tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
James McAtee

James John McAtee (s. 18. lokakuuta 2002 Salford) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
McAtee pelasi Manchester Unitedin junioreissa vuoteen 2014 asti, kunnes hän liittyi Manchester Cityn junioriakatemiaan. McAtee debytoi Manchester Cityn edustusjoukkueessa 21. marraskuuta 2021 Englannin Valioliigan ottelussa Evertonia vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Cole Palmerin tilalle ottelun 87. minuutilla. Ensimmäistä kertaa Mestarien liigassa McAtee pelasi 9. maaliskuuta 2022 neljännesvälieräottelussa Sportingia vastaan.
Elokuussa 2022 McAtee siirtyi mestaruussarjaseura Sheffield Unitediin kauden 2022–2023 kattaneella lainasopimuksella. Sheffield United sijoittui kaudella 2022–2023 Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi Valioliigaan. McAtee pelasi kauden aikana seurassa yhteensä 43 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Hänet palkittiin kauden päätteeksi Sheffield Unitedin vuoden nuorena pelaajana.
McAtee aloitti kauden 2023–2024 Manchester Cityssä, mutta palasi syyskuussa 2023 Sheffield Unitediin vuoden mittaisella lainasopimuksella. Ensimmäisen maalinsa Valioliigassa hän teki 9. joulukuuta 2023 Brentfordia vastaan. Tammikuussa hän teki maalin Crystal Palacea ja helmikuussa Lutonia vastaan. Lisäksi hän syötti valioliigakauden aikana kolme maalia. Liigaotteluita hän pelasi 30.
McAtee palasi Manchester Cityn joukkueeseen kesällä 2024. Ensimmäisen Mestarien liigan maalinsa hän teki Slovan Bratislavaa vastaan lokakuussa 2024 ja pelasi kauden aikana viisi Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2024–2025 McAtee pelasi 15 valioliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia: ensimmäisen 19. tammikuuta 2025 Ipswich Townia vastaan, toisen 15. helmikuuta 2025 Newcastle Unitedia vastaan ja kolmannen 12. huhtikuuta 2025 Crystal Palacea vastaan. FA Cupissa hän pelasi neljä ottelua ja teki hattutempun 11. tammikuuta 2025 ottelussa Salford Cityä vastaan. Kauden aluksi hän voitti Community Shieldin.
Elokuussa 2025 McAtee siirtyi Manchester Citystä saman sarjan Nottingham Forestiin 30 miljoonan punnan siirtosummalla. Hän allekirjoitti Nottingham Forestin kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
McAtee on pelannut Englannin alle 18-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2025 hän pelasi kultaa voittaneen Englannin kaikki kuusi ottelua, niistä viisi avauskokoonpanossa. Hän teki maalin puolivälierässä Espanjaa vastaan.
Muuta.
McAteen isoveli John McAtee on myös ammattilaisjalkapalloilija. Veljesten isoeno Alan Ball voitti Englannin joukkueessa maailmanmestaruuden vuoden 1966 MM-kilpailuissa ja toimi pelaajauransa jälkeen muun muassa Portsmouthin, Southamptonin ja Manchester Cityn päävalmentajana.
Education City

Education City () on 12 neliökilometrin laajuinen kampusalue Al-Rayyanissa Qatarissa.
Qatar Foundation aloitti vuonna 1996 projektin Education Cityn rakentamiseksi. Sitä alettiin rakentaa aavikolle kaupungistuneen alueen ulkopuolelle. Kampusalue on aidattu yhteisö, johon pääsevät vain opettajat, muut työntekijät ja opiskelijat. Alue on myös tarkoitettu vain opiskelukäyttöön, ja se on melko autiona iltaisin ja viikonloppuisin.
Education City on arkkitehtuuriltaan teknologisesti kehittynyt ja monumentaalinen. Siellä on koulurakennusten lisäksi muun muassa Qatarin kansalliskirjasto, moskeija, modernin taiteen arabialainen museo Mathaf, ratsastuskeskus Al Shaqab, stadion ja golfkenttä.
Education Cityssä toimii kahdeksan yliopistoa. Hamad ibn Khalifa -yliopisto on qatarilainen, ja muut ovat ulkomaalaisia. Kampusalueen toimijoita ovat Carnegie Mellon, Georgetown, Northwestern, Texas A&amp;M, Virginia Commonwealth, Cornell ja HEC Paris. Texas A&amp;M University päätti vuonna 2024 lopettavansa Qatarin-yksikkönsä toiminnan vuoteen 2028 mennessä.
Education Cityn perustaminen on osa Qatarin tavoitetta siirtyä hiilivetyvoittoisesta taloudestaan kohti tietotalouspohjaista taloutta. Qatar käyttää noin 2,8 prosenttia bruttokansantuotteestaan kampusalueen kehittämiseen ja tutkimukseen siellä. Qatar Foundation tukee Education Cityssä toimivia yliopistoja, ja vuonna 2014 se käytti kampusalueeseen 320 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Cornellin yliopistolle se lupasi ensimmäiseltä kymmeneltä vuodelta (2001–2011) 750 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, jos se perustaa sinne lääketieteellisen tiedekunnan.
Qatar on halunnut myös sitouttaa kansalaisiaan pysymään Qatarissa. Ennen Education Cityn rakentamista iso osa qatarilaisista miehistä muutti korkeakouluopiskeluja varten erityisesti Yhdysvaltoihin, eikä heistä monikaan palannut takaisin Qatariin. Education Cityn opiskelijoista valtaosa onkin qatarilaisia: Virginia Commonwealthin opiskelijoista 80 prosenttia, Texas A&amp;M:n 50 prosenttia ja Georgetownin 30–40 prosenttia.
Education Cityä on kritisoitu monien muiden Qatarin suurprojektien tavoin siitä, että sitä esitetään hyväntahtoisen emiirin suurena visiona, vaikka Qatar on autoritaarinen valtio. Qatar käyttää Education Cityä myös esimerkiksi urheilun suurapahtumien tavoin oman julkisuuskuvan brändäykseen. Yhdysvaltalaiset yliopistot ovat luvanneet, että Qatarin toimipisteissä on samanlainen akateeminen vapaus kuin Yhdysvalloissakin. Education Cityssä opettaneen Geoff Harknessin mukaan vapaus on kuitenkin näennäistä, ja siellä harjoitetaan siksi huomattavasti itsesensuuria ja Qatarin hallitus on toisinaan myös sensuroinut oppimateriaaleja. Harkinsin mukaan koko ajan oli huolena väärien asioiden tai mielipiteiden esittäminen, mikä saattaisi johtaa karkotukseen. Lisäksi esimerkiksi kampusalueen moskeijassa on säännöllisesti puhumassa islamisteja, jotka demonisoivat kristittyä ja juutalaisia.
Dead Block

Dead Block on Candygun Gamesin kehittämä ja Digital Realityn julkaisema kolmannen persoonan zombieselviytymispeli, jossa kolme selviytyjää yrittävät pitää hyökkäävät zombiet ulkona turvapaikastaan ulkona vallitsevat zombieapokalypsin aikana. Peli julkaistiin kesäkuussa 2011 Playstation 3- ja Xbox 360-pelikonsoleille ja myöhemmin tammikuussa 2012 tietokoneelle.
Pelaaminen.
Pelin yleisenä tavoitteena on pitää hyökkäävät zombiet ulkona turvapaikasta ja suorittaa toissijainen tehtävä siinä samalla. Peliä voi yksinpelin lisäksi pelata yhteistyönä kavereiden kanssa ja silloin kukin pelaaja valitsee pelattavaksi yhden kolmesta hahmosta. Pelattavat hahmot ovat Rakennusmies, Konstaapelineiti ja Partiolaispoika. Jokaisella hahmolla on omat erikoiskykynsä: Partiolaispoika voi käyttää syöttihampurilaista, Konstaapelineidillä on etälamautin ja Rakennusmiehellä pistooli.
Vastaanotto.
Peli on saanut Metacriticissä arvosanaksi 50/100.
Kupukämmekät

