tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ramoplaniini A2

Ramoplaniini A2 (C119H154ClN21O40) on lipoglykopeptideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tutkitaan käytettäväksi lääketieteessä antibioottina muuten vaikeasti hoidettavissa infektioissa.
Rakenne ja ominaisuudet.
Ramoplaniini A2:a tuottaa eräs aktinobakteereihin kuuluvan "Actinoplanes"-suvun kanta. Bakteeri tuottaa lisäksi ramoplaniini A1:tä ja ramoplaniini A3:a, jotka muistuttavat rakenteeltaan erittäin läheisesti ramoplaniini A2:a. Yhdisteessä on 17 aminohaposta koostuva rengasrakenteinen peptidi, johon on liittynyt rasvahapoista johdettuja ryhmiä ja dimannoosiryhmä. Ramoplaniinien aminohapoissa on epätavallisia aminohappoja kuten 4-hydroksifenyyliglysiini, 3-kloori-4-hydroksifenyyliglysiini, allotreoniini, β-hydroksiasparagiini ja D-aminohappoja tavanomaisten L-aminohappojen sijaan.
Ramoplaniini A2:n antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien soluseinän peptidoglykaanikerroksen muodostamisen. Yhdiste muistuttaa rakenteeltaan erästä peptidoglykaanin synteesin välivaihetta lipidi II:ta ja estää trans­glykosylaasi­entsyymien toiminnan. Ramoplaniini A2 tehoaa ainoastaan grampositiivisiin bakteereihin erityisesti Clostridium-suvun lajeihin ja moniin kokkeihin. Ainetta on tutkittu erityisesti vankomysiinille ja beetalaktaameille vastustuskykyisten bakteerien aiheuttamien infektioiden hoidossa. Aine voidaan annostella joko tablettina tai ulkoisesti iholle. Ramoplaniini voi aiheuttaa haittavaikutuksenaan hemolyysiä.
Pikkukarhun tarinoita

Pikkukarhun tarinoita () on Nelvanan tuottama kanadalainen animaatiosarja. Se perustuu yhdysvaltalaisen lastenkirjailijan Else Holmelund Minarikin kirjoittamaan ja kuvittaja Maurice Sendakin kuvittamaan lastenkirjasarjaan Pikku Karhu. Sarja kertoo karhunpennusta, joka asuu vanhempiensa kanssa talossa metsän keskellä. Pikkukarhun ystäviin kuuluvat Kana, Pöllö, Kissa, Ankka, Massi-apina sekä ihmistyttö Emilia. Joskus sarjassa esiintyy myös Pikkukarhun isovanhemmat. Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV1 kanavalla vuosina 1998-2000 Veturi ja Yle TV2:lla vuosina 2001, 2004 ja 2012.
Suomenkieliset äänet.
Suomenkielisen jälkiäänityksen ohjasi ja suomensi Kari Jokelainen.
Clare Torry

