Jules Jamin

Jules Célestin Jamin (31. toukokuuta 1818 – 12. helmikuuta 1886) oli ranskalainen fyysikko, joka tuli tunnetuksi optiikan tutkimuksistaan, erityisesti Jamin interferometristä.
Koulutus.
Jamin kävi Reimsin koulua, ja elokuussa vuonna 1838 hänen ollessaan 22 vuotias hän oli voittanut 9 palkintoa sekä tieteen kunniapalkinnon. Lokakuussa samana vuonna hän pääsi Pariisissa sijaitsevaan École normale supérieure -korkeakouluun, ja vuonna 1841 hän sijoittui ensimmäiseksi fysiikan opettajapätevyyskokeessa () ja sai opettajanpaikan Caenista.
Kahden vuoden jälkeen hänet kutsuttiin takaisin Pariisiin Bourbonin kouluun (nyk. "Lycée Condorcet"). Vuonna 1844 hänestä tuli opettaja Lycée Louis-le-Grandessa, missä hän jatkoi keskeneräisiä töitä, joita hän aloitti Ceanissa.
Ura.
Vuonna 1847 hän sai tohtorinarvon fysiikan alalta väitöskirjalla, aiheena valon heijastuminen metallien pinnoista. Vuonna 1852 hänet nimitettiin fysiikan professoriksi École Polytechniquen teknilliseen korkeakouluun ja sai siellä, vuonna 1858 Rumfordin mitalin optiikan töistä.
Vuonna 1863 hänet kutsuttiin Pariisin Sorbonnen yliopiston luonnontieteiden tiedekuntaan (nyk. ), jossa hän opetti kuolemaansa asti. Hän oli taidokas luennoitsija pitäen useita vuosia tieteelliselle yhdistykselle luentoja sähköön liittyvistä uusista keksinnöistä, ja nämä houkuttelivat suuria yleisöjä.
Jaminin työt käsittelivät moninaisia aiheita. Hänen tutkimuksiaan olivat optiikka, magnetismi ja sähkö; hänen työnsä nesteiden kokoonpuristuvuudesta, kapillaarisuudesta, hygrometriasta, ominaislämmöistä, kaasujen kriittisistä pisteistä, värillisistä renkaista; hänen keksintönsä sähkövalosta, valon heijastumisesta ja interferenssistä ja fluoriitin negatiivisesta ellipsipolarisaatiosta.
Jamin oli myös intohimoinen musiikista, maalaamisesta ja kirjallisuudesta. Hänen nimensä on kirjoitettu Eiffelin tornin ensimmäiseen kerrokseen, 72:n muun tieteilijän kanssa.
Optiikka.
Jaminin uran alussa École Polytechniquessa vuosina 1847–1850 hän teki merkittäviä tutkimuksia valon käyttäytymisestä ja optiikasta. Hän julkaisi kaksi muistelmaa, joissa hän tutki valon polarisaatiota ja sen elliptistä muotoa eri aineissa, kuten lasissa ja fluoridissa. Hän teki heijastamisen vertailuja eri pinnoilla ja määritti optisia vakioita kuten "polarisaation maksimi" ja "taitekerroin" eri aineille.
Interferometri.
Jamin kehitti interferometrin vuonna 1856, ja hän käytti sitä ilman ja vesihöyryn taitekertoimen mittaamiseen eri lämpötiloissa.
Valonlähde kohdistetaan ensin lieriömäisellä linssillä ja sitten kohdistetaan paksuun peililasiin. Valonsäde sekä heijastuu että taittuu lasista, jolloin syntyy kaksi erillistä sädettä. Toinen näistä kulkee sitten analysoitavan aineen läpi. Sitten kaksi sädettä yhdistetään uudelleen samanlaisen paksun peililasiin avulla ja taitekerroin mitataan tutkittavan aineen luomien interferenssijuovien siirtymästä.
Jaminin ketju.
Jaminin ilmiö tarkoittaa sitä, että pisara, joka kulkee kapillaarikanavan kapeimman kohdan (pore throat) läpi, deformoituu siten, että sen etenemissivulla halkaisija on pienempi kuin jälkimmäisellä sivulla. Tämä aiheuttaa suuremman kapillaaripaineen edessä kuin takana, mikä hidastaa pisaran kulun kanavan läpi. Jamin havaitsi ilmiön ensimmäistä kertaa vuonna 1860.