Kupukämmekät ("Polystachya") on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on yli 240 lajia, joita esiintyy trooppisella vyöhykkeellä Keski-Amerikassa, Etelä-Amerikassa, Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa. Ne ovat pääosin epifyyttisiä.
PS Ahti

PS Ahti oli vuonna 1858 Tampereella G. A. Wasastjernan konepajalla valmistunut puurunkoinen siipiratashöyrylaiva. 
Alus oli ensimmäinen Näsijärvellä liikennöinyt höyrylaiva, ja se liikennöi Ruoveden Ruhalaan. Alus oli kuitenkin kiikkerä ja heikkotehoinen, ja se oli käytössä vain kymmenisen vuotta vuoteen 1869 saakka.
Jula

Jula on ruotsalainen vähittäiskauppaketju, joka myy kodin sisustukseen ja pintaremontointiin liittyviä tarvikkeita ja muuta kuluttajille suunnattua, etenkin asumiseen liittyvää käyttötavaraa. Jula on Ruotsin suurimpia vähittäiskauppaketjuja, jolla on tavarataloja ja verkkokauppa myös Norjassa, Puolassa, Itävallassa ja Suomessa. Vuonna 2019 Jula-konserniin ostettiin Ruotsissa, Norjassa, Suomessa ja Tanskassa toimiva hevostarvikeketju Hööks.
Suomessa Jula avasi ensimmäisen myymälänsä marraskuussa 2022 Vaasaan, muun muassa siksi että Pohjanmaan rannikon asukkaista moni oli tutustunut Julan valikoimiin jo ruotsinlaivamatkan päässä Uumajassa tai Julan ruotsinkielisen verkkokaupan kautta. Samalla avattiin myös suomalaisia palveleva verkkokauppa. Vaasan-myymälän koko oli alkuun 2 000 neliömetriä ja tuotenimikkeiden määrä 15 000. Sen jälkeen Jula-myymälä on avattu myös Hyvinkäälle, Hämeenlinnaan, Keravalle, Raisioon, Kaarinaan ja Seinäjoelle. Vuonna 2024 avattiin myymälät Lohjalle ja Poriin. Helsingin Konalaan kauppakeskus Ristikon viereen avattiin marraskuussa 2025 pääkaupunkiseudun ensimmäinen Jula-tavaratalo. Lisäksi loppuvuodesta 2025 avautuu myymälä Oulun Kaakkuriin.
Suomessa Julan kaltaisia kilpailevia ketjuja ovat muun muassa ruotsalaiset Rusta, Clas Ohlson ja Biltema sekä suomalaiset Tokmanni ja Puuilo.
Historiaa.
Jula sai alkunsa nimellä Jula Industri AB. Se alkoi valmistaa 1970-luvun lopussa sirkkeleitä, klapikoneita ja muita polttopuun tekolaitteita Ruotsin Länsi-Götanmaalla Varan kunnan Jultorp-nimisellä maatilalla perustajan Lars-Göran Blankin isoisän käsityöperinteitä jatkaen. Vähitellen tuotevalikoima laajeni hitsauslaitteisiin, sorveihin, kompressoreihin ja muihin maa- ja metsätaloudessa ja pienteollisuudessa tarvittaviin koneisiin. Niitä alettiin myydä postimyyntinä painetun tuoteluettelon avulla. Vuonna 1984 perustettiin tätä varten uusi yhtiö Jula Postorder AB, joka on nykyisen Jula AB:n alku. Vuonna 1991 oma valmistus ja Jula Industri AB lopetettiin, ja myytävää alettiin etsiä yhä tiiviimmin Kaukoidässä pidetyiltä teollisuusmessuilta. Ensimmäinen tavaratalo ja samalla keskusvarasto valmistui Skaraan 1985, ja vähitellen tavarataloketjusta alkoi muodostua toinen jakelutie postimyynnin ja myöhemmin verkkokaupan rinnalle. Tuotevalikoima kehittyi vähitellen ammattilaitteista yhä enemmän kulutustavaroiden suuntaan.
Luettelo Suomen vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaalien valitsijamiehistä

Tämä on luettelo Suomen vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaalien valitsijamiehistä. Vuosien 1940 ja 1943 vaaleja varten ei valittu uusia valitsijamiehiä, vaan vuoden 1937 valitsijamiehet kutsuttiin uudelleen koolle eduskunnan säätämien poikkeuslakien nojalla. Näiden vaalien osalta luettelo sisältää vain vaihtuneet henkilöt.
Vuoden 1940 vaali.
Vuoden 1940 valitsijamiehistä 276 oli samoja kuin vuonna 1937 ja 24 oli vaihtunut.
Vuoden 1943 vaali.
Vuoden 1943 valitsijamiehistä 252 oli samoja kuin vuonna 1937 ja 275 samoja kuin vuonna 1940. Kokonaan uusia oli 25. Yksi vuoden 1943 valitsijamiehistä oli ollut mukana vuonna 1937 mutta ei vuonna 1940.
C10k-ongelma

C10k-ongelma tarkoittaa tietotekniikassa suurien verkkoyhteysmäärien käsittelyyn liittyvään ongelmaa. Termin on esittänyt Daniel Kegel, joka viittasi kymmenen tuhannen yhteyden käsittelyyn cdrom.com-sivustolla. Palvelinohjelma voidaan toteuttaa useilla eri tavoilla, joita on kehitetty tehokkaampaan käsittelyyn. Alkuperäinen C10K viittaa kymmenen tuhannen yhtäaikaisen pyynnön käsittelyyn, josta on johdettu "käänteinen C10K" eli RC10K, jolla viitataan kymmenen tuhannen ulospäin suuntautuvan yhteyden käsittelyyn.
2010-luvun alussa palvelinohjelmistot pystyivät käsittelemään sadoista tuhansista miljoonaan yhtäaikaisista yhteyttä. C10k-ongelman sijaan on esitetty C10M-ongelma, joka viittaa kymmeneen miljoonaan yhtäaikaiseen yhteyteen. Eräänä ratkaisuna on ehdotettu TCP-pinon siirtämistä käyttäjäavaruuteen käyttöjärjestelmän ytimestä. Myös käyttöjärjestelmän ytimeen on ehdotettu parannuksia.
Syitä.
Syitä ongelmaan on useita, mutta esimerkiksi HTTP-palvelimessa ne liittyvät kahteen suunnittelupäätökseen rinnakkaisuuden ja IO:n käsittelyssä. Esimerkiksi mikäli jokaista yhteyttä kohden luodaan säie hukataan resursseja kun yhteys ei tee mitään tai se joutuu odottamaan.
Tekniikka.
Unixissa on perinteisesti käytetty codice_1 ja codice_2 järjestelmäkutsuja, jotka vaikkakin nopeita ovat liian hitaita kun yhteysmääriä on paljon. Esitettyjä vaihtoehtoja ovat muun muassa POSIXin AIO-rajapinta ("asynchronous IO") ja "I/O completion ports". Linux-ydin on lisännyt AIO-rajapinnan versiossa 2.5, mutta codice_3 on uudempaa kehitystä joka on tarkoitettu korvaamaan AIO-rajapinta.
Nesin kirkko (Nesbyen)

Nesin kirkko () on Nesbyenin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1861.
Osku Sipilä