Clare H. Torry (s. 29. marraskuuta 1947) on brittiläinen laulaja, joka tunnetaan parhaiten Pink Floydille laulamastaan ja säveltämästään ”The Great Gig in the Sky” -kappaleesta. Torry myös levytti version Dolly Partonin kappaleesta ”Love Is Like a Butterfly”, joka toimi BBC:n "Perhosia"-sarjan (1978–1983) tunnusmusiikkina.
Elämäkerta.
Torry syntyi Lontoon Marylebonessa vuonna 1947. 1960-luvun loppuun mennessä hän oli aloittanut uran laulajana. Hän esitti pääasiassa cover-versioita tunnetumpien laulajien kappaleista ja lauloi useilla "Top of the Pops" -albumeilla.
Vuonna 1972 Alan Parsons pyysi Torryä osallistumaan Pink Floydin "The Dark Side of the Moon" -albumin äänityksiin. Parsons oli aiemmin kuullut Torryn laulamia kappaleita ja piti hänen äänestään. Torry esitti sanattoman laulun Richard Wrightin säveltämässä kappaleessa ”The Great Gig in the Sky”. Äänityspäivä osui sunnuntaille, joten Torrylle maksettiin kappaleesta kaksinkertainen palkkio, 30 puntaa eli vuoden 2020 rahassa noin 380 euroa. Yhtyeen jäsenet lahjoittivat hänelle myös kaksi konserttilippua. Vuonna 1973 Torry lisäksi esitti ”The Great Gig in the Skyta” Pink Floydin konserteissa.
Vuosina 1967–1983 Torry julkaisi seitsemän singleä. Joukossa oli myös hänen omia sävellyksiään. Ainakin yhden kappaleen hän julkaisi salanimellä Alice Pepper. Singlejen ohella Torry lauloi mainoksissa, TV:ssä ja elokuvissa. Vuonna 1975 hän näytteli pienen roolin TV-elokuvassa "Demolition Man". Vuosina 1978–1983 Torryn versiota Dolly Partonin ”Love is Like a Butterflysta” käytettiin "Perhosia"-TV-sarjan tunnusmusiikkina.
Vuonna 1979 Torry lauloi The Alan Parsons Projectin albumilla "Eve" ja vuonna 1987 Pink Floydin basistin Roger Watersin sooloalbumilla "Radio K.A.O.S.". 1990-luvun alussa Torry ajoittain vieraili Pink Floydin konserteissa laulajana.
2000-luvun alussa Torry haastoi Pink Floydin ja levy-yhtiö EMIn oikeuteen ”The Great Gig in the Skyn” oikeuksista. Alun perin kappale merkittiin Watersin nimiin, mutta Torryn mukaan hänen omalaatuisella laulusuorituksellaan oli keskeinen rooli kappaleen sävellystyössä. Oikeus piti Torryn vaatimuksia perusteltuina ja riita sovittiin lopulta oikeussalin ulkopuolella. Sopimuksen yksityiskohtia ei paljastettu julkisuuteen, mutta Torry on vuodesta 2005 lähtien merkitty laulumelodian säveltäjäksi. Kyseessä oli Britannian ensimmäisiä kantajan hyväksi ratkenneita oikeusjuttuja, joissa päätettiin yli 30 vuotta vanhan kappaleen tekijänoikeuksista.
Torry julkaisi vuonna 2006 kokoelmalevyn "Heaven in the Sky". Se sisältää 18 kappaletta vuosilta 1967–1984. Torryn soolosinglejen ohella joukossa on mainoslauluja, televisio-ohjelmien tunnussävelmiä ja elokuvien ääniraidoilta otettuja kappaleita. "AllMusicin" arvostelussa Torryn laulua kuvailtiin enimmäkseen päteväksi mutta kappalemateriaalia epätasaiseksi. ”Parhaat osuudet ovat kuitenkin vaikuttavia”, ja albumi saa arvosanaksi 3,5 tähteä viidestä mahdollisesta.
Vuonna 2010 Torrylle myönnettiin BASCA Gold Badge -palkinto.
Diskografia.
Vierailijana.
Luettelo ei ole täydellinen.
Sophie Piccard

Sophie Piccard (27. syyskuuta 1904 Pietari, Venäjä – 6. tammikuuta 1990 Fribourg, Sveitsi) oli venäläis-sveitsiläinen matemaatikko ja Sveitsin ensimmäinen naispuolinen professori.
Piccardin isä oli professori Eugène Piccard ja äiti opettaja ja kirjailija Eulalie Piccard (o.s. Guée). Sophie Piccard suoritti yliopistollisen tutkinnon Smolenskissa 1925 ja siirtyi sitten perheensä mukana Sveitsiin. Hän suoritti Lausannen yliopistossa lisensiaatin tutkinnon 1927 ja tohtorin tutkinnon 1929. Todennäköisyyslaskennan alaan kuuluva väitöskirja "Sur les courbes binomiales" oli Mirimanoffin ohjaama. Piccard työskenteli jonkin aikaa aktuaarina ja paikallisessa sanomalehdessä, mutta pääsi vuonna 1936 Neuchâtelin yliopiston osa-aikaiseksi korkeamman geometrian luennoijaksi. Hän oli 1938–1943 Neuchâtelin yliopiston korkeamman geometrian ylimääräinen professori ja luennoi lisäksi vakuutusmatematiikkaa ja todennäköisyysteoriaa. Vuosina 1943–1974 hän oli varsinainen professori.
Vuonna 1939 Piccard julkaisi kirjan "Sur les ensembles de distances des ensembles de points d’un espace Euclidean", jossa hän käsitteli euklidisessa avaruudessa olevien pistejoukkojen parittaisten etäisyyksien muodostamaa joukkoa. Aiemmin Steinhaus, Sierpiński ja Ruziewicz olivat tutkineet tätä aihepiiriä jonkin verran, mutta suurin osa Piccardin kirjan tuloksista oli uusia. Hän julkaisi myös yli sata tutkimusartikkelia muun muassa joukko-opista, ryhmäteoriasta, lineaarialgebrasta, relaatioista ja matematiikan historiasta.
Mournful Lines

