen saavutti merkittävät voitot lokakuussa 1939 Lee Savoldista ja toukokuussa 1940 Nathan Mannista. Huhtikussa 1941 Baerin saavuttama voitto Tony Galentosta avasi hänelle tien MM-otteluun Joe Louisia vastaan. 
MM-ottelut Joe Louisia vastaan olivat Buddy Baerin nyrkkeilyuran kohokohtia. Ensimäinen ottelu käytiin 23. toukokuuta 1941. Siinä Baer pudotti Louisin voimakkaalla vasemmalla koukulla ensimmäisessä erässä. Samalla Louis putosi nyrkkeilykehästä. Louis kuitenkin loukkaantui, mutta hän kiipesi takaisin kehään ennen luvun laskua kymmeneen. Lopulta Louis voitti ottelun Baerin hylkäämisellä, kun hän pudotti Baerin 6. erässä kolme kertaa lattiaan. Kolmas lattiaan pudotus tapahtui erän päättyessä, ja Baerin mielestä erän päättymisen jälkeen. Baer vaati Louisin hylkäämistä. Koska Baer ei hyväksynyt ottelun jatkamista, ottelun tuomari hylkäsi Baerin ja julisti Louisin voittajaksi.
Toinen ottelu käytiin 9. tammikuuta 1942 Madison Square Gardenissa. Sen Louis voitti selvästi tyrmäten Baerin 1. erässä pudotettuaan hänet lattiaan kaksi kertaa. Tämä oli Buddy Baerin nyrkkeilyuran viimeinen ottelu.
Nyrkkeilyuran jälkeen.
Buddy Baer värväytyi nyrkkeilyuransa jälkeen armeijaan. Yhdysvallat oli juuri liittynyt Toiseen maailmansotaan. Baerin armeija-aika päättyi syyskuussa 1945.
Sen jälkeen hän toimi yrittäjä erilaisissa myyntitehtävissä. Sen rinnalla hän osallistui näyttelijänä elokuviin erityisesti 1950-luvun alkupuolella.
Emly Marcus

Emilie ”Emly” Marcus (8. huhtikuuta 1875 Oslo – 1963) oli suomalainen eläinsuojelija. Hän oli 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä eläinsuojelun henkilöitä Suomessa. Marcusta on tituleerattu myös ”Suomen eläinsuojelutoiminnan Grand Old Ladyksi”.
Norjassa syntynyt Marcus sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1903. Hän toimi vuosisadan vaihteessa ravintoloitsijana Helsingissä ja piti myöhemmin muotiliikettä Eteläesplanadilla.
Marcus liittyi Suomen Eläinsuojeluyhdistykseen eversti T. K. Forsténin innoittamana vuonna 1909. Hän vaikutti Helsingin suomen- ja ruotsinkielisissä eläinsuojelujärjestöissä ja toimi pitkään eläinsuojelutarkastajana sekä muun muassa Rautateiden Eläinsuojeluyhdistyksen tarkastajana valvoen rautateiden eläinkuljetuksia. Marcuksella oli myös ylimääräisen poliisin oikeudet eläinvalvontaan Uudenmaan läänin alueella. Vuonna 1961 Marcus järjesti Helsingissä luentotilaisuuden, josta sai alkunsa myöhemmin samana vuonna perustettu eläinsuojeluyhdistys Animalia. Korkeasta iästään johtuen hän ei ollut aktiivisesti mukana järjestön toiminnassa.
Malla Kuuranne

Marja-Liisa (Malla) Kuuranne, vuodesta 1982 Kuuranne-Autelo (s. 14. toukokuuta 1954 Turku) on suomalainen lausuja ja lausuntataiteen opettaja ja kehittäjä, joka on saanut professorin arvonimen.
Kuuranne syntyi näyttelijä Leevi Kuuranteen ja Raili Inkeri Pohjanheimon, aiemmin Valkola, perheeseen. Hän avioitui 1982 Toivo Tapio Autelon kanssa. Kuuranne tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1973 ja harjoitti suomen kielen, kirjallisuuden, puheopin ja fonetiikan opintoja Helsingin yliopistossa. Logonomiksi hän valmistui Suomen Puheopistosta 1976.
Kuuranne on ollut äänenkäytön ja puheilmaisun ja -tekniikan opettaja teattereissa ja opistoissa sekä harrastustoiminnan ja liike-elämän piirissä vuodesta 1976. Helsingin yliopistossa hän oli puheilmaisun ja lausunnan vs. lehtori 1978–1979 ja vt. lehtori 1980, Teatterikorkeakoulussa tuntiopettaja vuodesta 1979, vt. puhetekniikan lehtori 1981, puhetekniikan lehtori 1981–1990 ja puhetekniikan yliopistonlehtori vuodesta 1990. Hän oli myös Teatterikorkeakoulun vararehtori 1999 ja teatteritaiteen laitoksen laitosjohtaja 2004–2013.
Lausuntataiteilijana Kuuranne on esiintynyt vuodesta 1977 ja toiminut lausuntailtojen ohjaajana ja dramaturgina vuodesta 1981. Hänellä on lisäksi ollut luottamus- ja asiantuntijatehtäviä useissa lausunta- ja teatteriyhdistyksissä sekä niihin liittyvissä järjestöissä, toimikunnissa ja tapahtumissa. Taideyliopiston professorin arvonimen hän sai 2014.
Fisher King (tuotantoyhtiö)

Fisher King Oy, vuoteen 2020 asti Fisher King Production Oy, oli vuosina 2013–2023 toiminut suomalainen elokuva- ja televisiotuotantoyhtiö, jonka perustivat Miikko Oikkonen ja Matti Halonen. Yhtiön osake-enemmistön omisti loppuvaiheessa saksalainen Beta Films, joka haki Fisher King Oy:n konkurssiin joulukuussa 2023. Edellisellä yhtiöllä, Fisher King Productionilla, oli maksuvaikeuksia jo vuonna 2016.
Fisher Kingin tuottamia, kansainvälisestikin menestyneitä televisiosarjoja ovat "Nymfit" (2014), "Sorjonen" (2016–2020), "Ihon alla" (2016), "Helsinki-syndrooma" (2022) ja "Estonia" (2023). Yhtiön elokuvatuotantoja olivat "Toiset tytöt" (2015), "Love Records – Anna mulle Lovee" (2016) ja "" (2021).
Fenoliglykosidi

