tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
N-asetyylietanoliamiinihappoamidaasi

N-asetyylietanoliamiinihappoamidaasi eli NAAA (myös N-asetyylietanoliamiinihappoamidihydrolaasi) on N-asetyylietanoliamiineja (mm. anandamidi, palmitoyylietanoliamidi) hydrolysoiva entsyymi.
Biokemia.
NAAA on rakenteellisesti ja toiminnallisesti samanlainen kuin happokeramidaasi eli CA; NAAA hydrolysoi keramideja vähän mutta havaittavasti. NAAA:n katalysoiman hydrolyysin johdosta syntyy siis rasvahappoja ja etanoliamidia. NAAA kuuluu koloyyliglysiinihydrolaasiperheeseen. NAAA:lla ei ole sekvenssihomologiaa rasvahappoamidihydrolaasin eli FAAH:n kanssa, mutta on sekvenssihomologinen CA:n kanssa. NAAA on lysosomaalinen ensyymi.
NAAA oli aiemmin ainoa tunnettu endokannabinoideja metaboloiva entsyymi.
Lääketieteellinen käyttö.
NAAA:ta on tutkittu muun muassa kivunlievitykseen ja tulehdusreaktioiden vähentämiseksi (engl. anti-inflammatory).
NMT (alkaloidi)

N-metyylitryptamiini eli NMT (joskus myös monometyylitryptamiini) on tryptamiinin johdannaisyhdiste ja alkaloidi, jota löytyy monesta eri kasvisuvusta: Mimosa, Acacia ja Virola. NMT mainitaan Alexander Shulginin kirjassa TiHKAL.
Kemia.
NMT on dimetyylitryptamiinin ja N-etyylitryptamiinin johdannaisyhdiste.
NMT muodostaa noin kaksi kolmasosaa Acacia obtusifolia -lajin alkaloideista.
Farmakologia.
NMT on biologisesti aktiivinen oraalisesti vain MAO-estäjän kanssa.
NMT on 5HT2A-reseptorin vahva täysagonisti (EC50=50,7 nM, Emax=96 %) sekä muun muassa serotoniininvapautusaine eli SRA (EC50=22,4 nM).
Sean Ekins

Sean Ekins on brittiläinen komputationaalisen farmakologian, komputationaalisen toksikologian ja keminformatiikan tutkija sekä farmakologi. Ekinsiä on siteerattu 26 641 kertaa (4.1.2025).
Ekinsin väitöskirjan aihe oli "Speculations on the relative roles of cytochrome P450 and flavin containing monooxygenase in the metabolism of S12363".
Siteeratuimmat artikkelit.
Ekinsin siteeratuimmat artikkelit ovat seuravat:
Joutsenjärvi

Joutsenjärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Ibuki-2

Ibuki-2 (; myös Greenhouse Gases Observing Satellite-2 eli GOSAT-2, ) on japanilainen kaukokartoitussatelliitti, joka erityisesti tutkii kasvihuonekaasuja. Satelliitin malli perustuu japanilaiseen vuonna 2014 laukaistuun ALOS-2-satelliittiin ja Ibuki-2 on Japanin avaruusjärjestön (JAXAn) vuonna 2009 laukaistun Ibuki-satelliittin seuraaja. Satelliitti laukaistiin 29. lokakuuta 2018 H-IIA -kantoraketilla Tanegashiman avaruuskeskuksesta.
Satelliitti mittaa Maan ilmakehässä olevien hiilidioksidin, metaanin, otsonin, vesihöyryn, hiilimonoksidin sekä typen määriä.
Ibuki-2 eroaa edeltäjästään päivitetyillä ja tarkemmilla sersoreilla sekä tutkilla.
Tutkimuslaitteet.
lähde: 
GOSAT-GW.
GOSAT-GW on japanilainen tuleva satelliitti ja Ibuki-2:n seuraaja, joka laukaistaan vuonna 2025.
Colton Dach

Colton Dach (s. 4. tammikuuta 2003 St. Albert, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Dach edustaa NHL-joukkue Chicago Blackhawksia.
Ennen NHL-uraansa Dach pelasi WHL-juniorisarjassa Saskatoon Bladesin, Kelowna Rocketsin ja Seattle Thunderbirdsin joukkueissa. Chicago Blackhawks varasi hänet toisella kierroksella 62. varausvuorolla . Dach on pelannut yhden NHL:n runkosarjan ottelun ilman tehopisteitä. Uran tilastot päivitetty 4. tammikuuta 2025.
Pastuszek podhalański

Pastuszek podhalański on puolalainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Pastuszek podhalański on pieni tai keskikokoinen ja karvapeitteeltään pörröinen. Paimenet valitsivat jalostukseen erityisesti sellaisia yksilöitä, joiden ulkonäkö ja karvapeite muistuttivat niiden paimentamia lampaita. Suurin osa niistä ovat tämän vuoksi väriltään joko valkoisia, vaaleanharmaita tai oljenkeltaisia. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on eloisa ja erittäin valpas.
Alkuperä.
Rotua on käytetty paitsi paimentamiseen, myös varoittamaan mahdollisista tunkeilijoista ja petoeläimistä haukkumalla. Se on todennäköisesti sukua mm. pulille, pumille, komondorille ja romanianpaimenkoiralle.
Kakure kirishitan

Kakure kirishitan (, ) on nimitys niille Japanin kristityille, jotka noudattavat edelleen vainojen takia uskonsa salanneiden japanilaisten kristittyjen tapoja.
Kun kristinuskon harjoittaminen sallittiin Japanissa vuonna 1873, osa Japanin kristityistä jatkoi vainojen aikana kehittämien tapojensa seuraamista. Uskontoon kuuluu esimerkiksi tiettyjä buddhalaisia ja šintolaisia piirteitä, uskonnon harjoittamista kirkkojen sijaan kodeissa ja tietynlaista oman uskon salailua.
Historia ja tavat.
Lähetystyöntekijät toivat kristinuskon Japaniin vuonna 1549. Japanin ensimmäisiä kristittyjä on kutsuttu portugalilaisperäisellä nimellä "kirishitan" (). Kun vuonna 1614 kristinusko kiellettiin maassa, Japanin kristityt jatkoivat uskontonsa harjoittamista salassa.
Koska vainojen ajan kristityt eivät voineet turvallisesti käyttää esimerkiksi rukoilun tukena kristinuskossa pyhinä pidettyjä kuvia ja esineitä, he käyttivät niiden sijaan esineitä, jotka eivät ensisilmäyksellä vaikuttaneet kristinuskoon liittyviltä. Esimerkiksi Maria Kannon -patsaita on sanottu sellaisiksi esineiksi. Ne esittivät hieman Neitsyt Marian kaltaista buddhalaista jumalatarta Guanyiniä, mutta kristityt palvoivat niitä Marian kuvana. Kristityt myös naamioivat rukouksensa niin, että ensikuulemalta ne kuulostivat buddhalaiselta messuamiselta. Uskontoon alkoi naamioinnin nimissä yhdistyä myös muita buddhalaisuuteen, šintolaisuuteen ja esi-isien palvontaan liittyviä asioita. Uskovien kodissa on perinteisesti ollut esimerkiksi alttari, johon jättää lahjoja esi-isille ja šintolaisille jumalille. Alttarin yhteydessä on saattanut olla kätketty paikka kristityille esineille, kuten ikoneille ja pyhälle vedelle.
Vainojen aikaan kristityt myös muuttivat asumaan syrjäisille alueille ja sellaisiin paikkoihin, joissa heidän oli helppoa esittää seuraavansa jotain Japanin perinteisistä uskonnoista. He kokoontuivat uskonnon harjoittamista varten toistensa koteihin, ja messuja sekä juhlien järjestämistä johti johtaja-asemassa ollut henkilö. Uskonnolliset esineet olivat yhteisessä omistuksessa.
Nykyaika.
Vuonna 1873 kristinuskon harjoittaminen sallittiin taas Japanissa, ja myös piilossa olleisiin kristittyjen kyliin alettiin rakentaa katolisia kirkkoja. Osa Japanin kristityistä kääntyi buddhalaiseksi tai šintolaiseksi, ja osa alkoi noudattaa katolisen kirkon oppeja. Loput kristityt kuitenkin jatkoivat vainojen aikana kehittämien tapojensa seuraamista. Heitä alettiin kutsua nimellä "kakure kirishitan". Yleisesti ottaen vainojen ajan kristittyjen omanlaiset kulttuuriperinteet alkoivat kuitenkin vähitellen muuttua ja hälvetä.
Kakuri kirishitan -kristittyjen nykyinen tarkka määrä ei ole tiedossa, mutta tiedetään, että heitä on vain vähän. Uskovien määrä on myös vähentynyt. Heidän yhteisöjään elää ainakin joillain syrjäisillä saarilla. He ovat jatkaneet samoja tapoja kuin vainojen aikaankin, mukaan lukien uskon salailua. Vain harvat heistä haluavat kertoa uskonnostaan esimerkiksi toimittajille, tieteilijöille tai vierailijoille. Erään haastatellun kristityn mukaan salailussa on osin kyse kunnioituksesta esi-isiä kohtaan ja osin siitä, että salailusta on tullut osa uskoa.
Hopeakuvastin