Mournful Lines oli vuonna 2013 Oulussa perustettu kuusihenkinen metalliyhtye. Yhtyeen perusti laulaja-kitaristi Markus Jussila. Yhtye on uransa aikana julkaissut omakustanteena kaksi studioalbumia sekä useamman singlen oman yhdistyksensä ML Sounds Ry:n kautta. Yhtye solmi maailmanlaajuisen promootiosopimuksen yhdysvaltalaisen levy-yhtiön From The Depths Entertainmentin kanssa lokakuussa 2020.
Historia.
Vuoden 2012 lopulla yhtyeen laulaja-kitaristi Markus Jussila löysi muusikoiden.net-sivuston kautta jäsenet, joiden kanssa ensimmäiset treenit pidettiin jo vuoden 2013 tammikuussa. Siitä lähtien yhtye on keikkaillut tasaiseen tahtiin ympäri suomea. Debyyttialbumi "Beneath Lies the Sorrow" ilmestyi vuonna 2015. Seuraaja "Versatility" julkaistiin huhtikuussa 2018. Saman vuoden helmikuussa yhtyeen laulaja-kitaristi Markus Jussila ja kosketinsoittaja Matti Halonen järjestivät kiusaamisenvastaisen hyväntekeväisyystapahtuman Oulussa, jonka tuotot ohjattiin Tyttöjen Talolle Ouluun. Vuoden 2019 keväällä yhtye osallistui Untorock 2020 -bändikilpailuun, sijoittuen toiseksi. Tämän kilpailun myötä yhtye solmi managerisopimuksen oululaisen ohjelmapalveluita tuottavan yrityksen Oulun Ohjelmapalvelut Oy:n kanssa. Yhtyeen single "Marionette" julkaistiin lokakuussa 2020. Yhtye soitti ensimmäiset Suomen festarikeikkansa kesällä 2021. Vuoden 2022 ensimmäinen single julkaistiin 11. maaliskuuta ja se kantaa nimeä "All The Anger". Syksyllä 2022 yhtye julkaisi uuden kappaleen yhteistyöprojektina ja siinä kuullaan laulussa Antti Railiota. Viimeisen keikkansa yhtye teki vuonna 2022 Helsingissä Raskasta Apua Ukrainaan hyväntekeväisyystapahtumassa.
Gustave Vapereau

Louis Gustave Vapereau (4. huhtikuuta 1819 Orléans, Ranska – 17. huhtikuuta 1906 Morsang-sur-Orge, Seine-et-Oise, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja ensyklopedisti. Hän oli kahden merkittävän tietosanakirjan, "Dictionnaire universel des contemporains" ja "Dictionnaire universel des littératures", julkaisija. Hän käytti Maurice Tourneux'n kanssa yhteistä tekijänimeä G.-M. Valtour.
Vapereau oli vuonna 1842 Victor Cousinin sihteeri. Hän opetti 1842–1852 Toursissa filosofiaa ja 1847–1852 saksalaista kirjallisuutta, mutta hänet erotettiin vapaamielisten ajatustensa vuoksi. Hän opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä ja sai asianajajan oikeuden 1854. Keisarinvallan kaaduttua hänet valittiin prefektiksi Cantaliin vuosiksi 1870–1871 ja Tarn-et-Garonneen vuosiksi 1871–1873. Vuosina 1877–1888 hän oli kansanopetuksen ylitarkastaja.
Vapereau oli hakuteosten "Dictionnaire universel des contemporains" (1858, täydennysosa 1895) ja "Dictionnaire universel des littératures" (1876) toimittaja. Hän käsitteli aikakauden ranskalaista kirjallisuutta perustamassaan ja 1859–1869 julkaisemassaan vuosikirjassa "L’année littéraire et dramatique". Hänen kirjallisuushistoriallinen pääteoksensa on "Eléments d’histoire de la littérature française" (1882–1886). Teoksessa "L’homme et la vie" (1896) hän julkaisi joukon kiinnostavia kirjoituksia ja maksiimeja.
Gustaf Adolf Ingman