Fenoliglykosidi on glykosidi, jonka aglykoni on jokin fenoli. Usean lajin pajut sisältävät fenoliglykosideja. Joidenkin kasvien lehdissä, kuten gardenian lehdissä on fenyylietanoliglykosideja.
Kyllisi

Kyllisi () oli inkeriläinen kylä, joka kuului Tuutarin luterilaiseen seurakuntaan. Nykyään entisen kylän alue kuuluu hallinnollisesti Pietarin Kraasselan piiriin. 
Kylä mainitaan eri nimillä Ruotsin 1600-luvun asiakirjoissa: Kjullino (vuonna 1611), Kylläisby (1617), Kyllis by (1639), Kyllisi (1698) jne. Nimen takana on vanhaan pakanalliseen Kyllä-henkilönnimikantaan kuuluva Kylliäinen, Kyllinen. Nimi voi olla omaperäinen, mutta toisaalta asukas Kylliäinen saattaa olla lähtöisin Viipurista tai Savitaipaleelta. 
Vuonna 1849 Kyllisi listataan osana Nurkkalan kylää, johon kuului myös Pelkova ja Lamppula, ja sen asukasluku 76 ihmistä (40 miestä ja 36 naista), kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä). 
Kylän suvut oli Putro (Putronen), Pyykkö ja Talsi. Säveltäjä, muusikko ja lehtimies Mooses Putro oli syntynyt Kyllisissä. Hänen sukunsa on ilmeisesti peräisin Uudenkirkon Putrolasta. Putron maatila käsitti 16 desjatiinaa (n. 17,5 ha) maata, päärakennus oli iso kaksikerrkoksinen talo, jossa oli useita huoneita. Tila kansallistettiin kollektivisoinnin aikana.
Vuonna 1926 kylässä oli 9 taloa ja 47 asukasta, kaikki inkeriläisiä. Kyllisi tuhoutui toisen maailmansodan aikana ja kylän alue jäi autioksi.
Kuttusi

Kuttusi () on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Hietamäen luterilaisen seurakuntaan. Nykyään Kuttusi kuuluu Leningradin alueen Lomonosovin piiriin. 
Kylä on listattu Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1499/1500 "Kutina" -muodossa. Ruotsin 1600-luvun asiakirjoissa kylä esintyy eri nimillä: Kuttela by (vuonna 1616), Kuttuioua By (1620), Kuttazijss by (1639), Kuttosis (1680) jne. Vaihtelevat kirjoitusasut viittaavat siihen, että ainakin myöhemmässä vaiheessa ääntäminen on ollut "kuttoila", "kuttusi" ja nimi olisi yhdistetty eläimen nimitykseen "kuttu", tai siihen perustuvaan henkilönnimeen.
Vuonna 1849 kylässä asui 70 inkeriläistä, niistä äyrämöisiä - 12 (4 miestä ja 8 naista) ja savakoita - 58 (27 miestä ja 31 naista).
Kuttusin pääelinkeinot oli maanviljely ja karjanhoito. Kylässä oli avattu suomenkielinen koulu vuonna 1900, sen tiloissaan toimi myös kutoma- ja käsityökoulu. Koulun opettajana toimi A. Ilonen, ja myöhemmin A. Teider ja Ilmari Toikka.
Kylän suvut oli Ruotsi ja Toikka. Kuttusissa olivat syntyneet Adam Ruotsi (v. 1846), Hietamäen ensimmäisiä opettajia, ja professori Matti Toikka (v. 1902). Vuonna 1926 kylässä oli 67 taloa ja 250 asukasta, niistä 189 henkilöä (42 taloa) - inkeriläisiä.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli saksalaisjoukkojen miehittämä. Vuosina 1943-1944 inkeriläisiä vietiin Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikyläänsä, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.
Kaukasi

Kaukasi (), myös "Kaukaisi", oli inkeriläinen kylä, joka kuului Hietamäenn luterilaisen seurakuntaan. Nykyään entinen kylän alue kuuluu Leningradin alueen Lomonosovin piiriin. 
Kylä mainitaan eri nimillä (Kavgala, Kaukoila by, Kaukahallinen, Caukasj) Ruotsin 1600-luvun asiakirjoissa, silloin Kaukasi kuului Tuutarin seurakuntaan. Kylän nimi johtuu ilmeisesti henkilönnimistä Kaukanen tai Kaukainen, joita tavataan 1550- ja 1600-luvuilla Kannaksella, esim. Antreassa, josta muutto Tuutariin on mahdollinen. Vuoden 1680 maakirjassa Kaukasin kylästä oli kolme taloa, joista kahta asuttavat Moses Toikka ja Olof Koski, ja vuonna 1690 - neljä taloa. 
Vuonna 1849 kylässä asui 60 inkeriläistä (äyrämöisiä), 25 miestä ja 35 naista. 
Kaukasissa perustettiin pojille tarkoitettuna suutari- ja satulaseppäkoulu vuonna 1898. Lähin suomenkielinen koulu avattiin vuonna 1900 Kuttusin kylässä.
Kylän suvut oli Nokelainen, Pukero ja Toikka. Seuraavat merkkihenkilöt syntyivät Kaukasissa: Juhana Toikka (vuonna 1865), yhteiskunnan vaikuttaja, kunniaporvari; Pietari Abrahaminp. Toikka (1862), Kolppanan seminaarin johtaja, opettaja ja kirjailija; Pietari Pietarinp. Toikka (1855), opettaja ja katekeetta; Toivo Toikka (1889), agronomi.
Vuonna 1926 Kaukasissa oli 27 taloa ja 113 asukasta, niistä 110 henkilöä (25 taloa) - inkeriläisiä. Kaukasi tuhoutui toisen maailmansodan aikana ja kylän alue jäi autioksi.
Elina Visuri