Hopeakuvastin on vuoden 2022 musiikkialbumi, joka julkaistiin cd-muodossa mutta myös vinyyli-lp -muodossa. Se sisältää 10 Toivo Kärjen sävellystä vuosilta 1943-1984. Levyn tuotti Matti Makkonen ja julkaisi Nova Records Oy.
Levyprojektin pohjana oli vuosittain järjestettävä TangoMaestro -laulukilpailu, joka keskittyy perinteiseen suomalaiseen tangoon. Levyn kappaleista viisi ovat kilpailun vuosien 2018 ja 2019 voittajien esittämiä, ja niitä oli laulettu kyseisessä kilpailussa. Toiset viisi ovat Makkosen johtaman Savonlinna-kuoron esittämiä. Näitä oli testattu aiemmin Nilsiän konserteissa Harmonia-kuoron esittäminä.
Sovitukset teki, säestävää yhtyettä johti ja selloa soitti Matti Makkonen. Muut soittajat olivat Susanna Mieskonen-Makkonen viulu, Kirsi Laamanen harmonikka, Petri Herranen piano, Toni Taskinen kitara ja Jarmo Hiekkala basso. Laulusolistit olivat Päivi Hökkä, Pertti Alho, Merja Uimonen ja Timo Uusikylä.
Äänitykset tehtiin Savonlinnan Taidelukion juhlasalissa 16-17.10.2021. Äänityksen, editoinnin ja miksauksen hoiti Sampo Härkönen, masteroinnin Markku Veijonsuo / Varistoteles Studios. Layout ja graafinen ulkoasu: Paperi Sonné, kannen valokuva: Matti Suurpää vuonna 1971.
Kaikki kappaleet taustatietoineen esitellään oheislehtisessä.
Levyn kappaleet.
Kaikki sävellykset: Toivo Kärki. Kappaleet ovat ennenlevyttämättömiä paitsi 8, mutta sekin on tässä ensi kerran alkuperäisenä kuorosovituksena
1. Kuuntele ääntä sydämen – 2.33 (1979, san. Juha Vainio) Päivi Hökkä 
2. Hopeakuvastin kertoo – 3.24 (1956, san. Reino Helismaa) Päivi Hökkä 
3. Niin monta pitkää iltaa – 3.22 (1984, san. Olavi Polvi) Pertti Alho 
4. Äiti – 2.57 (1977 san. Juha Vainio) Savonlinna-kuoro 
5. Itke sydän, naura sydän – 2.50 (1983, san. Kyösti Timonen) Savonlinna-kuoro 
6. Haaveen harhaa – 3.35 (1982, san. Vexi Salmi) Timo Uusikylä 
7. Tuuli, lintu ja pilvet – 2.46 (1980, san. Olavi Polvi) Merja Uimonen 
8. Istuin illalla tuvassa – 2.30 (1943, san. Aleksanteri Aava) Savonlinna-kuoro 
9. Kohta väistyy yö – 2.00 (1982, san. Aappo I. Piippo) Savonlinna-kuoro 
10. Karjala tässä ja nyt – 2.50 (1981, san. Paavo Suoninen) Savonlinna-kuoro 
Lähteet.
Hopeakuvastin-albumin NRECD-29 oheislehtinen
Kyösti Huhtala

Kyösti Huhtala (3. huhtikuuta 1871 Lapua – 23. heinäkuuta 1913 Korsholma) oli suomalainen opettaja, toimittaja, pasifisti ja suomentaja. Hän käytti useita nimimerkkejä, joista yleisimmät olivat "Tiitola" ja "K.H."
Maanviljelijän poikana Lapualla syntynyt Huhtala teki maanviljelystöitä kotitalossaan ja oli joitain vuosia kauppa-apulaisena. Hän meni vuonna 1890 opiskelmaan Jyväskylän seminaariin ja valmistui kansakoulunopettajaksi sieltä vuonna 1894. Huhtala oli sitten 19 vuotta kansakoulunopettajana Tampereella ja viimeksi vuodesta 1910 alkaen hän toimi Tammerkosken itäpuolen poikakoulun johtajana. Huhtala opetti myös kansakoulun jatkokoulussa sekä käsityöläiskoulussa. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat raittiusliike, rauhantyö ja kristillinen nuorisotyö. Hän oli Tampereen NMKY:ssä sihteerinä, johtokunnan jäsenenä ja kirjastonhoitajana. Hän oli myös Opettajayhdistyksen Tampereen haaraosaston varapuheenjohtajana. Huhtala kirjoitti artikkeleita ja kirja-arvosteluja muun muassa Väinämöinen-lehteen, Opettajain Lehteen, Kansanvalistusseuran Kalenteriin ja Kotimaa-lehteen sekä toimitti useita kirjasia muun muassa rauhanaatteesta.
Huhtala oli vuonna 1907 mukana perustamassa Suomen Rauhanliittoa. Hän tuli rauhanaatteen kannattajaksi luettuaan vuoden 1900 tienoilla Leo Tolstoin kirjan "Sota ja rauha". Ensimmäisen kirjoituksensa aiheesta hän julkaisi Väinämöinen-lehdssä vuonna 1901. Vänrikki Stoolin tarinoita käsitellyt kirjoitus nosti Tampereella suuren myrskyn. Huhtala oli sittemmin Rauhanliiton sihteerinä vuonna 1910. Hän kirjoitti rauhanasiasta sanomalehtiin ja piti aiheesta esitelmiä Tampereella ja muilla paikkakunnilla.
Huhtala kuoli 42-vuotiaana umpisuolentulehdukseen Korsholman sairaalassa heinäkuussa 1913. Hänet haudattiin Lapuan hautausmaalle.
Keltainen serbianajokoira