Osku Sipilä (s. 2001) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän on pelannut juniorisarjoissa SM-tasolla 75 peliä pääosin puolustajana ja tehnyt niissä 76 tehopistettä (34+36). Nuorten U19-maajoukkueessa Sipilä on pelannut kaksi peliä tehoin 0+0.
F-Liigassa hän on pelannut 29 ottelua kausina 2019–2020 ja 2020–2021 edustaen Steelersiä, joissa syntyi tehot 0+1.
D-duuriasteikko

D-duuriasteikko on d-nuotista alkava asteikko, johon kuuluvat sävelet d, e, fis, g, a, h, cis ja d. D-duurin rinnakkaissävellaji on h-molli ja muunnossävellaji d-molli.
D-duurin säveliä käyttäviä sointuja eri sointuasteilla.
D-duuriskaalan sointuja käytetään useimmiten D-duurin sävellajissa.
D-duurin etumerkintä eri nuottiavaimilla.
Neljällä yleisimmällä avaimella.
&lt;score&gt;{ \new Staff \with{ \magnifyStaff #3/2 } « \time 4/16 \override Score.TimeSignature #'stencil = ##f { \clef treble \key d \major s16 \clef alto \key d \major s16 \clef tenor \key d \major s16 \clef bass \key d \major s16 } » }&lt;/score&gt;
Neljällä yleisimmällä nuottiavaimella (diskantti-, altto-, tenori- ja bassoavain) on vakiintuneet standardit, miten niille kirjoitetaan etumerkit. D-duurin etumerkit kirjoitetaan niille ylläolevin tavoin.
Gardnosin kraatteri

Gardnosin kraatteri on Nesbyenin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva noin 546 miljoonaa vuotta sitten meteoriitin törmäyksessä muodostunut kraatteri, jonka halkaisija on noin viisi kilometriä. Se havaittiin ensimmäisen kerran maanmittauksen yhteydessä vuonna 1948, jolloin valtakunnangeologi O. A. Broch havaitsi ympyränmuotoisen breksiaesiintymän, jota hän ihmetteli, sillä alueella ei tiedetty olleen vulkaanista toimintaa. Vuonna 1990 kraatteri pystyttiin todentamaan törmäyskraatteriksi, kun siitä löydettiin tietynlaista kvartsia, jota muodostuu vain äärimmäisen kovassa paineessa joko meteoriitin törmäyksessä tai ydinpommin räjähdyksessä. Nykyisin kraatteria ei juuri erota maastosta muun muassa jääkausien aiheuttaman kulumisen vuoksi.
Nesin kirkko

Nesin kirkko voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:
Gudbrand Bøhn

Gudbrand Bøhn (10. marraskuuta 1839 Nes – 8. tammikuuta 1906 Kristiania) oli norjalainen viulisti, viulunsoiton opettaja ja konserttimestari Christiania Theaterissa vuosina 1866–1899. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Christian Sinding ja Johan Halvorsen.
Kristiinan kirkko (Helsinki)

Kristiinan kirkko oli Helsingissä 1640–1650-luvuilla sijainnut kirkko. Se oli ensimmäinen kivestä tehty kirkko, joka rakennettiin Helsinkiin sen jälkeen, kun kaupunki oli siirretty Vantaanjoen suulta Vironniemelle vuonna 1640. Kirkko rakennettiin kivestä silloisen Suurtorin laitaan (nykyisen Valtioneuvoston linnan länsisiiven kohdalle), jossa olivat myös raatihuone, triviaalikoulu ja kellotorni. Mitä ilmeisimmin kirkosta haluttiin vastaavanlainen näyttävä maamerkki kuin Turun tuomiokirkko tai Tallinnan Pyhän Olavin kirkko. 
Kirkkoherrat.
Kirkon ensimmäinen kirkkoherra Johannes Orberg siirtyi Vanhankaupunkin kirkosta Vironniemelle, mutta kuoli jo vuonna 1641. Virkaan nimettiin Jören Orlander, joka myöhemmin sai vastuulleen myös Helsingin pitäjän (nykyisen Vantaan) Pyhän Laurin kirkkoherran viran, joka protesteista huolimatta lakkautettiin. Näin sekä Vanhankaupungin että Helsingin pitäjän kirkkoherrojen virat ja valta siirtyivät Kristiinan kirkon kirkkoherralle Vironniemelle. 
Tuhoutuminen.
Kristiinan kirkko tuhoutui täysin Helsingin palossa vuonna 1654. Kirkosta tai muista tuon ajan rakennuksista tai niiden omistajista ei tiettävästi ole säilynyt tietoja, piirustuksia tai maalauksia. Vanhin säilynyt tarkka kaupunkimittaus Helsingistä on Lars Forssellin kartta vuodelta 1696. 
Myöhempi kirkko samalla paikalla.
Kirkon irtaimisto saatiin kuitenkin pelastettua ja otettiin käyttöön samalla paikalle rakennetussa Pyhän Hengen kirkossa, joka oli vaatimattomampi puukirkko. Tämä kirkko palveli helsinkiläisiä aina vuoteen 1713, jolloin sekä perääntyvä C. G. Armfeltin että tsaari Pietari Suuren joukot polttivat kaupungin lähes maan tasalle ja alueelle rakennettiin suuri venäläinen puolustuslinnake. Kirkon irtaimistokaan ei ilmeisesti säästynyt tässä tulipalossa.
Sipulia kuoriessa

Sipulia kuoriessa ("Beim häuten der Zwiebel") on Günter Grassin kirjoittama fiktiivinen elämäkertateos vuodelta 2006. Sen on suomentanut Oili Suominen, ja suomennos on ilmestynyt vuonna 2009 Tammen kustantamana.
Grassia on pidetty Saksan sotien jälkeisen sukupolven omanatuntona, mutta romaanin "Sipulia kuoriessa" ilmestyttyä hänen merkitystään on kyseenalaistettu. Hän kertoo kirjassa toimineensa toisen maailmansodan loppuvaiheessa 17-vuotiaana Waffen SS -joukoissa.
Joé Juneau

Joseph "Joé" Juneau (s. 5. tammikuuta 1968 Pont-Rouge, Quebec) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä.Juneau pelasi urallaan 828 ottelua kuudessa eri organisaatiossa. Näissä otteluissa hän teki 156 maalia ja 572 pistettä. Jäähyllä hän istui urallaan 272 minuuttia. Hän pelasi myös Kanadan olympiajoukkueessa vuoden 1992 olympiaturnauksessa.
Ura.
Quebecissä syntyneenä Juneau pelasi ennen yliopistouraansa juniorikiekkoa eri ikäkausisarjoissa kuten QMAAA. Syksyllä 1987 Juneau aloitti opiskelut ja pelaamisen R.P.I:ssä. Yliopistokiekkoa kesti neljä kautta jona aikana hän pelasi keskimäärin 30 ottelua per kausi ja teki noin 1,7 pistettä per pelattu ottelu. 
Boston Bruins poimi hänet kesän 1988 varaustilaisuudessa 4. kierroksella 81. varauksena. Bostonissa Juneau debytoi kaudella 1991-1992 ja pelasi siellä vajaa kolme kautta. Maaliskuussa 1994 Bruins myi hänet Washingtoniin vaihdossa Al Iafrateen. Washingtonissa Juneau pelasi kevääseen 1999 asti kunnes maaliskuussa Capitals myi hänet yhdessä 3. kierroksen varausoikeuden kanssa Buffalo Sabresiin saaden vaihdossa Alexei Tezikovin ja myöhemmin määriteltävän korvauksen. Buffalossa Juneau pelasi vain yhdeksän peliä ja teki seuraavan kauden alla vapaana agenttina sopimuksen Ottawa Senatorsiin. Kesällä 2000 Minnesota Wild poimi suojaamatta jätetyn Juneaun NHL:n laajennusdraftissa myyden hänet kuitenkin saman tien Phoenix Coyotesiin josta vaihdossa tuli Rickard Wallin. Phoenixista Juneau myytiin kesällä 2001 Montreal Canadiensiin, jossa kaupassa toiseen suuntaan liikkui ehdollinen varausvuoro vuoden 2004 varaustilaisuuteen. Montrealissa Juneau pelasi uransa kolme viimeistä kautta ja päätti uransa keväällä 2004.
Vuodesta 2022 Juneau on toiminut Quebecissä 
St-Marc-des-Carrièresin U15 ja U18 koulujoukkueiden apuvalmentajana.
Wilkinsin jäähylly