Elina Visuri (o.s. Castrén, 24. tammikuuta 1932 Turku – 21. maaliskuuta 2024 Espoo) oli suomalainen väestötieteen tohtori ja kehitysyhteistyöneuvos. Hän työskenteli Suomen ulkoministeriön kehitysyhteistyöosastolla eri tehtävissä vuodesta 1970, vastuualueinaan kehitysmaatutkimus, naisten asema ja väestöasiat. 
Sotavuosina Elina Visurin isä, päämajan tiedustelu-upseerina tuolloin toiminut rautatieinsinööri Reino Castrén lähetti kahdeksan lastaan sotalapsiksi Ruotsiin, jossa heistä vanhimpana Visuri joutui huolehtimaan nuoremmista sisaruksistaan. Visuri tuli ylioppilaaksi vuonna 1952 Helsingin Tyttönormaalilyseosta ja ryhtyi sitten opiskelemaan sosiaalipolitiikkaa Helsingin yliopistossa. Valmistuttuaan hän työskenteli Väestöliitossa, sen alaisessa Väestöpoliittisessa tutkimuslaitoksessa ja valtion yhteiskuntatieteellisessä toimikunnassa 1957–1970 ennen siirtymistä ulkoasiainministeriöön. Näihin vuosiin osuivat vuoden jatko-opinnot Chicagossa 1959–1960 ASLA-Fulbright-stipendiaattina ja valmistuminen valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1970-luvun taitteessa aiheena perhesuunnittelu. 
Visuri toimi kehitysmaatutkimuksen toimikunnan sihteerinä 1972–1973, YK:n Maailman väestövuoden Suomen-komitean puheenjohtajana 1972–1974 sekä delegaattina YK:n väestökonferensseissa 1974 ja 1984. Hän oli puheenjohtajana ulkoministeriön tasa-arvotyöryhmässä ja edustajana YK:n tasa-arvokonferenssissa Kööpenhaminassa 1980. Hän toimi YK:n väestörahaston (UNFPA) maajohtajana Sri Lankassa ja Malediiveilla 1981–1983 sekä Keniassa 1990–1991, jonne hän jäi Suomen Nairobin-suurlähetystön kehitysyhteistyöneuvokseksi vuoteen 1994 asti.
Visuri promovoitiin 90 vuoden iässä Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan riemutohtoriksi toukokuussa 2022.
Elina Visuri oli vuodet 1953–1990 naimisissa suomalaisen televisiotoiminnan uranuurtajan Osmo Visurin kanssa. Vanhin heidän kolmesta pojastaan on media-alan yrittäjä Jaakko Visuri.
Selviytyjät Suomi (9. tuotantokausi)

Selviytyjät Suomen yhdeksäs tuotantokausi esitettiin syksyllä 2024 Nelosella ja Ruutu -suoratoistopalvelussa. Kausi kuvattiin vuoden 2024 keväällä Malesiassa, Johorissa. Kilpailussa nähtiin 16 julkisuudesta tunnettua henkilöä sekä edellisten kausien voittajat Kristian Heiskari ja Sami Helenius. Kauden juontajana jatkoi Riku Rantala. Kilpailu kesti 37 vuorokautta, ja voittaja sai 30 000 euroa. Kilpailun voitti Mia Haataja tuomariston äänestyksessä äänin 8–1.
Uusina juonenkäänteinä tällä kaudella nähtiin "Heimopäälliköt" ja "Kaksintaistelusaari". Heimopäälliköt johtavat heimoja ja päättävät niiden eduista ja palkinnoista. Heimopäälliköllä on äänioikeus heimoneuvostossa, mutta häntä ei voi äänestää. Heimopäällikön voi kuitenkin haastaa kaksintaisteluun ennen äänestystä. Mikäli haastaja voittaa kaksintaistelun, hänestä tulee uusi heimopäällikkö. Vanha päällikkö siirtyy rivijäseneksi, jonka jälkeen myös häntä voi äänestää. Mikäli haastaja häviää kaksintaistelun, hän putoaa pelistä eikä äänestystä suoriteta. Heimoneuvoston jälkeen heimo äänestää uudesta heimopäälliköstä. Kaksintaistelusaarella kohtaavat heimopäälliköt tai heimopäälliköiden valitsemat edustajat.
Paimentyranni

Paimentyranni ("Machetornis rixosa") on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Paimentyranni kasvaa 19–20 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Linnun päälaella on punainen tai oranssi laikku ja päässä on myös tumma silmäkulmajuova. Paimentyrannin rinta on vaaleanharmaa ja vatsa keltainen.
Levinneisyys ja elintavat.
Paimentyrannin levinneisyysalue on kaksiosainen. Sitä tavataan Panamasta Ecuadoriin, Venezuelaan ja Aruballe. Toinen alue ulottuu Boliviasta ja Brasilian rannikolta Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat maatalousmaat ja muut puoliavoimet ympäristöt. Paimentyranni syö hyönteisiä ja seuraa usein kapybaroja tai karjaa, koska ne häytyyttävät hyönteisiä esiin. Joskus ne syövät myös näiden nisäkkäiden loisia.
Maghnia

Maghnia (, aikaisemmin "Marnia") on kaupunki ja piirikunnan keskus Algerian Tlemcenin maakunnassa. Se sijaitsee Maghnian tasangolla lähellä Marokon rajaa 50 kilometriä Tlemcenistä länteen. Maghnian kunnassa oli arviolta 143 000 asukasta vuonna 2020.
Kaupungin paikalla oli roomalaisaikana Numerus Syrorum -niminen varuskunta, jonka tehtävänä oli vartioida Mauretania Caesariensisin länsirajaa. Se oli myöhemmin tärkeä markkinapaikka, joka sai nimensä muslimipyhimys Lalla Maghniasta. Ranskalaiset rakensivat sinne vuonna 1844 linnakkeen, jossa seuraavana vuonna solmittiin rajasopimus Marokon kanssa. Linnakkeen ympärille syntyi eurooppalainen siirtokunta, joka sai siviilihallinnon vuonna 1868. Maghnia muistetaan myös Algerian ensimmäisen presidentin Ahmed Ben Bellan syntymäpaikkana.
Algerian itsenäistyttyä alueella kehitettiin keinokasteltua maataloutta, joka tuottaa varsinkin hedelmiä ja vihanneksia. Maghniaan perustettiin suuri maissinjalostamo, keramiikkatehdas, tekstiilitehdas ja muuta teollisuutta. Kaupungin väestö on kasvanut nopeasti ja sen asutus on laajentunut osin hallitsemattomasti.
Maghnian kautta kulkevat Marokon rajalle johtavat maantiet ja rautatie. Maiden välinen raja on ollut suljettu vuodesta 1994. Lähiseudun matkailukohteita ovat Hammam Boughraran ja Hammam Chigueurin kylpylät.
Smith &amp; Wesson Model 586