Keltainen serbianajokoira ("Srpski žuti gonič") on serbialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta, mutta se on hyväksytty kansallisella tasolla Serbian Kennelliitossa Kinoloski Savez Republike Srbije (KSS).
Ulkonäkö.
Väritys on vehnänkeltainen, jonka sävy vaihtelee vaaleasta tummaan; myös fawn hyväksytään. Valkoista väriä sallitaan ainoastaan ohut viiva kaulasta rintakehään sekä varpaiden kärjissä, rintakehän valkoinen alue saa olla halkaisijaltaan korkeintaan 5 cm; mitä vähemmän valkoista, sen parempi. Urosten säkäkorkeus on 46-56 cm ja paino noin 22 kg; nartuilla vastaavat mitat ovat 44-54 cm ja 19 kg.
Alkuperä.
Belgradin näyttelyn vuonna 1948 ja Belgradin ja Ljubljanan näyttelyiden vuonna 1949 jälkeen tunnustettiin kolme paikallista rotua: balkaninajokoira, montenegronajokoira ja "Yellow Balkanite". Vuonna 1954 Serbian alkuperäisrotujen komissio ehdotti, että "Balkanin keltaiselle ajokoiralle" luotaisiin oma rotumääritelmä. Silloisen Jugoslavian Kennelliiton dokumenteissa on merkintä "keltaisen ajokoiran" sukutauluista omana erillisenä rotunaan, erillään balkaninajokoirasta, jonka muunnoksena sitä aiemmin pidettiin.
AKARI

AKARI (, myös ASTRO-F ja InfraRed Imaging Surveyor eli IRIS) oli ensimmäinen japanilainen ISASin ja JAXAn yhteinen infrapunasatelliitti. Myös ESA oli mukana hankkeessa. Se laukaistiin 21. helmikuuta 2006 Uchinouran avaruuskeskuksesta M-V -kantoraketilla. Raketin kyydissä laukaistiin myös Tokion teknillisen yliopiston opiskelijoille tarkoitettu pikosatelliitti. AKARI sai kartoitettua elinkaarensa aikana 94 prosenttia tähtitaivaasta. Satelliitin tehtävä tuli päätökseen 24. marraskuuta 2011.
Tehtävät.
Satelliitin tehtäviin kuului:
lähde:
Olipa kerran (teossarja)

Olipa kerran on Kerttu Horilan vuonna 2003 tekemä 28-osainen saviteos Värtön ala-asteen ja päiväkodin julkisivussa
Oulun Värttössä. Teossarjan maalatut keraamiset reliefit ovaalin muotoisissa kentissä on sijoitettu suurten ikkunoiden yläpuolelle barokin ja empiren arkkitehtuurin tapaan, kaksikymmentäkaksi pääjulkisivun ja kuusi leikkipihan puolelle. Teosten aiheina on mielikuvitushahmoja, satujen henkilöitä ja eläimiä kuten aapiskukko, sininen jänis, naurava peikko, sammakkoprinssi ja Oulun kärpät. Teososien kehyksiä koristavat keskushahmoihin viittaavat ornamentit: esimerkiksi keittäjää ympäröivät nakkiketjut ja hiirtä juustonpalat.
Yhdysvaltain perustuslain seitsemäs lisäys

Yhdysvaltain perustuslain seitsemäs lisäys ( tai "Amendment VII") on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, joka takaa oikeuden valamiesoikeudenkäyntiin tietyissä siviiliasioissa ja se estää tuomioistuimia kumoamasta valamiehistön tekemiä tosiseikkoja koskevia päätelmiä. Se hyväksyttiin kongressissa 28. syyskuuta 1789 ja ratifioitiin 15. joulukuuta 1791.
Teksti.
Suomennettuna:
Kultasiilikala

 
Kultasiilikala ("Cyclichthys orbicularis") on siilikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta. 
Koko ja ulkonäkö.
Kultasiilikala voi kasvaa suurimmillaan 20–30 cm pitkäksi. Laji kykenee pullistamaan ruumiinsa pallomaiseksi ja ihossa on useita kookkamta mutta lyhyehköjä piikkejä. Kalan hampaat ovat yhdistyneet nokkamaisiksi. Kultasiilikala on selästään kellanruskea tai harmahtava ja väri vaalenee vatsaa kohden mentäessä valkoiseksi. Ruumiissa on tummanruskeita laikkuja ja mustista täplistä muodostuvia rykelmiä. 
Levinneisyys ja elintavat.
Kultasiilikalaa tavataan Afrikan itärannikolta ja Punaiseltamereltä Japaniin Uuteen-Kaledoniaan. Lajin elinympäristöä ovat hiekka- tai mutapohjaisten alueiden sienieläimiä ja leviä kasvavat koralliriutat. Kala liikkuu yksin ja on yöaktiivinen. Sen ravintoa ovat kovakuoriset selkärangattomat eläimet, esimerkiksi ravut ja merisiilit. Kultasiilikalat ovat yöaktiivisia.
Kultasiilikalaa kalastetaan paikoitellen ravinnoksi esimerkiksi Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa.
Juho Aatto Mäkinen

Juho Aatto Mäkinen (13. toukokuuta 1872 Ähtäri – 10. maaliskuuta 1949 Seinäjoki) oli suomalainen Ähtärissä asunut toimittaja, kirjailija, pasifisti ja suomentaja. Hän käytti myös nimimerkkiä "Aatto M".
Mäkinen sai alkeisoppia kotonaan ja kansakoulussa ja toimi tuomarin kirjoitusapulaisena. Hän meni sitten Tampereen Kauppaopistoon, josta hän sai päästötodistuksen vuonna 1893. Hän ryhtyi toimittajaksi ja oli työssä muutamia vuosia Tampereen Sanomissa ja sitten Rautatielehdessä toimittajana vähän aikaa jatkaen samalla itsekseen oppikouluopintoja. 
Juho Aatto Mäkinen julkaisi vuosina 1895-1897 suomennoksen Leo Tolstoin romaanista "Sota ja rauha" ja tuli tässä työssä rauhanaatteen kannattajaksi. Vuonna 1905 hän kirjoitti kirjasen, "Piirteitä rauhanliikkeestä", joka oli ensimmäinen suomenkielinen kuvaus rauhanliikkeen historiasta. Muutettuaan Tampereelta takaisin Ähtäriin hän toimi säästöpankin virkailijana.
Mäkinen kutsuttiin 1928 Suomen Rauhanliiton kunniajäseneksi.
Juho Aatto Mäkisen veli oli opettaja, kansakouluntarkastaja ja valtiopäivämies Kaarlo Kristian Mäkinen.
Julkaisuja.
Nimellä "Aatto Mäkinen":
Suomennoksia.
Nimellä Aatto Mäkinen :
Nimimerkillä Aatto M.:
Aiheesta muualla.
Juho Aatto Mäkisen lehtikirjoituksia:
Backwood Madness

Backwood Madness on Ari Savosen ohjaama suomalainen kauhufantasiaelokuva, joka sai ensi-iltansa elokuussa 2025.
Elokuvassa ihmisten sodat aiheuttavat metsän epätasapainon, joka johtaa metsän olennoiden ja ihmisten väliseen jatkuvaan raakaan kostonkierteeseen. Metsän tasapainon voi mahdollisesti palauttaa kostoretkien aikana syntynyt lapsi, joka on puoliksi peikko ja puoliksi ihminen.
Elokuva oli tuotannossa yli kymmenen vuoden ajan, vuodesta 2014 lähtien. Ensimmäisen kerran sen oli tarkoitus ilmestyä vuonna 2016, mutta ensi-iltaa siirrettiin useamman kerran. Elokuvan tekemistä vaikeuttivat muun muassa aikataulullisesti venyneet lisäkuvaukset, koronapandemia sekä Savosen terveysongelmat.
Dalvarzintepa