Wilkinsin jäähylly on Länsi-Etelämantereella sijaitseva jäähylly. Se peittää suurimman osan Wilkinsinlahdesta. Jäähyllyn löysi joulukuussa 1928 brittiläinen tutkimusmatkailija George Wilkins, kun hän kartoitti aluetta lentokoneesta käsin. Jäähylly on nimetty hänen mukaansa. Alun perin jäähylly oli kooltaan noin 16 000 km², mutta 1990-luvun loppupuolella se alkoi vetäytyä ympäröivän ilman lämpenemisen ja meriveden aiheuttaman rapautumisen vuoksi. Vuonna 2008 jäähyllyn koko oli noin 13 700 km² ja vuonna 2019 10 202 km². Jäähyllyn edessä sijaitsi maaliskuun 2008 ja huhtikuun 2009 välillä kapea jääsilta, joka kuitenkin hajosi osittain. Silta oli suojannut jäähyllyn sisäosia merivedeltä, ja sen hajoaminen nosti jäähyllyn rapautumisen todennäköisyyttä.
Erling Norvik

Erling Norvik (9. huhtikuuta 1928 Vesisaari – 31. joulukuuta 1998 Oslo) oli norjalainen poliitikko, joka toimi Høyren puheenjohtajana vuosina 1974–1980 ja 1984–1986. Hän oli kansanedustaja suurkäräjillä 1961–1973 ja toimi Østfoldin läänin maaherrana 1986–1998. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli toimittajana muun muassa "Finnmark Tidendessä", "Finnmarkspostenissa" ja "Vestfinnmarkenissa".
Poliitikkona Norvik oli kansanomainen ja edusti pikemminkin syrjäseutuja kuin kaupunkeja. Tässä hän muodosti vastinparin Kåre Willochille, joka puolestaan oli urbaanimpi ja piti enemmän eduskuntatyöstä kuin esiintymisestä.
Myös Erling Norvikin isä Erling Johannes Norvik oli kansanedustaja.
1-metoksi-2-propanoli

1-metoksi-2-propanoli (C4H10O2) eli propyleeniglykolimetyylieetteri tai propyleeniglykolimonometyylieetteri on alkoholeihin ja eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa 1-metoksi-2-propanoli on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee lisäksi useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengityselimiä.
1-metoksi-2-propanolia valmistetaan metanolin ja propyleenioksidin reaktiolla.
1-metoksi-2-propanolia käytetään muun muassa maalien, painomusteiden, useiden hartsien, selluloosajohdannaisten ja öljyjen liuottimena. Muita käyttökohteita on esimerkiksi jarrunesteissä, lämmönsiirtonesteissä ja jäätymisenestoaineena dieselissä.
Fellesorganisasjonen

Fellesorganisasjonen (lyh. FO) on norjalainen ammattiliitto, joka perustettiin vuonna 1992 yhdistämällä Norsk Barnevernpedagogforbund, Norsk Sosionomforbund ja Norsk Vernepleierforbund. Liiton jäsenet ovat muun muassa lastensuojelun työntekijöitä, sosionomeja ja vammaisavustajia. Jäseniä oli vuonna 2023 noin 35 000, ja yli 80 prosenttia heistä oli naisia.
V. A. Korvenkontio

Valio Armas Korvenkontio, sukunimi vuoteen 1906 "Brummer" (26. helmikuuta 1889 Hämeenlinna – 3. lokakuuta 1944) oli suomalainen filosofian tohtori, lehtori ja Korkeasaaren eläintarhan valvoja ja Helsingin yliopiston eläintieteellisen museon kustos.
Korvenkontion vanhemmat olivat Hämeenlinnan klassillisen lyseon latinan kielen kollega Karl Emil Fabian Brummer (1848–1903) ja Hildur Helena Maria Nordenswan. Korvenkontio pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1907 ja hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1913 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1936. Hän teki opintomatkoja muun muassa paleontologian opiskelua varten Münchenin seudulle Saksaan ja geologian opiskelua varten Krimille.
Korvenkontio oli Pieksämäen yhteiskoulun luonnonhistorian ja maantiedon opettajana 1914–1919. Korvenkontio osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja toimi muun muassa esikunnan jäsenenä. Hän muutti sitten Helsinkiin ja oli useissa pääkaupungin kouluissa muun muassa Helsingin koelyseossa ja Helsingin maanviljelyslyseossa luonnontieteiden ja maantiedon lehtorina. Korvenkontio toimi lisäksi vuodesta 1931 alkaen Korkeasaaren eläintarhan valvojana sekä Helsingin yliopiston eläintieteellisessä museossa amanuenssina 1919–1939 ja vt. kustoksena 1937–1939. Korvenkontio julkaisi teoksia omalta alaltaan sekä kirjoitti eri aikakauslehtiin. Hän oli useiden tieteellisten yhdistysten ja seurojen jäsenenä ja luottamushenkilönä. Korvenkontio tunnettiin suomalaisen turkiseläinten kasvatuksen kannattajana ja hän kuului Suomen Turkiseläinten Kasvattajien Liittoon sen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1928 lähtien. Hän otti osaa Leipzigissa pidettyyn turkisalan kansainväliseen kongressiin. Korvenkontio oli kotiuttamassa piisamimyyrää Suomeen ja suunnitteli majavien istuttamista Suomeen.
Jatkosodan aikana Korvenkontio otti 6. syyskuuta 1941 yhteyttä Päämajaan ja teki aloitteen Leningradin eläintarhan eläinten siirrosta Korkeasaareen niin pian kuin saarrettu kaupunki olisi kukistunut. Hän oli kiinnostunut erityisesti holarktisen alueen eläimistöstä kuten jääkarhusta, mursusta, soopelista, lumileopardista ja siperiantiikeristä sekä Aasian villilampaista ja vuorikauriista. Korvenkontio ehdotti myös että eläimiä olisi voitu esitellä kiertävässä näyttelyssä, jolla olisi kerätty rahaa suomalaisille sotainvalideille ja kaatuneiden omaisille. Vastauskirjeessä Päämaja ei kuitenkaan pitänyt asiaa ajankohtaisena.
Korvenkontio oli naimisissa vuodesta 1914 Inkeri Lahtisen kanssa. Hän kuoli 55-vuotiaana lokakuussa 1944. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Korvenkontion poika oli Imatran Voima Oy:n varatoimitusjohtaja, diplomi-insinööri Osmo Korvenkontio (s. 1917) ja tytär arkkitehti Marjatta Brummer. Korvenkontion veljiä olivat muotoilija ja taiteellinen johtaja Arttu Brummer, Helsingin sähkölaitoksen toimitusjohtaja Reino Emil Brummer ja vakuutusjohtaja Harri Akseli Parmala, vuoteen 1918 Brummer (1893–1965)
Julkaisuja.
Nimellä "V. A. Korvenkontio":
Valehtelijan muistelmat