Smith &amp; Wesson Model 586 on yhdysvaltalaisen Smith &amp; Wessonin valmistama kaksitoiminen revolveri. Siinä on joko kuuden tai seitsemän patruunan rulla, ja siinä voi käyttää sekä .357 Magnum että .38 Special -kaliipereiden patruunoita.
Model 586:ta valmistettiin alun perin vuosina 1981–1999. Sarjatuotanto aloitettiin uudelleen vuonna 2012. Siitä on valmistettu yhdeksää eri mallia: alkuperäinen Model 586 (1981), 586-1 (1986), 586-2 (1987), 586-3 (1988), 586-4 (1993), 586-5 (1997), 586-6 (1997), 586-7 (2004) ja uusin malli 586-8 (2012).
Syanogeeninen glykosidi

Syanogeeninen glykosidi on glykosidi, jossa aglykoni on syanohydriini. Niitä on monissa eri ryhmiin kuuluvissa kasveissa. Syanogeenisiin glykosideihin kuuluvat esimerkiksi maniokin sisältämä linamariini ja joidenkin hedelmien siementen sisältämä amygdaliini. 
Kasvit muodostavat syanidiglykosideja lähtien aminohapoista ja ne ovat bioaktiivisia. Niille yleistä ovat alfahydroksinitriiliryhmät. Niiden hajotessa esimerkiksi solukon rikkoutuessa vapautuu erittäin myrkyllistä syaanivetyhappoa eli sinihappoa. Esimerkiksi amygaliini hajoaa sinihapoksi ja bentsaldehydiksi eli karvasmanteiöljyksi.
Alkoholiglykosidi

Alkoholiglykosidi on glykosidi, jossa aglykoni on jokin alkoholi. Lääkekasvina käytetty ruusujuuri sisältää cinnamyylialkoholiglykosidia. "Stachys sieboldii"-kasvin lehdet sisältävät fenetyylialkoholiglykosidia.
Marjatta Pauloff

Marjatta Pauloff (o.s. Nurmi, 18. heinäkuuta 1932 Karkku – 19. tammikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen PR-ammattilainen ja ruokakirjailija, joka teki 35 vuoden uran Arabian keramiikkatehtaiden edustustehtävissä Helsingissä. Hän tuli taloon vuonna 1957 valmistuttuaan kotitalousopettajaksi ja jäi eläkkeelle vuonna 1992 taideosaston toiminnanjohtajan tehtävästä. Lukuvuoden 1961–1962 hän opiskeli ASLA-Fulbright-stipendiaattina Bostonin yliopistossa.
Pauloffin työhön kuului huolehtia Arabian ja sen tuotteiden näkyvyydestä. Hän emännöi tuhansia edustustilaisuuksia, valtiovierailuja ja muiden kansainvälisten vieraiden, mutta myös opiskelijoiden ja koululaisten tehdaskäyntejä. Hän esitteli Arabian tuotteita ja järjesti yrityksen taiteilijoiden näyttelyitä myös ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Japanissa. Hänet tunnettiin alalla ”Madame Arabiana”.
Marjatta Pauloff laati tuote-esitteitä ja näyttelyluetteloita ja koosti tehtaan tuotteiden historiikkeja vielä eläkepäivinäänkin. Hän oli mukana tekemässä suomalaisesta ruoasta kertovia ruokakirjoja. Eräs näistä on WSOY:n vuonna 1981 julkaisema "Kotoinen pitopöytä : suomalaista silmänruokaa", joka käännettiin kuudelle kielelle ja josta otettiin 1980-luvulla kuusi painosta.
Fortnight (kappale)

Fortnight on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale, jolla vierailee yhdysvaltalainen laulaja Post Malone. Kappale julkaistiin albumilla "The Tortured Poets Department" 19. huhtikuuta 2024 ja on albumin ensimmäinen single. Single julkaistiin samaan aikaan albumin kanssa. Kappaleen ovat säveltäneet Swift, Malone (lauluntekijänä nimellä Austin Post) ja Jack Antonoff. Swift ja Antonoff ovat tuottaneet kappaleen Louis Bellin kanssa.
”Fortnight” nousi Yhdysvalloissa ensimmäisellä viikolla singlelistan sijalle 1. Swift piti samaan aikaan hallussaan listan kärkisijoja 1–14. Kappale oli listaykkösenä myös muun muassa Britanniassa. Suomessa kappale oli listasijalla 17.
Kappaleelle kuvattiin musiikkivideo. Kappaleesta julkaistiin lisäksi tuottaja BLOND:ISHin tekemä remix-versio, Cultsin tekemä toinen remix sekä akustinen versio. ”Fortnight” on ollut osa Swiftin "The Eras Tour" -kiertueen säännöllistä ohjelmia toukokuusta 2024 asti.
Tyyli ja sanoitukset.
”Fortnight” on tyyliltään electropop- ja synthpop-musiikkia. Kappale kertoo sydänsurusta ja sisältää fiktiivisiä piirteitä. Swift kertoo kuvitelleensa kappaleen tarinan tapahtuvan amerikkalaisessa kaupungissa, jossa elämän pitäisi olla ”amerikkalaista unelmaa”, mutta päähenkilön kohdalla siitä ei ole tullut mitään. Päähenkilö ei ole päätynyt yhteen rakastamansa ihmisen kanssa. Kappaleen päähenkilö on onnettomassa avioliitossa ja asuu entisen kumppaninsa naapurina.
Musiikkivideo.
Kappaleelle kuvattiin musiikkivideo. Swift ohjasi musiikkivideon itse ja kuvaajana toimi Rodrigo Prieto. Videolla esiintyvät Swiftin ja Malonen lisäksi näyttelijät Ethan Hawke ja Josh Charles.
Kieruan kirkko