Gustaf Adolf Ingman (1. kesäkuuta 1850 Kokkola – 21. joulukuuta 1910 Vaasa) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 
Ingmanin vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Ingman ja Katarina Fredrika Castelin. Ingman tuli ylioppilaaksi 1867 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872. Varatuomarin arvon hän sai 1875. Hän työskenteli ensin senaatissa vuodesta 1876, jossa hän tuli valtiovaraintoimituskunnan kanslistiksi 1880. Keisarin Suomen kansliassa hän oli sihteeri vuodesta 1883. Vaasan läänin lääninsihteerinä Ingman toimi 1885–1910, joskin hän oli poliittisista syitä virastaan erotettu 1901–1906. Ingman edusti Kokkolaa porvarissäädyssä valtiopäivillä 1882. Talonpoikaissäädyn notaarina ja osin sihteerinä Ingman oli toiminut jo valtiopäivillä 1877–1878.
Kuna (joki Pihkovan alueella)

Kuna () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 18 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku.
Joen alku sijaitsee 14 kilometrin päässä sen joensuusta Peipsijärven rannalla. Siellä pääuomasta haarautuu yläjuoksulle päin kaksi puroa, joista toinen alkaa Oronyi Mohin () suoalueelta ja toinen hylätyn viljatilan luota. Seutu on autioitunutta metsäaluetta, jossa esiintyy soita, lopetettu turvetuotantoalue ja entisiä viljelytiloja. Keskijuoksulla, noin kuuden kilometrin jälkeen, saapuu joki Trutnevon () kylään, jossa sijaitsee sivuhaaraan padottu tekojärvi. Yleistyvien peltomaiden keskellä sijaitsee vielä toinen kylä Sidoroštšina (), josta on joelle lyhyt matka. Trutnevosta on neljä kilometriä maantielle (58K-096) , jonka välin joki virtaa niittyjen ja peltomaiden läpi ja jonka joki lopuksi alittaa Andronova Goran kylässä (). Viimeiset viisi kilometriä joki virtaa alangolla, jossa korkeuserot ovat vähäiset. Jokeen yhtyy vasemmalta tuleva Mikušan joki, joka tuo siihen lisää vettä. Jokilaaksosta erottaa ilmavalokuvissa leveän kosteikkomaisen tulvalaakson, jonka leveys on noin 100 metriä. Suiston lähellä molemmin puolin jokea sijaitsevat kylät Gorka () ja Kunest () .
Seitsemän kilometriä etelämpänä laskee järveen toinen joki Torohovka ja kolme kilometriä pohjoisempana Vetka ().
Lähellä Trutnevon kylää sijaitsee matkailijoiden ja paikallisten tuntema kohde kylän suvuojan rotkolaaksossa. Sivu-uoma on uurtanut hiekkakiveen jokilaakson, jonka yhteen seinämään on koverunut luolamainen syvennys. Tämä Trutnevon luola (, Trutnevskie peštšery) toimii kesäisin rukoushuoneena.
Valuma-alue ja sivujoet.
Kuna sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven itärantaan, mistä järven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Kunan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Outovan piirissä. Kunan suurimpia sivuojia on esitelty alla taulukossa.
Joen valuma-alueella ei ole suuria järviä. Trutnevon kylässä () sijaitsee padolla sivuojaan muodostettu patolampi.
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027398 .
Google Lens

Google Lens on Googlen kehittämä kuvantunnistussovellus älypuhelimille. Google Lens julkaistiin 4. lokakuuta vuonna 2017, ja oli saatavana tuolloin ainoastaan Google Pixel -puhelimiin. Google Lensistä kerrottiin ensimmäisen kerran Google I/O -konferenssissa.
Ominaisuudet.
Google Lensin avulla voi etsiä tietoa kohteista ja paikoista puhelimen kameran avulla. Sillä voi myös kääntää tekstiä. Alun perin Google Lensiä pystyi käyttämään ainoastaan Google Pixel -puhelimissa, mutta tuli myöhemmin saatavaksi muihinkin Android-puhelimiin. Google Lens on tullut myös IPhone-puhelimiin ja IPad-tabletteihin.
Josua Johansson

Josua Johansson (4. huhtikuuta 1850 Vimpeli – 9. heinäkuuta 1909 Juva) oli suomalainen pappi ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Josua Johanssonin vanhemmat olivat rovasti Gustaf Johansson ja Johanna Emilia Schalin ja puoliso vuodesta 1871 Lovisa Wilhelmina Borg (k. 1917). Johansson tuli ylioppilaaksi 1868, suoritti teologian erotutkinnon 1870 ja vihittiin papiksi 1871. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1874. Johansson sai varapastorin arvon 1880 ja rovastin arvon 1892. Hän toimi ensin pappina useilla eri paikkakunnilla ja oli sitten kirkkoherra Mouhijärvellä 1883–1890, Hämeenlinnassa ja Vanajalla 1890–1905 ja Juvalla vuodesta 1905. Hämeenlinnan rovastikunnan lääninrovasti hän oli 1890–1904. Johansson oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. 
Tehtailija Elieser Johansson ja arkkipiispa Gustaf Johansson olivat Josua Johanssonin veljiä. Kirjailija, opettaja Lauri Kaila oli hänen poikansa.
Charles Daniels