Valehtelijan muistelmat on kirjailija Paavo Rintalan kirjoittama romaani. Sen on julkaissut Otava vuonna 1982. Se on itsenäinen jatko romaaniin "Nahkapeitturien linjalla".
Romaani on tarina kuvitteellisesta suurlähettiläs Ossi Loimusta, joka on ajan ulkopoliittisen linjan keskeisiä toteuttajia. Risto Hannula kirjoittaa "Arvostelevassa kirjaluettelossa" vuonna 1982, että kirja on äärimmäisen kiinnostava ja harvinaisen ajankohtainen. Loimu esiintyy myös seuraavana vuonna ilmestyneessä pienimuotoisessa proosateoksessa "Maatyömies ja kuu".
Määräykset ovat määräyksiä

Määräykset ovat määräyksiä ("Les Ordres") on kanadalaisen Michel Brault’n käsikirjoittama ja ohjaama dokumentaarinen draamaelokuva vuodelta 1974. Se kertoo Quebecin vapautusarmeijan (FLQ) lokakuussa 1970 suorittamien kidnappausten aikaisista tapahtumista viiden tavallisen kanadalaisen kautta. 
Taustaa.
”Lokakuun kriisinä” tunnettu tapahtumaketju kärjistyi, kun Quebecin provinssin itsenäisyyttä ajava vasemmistolainen FLQ sieppasi Britannian kaupallisen edustajan ja viisi päivää myöhemmin Quebecin provinssin työministerin Pierre Laporten vaatiessaan järjestönsä 23 vangitun jäsenen vapauttamista. Kun tähän ei suostuttu, ryhmä tappoi Laporten. Tapahtumat johtivat laajoihin etsintöihin ja uhkauksiin ja lopulta pääministeri Pierre Trudeaun julistamaan poikkeuslakiin, jonka turvin kotietsintöjä saatettiin tehdä ilman erillistä lupaa ja pidätettyjä pitää vankeudessa 90 päivää ilman oikeudenkäyntiä. Elokuvan taustana ovat kymmenien ihmisten lausunnot siitä, miten heitä noina päivinä kohdeltiin.
Vastaanotto ja jälkimaine.
"Määräykset ovat määräyksiä" sai Canadian Film Awards -gaalassa palkinnon ohjauksestaan, alkuperäiskäsikirjoituksestaan ja vuoden parhaana kanadalaiselokuvana. Se toi Michel Brault’lle ensimmäisenä kanadalaisena parhaan ohjaajan palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Se on valittu useita kertoja kymmenen parhaan kanadalaiselokuvan joukkoon Toronton elokuvajuhlien järjestämissä kyselyissä.
Bosnia ja Hertsegovinan federaation parlamentti

Bosnia ja Hertsegovinan federaation parlamentti () on Bosnia ja Hertsegovinan federaation kaksikamarinen lainsäädäntöelin. Se koostuu 98-jäsenisestä edustajainhuoneesta ja 80-jäsenisestä kansainhuoneesta. Edustajainhuoneen jäsenet valitaan suhteellisella vaalitavalla neljän vuoden välein ja kansainhuoneen edustajat nimittävät Bosnia ja Hertsegovinan federaation kantoneiden lainsäädäntöelimet.
Qatarin kansallispäivä

 
Qatarin kansallispäivä () on juhlapäivä, jota vietetään Qatarissa vuosittain 18. joulukuuta. Sitä kutsutaan myös Perustajan päiväksi, sillä sitä juhlitaan Qatarin vuoden 1878 yhdistymisen muistoksi. Tuolloin Jassim ibn Muhammad Al Thani peri isältään Qatarin heimojen johtajan paikan.
Kansallispäivää on alettu juhlia Qatarissa vasta 2000-luvulla, sillä emiiri päätti vuonna 2007 uudesta kansallisesta lomapäivästä. Itsenäisyyspäivä oli sitä ennen tärkein juhlapäivä, mutta sen vietto on lähes kokonaan loppunut kansallispäivän takia. Kansallispäivä symbolisoi erityisesti al-Thanien suvun valtaa.
Kansallispäivänä on monia erilaisia tapahtumia. Silloin järjestetään muun muassa lipunnostja ja sotilaspaaraati, jossa esitellään sotilaskalustoa. Hotelleissa on usein tarjolla Qatarin lipun muotoista kakkua sekä perinteisiä qatarilaisia ruokia. Illalla ihmiset täyttävät kadut moottoriajoneuvoilla ja heiluttavat Qatarin lippuja autojen katolta.
Valehtelijoita?

Valehtelijoita? on Teuvo Pakkalan novelli, joka sisältyy vuonna 1895 ilmestyneeseen kokoelmaan "Lapsia: Kokoelma novelleja lasten parista", jonka on julkaissut Otava. 
"Valehtelijoita?" on kertomus lasten roolileikeistä, joita aikuiset eivät ymmärrä. Tarinassa lapset joutuvat valehtelusyytösten kohteiksi, sillä aikuiset eivät ymmärrä mielikuvituksen ja todellisuuden eroa.
Novelli sisältyy myös teoksiin:
Pehr Frigel

Pehr Frigel (2. syyskuuta 1750 Kalmar – 24. marraskuuta 1842 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.
Frigel syntyi teologi Petrus Frigeliuksen ja tämän vaimon Ingrid Helenan (o.s. Wahlberg) pojaksi. Hän sai kouluvuosinaan viulun- ja urkujensoiton sekä musiikin teorian opetusta urkuri Hans Björkmanilta. Vuosina 1770–1776 Frigel opiskeli Uppsalassa, jossa myös toimi yliopiston varamusiikkijohtajana ja tuomiokirkon varaurkurina. Hän sai maisterin arvon Uppsalan yliopistosta vuonna 1776. Frigel nimitettiin yksityisopettajaksi Johan Liljencrantzin perheeseen Tukholmaan. Hän liittyi Utile Dulciin ja Coldinuordeniin. Utile Dulcissa Frigel toimi 1780-luvulla musiikillisena johtajana. Vuonna 1778 hänet hyväksyttiin myös Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi. Frigel sai Tukholmassa yksityisopetusta teologiassa ja filosofiassa. Lisäksi hän suoritti sävellysopintoja Joseph Martin Krausin johdolla. Frigel toimi Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian sihteerinä vuosina 1797–1842 ja kirjastonhoitajana vuosina 1797–1840. Lisäksi hän oli sen oppilaitoksen valvoja vuosina 1811–1834 sekä musiikin teorian, estetiikan ja kirjallisuuden professori vuosina 1814–1830. Frigelistä tuli kansainvälisesti tunnustettu musiikin teoreetikko. Hänen laajan tutkimustyönsä mahdollisti pääsy akatemian kirjastoon ja arkistoon. Hän oli kirjojen ja musiikin keräilijä, joka antoi panoksensa akatemian kokoelmien laajentamiseen. Frigel kävi sekä virallista että yksityistä kirjeenvaihtoa Sigismund Neukommin, François-Joseph Fétisin, Giuseppe Bainin, William Horsleyn ja Paul Struckin kanssa.
Frigel opetti sävellystä ja kontrapunktia. Hän oli monien 1800-luvun johtavien ruotsalaismuusikoiden opettaja sekä Ruotsin kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa että yksityisesti. Hän laati ensimmäisen ruotsinkielisen tutkielman kontrapunktista. Frigel toimi virkamiehenä ja vuosina 1784–1809 sihteerinä Handels- och finansexpeditionenissa. Vuonna 1809 hänet nimitettiin papiston musiikilliseksi neuvonantajaksi Ruotsin virsikirjaa koskeneissa asioissa. Vuonna 1811 hänet valittiin virsikomiteaan. Frigel kiisteli julkisesti liturgisesta musiikista Johann Christian Friedrich Hæffnerin kanssa. Hän toimi Allgemeine musikalische Zeitungin kirjeenvaihtajana.
Säveltäjänä Frigel oli erityisen tuottelias 1780–1790-luvuilla kantaattien ja laulujen tekijänä. Huomattavaa suosiota saavutti maaliskuussa 1815 Edouard Du Puyn johdolla kantaesitetty oratorio "Försonaren på Oljoberget", jonka Frigel sävelsi Samuel Ödmannin sanoihin. Uudistettu versio esitettiin vuonna 1820. Molemmat esitykset olivat menestyksiä. Frigel sävelsi myös muun muassa sinfonioita, konserttoja ja alkusoittoja. Hän kuoli 92-vuotiaana. Hänen hautajaisissaan Pyhän Klaaran kirkossa lauloi Jenny Lind.
Maticoöljy