Kieruan kirkko () on Kieruan kunnassa Tromssan läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1728.
No Hard Feelings

No Hard Feelings on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen eroottinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Gene Stupnitsky sekä käsikirjoittaneet Stupnitsky ja John Phillips. Sen pääosia esittävät Jennifer Lawrence ja Andrew Barth Feldman. Sivuosia esittävät muun muassa Laura Benanti, Natalie Morales ja Matthew Broderick.
Elokuvan keskiössä on vararikon partaalla oleva nainen (Lawrence), joka suostuu rahasta viettelemään 19-vuotiaan ujon neitsyen pojan (Feldman).
"No Hard Feelings" sai Yhdysvaltain-ensi-iltansa 23. kesäkuuta 2023 sekä Suomen-ensi-iltansa 5. heinäkuuta 2023. Se sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, jotka kehuivat erityisesti Lawrencen komediasuoritusta. Lawrence sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden. Huomiota sai erityisesti elokuvan kohtaus, jossa Lawrencen esittämä hahmo tappelee kolmea nuorta vastaan uimarannalla täysin alasti.
Kågen

Kågen on saari Kieruan kunnassa Tromssan läänissä Norjassa. Sen pinta-ala on 84,7 neliökilometriä ja siellä asui 73 ihmistä vuonna 2017. Kågenin kautta kulkee tieyhteys mantereelta Skjervøyan saarelle, jossa kunnan keskustaajama sijaitsee.
Guri Vesaas

Guri Vesaas (salanimeltään Hanna Midtbø; s. 13. tammikuuta 1939 Vinje) on norjalainen kääntäjä ja kustannustoimittaja. Hän valmistui Oslon yliopistosta vuonna 1965 ja on kääntänyt yli 50 kirjaa saksasta, englannista, tanskasta ja ruotsista uusnorjaksi. Suurin osa niistä on lasten- ja nuortenkirjoja. Vesaasin vanhemmat olivat kirjailijat Halldis Moren Vesaas ja Tarjei Vesaas.
Jacqueline Dark

Jacqueline Dark (1968 Ballarat – 3. lokakuuta 2023 Sydney) oli australialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan mezzosopraano. Hän tulkitsi myös konserttiohjelmistoa ja teki esiintymisiä musikaaleissa sekä kabareessa.
Dark sai fysiikan kandidaatin arvon ja työskenteli kymmenen vuoden ajan matematiikan sekä fysiikan opettajana. Oopperalaulajaksi hän kouluttautui Victorian College of the Artsissa. Dark esiintyi muun muassa Opera Australiassa, Victorian Operassa, Pinchgut Operassa, Wienin valtionoopperassa ja Hongkongin oopperassa. Hän teki esiintymisiä myös johtavien australialaisten orkesterien ja kuorojen kanssa. Darkin ohjelmistoon kuului rooleja muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Giacomo Puccinin, Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoissa. Hän oli myös mukana kantaesittämässä uusia teoksia Moya Hendersonilta ja Richard Millsiltä. Hän osallistui Australian-kiertueeseen "Sound of Music" -musikaalin tuotannossa.
Dark sai lisää tunnettavuutta esiintymisillään ohjelmassa "Tanssi jos osaat" ja vierailevana panelistina ohjelmassa "Spicks and Specks". Hän sai Green Room -palkinnot 2004 esiintymisestään Opera Australian tuotannossa oopperasta "Tuhkimo" ja 2011 esiintymisestään saman yhtiön tuotannossa "Don Giovannista". Darkille myönnettiin myös vuoden 2013 Helpmann-palkinto parhaasta naisesiintyjästä oopperan sivuosassa. Palkinto annettiin esiintymisestä Opera Australian tuotannossa "Salomesta".
Dark sai poikalapsen tenori Kanen Breenin kanssa. Hän kuoli 55-vuotiaana sairaalassa kärsittyään harvinaisesta syöpätaudista, johon hän oli saanut leikkaushoitoa ja kemoterapiaa.
Korvatunturin koulu

Korvatunturin koulu on Savukosken ainoa peruskoulu, johon kuuluu myös esikoulu. Koulussa on noin 70 oppilasta. Koululla toimii yhdysluokat 1–2, 3–4, 5–6 sekä 7–9. Rehtorina toimii Joonas Rentola. Korvatunturin koulu aloitti vuonna 2021 uudessa koulurakennuksessa, johon kuuluu koulun lisäksi myös Savukosken lukio. Alueella on myös päiväkoti, kirjasto ja liikuntahalli.
Alavuden keskustaajama

Alavuden keskustaajama on Alavudella sijaitseva taajama. Keskustaajaman väkiluku oli vuoden 2022 lopussa 4 006. Taajaman pinta-ala oli 12,67 neliökilometriä, joten väestötiheys oli 316,2 asukasta neliökilometrillä. Keskustaajamassa sijaitsee Alavudenjärvi eli Kirkkojärvi.
Juho Kautto

Juho Kautto -nimisiä henkilöitä ovat:
Belmin Sinanbegovic

Belmin Sinanbegovic (; s. 12. elokuuta 2004) on suomalais-bosnialainen jääkiekkoilija. Hän edustaa bosnialaista Blue Bulls Sarajevo -joukkuetta. Hän on aiemmin pelannut juniorikiekkoa Suomessa TPS:ssä ja Naantalin VG-62:ssa.
Vuonna 2024 hän edusti Bosniaa ja Hertsegovinaa sekä alle 20-vuotiaiden divisioona 3B:n MM-turnauksessa että miesten divisioona 3B:n MM-turnauksessa.
Paavo Moilanen