Dalvarzintepa on muinaisen kaupungin raunio Surxondaryon alueen Shoʻrchin piirissä Uzbekistanissa. Se sijaitsee Surxondaryon varrella kymmenen kilometriä Shoʻrchin kaupungista koilliseen.
Dalvarzintepa oli pieni kreikkalais-baktrialainen linnoitus, josta kehittyi ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua muurien ympäröimä kaupunki. Se lienee ollut kiinalaisessa "Qián Hàn shū"-kronikassa mainittu yuezhi-kansan alkuperäinen pääkaupunki.
Dalvarzintepan kukoistusaikaa oli Kušan-valtakunnan kausi ensimmäisestä vuosisadasta 200-luvulle. Neliskulmaisen, vallihaudalla, torneilla ja kasemateilla varustetun muurin sisällä oli hallinto-, sotilas- ja uskonnollisia rakennuksia, asuintaloja ja käsityöläisten työpajoja. Kaupunki rappeutui nopeasti, ja hefthaliittien aikana 400–500-luvuilla sitä käytettiin hautapaikkana. 500–600-luvuilla paikalla oli pieni asutus, joka hylättiin arabivalloituksen jälkeen 700-luvun alussa.
47 hehtaarin laajuisella alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1967 lähtien. Etupäässä savitiilistä ja savesta pystytetyt rakennelmat edustavat baktrialaista rakennustapaa, mutta paikoin on havaittavissa myös hellenististä vaikutusta. Alueelta on löydetty kaksi buddhalaista ja kaksi paikallisen jumalattaren temppeliä sekä zarathustralainen vainajien luiden säilytyspaikka. Temppeleitä koristivat terrakottapatsaat ja seinämaalaukset. Bodhisattvojen ja jumalten patsaat edustavat tyypillistä Gandharan veistotaidetta.
Alueelta löydetyt rahat ovat peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. aina 600-luvulle saakka. Eräästä talosta on löydetty 36 kiloa painava kulta-aarre, johon kuuluu kaula-, ranne- ja korvakoruja sekä kultaharkkoja, joihin on kaiverrettu paino kharoṣṭhī-kirjoituksella. Löytöihin kuuluu myös korukiviä sekä kušanilaista keramiikkaa.
Sunshine 60

Sunshine 60 () on Tokiossa, Toshiman erillisalueen Ikebukuron kaupunginosassa Japanissa sijaitseva 240 metriä korkea, 60-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennus valmistui vuonna 1978, ja se on toimistokäytössä. Rakennuksen ylimmässä kerroksessa on näköalatasanne.
Aiheesta muualla.
Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawan pohjoisosa ja Iriomote

Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawan pohjoisosa ja Iriomote () on Japanin Riukiusaarilla sijaitseva luonnonsuojelualue, joka valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 2021. Se käsittää 42 698 hehtaaria subtrooppisia sademetsiä neljällä saarella Japanin pääsaarten lounaispuolella, Itä-Kiinan meren ja Filippiinien meren rajalla: Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawa ja Iriomote. Alueen korkein kohta, Yuwandakevuori Amami Ōshiman saarella, kohoaa 694 metriin merenpinnan yläpuolella. Alue on täysin asumaton, ja siellä on korkea biologinen monimuotoisuus. Siellä on paljon uhanalaisia ja endeemisiä lajeja. Alueella on kotoperäisiä kasveja, nisäkkäitä, lintuja, matelijoita, sammakkoeläimiä, kaloja ja äyriäisiä, mukaan lukien esimerkiksi uhanalainen riukiunkaniini ja uhanalainen riukiusaartenrotta ("Diplothrix legatus"). Kullakin saarella on myös useita omia endeemisiä lajeja, joita ei löydy muualta alueelta.
Midland Square

Midland Square (; virallisesti ) on Nagoyassa Japanissa sijaitseva 247 metriä korkea, 48-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Se on toimistokäytössä, ja sen päämateriaali on teräs. Rakennus rakennettiin vuosina 2003–2007, ja se on kaupungin korkein rakennus.
Roger Marche

Roger Marche (5. maaliskuuta 1924 Villers-Semeuse, Ranska – 1. marraskuuta 1997) oli ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän oli pituudeltaan 172-senttimetrinen.
Marche edusti seuratasolla merkittävimpänä Stade Reimsiä vuodet 1944–1954. Hän voitti joukkueen kanssa kahdesti Ranskan pääsarjamestaruuden sekä kerran Ranskan cupin ja Trophée des Championsin. Hän pelasi urallaan yhteensä 481 sarjaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Marche liittyi Ranskan A-maajoukkueeseen maaliskuussa 1947 ja pelasi joukkueessa 63 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1954 ja 1958.
Pandž

Pandž () on joki Afganistanin ja Tadžikistanin rajalla. Se muodostaa Vahšiin yhtyessään Amudarjan. Joen pituus on 921 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 114 000 neliökilometriä.
Pandž saa alkunsa Pamir- ja Wahanjoista. Se virtaa etupäässä kapeassa laaksossa. Tärkeimmät sivujoet ovat oikenpuoleiset Ğund, Bartang, Jazğulom, Vandžob ja Surxob (Qizilsu). 
Joen keskimääräinen virtaus on 1 000 kuutiometriä sekunnissa. Vettä käytetään maatalouden keinokastelun. Jokilaaksoa pitkin kulkee Tadžikistanin pääkaupungin Dušanben ja Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen keskuksen Xoruğin välinen maatie.
Bartang

Bartang () on Pandžin oikeanpuoleinen sivujoki Tadžikistanin Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella ja Afganistanissa. Sen nimenä on yläjuoksulla Oqbaitalin kylään saakka Oqsu ja keskijuoksulla Ğudarajokeen saakka Murğob. Joen koko pituus on 528 kilometriä (varsinaisen Bartangin 133 kilometriä) ja valuma-alueen laajuus 24 700 neliökilometriä.
Bartang virtaa syvässä laaksossa koko Pamirin läpi. Sen tärkeimmät sivujoet ovat Sulistiq, Oqbaital, Pšarti Ğarbī, Katta-Mardžanai, Langar ja Ğudara. Keskimääräinen virtaus on 129 kuutiometriä sekunnissa. Bartangin varrella sijaitsevat Murğobin ja Xudžandin vesivoimalaitokset.
Vandžob

Vandžob (, aiemmin "Vandž", Ванҷ) on Pandžin oikeanpuoleinen sivujoki Tadžikistanin Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen länsiosassa. Sen pituus on 103 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 2 070 neliökilometriä.
Vandžob saa alkunsa Tiedeakatemian vuorilta ja virtaa Darvoz- ja Vandžvuorten välisessä laaksossa. Sen yläjuoksun nimenä ennen Kašolajahjokea on Abduqahhor. Joen keskimääräinen virtaus on 49,4 kuutiometriä sekunnissa. Sen alajuoksulla sijaitsee vesivoimalaitos.
Vandž

Vandž () on vuoristo Pamirin länsiosassa Tadžikistanin Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella. Se ulottuu Tiedeakatemian vuorilta Vandžob- ja Jazgulomjokien välissä Pandžjoelle saakka. Vuorijonon pituus on noin 85 kilometriä. Sen korkein kohta on Jazgulom (5 584 metriä).
Pääosin graniitista, hiekkakivestä ja konglomeraatista modostuneen vuoriston keskikorkeus on 4 500–5 000 metriä. Sen länsirinteet ovat jyrkät ja rotkojen rikkomat. Rinteillä kasvaa katajia ja pensaita. Yli 4 000 metrin korkeudessa on jäätiköitä.
Miesten Suomisarjan kausi 2024–2025