Maticoöljy () on maticopippurin lehdistä tislattua eteeristä öljyä, jota on käytetty lääkintään. Tämä kellertävä, paksu öljy sisältää asaronialkaloidia.
Maticoksi ("folium matico") kutsutaan tiiviiksi pakaksi puristettuja maticopippurin lehtiä. Lääkinnässä niitä on käytetty verenvuodon ehkäisemiseen. Maticolehdet saattavat kasvaa 20 senttimetrin pituisiksi ja pitkulaisen munamaisen muotoisiksi. Nämä sahalaitaiset lehdet kuivataan ja hienonnetaan, jolloin niistä leviää pistävää, mausteen kaltaista tuoksua. Sellaisenaan niitä on käytetty keuhkovioittumien, ruoansulatushäiriöiden ja virtsatiehyetautien hoitoon sekä maticoöljyn ja maticosiirapin valmistamiseen. Maticosiirappia on käytetty ruoansulatushäiriöiden lääkintään. Sitä valmistettaessa lehtiä keitetään vedessä ja valmistetaan seos, jossa tätä keitettä on seitsemän osaa ja sokeria yhdeksän osaa.
Michel Brault

Michel Brault (25. kesäkuuta 1928 Montreal – 21. syyskuuta 2013) oli kanadanranskalainen elokuvaaja, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja elokuvatuottaja. Hän edusti pelkistettyä ja dokumentaarista, kevyellä kalustolla toteutettua "direct cinema" -tyylisuuntaa ja oli keskeisiä tekijöitä National Film Board of Canadan ranskankielisellä osastolla. Hän on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa kanadalainen, joka on voittanut Cannesissa parhaan ohjaajan palkinnon.
Spartak (Donetskin alue)

Spartak () on kylä Donetskin alueen Donetskin piirissä Ukrainassa. Se sijaitsee kilometri Donetskin lentokentän pohjoispuolella, noin 20 kilometriä Donetskin keskustasta pohjoisluoteeseen.
Kylä perustettiin 1922. Sinne perustettiin 1930 Spartak-kolhoosi. 1970-luvulle tullessa kylässä oli sovhoosiksi muutetun tilan päärakennus, lastentarha, koulu 8. luokkaan asti, kerhorakennus, kirjasto, kauppa ja ruokala.
Vuodesta 1986 2000-luvulle kylästä kulki raitiotie Avdijivkaan.
Maaliskuussa 2015 kylä oli Venäjän tukemien separatistisotilaiden miehittämä, Ukrainan laillisen hallinnon ulkopuolista aluetta.
François-Joseph Fétis

François-Joseph Fétis (25. maaliskuuta 1784 Mons – 26. maaliskuuta 1871 Bryssel) oli belgialainen musiikkitieteilijä, urkuri ja säveltäjä.
Fétis aloitti lapsena viulun-, pianon- ja urkujensoiton. Hän pääsi Pariisin konservatorioon vuonna 1800. Hän siirtyi Wieniin jatkamaan opintojaan vuonna 1803 ja meni naimisiin vuonna 1806. Fétis sai nimityksen professoriksi Pariisin konservatorioon vuonna 1821. Hän julkaisi vuonna 1825 tutkielman "Traité du contrepoint et de la fugue". Erityinen merkitys jälkipolville on ollut Fétisin kahdeksanosaisella julkaisulla "Biographie universelle des musiciens" (1835–1844). Fétis perusti "Revue et gazette musicale de Paris" -lehden. Hänestä tuli Pariisin konservatorion kirjastonhoitaja vuonna 1827. Hän aloitti vanhan musiikin luentokonserttisarjan vuonna 1832.
Fétis nimitettiin Leopold I:n hovin musiikkijohtajaksi ja Brysselin kuninkaallisen konservatorion johtajaksi vuonna 1833. Vuonna 1845 hän sai nimityksen Belgian kuninkaallisen akatemian jäseneksi. Fétisin kuoleman jälkeen hänen huomattava kirjastonsa luovutettiin Belgian kuninkaalliselle kirjastolle. Fétis sävelsi oopperoita, kirkko- ja kamarimusiikkia sekä orkesteri- ja pianoteoksia. Hänet kuitenkin tunnetaan nimenomaan kirjoituksistaan.
Valheella on lyhyet jäljet

Valheella on lyhyet jäljet ("Synden har lång svans") on norjalais-ruotsalaisen kirjailijan Margit Sandemon kirjoittama historiallinen romaani ja romaanisarjan "Jääkansan tarina" 27. osa. Teos on ilmestynyt 1986, ja sen on julkaissut suomeksi Marja Mahlamäen suomentamana Kirjaviihde 1997.
William Horsley

William Horsley (15. marraskuuta 1774 Lontoo – 12. kesäkuuta 1858 Kensington, Lontoo) oli englantilainen säveltäjä ja urkuri.
Horsley aloitti vuonna 1790 musiikin opiskelun Theodore Smithin johdolla. Vuonna 1794 hän aloitti työskentelyn urkurina Ely Chapelissa Holbornissa. Vuonna 1797 Horsley hyväksyttiin Royal Society of Musiciansin jäseneksi. Hän siirtyi vuonna 1798 Ely Chapelista John Wall Callcottin avustavaksi urkuriksi Asylum for Female Orphansiin. Hän perusti Callcottin kanssa samana vuonna Concentores Sodales -musiikkiseuran, joka pysyi toiminnassa vuoteen 1847 saakka. Horsley seurasi Callcottia tämän virassa urkurina vuonna 1802. Hän meni naimisiin Callcottin vanhimman tyttären kanssa. Horsley työskenteli vuosina 1812–1837 Belgrave Chapelin urkurina Halkin Streetillä. Vuonna 1838 hän siirtyi Charter Housen urkuriksi.
Horsley julkaisi vuosina 1801–1807 viisi laulukirjaa. Hänen lauluihinsa kuuluvat "By Celia's arbour", "O nightingale" ja "Now the storm begins to lower". Horsleyn tuotantoon kuuluu myös soitinsävellyksiä, kuten kolme sinfoniaa. Horsley kuoli kotonaan Kensingtonissa ja tuli haudatuksi Kensal Green Cemeteryyn. Myös hänen poikansa Charles Edward Horsley oli säveltäjä. Toinen poika, John Callcott Horsley loi uran taidemaalarina.
Maria Ryymin

Maria Ryymin, o.s. "Misukka" (1864 Suistamo – 14. tammikuuta 1939 Suistamo) oli suomalainen Laatokan Karjalassa Suistamolla asunut itkuvirsien ja runolaulujen esittäjä.
Suistamon Sarankylässä syntynyt Maria Ryymin oppi itkuvirret, runolaulut ja loisut äidiltään. Hän esitti itkuvirsiään sekä kotiseudullaan että laulujuhlilla muualla Suomessa. Ryymin esiintyi myös Yleisradiossa.
Maria Ryymin kuoli 74-vuotiaana Suistamon Alatun kylän Ahvenlammilla.
Aapo Vesikko