Paavo Antero Moilanen (s. 30. maaliskuuta 1951 Suomussalmi) on suomalainen eläköitynyt kaupan alan yritys- ja järjestöjohtaja, joka on saanut kauppaneuvoksen arvonimen.
Paavo Moilanen syntyi Heimo Eemeli Moilasen ja Lempi Mirjam Tolosen perheeseen. Hän avioitui 1974 hammaslääkäri Maija Lempi Taipaluksen kanssa. Moilanen tuli ylioppilaaksi Suomussalmen yhteiskoulusta 1971 ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi Kajaanin kauppaoppilaitoksesta 1974. Hän oli Keskon Kajaanin konttorin talousosaston konttoriesimies 1974–1977, elintarvikeosaston myyntipäällikkö 1977–1981, rautaosaston päällikkö 1981–1985 ja Kajaanin aluekeskon johtaja 1986–1989. 
Jyväskylän aluekeskon johtaja Moilanen oli 1989–1991, Vaasan läänin aluekeskon johtaja Seinäjoella 1991–1995, Lähikauppakeskon ketjujohtaja pääkonttorissa Helsingissä 1995–1996, erikoistavararyhmän johtaja 1996–1997 ja rauta-maatalousryhmän johtaja Vantaalla 1998–2000. K-kauppiasliiton toimitusjohtaja Helsingissä Moilanen oli 2000–2005 ja Keskon viestintäjohtaja ja konsernijohtoryhmän jäsen 2005–2011. Hänellä on ollut myös liike-elämän ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Moilanen sai 2010.
Nordvågen

Nordvågen on taajama Nordkappin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,2 neliökilometriä ja asukasluku 392 vuonna 2023.
Honningsvågin lentoasema

Honningsvågin lentoasema () on Honningsvågissa pohjoisessa Norjassa sijaitseva lentoasema. Se avattiin vuonna 1977.
Onnettomuudet.
Sotilaskäytössä ollut Twin Otter -kone putosi voimakkaan tuulen vaikutuksesta maahan 29. lokakuuta 1990 ollessaan laskeutumassa kentälle, ja viidestätoista koneessa olleesta kolme kuoli.
Cristina Comencini

Cristina Comencini (s. 1956) on italialainen kirjailija, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Comencinin elokuva "La bestia del cuore" (engl. "Don't Tell", 2005) oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan saajaksi. Myös vuoden 2011 ohjaustyö "Quando la notte" (engl. "When the Night") oli ehdolla Venetsian elokuvafestivaalin pääpalkintoon.
Hän on vanhin elokuvaohjaaja Luigi Comencinin neljästä tyttärestä, jotka kaikki toimivat isänsä tavoin elokuva-alalla.
Knut Erik Jensen

Knut Erik Jensen (s. 8. lokakuuta 1940 Honningsvåg) on norjalainen elokuva- ja dokumenttiohjaaja. Hänen esikoisohjauksensa "Farvel da gamle Kjelvikfjell" ilmestyi vuonna 1974, ja Jensen on sittemmin tehnyt lukuisia muitakin Pohjois-Norjaa kuvaavia dokumenttielokuvia. Vuonna 1993 ilmestyi hänen ensimmäinen fiktioelokuvansa "Stella Polaris", jossa ei ollut lainkaan vuorosanoja.
Honningsvågin kirkko

Honningsvågin kirkko () on Nordkappin kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1885. Se on yksi harvoista Finnmarkin kirkoista, jotka säästyivät tuholta toisessa maailmansodassa, sillä pappi Ola Røkke seurakuntineen onnistui ylipuhumaan saksalaiset säästämään sen.
Günther Schüssler

Johan Heinrich Günther Schüssler (1835 Thüringen, Saksan liitto – 1898 Kongsvinger, Norja) oli saksalaissyntyinen Norjassa työskennellyt rakennusmestari ja arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa kirkkoja ja rautatieasemia.
Tulegatan

Tulegatan on Tukholman Vasastadenissa sijaitseva katu, joka ulottuu Tegnérgatanilta Frejgatanille Vanadislundenin luona. Se on saanut nimensä Thulesta, joka oli antiikin ajalla pohjoisin tunnettu maailmankolkka.
Avi Heikkinen

Avi Heikkinen (s. 1984) on suomalainen sarjakuvantekijä. Hänen tieteislajityypin esikoissarjakuvakirjansa "Valotusaika" (2019) kuvaa lähitulevaisuutta valokuvakerronnalla.
Heikkinen ei ole ”lentävät autot” -scifin ystävä, vaan hän pitää stephenkingmäisestä lähestymistavasta, jossa maailma on tavallinen, mutta siihen kuuluu outoja aineksia. Valokuvan hän otti käyttöön, koska ei pidä piirtämisestä: ”piirtäminen on – – nihkein vaihe sarjakuvanteossa. Osaan kyllä piirtää, mutten kauheasti nauti siitä”. "Valotusajan" jokainen ruutu on ensin valokuvattu ja käsitelty sitten digitekniikalla piirrosmaiseksi. Hän käytti tätä tekniikkaa ensimmäisenä Suomessa ja arvelee itse, että ehkä koko maailmassa. Tarinan tapahtumapaikka on Jyväskylä. "Valotusaika" oli ilmestymisvuonnaan tapaus ja sai huomiota ulkomaillakin. Se julkaistaan ranskankielisenä käännöksenä.
Heikkisen yhdessä Aapo Kukon kanssa tekemä "Ethän kuole ennen minua" (2023) sisältää neljä sarjakuvanovellia, jotka tarkastelevat lapsenodotusaikaa miehen näkökulmasta. Visuaaliselta ilmeeltään se on minimalistinen. Teoksen kahdesta ensimmäisestä tarinasta on tehty lyhytelokuvat. ”Ero” on Pete Riskin elokuvana "Uni" ja ”Odotusaika”-elokuvan on ohjannut Juho Fossi)
Real Familia (1729)