Miesten Suomisarjan kausi 2024–2025 oli järjestyksessään neljäs salibandyn Suomisarjan kausi. Se alkoi 11. syyskuuta 2024.
Uusia joukkueita sarjassa olivat Inssi-Divarista pudonnut Konnat ja Salibandyn 2. divisioonasta nousseet Ruoska. Kauden päätteeksi 2. divisioonaan putosiva SB Naantali, Top Team, Josba Akatemia ja ToTe
Joukkueet 2024–2025.
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Pudotuspelit.
Lohkojen 1.–4. sijoittuneet yhden kierroksen pudotuspeleihin, josta voittajat etenevät Divarikarsintoihin. Pudotuspelit pelataan lohkojen sisäisesti, paras kolmesta systeemillä (kaksi voittoa) yksittäisinä otteluina. Peliaika: 3 x 20 min tehokasta peliaikaa.
Lohkon 1. sijoittunut saa ensimmäisenä valita vastustajansa oman lohkonsa 3.–4. sijoittuneista joukkueista. 2. sijoittunut saa vastaansa valitsematta jääneen joukkueen. Ottelupareissa runkosarjassa paremmin sijoittuneet joukkueet toimivat kotijoukkueina 1. ja mahdollisessa 3. ottelussa. Otteluparien voittajat etenevät Divarikarsintoihin .
Inssi-Divari Karsinta.
Inssi-Divarissa 12.-13. sijoittuneet joukkueet eli SB Vantaa ja LNM ja Suomisarjan pudotuspelien voittajajoukkueet otetaan Divarikarsintaan mukaan. Joukkueet pelaavat kolmivaiheiset pudotuspelit paras kolmesta -systeemillä. Toisen ja kolmannen vaiheen voittajat (kolme joukkuetta) pelaavat InssiDivarissa kaudella 2025-26.
Suomisarja karsinna ja putoaminen.
Suomisarjakarsintoihin osallistuvat Suomisarjassa pistevertailulla kaksi huonointa seitsemänneksi (7.) sijoittunutta joukkuetta, Suomisarjassa kahdeksanneksi sijoittuneet (8.), sekä lohkojen B ja C yhdeksänneksi sijoittuneet (9.) joukkueet, yhdessä alueellisista 2. divisioonalohkoista jatkoon edenneiden joukkueiden (7 kpl) kanssa.
Karsinnat pelataan paras kolmesta systeemillä (kaksi voittoa) yksittäisinä otteluina, peliaika: 3 x
20 min tehokasta peliaikaa. Jos varsinainen peliaika päättyy tasan, pelataan 20 min
jatkoaika viidellä viittä vastaan. Jatkoaika päättyy ensimmäiseen hyväksyttyyn maaliin.
Mikäli jatkoaika ei tuo ratkaisua, ratkaistaan ottelun voittaja RLkilpailussa.
Suomisarjan joukkueet valitsevat runkosarjan sijoitusten mukaisessa järjestyksessä
vastustajansa 2. divisioonan joukkueista. Pistekeskiarvoltaan parempi 7. sijoittunut saa
valita vastustajansa ensimmäisenä ja niin edelleen. Suomisarjajoukkueet toimivat
ottelupareissa kotijoukkueina 1. ja mahdollisessa 3. ottelussa.
Otteluparien voittajat pelaavat Suomisarjassa kaudella 2025-26.
Otteluparien häviäjät pelaavat alueellisessa 2. divisioonassa kaudella 2025-26.
Lohkojen B ja C viimeisiksi sijoittuneet (10.) joukkueet putoavat suoraan miesten 2.
divisioonaan kaudelle 2025-26.
Färila

Färila on taajama Ljusdalin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 324 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tallåsen

Tallåsen on taajama Ljusdalin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 578 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Lillhaga

Lillhaga on taajama Ljusdalin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 394 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Hybo

Hybo on taajama Ljusdalin kunnassa Gävleborgin läänissä Hälsinglandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 214 asukasta vuonna 2021.
Ställdalen

Ställdalen on taajama Ljusnarsbergin kunnassa Örebron läänissä Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 423 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Lysergihapon hydroksietyyliamidi

Lysergihapon hydroksietyyliamidi eli LAH tai LSH (myös D-lysergihapon metyylikarbinolamidi ja D-lysergihapon α-hydroksietyyliamidi) on muun muassa kirjopäivänsinin ("Ipomoea tricolor")) siemenistä löytyvä ergoliinialkaloidi. LSH on "Claviceps paspali" -lajin yksi pääasiallisesti tuottamista alkaloidesta. LSH:ta löytyy myös pienissä määrin torajyvistä ("Claviceps purpurea"). LSH:ta ja muita ergoliinialkaloideja tuottaa muun muassa "Ipomoea asarifolia" -lajiin sen kanssa symbioottisesti elävä "Periglandula ipomoeae"
Kemia.
LSH dekompostoituu LSA:ksi.
Bjärred

Bjärred on taajama Lomman kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 9 816 asukasta.
Bjärredissä sijaitsee Borgebyn linna.
Tenholan kartano

Tenholan kartano on historiallinen kartano, joka sijaitsee Lemun (nyk. Masku) kunnassa Varsinais-Suomessa. 
Historia.
Rälssimies Nils Olofsson Tavast omisti kartanon vuodesta 1380. Seuraava omistaja oli edellisen veli Turun piispa Magnus Olai Tavast, jonka jälkeen omistus siirtyi Elin Nilsdotter Tavastille. Elin Nilsdotter Tavastin aviomies kuninkaantuomari Nils Olofsson Särkilahti peri kartanon. Tytär Margareta Nilsdotter peri kartanon vuonna 1468, ja seuraavaksi kartano siirtyi Margareta Nilsdotterin veljen Magnus Nikolai Särkilahden omistukseen. 
Turun tuomiokirkkoseurakunta omisti kartanon vuosina 1489–1530 ja tämän jälkeen Pyhän Katariinan prebenda. Kartanosta tuli Ruotsin kuningas Kustaa Vaasan perintöomaisuutta vuonna 1557. 
Rälssimies Gustaf Nilsson omisti kartanon vuosina 1569–1588. Seuraavaksi kartanon omisti Måns Gustafsson Stienkors vuosina 1588-1619. Kartanon peri Lars Månsson Stienkors vuodesta 1618. Johan Larsson Stienkors ja hänen leskivaimo omistivat kartanon vuosina 1672–1705. Erik Stjernvall omisti kartanon vuoteen 1731. 
Tenholan kartanon vanha päärakennus tuhoutui 1800-luvun alkupuolella. Kartano siirtyi varatuomari Ivar Aminoffin omistukseen vuonna 1901. Arkkitehti Alexander Nyström suunnitteli uuden päärakennuksen, joka rakennettiin vuonna 1910. Ivar Aminoff omisti Tenholan kartanon vuosina 1901–1931. Aminoffin suku omisti kartanon vuoteen 1933. Nyströmin suunnittelema päärakennus purettiin vuonna 1965. 
Kartanon kavaljeerisiipirakennuksen vanhimmat osat ovat 1800-luvun alusta. Kavaljeerisiipirakennusta laajennettiin vuonna 1865 ja 1920-luvulla. Kartanolla on kaksi 1600-luvulta periytyvää kivikellaria. Kartanon mailla on kivinavetta, aitta ja kaksi huvimajaa.
Björn Kjellman

Björn Kjellman (s. 4. kesäkuuta 1963 Östra Grevie) on ruotsalainen näyttelijä. Hän opiskeli Malmön näyttämökoulussa 1984–1987 ja aloitti sitten uransa Tukholman kaupunginteatterissa. Hän on myöhemmin näytellyt myös elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä toiminut Sveriges Televisionin euroviisukommentaattorina. Vuonna 2006 hän osallistui itse Ruotsin karsintoihin sijoittuen finaalissa yhdeksänneksi.
Kjellman

Kjellman on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Flädie

Flädie on taajama Lomman kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 245 asukasta.
Skepticon