Aapo Vesikko (25. syyskuuta 1872 Kupanitsan Vesikkolan kylä – 1935) oli inkerinsuomalainen opettaja ja toimittaja.
Vesikko syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi Kupanitsan kansakoulun ja Kolppanan seminaarin, josta hän valmistui vuonna 1892 opettajaksi ja kanttori-urkuriksi. Vesikko työskenteli opettajana eri puolilla Inkeriä, "Uuden Inkerin" aputoimittajana vuosina 1905–1906 sekä "Nevan" toimitussihteerinä vuosina 1908–1910 ja toimittajana vuodesta 1912. Hän toimitti myös "Kansalais-kalenteria Inkerinmaalla ja Pietarissa" ja kirjoitti suuren määrän pakinoita nimimerkillä Kuoman Kaima. 
Vesikko toimitti vuonna 1919 Narvassa lyhytikäisiksi jääneitä "Narvan Sanomia" ja vuodesta 1920 "Karjalan Aamulehteä" Viipurissa. Hän matkusti vuonna 1925 perheensä luokse Inkeriin, jossa hän toimi kotikylänsä osuuskassan tarkastuslautakunnan jäsenenä. Vesikko tuomittiin vuonna 1929 kahdeksan vuoden vankeuteen. Hän palasi vuonna 1933 vaikeasti sairaana Solovetskin vankileiriltä Leningradiin ja kuoli kahden vuoden kuluttua.
François Rebel

François Rebel (9. kesäkuuta 1701 – 7. marraskuuta 1775) oli ranskalainen säveltäjä ja viulisti.
Rebel pääsi vuonna 1714 viulistiksi Académie royale de musiquen orkesteriin. Myöhemmin hän seurasi isäänsä Jean-Féry Rebeliä soittajana Les Vingt-quatre Violons du Roi -kokoonpanossa. Rebel teki kollegansa François Francoeurin kanssa yhteistyötä oopperassa "Pirame et Thisbé" (1726), jota seurasi seitsemäntoista muuta yhteistyössä laadittua näyttämöteosta. Rebel toimi Concert Spirituel -konserttisarjan johtajana vuonna 1742 ja yhtenä Académie royale de musiquen johtajista vuosina 1757–1767.
Laila Andersson-Palme

Laila Andersson-Palme (s. 30. maaliskuuta 1941 Lösen, Karlskronan kunta) on ruotsalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Andersson-Palme opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakouluussa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Sylvia Mang-Borenberg ja Hjördis Schymberg. Andersson-Palme oli kiinnitettynä Ruotsin kuninkaalliseen oopperaan vuosina 1964–1996. Hän teki debyyttinsä siellä Susannan roolissa oopperassa "Figaron häät". Andersson-Palme on tehnyt vierailevia esiintymisiä monissa Euroopan maissa ja muun muassa Metropolitan-oopperassa.
Andersson-Palme loi rooleja oopperoissa "Herr von Hancken" (Karl-Birger Blomdahl, 1965), "Tronkrärna" (Gunnar Bucht, 1966) ja "Gränskibbutzen" (Maurice Karkoff, 1975). Hän tulkitsi Alban Bergin "Lulun" nimiroolin oopperan Ruotsin-ensiesityksessä. Andersson-Palme on tulkinnut rooleja myös muiden muassa Giacomo Puccinin, Richard Straussin, Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin teosten esityksissä. Andersson-Palme sai hovsångerskan arvonimen vuonna 1985, ja hänelle myönnettiin Litteris et Artibus -mitali vuonna 1992.
Andersson-Palmen puoliso oli näyttelijä Ulf Palme. Andersson-Palme julkaisi muistelmateoksen "När mörkret söker ljuset: ett operaliv i dur och moll".
Vítkov

Vítkov on kukkula Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Se erottaa toisistaan Karlínin ja Žižkovin kaupunginosat. 
Historia.
Böömin kunigas Kaarle IV:n aikaan tällä Prahan läheisellä kukkulalla alettiin pitämään viinitarhoja. Osa niistä kuului Vítek z Hora nimiselle prahalaiselle raatimiehelle, jonka mukaan kukkula on luultavasti saanut nykyisen nimensä. Heinäkuussa 1420 sen ympäristössä käytiin Vítkovin taistelu Jan Žižkan johtamien hussilaisjoukkojen sekä Sigismund Luxemburgilaisen katolilaisten ristiretkiarmeijoiden välillä. Taistelu päättyi hussilaisten voittoon.
Rakennukset.
Kukkulan uudenkaupungin puoleista päätyä hallitsee Vítkovin kansallinen muistomerkki. 1920- ja 30-luvuilla rakennetun rakennuksen sisällä on muun muassa tuntemattoman sotilaan hauta. Sen katolla on yksi maailman suurimmista ratsastajapatsaista. Se esittää hussilaiskenraali Jan Žižkaa.
Luonto.
Vítkovin kukkulalla on yhteensä 14,93 hektaaria puistoaluetta.
Too Slim and the Taildraggers

Too Slim and the Taildraggers on vuonna 1986 perustettu yhdysvaltalainen bluesrock -yhtye. Yhtye on julkaissut yhteensä 14 studioalbumia ja 6 livealbumia sekä 2 kokoelmalevyä. Laulaja-kitaristi Tim “Too Slim" Langford on yhtyeen ainoa jäljellä oleva alkuperäisjäsen. Yhtye on alunperin perustettu Spokanessa, Washingtonin osavaltiossa, mutta tätä nykyä yhtye pitää majapaikkaa Tennesseen osavaltiossa sijaitsevassa Nashvillen kaupungissa.
Margot Rödin

Margot Rödin Larsson (s. 12. maaliskuuta 1935 Tukholma) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Rödin opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa yksinlaululuokalla vuosina 1956–1960 ja oopperaluokalla vuosina 1960–1961. Hänen opettajiaan olivat Ingeborg Berlin ja Ragnar Hultén. Myöhemmin Rödin suoritti opintoja myös Wilhelm Freundin, Erik Werban ja Gerald Mooren johdolla. Hän debytoi romanssilaulajana Ruotsin radiossa vuonna 1960. Rödin teki ensimmäisen esiintymisensä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Mercedeksenä "Carmenissa" vuonna 1961. Hän oli kiinnitettynä kuninkaalliseen oopperaan vuoteen 1988 saakka.
Rödin on saavuttanut arvostusta muiden muassa Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teosten tulkitsijana. Hän on tehnyt vierailevia esiintymisiä monien maiden oopperataloissa ja esiintynyt kansainvälisesti myös konserttilaulajana. Vuosina 1962–1982 hän esiintyi Drottningholms Slottsteaterissa. Rödin sai vuonna 1969 Grammis-palkinnon kategoriassa "Årets seriösa skivartist".
RAF Mildenhall

RAF Mildenhall on lentotukikohta Englannin Suffolkissa. Siellä operoi vuonna 2024 V-22 Osprey-koneita sekä KC-135 Stratotanker -ilmatankkauskoneita. Tukikohdalla on pitkä historia, sillä se on rakennettu vuonna 1934. Yhdysvaltain ilmavoimain käyttö siellä on jatkunut 60 vuotta.
Andrei Mordvitšev