Real Familia oli Espanjan laivaston vuonna 1729 vesillelaskettu kaksikantinen 60-tykkinen Hércules-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Cádizissa La Carracan telakalta. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1729 ja otettiin palvelukseen 3. helmikuuta 1731.
Palvelus.
Lokakuussa 1731 alus oli huollettavana Cádizissa. Joulukuussa se oli Blas de Lezon lippulaivana, missä tehtävässä se saattoi "San Carloksen" ja fregatti "San Franciscon" kanssa prinssi Carloksen Antibesista Livornoon. Lezon laivue lähti 3. tammikuuta 1732 Cádizista ja saapui tammikuussa Genovaan, jolloin laivueeseen kuuluivat "Real Familian" lisäksi "Galicia", "Santiago", "San Carlos" sekä fregatit "Fama", "Volante" ja "San Francisco". Lezon tehtävänä oli vaatia 2 miljoonaa pesoa Saint George Bankilta. Laivue saapui helmikuussa Livornoon, jonne jätettiin puoli miljoonaa pesoa. Alus saapui helmikuussa laivueen mukana Alicanteen, minne jätettiin loput 1,5 miljoonaa pesoa. Laivue saapui helmikuussa Cádiziin, mistä se kuljetti tarvikkeita ja joukkoja Oraniin. Laivueen tehtävänä oli myös torjua algerialaisten sotalaivojen aiheuttamaa uhkaa.
Alus saapui 24. kesäkuuta 1733 laivueen mukana Málagaan ja Cádiziin 4. heinäkuuta. Vuonna 1734 alus kuljetti Clavijon laivueessa joukkoja Barcelonaan, mistä se lähti 29. marraskuuta Sisilian ja Napolin sotaretkille Clavijon 16 linjalaivan laivastossa. Alus laski 1734 La Speziassa joukkoja maihin. Alus saapui 4. heinäkuuta Italiasta Cádiziin, mistä se lähti 30. elokuuta "Áfrican" ja "Europan" kanssa Italiaan. Huhtikuussa 1735 alus oli Cádizissa, mistä se kuljetti elokuussa "Guipúzcoan" ja fregatti "Galgan" kanssa puoli miljoonaa pesoa Italiaan. Alus palasi 12. lokakuuta samojen alusten kanssa Cádiziin, missä se oli huollettavana vuonna 1736. Alus oli 1736-1738 Cádizissa reservissä. 
Vuonna 1739 alus palautettiin Cádizissa palvelukseen sodan vuoksi. Maaliskuussa 1740 alus lähti Cádizista Manuel López Pintadon laivueessa Ferroliin, mistä se jatkoi heinäkuussa Rodrigo de Torresin 11 linjalaivan laivastossa Cartagena de Indiasiin. Alus saapui helmikuussa 1741 laivaston mukana Havannaan Cartagena de Indiasista.
Vuosina 1741-1744 alus otettiin palvelukseen jopa kolmetoista kertaa partio- ja saattuetehtäviin Havannan ja Veracruzin välillä. Alus lähti maaliskuussa 1745 Havannasta Reggion laivueessa Puerto Ricoon. Huhtikuusssa alus partioi "Fuerten" kanssa kaksi viikkoa Puerto Ricon rannikolla. Alus oli 1746 Havannassa huollossa.
Alus osallistui taisteluun Britannian kuninkaallisen laivaston amiraalin Knowlesin laivastoa vastaan ensimmäisessä Havannan taistelussa 12. lokakuuta 1748. Alus lähti Havannasta "Dragónin" kanssa kuljettaen aarteita Cartagena de Indiasista 21. maaliskuuta 1749. Alus saapui kesäkuussa 1760 Espínolan laivastossa Cádiziin. Se romutettiin joulukuussa 1750 Puntalesissa. Puutavara käytettiin La Carracan uuden telakan rakenteisiin.
Google Chat

Google Chat on Googlen kehittämä viestintäohjelma. Se julkaistiin alun perin nimellä Hangouts Chat 9. maaliskuuta 2017, osana Google Hangouts -ohjelmaa. Nimi vaihtui Google Chatiksi koronapandemian aikaan 9. huhtikuuta 2020. Google Hangoutsin käyttäjät siirrettiin Chat ja Meet -palveluihin Hangoutsin lakkautuessa vuonna 2022.
Google Chat oli alun perin tarkoitettu yrityskäyttöön sopivaksi versioksi Hangoutsista. Sen ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa keskusteleminen chat-osiossa, tiedostojen välittäminen, tehtävien vastaanottaminen, kalenterin luominen ja dokumenttien näyttäminen yhdessä keskustelun kanssa. Kesäkuussa 2023 Google Chat ilmoitti parannelluista ominaisuuksista liittyen muun muassa viestien muokkaamiseen ja poistamiseen, linkittämiseen ja älylliseen vastaustyökaluun.
Martti (kirjaintyyppi)

Martti on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämä kirjaintyyppi. Kirjaintyyppi otettiin käyttöön vuonna 2011 ja sitä pyritään käyttämään kaikessa kirkon omassa viestinnässä.
Tomi Haaparanta suunnitteli kirjaintyypin Carter Sans -kirjaintyypin pohjalta ja Kirkkohallitus hyväksyi Martin vuonna 2011. Kirjaintyypille omalaatuinen piirre on, että sillä on oma kirjain myös ristille.
Santiago (1729)