Skepticon on pääsymaksuton skeptisiä ja ateistisia aiheita käsittelevä kokoontuminen, joka järjestetään vuosittain Missourin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Monipäiväinen konferenssi on muodoltaan sekä aktivistitapaaminen että festivaalimainen "convention" eli coni. Mainoslauseen mukaan kokouksessa juhlitaan totuutta, oikeutta ja dinosauruksia.
Konferenssin alkuna olivat Missourin yliopiston uskonnottomien opiskelijoiden kokoontumiset. Ensimmäinen Skepticon järjestettiin vuonna 2008. Skepticonin puhujina ovat olleet muun muassa Rebecca Watson, Sikivu Hutchinson, Mandisa Thomas, Jessica Ahlquist, PZ Myers, Hemant Mehta ja Greta Christina. Tapaamiseen sisältyy esitelmiä, tuotemyyntiä, verkostoitumista ja työpajoja. Tapahtuman sponsoreita ovat olleet muun muassa American Atheists, American Humanist Association ja yksityiset lahjoittajat.
Ryō Hirakawa

 on japanilainen kilpa-autoilija. Hän kilpailee erilaisissa kestävyysajoissa, muun muassa FIA WEC -sarjassa. Hän toimii myös Formula 1 -talli McLarenin testi- ja varakuljettajana.
Ura.
Hirakawan kilpaura alkoi kartingista vuonna 2007, missä hän voitti All-Japan Junior Kart -mestaruuden toisena ajovuotenaan. Hän sai kilpailulisenssin isompiin kilpasarjoihin 16-vuotiaana ja liittyi Toyotan kilpaurheilujaostoon voittaen Japanin Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 2012. Vuonna 2013 Hirakawa siirtyi Japanin kilpasarjoista Super Formulaan ja vuotta myöhemmin Super GT -sarjaan, missä hän kilpaili 2020-luvun alkupuolelle asti. 
Euroopan kilparadoille Hirakawa siirtyi vuonna 2016, kun hänelle annettiin mahdollisuus ajaa European Le Mans Series -sarjassa pari kilpailua kohtalaisella menestyyksellä. Kilpaileminen jatkui tästä huolimatta suurelta osin Japanissa. Vuonna 2017 hän voitti Super GT -sarjan mestaruuden. Seuraavina vuosina mestaruuksia ei tullut. Muistettavimpia mestaruustaisteluita oli Super GT -kausi 2020 päätösosakilpailu, missä Hirakawan autokunnalta loppui polttoaine viimeisen kierroksen aikana radan viimeisessä mutkassa, minkä avustamana kilpailun voitto ja sarjan mestaruus menivät kilpa-autoilija Naoki Yamamoton autokunnalle. 
Hirakawa kiinnitettiin Toyota Gazoo Racingin kuljettajaksi kestävyysajoa vaativaan FIA WEC -sarjaan kaudeksi 2022. Hirakawa ja hänen autokuntaansa kuuluneet Sébastien Buemi ja Brendon Hartley voittivat kauden aikana kaksi osakilpailua, joista toinen oli Le Mansin 24 tunnin ajo. Kauden vahvojen ajosuoritusten myötä he voittivat myös sarjan mestaruuden ja uusivat mestaruutensa kaudella 2023.
Testikuljettajana.
Syyskuussa 2023 Hirakawa julkistettiin McLarenin testi- ja varakuljettajaksi kaudelle . Samana vuonna hän testasi McLarenin kauden autoa Barcelonan radalla.
Kaudella Hirakawa ajoi testiä osakilpailuviikonlopun aikana Abu Dhabin osakilpailussa, missä hän oli McLarenin autolla ensimmäisten vapaiden harjoitusten 14:nnes. Hirakawa ajoi myös Haasin autolla kauden jälkeisissä nuorten kuljettajien talvitesteissä 12:nneksi.
Tulokset.
Super Formula -tulokset.
† Keskeytti, mutta sai tuloksen ajettuaan yli 90% kisapituudesta.
‡ Puolikkaat pisteet, kun kisapituudesta ajettiin alle 75%.
DTM -tulokset.
† Hirakawa ei saanut pisteitä, koska hän oli vieraileva kuljettaja ().
Borgebyn linna

Borgebyn linna on Bjärredissä Lomman kunnassa Ruotsin Skånessa sijaitseva linna. Sen paikalla sijaitsi jo 980-luvulla kehälinna eli trelleborg, jonka oli rakennuttanut todennäköisesti Harald Sinihammas. Nykyinen päärakennus, porttitorni, pystytettiin 1200-luvulla. Borgeby vaurioitui vuonna 1452, kun Kaarle Knuutinpoika Bonden joukot hyökkäsivät sitä vastaan ja sytyttivät sen palamaan. Uudelleen Borgeby paloi vuonna 1678 Skoonen sodan aikana.
S/S Lusitania

S/S Lusitania oli portugalilainen linjalaiva. 18. huhtikuuta 1911 "Lusitania" osui kiviin ja jäi jumiin lähellä Cape Pointia Etelä-Afrikassa. Neljä päivää myöhemmin laiva irtosi kivistä ja upposi noin 30 metrin syvyyteen. Laivaonnettomuudessa oli ollut osallisena 800 henkilöä, joista neljä kuoli, kun heidän pelastusveneensä kaatui. S/S "Lusitanian" hylystä on sittemmin tullut suosittu sukelluskohde.
Tilliapioli

Tilliapioli eli 3,4-metyleenidioksi-5,6-dimetoksi-1-allyylibentseeni on muun muassa "Anethum graveolens" -lajista löytyvä apiolin ja pseudotilliapiolin paikkaisomeeri, joka kuuluu allyylibentseenien yhdisteperheeseen. Tilliapioli on MFO-entsyymin inhibiittori samoin kuin piperonyylibutoksidi, eli se toimii hyönteismyrkkynä.
Toksikologia.
Tilliapioli ei ole karsinogeeninen "Mus musculus" -lajissa.
Nosferatu (vuoden 2024 elokuva)

Nosferatu on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen goottilainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Robert Eggers. Se on uudelleenfilmatisointi F. W. Murnaun ohjaamasta kauhuelokuvaklassikosta "Nosferatu" (1922), joka taas perustuu Bram Stokerin romaaniin "Dracula" (1897). Pääosia esittävät Bill Skarsgård, Nicholas Hoult, Lily-Rose Depp, Aaron Taylor-Johnson, Emma Corrin ja Willem Dafoe.
"Nosferatu" sai maailmanensi-iltansa Berliinissä 2. joulukuuta 2024. Suomen-ensi-iltansa se sai 3. tammikuuta 2025. Elokuva sai myönteisen vastaanoton sekä arvosteluissa että yleisöltä.
Palkinnot.
Critics’ Choice Awards 2025: Paras kuvaus (Jarin Blaschke)
Ehdokkuudet.
2025 elokuva sai 4 Oscar -ehdokkuutta: parhaasta kuvauksesta, puvustuksesta, maskeerauksesta ja lavastuksesta.
Lisa Langseth

Lisa Langseth (s. 20. huhtikuuta 1975) on ruotsalainen näytelmäkirjailija, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän työskenteli muun muassa Dramatenissa ja Riksteaternissa ennen keskittymistään elokuviin ja televisiosarjoihin. Vuonna 2010 hän voitti parhaan käsikirjoituksen Guldbaggen elokuvasta "Till det som är vackert", jonka hän myös ohjasi. Vuonna 2013 tuli ensi-iltaan hänen toinen kokoillan elokuvansa "Hotell" ja vuonna 2017 kolmas, "Euphoria". Kaikissa pääosaa esitti Alicia Vikander. Vuonna 2020 ilmestyi Netflixissä Langsethin luoma romanttinen draamakomedia "Rakkaus ja anarkia".
Periglandula ipomoeae

Periglandula ipomoeae on kotelosieni, joka on vastuussa muun muassa "Ipomoea tricolor" -lajin sisältämien ergoliinialkaloidien (mm. lysergihapon hydroksietyyliamidi) biosynteesistä. "Periglandula ipomoeae" elää siis symbioottisesti eri Ipomoea -lajien (mm. Ipomoea asarifolia) kanssa.
Jukka Corander