Andrei Nikolajevitš Mordvitšev (, s. 14. tammikuuta 1976) on venäläinen upseeri.
Mordvitšev syntyi Pavlodarissa nykyisessä Kazakstanissa. Hän valmistui Novosibirskin sotakorkeakoulusta 1997 ja Venäjän federaation asevoimien yhteisakatemiasta 2006. Vuonna 2011 hänet nimitettiin everstin arvoisena panssarijoukkojen Kantemirov-prikaatin komentajaksi. Hän sai kenraalimajurin arvon 2013 ja komensi jalkaväkiprikaatia. Venäjän yleisesikunta-akatemiasta Mordvitšev valmistui 2016. Myöhemmin hän oli Južno-Sahalinskin varuskunnan komentaja, 41. armeijan varakomentaja keskisessä sotilaspiirissä ja 8. armeijan varakomentaja eteläisessä sotilaspiirissä. Mordvitšev komensi 8. kaartinarmeijaa Ukrainan sodan Mariupolin taistelussa. Tämän jälkeen hän oli eteläisen sotilaspiirin varakomentaja ja helmikuusta 2023 keskisen sotilaspiirin komentaja.
Huhtikuusta 2023 alkaen Mordvitšev on komentanut Venäjän keskistä ryhmää Ukrainassa. Hän sai 7. syyskuuta 2023 kenraalieverstin arvon.
Venäjän 4. panssaridivisioona

4. kaartin Kantemirovin punalipun ja Leninin kunniamerkin panssaridivisioona, nimetty Ju. V. Andropovin mukaan () on Venäjän maavoimien yhtymä, yleensä Kantemirovskyi- tai Kantemirov-divisioona.
Divisioonan edeltäjänä pidetään keväällä Stalingradissa perustettua Neuvostoliiton XVII panssariarmeijakuntaa, joka osallistui taisteluihin 26. kesäkuuta 1942 Donin varrella lähellä Voronežia. Ansioistaan taisteluista keski-Donilla armeijakunta sai tammikuussa 1943 kaartin arvonimen ja sen numeroksi vaihdettiin IV kaartin panssariarmeijakunta, sekä Kantemirov-nimen Kantemirovkan kylän mukaan, jossa se ensimmäisenä osallistui taisteluihin. Osallisuudesta Ukrainan oikean rannan vapauttamiseen huhtikuussa 1944 se sai Punalipun kunniamerkin ja Krakovan vapauttamisesta Leninin kunniamerkin.
Armeijakunta saavutti ensimmäisenä yksikkönä Elben ja osallistui Dresdenin valtaukseen. Se eteni Tšekkoslovakiaan ja päätti toisen maailmansodan Prahan ulkopuolella.
Kesäkuussa 1945 armeijakunta supistettiin 4. panssaridivisioonaksi, jonka esikunta ja joukot olivat Naro-Fominskissa 70 km lounaaseen Moskovasta. Se oli yksi Venäjän valmiusjoukoista, jota pidettiin vähintään 80 % miehityksessä ja täysin varustettuna.
Kesäkuussa 1953 divisioonan joukot siirrettiin Moskovaan. Lavrenti Berijan väitettiin suunnittelevan vallankaappausta 27. päiväksi ja hän oli käskenyt Moskovan sotilaspiirin komentajaa Pavel Artemjevia viemään joukkonsa harjoituksiin hallitakseen kaupunkia sisäministeriön joukoilla. Nikolai Bulganin määräsi divisioonan sekä marsalkka Timošenkon joukkoja Valko-Venäjältä Moskovaan ja Berija pidätettiin. Divisioona sai 23. 
 helmikuuta 1984 nimen Juri Andropovin mukaan.
Vuosina 1991 ja 1993 divisioonan joukkoja tuotiin Moskovaan. Syyskuussa 1993 puolustusministeri Pavel Gratšov piti ministerineuvoston hätäkokouksen keskustellakseen asevoimien näkemyksestä maan tilanteeseen. Erityisesti Kantemirov-divisioonan komentajat torjuivat mahdollisuuden, että armeijaa käytettäisiin poliittisten ongelmien ratkaisussa.
Vuosien 2008-2009 asevoimien organisaatio uudistuksissa se muutettiin 4. erilliseksi panssariprikaatiksi. Divisioona muodostettiin uudelleen 2013 Moskovan alueen yksiköistä.
Organisaatio.
Divisioonan kokoonpano vuonna 2023:
Uuno E. Mäkelä

Uuno Elias Mäkelä (20. lokakuuta 1900 Orimattila – 20. toukokuuta 1971 Lahti) oli suomalainen koelentäjä. Hän sai ensimmäisenä suomalaisena Caterpillar-klubin rintamerkin pelastauduttuaan laskuvarjolla vaurioituneesta koneestaan vuonna 1934. 
Mäkelä valmistui Tampereen teollisuuskoulun konerakennusosastolta vuonna 1924 ja hän pääsi 1925 lentokonemekaanikoksi Uttiin. Ilmavoimien ohjaajakoulutuksen jälkeen hän sai Suomen lentomerkin joulukuussa 1926. Mäkelä oli Valtion lentokonetehtaan koelentäjänä vuodesta 1930 lähtien ja hän teki kotimaisten konetyyppien (muun muassa VL E.30 Kotka, VL Paarma ja VL Tuisku) ensilentoja vuosina 1930–1934.
Mäkelä suoritti VL Tuiskun prototyypillä TU-149 rajasyöksykokeita 29. tammikuuta 1934. Hän lähti lennolle Santahaminasta ja teki syöksykokeet Helsingin itäpuolella meren päällä. Kolmannen kokeen aikana Tuiskun nopeus nousi yli 70 asteen syöksyssä 350 kilometriin tunnissa ja Mäkelä havaitsi koneen siivissä värinää. Hän päätti keskeyttää kokeen ja alkoi oikaista konetta varovasti. Siipien värähtely kuitenkin voimistui ja lopulta oikeasta alasiivestä repeytyi irti osa siipisalkoa ja pian molemmat tasot pirstoutuivat. Koneen nopeus oli noin 360 kilometriä tunnissa ja se oli noin 900 metrin korkeudessa kun Mäkelä poistui koneesta laskuvarjon avulla. Hänellä oli vaikeuksia ylettyä laskuvarjon laukaisukahvaan mutta lopulta hän onnistui siinä ja laskuvarjo aukesi kokonaan. Mäkelä laskeutui Östersundomin pitäjässä sijainneen Torstenholmin saaren rannassa kasvaneiden kuusien latvoihin ja keinotteli sitten itsensä vahingoittumattomana alas maanpinnalle. Mäkelän kone oli hajonnut meren jäälle lähes kahden kilometrin matkalle. Mäkelä soitti lähitalon puhelimella Ilmavoimien esikuntaan ja parin tunnin kuluttua paikalle tuli tutkijalautakunta ja Ilmavoimien komentaja eversti Jarl Lundqvist. Mäkelä kärsi hyppynsä jälkeen kuukauden ajan tasapainohäiriöistä ja muistin heikkenemisestä. Hän jatkoi kuitenkin koelentäjänä ja kehitti koelentomenetelmiä ensimmäisenä Suomessa. Valtion lentokonetehdas rakensi uuden Tuiskun prototyypin ja lopulta näitä koneita rakennettiin Ilmavoimille yhteensä 31 kappaletta.
Mäkelä oli käyttänyt amerikkalaista Irvingin valmistamaa laskuvarjoa pelastautumiseensa ja hänelle myönnettiin vuonna 1922 perustetun Caterpillar Club Irvingin rintamerkki. Irvinin laskuvarjojen avulla pelastuneet lentäjät olivat ehdottaneet Irvinille klubin perustamista niille, jotka olivat turvautuneet vaaratilanteessa Irvinin yhtiön valmistamaan laskuvarjoon ja selvinneet hypystään hengissä. Klubin tunnuksena oli silkkiperhosen toukka, koska silkkiä käytettiin laskuvarjojen materiaalina. Mäkelän rintamerkki on nykyisin Suomen Ilmailumuseon kokoelmissa.
Kapteeni Uuno E. Mäkelälle myönnettiin Harmon-patsas vuonna 1934.