Santiago oli Espanjan laivaston vuonna 1729 vesillelaskettu kaksikantinen 62-tykkinen San Luis -luokan linjalaiva.
Hankinta.
Alus tilattiin Guarnizon telakalta. Alus laskettiin vesille vuonna 1729 ja otettiin palvelukseen 14. helmikuuta 1729.
Palvelus.
Alus saapui "Reinan" ja kahden polttolaivan kanssa Cádiziin päällikkönään José Alfonso Pizarro. Alus lähti 26. toukokuuta 1730 Cádizista "Galician" ja fregatti "Fama Volanten" kanssa Barcelonaan. Se lähti 17. lokakuuta 1731 Barcelonasta Marqués de Marin laivastossa Livornoon, missä alukselta laskettiin joukkoja maihin. Alus palasi joulukuussa Espanjaan. Alus lähti Cádizista Lezon alaisuudessa "Real Familian", "Lanfrancon", "San Carloksen", "San Franciscon" ja fregatti "Victoria Galeran" kanssa Genovaan, mistä ne noutivat 2 miljoonaa pesoa San Jorge's Bankista.
Vuonna 1732 aluksen kotisatamana oli Alicante, mistä se lähti 18. kesäkuuta 1732 Cornejon laivastossa Oraniin. Alukselta laskettiin 29. kesäkuuta maihin joukkoja. Elokuussa se palasi Alicanteen 120 rahtialusta suojanneen Lezon laivueen mukaan Oranista. Alus saapui 2. syyskuuta Lezon neljän linjalaivan , kahden fregatin ja kahden mörssärialuksen muodostamassa laivueessa Cádiziin, mistä se jatkoi 9. lokakuuta "San Isidron" ja viestialus "San Diegon" kanssa Ferroliin. Ne saapuivat 28. lokakuuta Ferroliin.
Tammikuussa 1733 alus palautettiin Ferrolissa palvelukseen. Se lähti 14. kesäkuuta 1733 Ferrolista Cornejon laivastossa Cádiziin. Laivastoon kuuluivat "Santiagon" lisäksi "Santa Ana", "San Isidro", "Reina" ja fregatti "Hermione" sekä viestialus "San Diego". Alus liitettiin Clavijon laivastoon. Laivasto kuljetti 1733 Cádizista joukkoja Italiaan. Alus oli 16. lokakuuta 1733 laivaston mukana Alicantessa.
Alus vaurioitui pahoin myrskyssä ollessaan Reggion laivueen mukana Lyoninlahdella tammikuussa 1734. Se saapui 28. tammikuuta laivueen mukana Cádiziin. Alus saapui 12. huhtikuuta 1734 Alicantesta rahavaroja kuljettaneen Aldereten laivueen mukana Cádiziin, missä se oli 14 linjalaivan kanssa toukokuussa. Elokuussa 1734 alus palautettiin palvelukseen Cádizissa, mistä se lähti 29. syyskuuta "Santa Teresan" kanssa Ferroliin. Lokakuussa ne siirrettiin Ferrolissa reserviin.
Vuonna 1735 alus oli huollettavana Ferrolissa La Grañan telakalla. Se oli 1737 edelleen Ferrolissa. Alus lähti 31. lokakuuta 1740 Ferrolista Torresin laivueessa Havannaan, missä se oli 1741-1744 Torresin laivueessa. Alus romutettiin 1745 Havannassa.
Luvsannamsrain Oyun-Erdene

Luvsannamsrain Oyun-Erdene (; s. 1980 Ulan Bator) on mongolialainen kansanpuolueen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 2021–2025. Oyun-Erdene opiskeli julkishallintoa Harvardin yliopistossa, ja hänet valittiin ensimmäistä kertaa Mongolian parlamenttiin vuonna 2016. Astuessaan virkaan hän asetti tavoitteeksi, että maan bruttokansantuote henkeä kohti kymmenkertaistuisi vuoteen 2050 mennessä. Hänen virkakauttaan ovat vaikeuttaneet koronaviruspandemia ja Venäjän hyökkäys Ukrainaan, jotka ovat vähentäneet turistien määrää, vauhdittaneet inflaatiota ja nostaneet tärkeiden tuontiraaka-aineiden hintoja. Oyun-Erdene on pyrkinyt tiivistämään Mongolian kansainvälisiä yhteyksiä niin sanotulla "kolmannen naapurin" politiikalla.
Oyun-Erdene erosi kesäkuussa 2025 virastaan saatuaan parlamentilta epäluottamuslauseen. Taustalla olivat kaksi viikkoa jatkuneet laajat mielenosoitukset, jotka olivat puhjenneet sosiaalisessa mediassa levinneiden kuvien paljastettua hänen perheensä leveän elämäntyylin. Hänen poikansa ja tämän tyttöystävä olivat poseeranneet kalliin Dior-laukun ja useiden ostoskassien kanssa, ja Oyun-Ordenesta oli aloitettu korruptiotutkinta.
Vuonisjärvi (järvi)

Vuonisjärvi on Vuoksen vesistöön kuuluva keskikokoinen järvi Lieksassa, parikymmentä kilometriä Lieksan keskustasta eteläkaakkoon, Pielisen itäpuolella.
Vuonislahden kylään järveltä on linnuntietä noin viisi kilometriä länsiluoteeseen. Järvi on matalahko, ja sen rannat ovat ruohottuneet. Pisimmillään se on 1,5 kilometriä luode-kaakko-suunnassa ja leveimmillään runsas kilometri koillinen-lounas-suunnassa. Järven ympäristössä on sekä vakinaista että kesäasutusta. Laskujoki Ruunapuro lähtee järven luoteiskolkasta. Lounaassa on kapea Pitkälahti, länsirannan tuntumassa puolestaan pieni saari Katinhäntä.
Matěj Kovář

Matěj Kovář (s. 17. toukokuuta 2000) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa Bayer Leverkusenia. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2024.
Kovář pelasi kotimaassaan 1. FC Slováckon junioreissa ja siirtyi Englantiin Manchester Unitediin vuonna 2018. Manchesterissa hän pelasi vain juniori- ja reservijoukkueissa. Hän aloitti liigauransa lainasopimuksilla Englannin ykkösliigassa Swindon Townissa kauden 2020–2021 alkupuoliskolla ja Burton Albionissa kauden 2021–2022 jälkipuoliskolla. Kauden 2022–2023 hän oli lainalla kotimaassaan Sparta Prahan joukkueessa. Hän pelasi 28 Tšekin liigan ottelua ja voitti mestaruuden.
Kovář siirtyi elokuussa 2023 saksalaisseura Bayer Leverkuseniin. Hän oli kauden 2023–2024 Bundesliigassa Lukas Hradeckýn varamaalivahti ja pelasi vain yhden liigaottelun tammikuussa Borussia Mönchengladbachia vastaan. Saksan cupissa Kovář pelasi neljä ottelua mutta oli loppuottelussa vaihdossa. Leverkusen voitti sekä liiga- että cupmestaruuden. Eurooppa-liigassa Kovář pelasi 12 ottelua, yhtä alkulohko-ottelua lukuun ottamatta Leverkusenin kaikki ottelut. Joukkue ylsi loppuotteluun, jonka se hävisi italialaisseura Atalantalle 0–3.
Kovář pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa alle 18-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin yhteensä kolmattakymmentä ottelua. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Armeniaa vastaan ja toisen kerran kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Maltaa vastaan. EM–kilpailuissa 2024 hän pääsi kentälle Turkkia vastaan pelatun viimeisen alkulohko-ottelun 55. peliminuutilla ykkösmaalivahti Jindřich Staněkin loukkaannuttua. Syys-marraskuussa 2024 Kovář pelasi Tšekin kaikki kuusi Kansojen liigan ottelua.