Jukka Corander on matematiikan ja tilastotieteen professori Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa ja biostatistiikan professori Oslon yliopistossa, sekä vieraileva tutkija Sanger-instituutissa.
Turkulainen Corander opiskeli 1990-luvun alkupuolella aluksi Turun yliopistossa tilastotiedettä, matematiikkaa, datatiedettä ja kansantaloustiedettä. Hän sai stipendin ja siirtyi Tukholman yliopiston, jossa keskittyi tilastotieteeseen ja valmistui filosofian maisteriksi (Turun yliopisto, 1995). Hän jatkoi Tukholmassa tutkimusapulaisena ja väitteli Tukholman yliopistossa. Englanninkielinen, artikkeliväitöskirjan muotoinen tutkimustyö (2000) käsitteli graafisten mallien bayesilaista oppimista ja oli otsikoitu "On Bayesian graphical model determination".
Corander siirtyi Suomen Akatemian apurahan turvin Helsingin yliopiston Rolf Nevanlinna -instituutin biometrian tutkimusryhmään. Vuonna 2003 biometrian yliopistonlehtoriksi ja 2004 sai Helsingin yliopiston dosentin pätevyyden. Syyskuusta 2007 vuoteen 2016 saakka hän toimi Åbo Akademin tilastotieteen professorina erityisesti biometrian ja yhteiskuntatieteellisten sovellusten alalla. Corander on työskennellyt Helsingin yliopiston matematiikan ja tilastotieteen professorina vuodesta 2009 lähtien. Vuodesta 2016 hän on toiminut lisäksi Oslon yliopiston biostatistiikan professorina Norjassa, ja vuodesta 2016 lähtien vieraileva tutkijana Britanniassa Sanger-instituutissa (associate faculty) tai Cambridgen yliopistossa. 
Coranderin johtama tutkimus on saanut muun muassa huomattavan, viisivuotisen Euroopan tutkimusneuvoston nuorten tutkijoiden ERC:n Starting Grant -apurahan (2009–2014).
204 (luku)

204 (kaksisataaneljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 203 ja seuraa luku 205.
Johan Roiha

Johan Roiha (17. huhtikuuta 1881 Parikkala – 5. elokuuta 1945 Savitaipale) oli suomalainen insinööri ja virkamies.
Roihan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Roiha ja Veera Maria Vilska ja puoliso vuodesta 1909 Fanny Maria (Meri) Pajanen. Roiha kävi Viipurin kauppakoulun 1900, tuli ylioppilaaksi 1903 ja valmistui tie- ja vesirakennusalan diplomi-insinööriksi 1907. 
Roiha oli Helsingin kaupungin vesilaitoksen insinööri 1907–1911 ja rakennustarkastuksen apulaisinsinööri 1912–1916. VR:n ratainsinööri hän oli 1917–1924 ja 1926–1933 ja puolustusministeriön linnoitusinsinööri 1925. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä Roiha oli ylimääräinen insinööri 1933–1938 ja rakennusasioiden osaston päällikkö yli-insinöörinä 1939–1945. Hän oli myös Teknillisen korkeakoulun geodesian ylimääräinen opettaja 1919–1922 ja oli toiminut Uusi Pesula Oy:n johtajana.
Aalto-yliopiston elokuvataiteen laitos

Aalto-yliopiston elokuvataiteen laitos eli ELO on yksi neljästä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun laitoksista. ELO on Suomen ainoa elokuvan ja lavastuksen koulutusta tarjoava yliopistolaitos. ELO opettaa kaikkia elokuvanteon ja lavastuksen osa-alueita; opettajakunta muodostuu Suomen parhaista tutkijoista, lavastajista ja elokuvantekijöistä.
Koulutusohjelmat.
Kaikista koulutusohjelmista voi tehdä vain kandidaatin, vain maisterin tai molemmat. Kaikki ohjelmat ovat joko elokuvataiteen koulutusohjelmia.
Antonio Sicurezza

Antonio Sicurezza (1905–1979) oli italialainen taidemaalari. Sicurezzan aihevalinnat olivat monipuolisia; hän maalasi alastontutkielmia, asetelmia, maisemia ja uskonnollisia aiheita.
Elämänvaiheita.
Sicurezza opiskeli taiteilijaksi Napolin taideakatemiassa. Häntä opettivat Vincenzo Volpe, Vincenzo Migliaro, Carlo Siverio ja Paolo Vetri. Sicurezza sai hyvästä opintomenestyksestään oppilaitoksen myöntämän stipendin. 
Sicurezza kutsuttiin Formiaan vuonna 1933 tekemään maalauksen Pyhän Antoniuksen kappeliin. Siellä hän tapasi Virginia Mastrogiovannin, jonka kanssa avioitui vuonna 1934. Pariskunnalle syntyi neljä lasta. 
Toisen maailmansodan loppuvaiheet oli perheelle vaikeaa aikaa, kun sotarintama vyöryi yli Italian. Sicurezzat pakenit ensin luolastoon Coreno Auseniossa ja sen jälkeen kulkivat läpi rintamalinjan Calabriaan. Kotiin Formiaan palattiin sodan jälkeen. Kotiin palattuaan taiteilija huomasi, moni niistä kirkoista, johon hän oli tehnyt maalauksen, olivat tuhoutuneet. 
Sodan jälkeen taiteilijat elivät ahtaasti. Monet taiteen tukijat kuten kirkko, olivat köyhtyneet. Myös monen papin mielipide haittaisi Sicurezzaa; miten täyttää kirkkomaalauksissa teologian vaatimukset, mutta tehdä silti maalaus joka ei ole liian perinteinen? Hän sai muutamassa kirkossa vapaat kädet toimia ja maalaukset ovat taiteellisesti korkeatasoisia. Näistä mainittakoon Pyhän Erasmuksen ja Pyhän Franciscuksen kirkot. 
Sicurezzaa alkoi kiinnostaa myös maisemaalaus. Maisemat ovat tunnistettavissa niitä esittäviin paikkoihin, vaikka taiteilija onkin tyylitellyt niitä huomattavasti. Maisemat Sicurezza maalasi kesäisin ulkona ja talvisin hän työskenteli ateljeessa tehden hiilitöitä sekä akvarelleja. Hän myös työsti luonnoksia kirkkomaalauksiiinsa lähinnä talvisin. 1950-luvun lopulla Sicurezzan tyylissä alkoi vaiheittainen muutos; hän ryhtyi käyttämään enenevässä määrin lastaa siveltimen sijasta. Hän osallistui suureen taidenäyttelyyn vuonna Torinossa 1961 jasai palkinnon. 
Vuonna 1965 Sicurezza lopetti opettamisen taidekouluissa. Nyt oli viimein systemaattisaesti aikaa perehtyä ihmishahmojen ja asetelmien kuvaamiseen öljyväreillä. Tämän jälkeen Sicurezza otti säännöllisesti osaa näyttelyihin, mutta ilman yhteyksiä taideagentteihin tai gallerioihin. Hän alkoi saada mainetta provinsiaalisena taiteilijana, sillä hänen työnsä eivät edustaneet valtavirtaa. Hän sai monia kunniamainintoja ja mediahuomiota ja hänen töitään on mainittu luetteloissa. 
Vanhetessaan Sicurezza muutti vaimoineen Formian keskustaan. Viimeinen asunto oli kävijöiden mukaan sotkuinen, sillä kaikki maalaustarvikkeet oli siirretty ikkunoiden luo, sillä Sicurezza halusi saada maalaamiselleen päivänvaloa. Ikääntymisestä ja heikentyvästä terveydestä huolimatta Sicurezza työskenteli intensiivisesti. Joka viikko valmistui kaksi uuttaa maalausta. Hän työskenteli aamusta iltapäivään, seinien ja nurkkien täyttyessä maalauksista. Viimeisinä vuosinaan Sicurezza keskittyi alastontutkielmiin. 
Kaikkien yllätykseksi Sicurezza ei osallistunut vuonna 1978 vuosittaiseen Santa Maria Vetrerelle omistettuun juhlaan Capuassa. Terveydentila ei enää sallinut matkustamista. Seuraavana vuonna hän kuoli.
Tokunoshima

Tokunoshima () on saari Japanissa Riukiusaarten saaristoon kuuluvassa 
Amamin saariryhmässä. Saaren pinta-ala on lähes 250 km2 ja väkiluku noin 230 000. 
Vulkaaninen toiminta ja koralliriutat ovat luoneet luonut saarelle erikoisia kallionmuotoja, holvikaaria,luolia ja laguuneeita. 
Tokunoshima oli eristyksissä eristetty miljoonia vuosia, jolloin saaren kasvisto ja eläimistö kehittyivät ilman ulkopuolisia häiriöitä. Nykyään saarella elää monia kotoperäisiä ja suojeltuja lajeja.
Saaren pohjois- ja keskiosia hallitsevat vuoret ja metsät, jotka tarjoavat elinympäristön monille luonnonvaraisille lajeille. Länsi- ja eteläosa muodostuvat loivasta maanviljelykseen soveltuvasta tasangosta. Tärkein viljelykasvi on sokeriruoko.
Saarella on pitkään harjoitettu karjanhoitoa,ja kehitetty myös oma versionsa härkätaisteluista. Monet asukkaat elävät yli satavuotiaiksi.
Amami Ōshima, Tokunoshima, Okinawan pohjoisosa ja Iriomote on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2021.
Tokunoshiman historiaa ja kulttuuria on muokannut sijainti Manner-Japanin, Okinawan ja Kiinan välissä. Varhaisimmat tunnetut tiedot saaresta
ovst 800-luvun kronikoissa. 1500-luvulta lähtien Tokunoshima oli osa Ryūkyū-kuningaskuntaa, kunnes Japani valloitti alueen vuonna 1609. Toisen maailmansodan jälkeen se oli Yhdysvaltain miehittämä ennen kuin se palasi Japanille vuonna 1953.
Ğund

Ğund () on Pandžin oikeanpuoleinen sivujoki Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella Tadžikistanissa. Sen pituus on 296 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 700 neliökilometriä.
Ğund saa alkunsa Etelä-Alitšurin rinteiltä Pamirin itäosasta. Sen niminä ovat yläjuoksulla Gurumdy ja Irikjak ja Jašikūljärveen saakka Alitšur. Keski- ja alajuoksullaan joki virtaa kapeassa laaksossa Rūšon- sekä Šoxdara- ja Šuğnonvuorten välissä. Se laskee Pandžiin Xoruğin kaupungin lähellä. Keskimääräinen virtaus on 106 kuutiometriä sekunnissa.
Jokilaaksossa harjoitetaan karjanhoitoa ja etupäässä keinokasteluun perustuvaa maanviljelyä. Sen kautta kulkee Ošin, Murğobin ja Xoruğin välinen maantie. Ğundissa on kaksi vesivoimalaitosta.
Oleyyliamiini

Oleyyliamiini (C18H37N) on tyydyttymättömiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään erityisesti pinta-aktiivisena aineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa oleyyliamiini on väritöntä tai kellertävää nestettä tai vahamaista ainetta. Epäpuhtauksien vuoksi sen väri on usein ruskehtavaa. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Oleyyliamiinia valmistetaan lähtien oleiinihaposta, joka reagoi ammoniakin kanssa muodostaen nitriilin. Tämä nitriili pelkistetään vedyttämällä oleyyliamiiniksi.
Oleyyliamiinia käytetään pinta-aktiivisena aineena muun muassa tekstiilinkäsittelyssä, flotaatioaineena malminkäsittelyprosesseissa, emulsioita stabiloivana aineena muun muassa maaleissa ja apuaineena muun muassa muovi- ja kumiteollisuudessa. Yhdistettä käytetään myös korroosionestoaineena. Nanopartikkelien synteeseissä oleyyliamiini toimii sekä liuottimena, partikkelien stabiloijana ja pelkistimenä.
John Nykänen

John Sigfrid Nykänen (28. heinäkuuta 1873 – 6. tammikuuta 1925 Turku) oli suomalainen kirjapainonjohtaja, liikemies ja elokuvanäyttelijä.
Nykänen oli kirjapainoalalla ensin Suomessa ja sitten Ruotsiin muuttonsa jälkeen useita vuosia siellä. Palattuaan jälleen Suomeen, hän oli Turun Otaosakeyhtiön Polytypos-kirjapainon johtajana vuoteen 1917 saakka, jolloin hän ryhtyi osakkaaksi ja toiseksi johtajaksi vastaperustettuun Materiali-yhtiöön. Tämä yhtiö kiinnitti kauppa-asioissa huomattavia varoja Venäjälle saamatta Venäjän vallankumouksen jälkeen vastaavia tavaroita. Tämän seurauksena yhtiö purettiin ja Nykänen siirtyi silloin yksityiseksi liikemieheksi. Nykänen tuli laajemmaltakin tunnetuksi esiintyessään näyttelijänä margariinitehtailija Drittelin roolissa Naantalin kylpyläelämää kuvanneessa Yrjö Nybergin ohjaamassa elokuvassa Kihlauskylpylä, jonka ensi-ilta oli Turussa marraskuussa 1924. 
Nykänen kuoli 51-vuotiaana sairauskohtaukseen ollessaan kävelyllä kadulla Turussa tammikuussa 1925.
Wujiaqu

Wujiaqu (, ) on kaupunki Kiinan luoteisosassa, Xinjiangin alueella. Se on aluehallinnon alainen piirikuntatason kaupunki sekä Xinjiangin tuotanto- ja rakennuskomennuskunnan 6. divisioonan päämaja.
Vuoden 2020 väestönlaskennassa Wujiaqun väkiluku oli 141 065, joista kaupunkialueella asui 118 893 eli 84,28 prosenttia. Vähemmistökansallisuuksien eli muiden kuin han-kiinalaisten osuus väestöstä oli 6,82 prosenttia. Vuoden 2010 väestönlaskennassa han-kiinalaisten osuus väestöstä oli 95,79 prosenttia, hui-kiinalaisten 2,64 prosenttia ja uiguurien 0,23 prosenttia. Vuonna 2022 kaupungin bruttokansantuote oli 42,627 miljardia yuania sekä keskivuosipalkka kaupunkialueella 46 452 yuania ja maaseudulla 27 377 yuania.
Tauno Lehtonen

Tauno Kaarlo Lehtonen (6. maaliskuuta 1910 Tampere – 10. lokakuuta 1979) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Tauno Lehtosen vanhemmat olivat vahtimestari Frans Fredrik Lehtonen ja Matilda Nummila. Hän aloitti kiinnityksellä Turun Teatteriin 1929–1930. Vaiheikkaan uran varrelle mahtui kiinnityksiä Tampereen, Oulun ja Lahden näyttämöille sekä lukuisiin muihin kaupunkeihin.
Lehtosen roolitehtäviä olivat muun muassa Juhani ("Seitsemän veljestä"), Halme ("Täällä Pohjantähden alla"), Salttu ("Pohjalaisia") ja Zaramba ("Puolalaista verta"). Hän ohjasi teokset "Seitsemän veljestä", "Niskavuoren nuori emäntä", "Anna Liisa", "Tukkijoella", "Ruma Elsa", "Jumalat hymyilevät", "Kypsyyskoe" ja useita muita.
Lehtosen ensimmäinen näyttäytyminen suomalaisessa elokuvassa oli kreditoimatta jäänyt "Timantin" apuri komediassa "Huijarien huvittavat huiputtajat" (1945). Vuonna 1971 Lehtonen näytteli apteekkaria Ritva Nuutisen televisiotuotannossa "Magdaleena ja maailman lapset" ja seuraavana vuonna Lohtanderin roolin Veikko Kerttulan televisiotuotannossa "Oman itsensä herra".