Charles Meldrum "Charlie" Daniels (24. maaliskuuta 1885 Dayton, Ohio – 9. elokuuta 1973 Carmel Valley Village, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uimari ja seitsenkertainen olympiamitalisti.
Daniels aloitti uintiuransa New York Athletic Clubilla vuonna 1903. Vuoden 1904 olympialaisissa St. Louisissa Danielsista tuli ensimmäinen amerikkalainen, joka voitti olympiakultaa uinnissa. Hän voitti kultamitalit sekä 220 että 440 jaardin vapaauintikilpailuissa ja lisäksi 4 × 50 jaardin vapaauintiviestissä. Hän sai myös hopeaa 100 ja pronssia 50 jaardin vapaauinnissa. Neljä vuotta myöhemmin, Lontoon olympialaisissa 1908, Daniels voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa. Lisäksi hän sai pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Ateenan välikisoissa 1906 hän voitti 100 metrin vapaauinnin.
Danielsin nimissä olivat aikanaan kaikki vapaauinnin maailmanennätykset 25 jaardista mailiin. Hän paransi omissa nimissään olleen 100 jaardin vapaauinnin maailmanennätyksen 56,0 aikaan 55,4 syyskuussa 1907 ja lukemiin 54,8 huhtikuussa 1910. 100 metrin vapaauinnissa hän ui maailmanennätykset 1.05,6 Lontoon olympialaisissa 1908 ja 1.02,8 New Yorkissa huhtikuussa 1910. 200 metrin vapaauinnissa hän teki ME:n 2.25,4 Pittsburghissa maaliskuussa 2011.
Daniels voitti 33 Yhdysvaltojen-mestaruutta. Helms Hall valitsi hänet Pohjois-Amerikan vuoden urheilijaksi 1909.
Piccard

Piccard on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antal Váradi

 Antal Váradi (2. toukokuuta 1854 Závod, Unkari – 5. maaliskuuta 1923 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1898 Budapestin teatteriakatemian johtaja. Hän on kirjoittanut muun muassa murhenäytelmät "Tamóra" (1879), "Szent Margit asszony" (1897) ja "Charitas" (1899) sekä huvinäytelmän "A tőr". Hän on julkaissut myös useita kokoelmia tunteikkaita ja hartaita runoja, joista varsinkin legenda-aiheiset ovat merkittäviä. Lisäksi Váradi on kirjoittanut muutamia romaaneja sekä johtamansa oppilaitoksen oppilaita varten oppikirjoja.
Seututie 515

Seututie 515 on Pohjois-Karjalassa kulkeva seututie. Tie kulkee Joensuun Uimaharjusta Kontiolahden Romppalaan. Tien kuntoluokka on hyvä. Keskivuorokausiliikenne seututiellä 515 oli vuonna 2006 noin 300 ajoa vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on 80 kilometriä tunnissa. Tie kulkee noin 100 asukkaan Ahvenisen kylän halki.
Radomskon piirikunta

Radomskon piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 112 644. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Radomsko. Kolmetoista maalaiskuntaa ovat Dobryszyce, Gidle, Gomunice, Kamieńsk, Kobiele Wielkie, Kodrąb, Ładzice, Lgota Wielka, Masłowice, Przedbórz, Radomsko, Wielgomłyny sekä Żytno ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Kamieńsk ja Przedbórz.
Radomskon piirikunnan pinta-alasta 31,2 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Radomskon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,3 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Radomskon piirikunnassa oli 112 644 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 117 593 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 88 321 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 16,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,1 prosenttia ja eläkeikäiset 23,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,8 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 972 lasta.
Akrothooi

Akrothooi (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akten niemellä (nyk. Áthos) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan niemen eteläosaan.
Maantiede.
Akrothooi sijaitsi Akten niemellä, joka nykyisin tunnetaan nimellä Áthos ja joka on Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä itäisin. Antiikin aikana Aktea ei vielä luettu Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on myöhemmin saanut nimensä, vaan se luettiin yleisemmin vain osaksi Traakiaa. Kaupungin paikkaa ei tunneta varmuudella. Se sijoitetaan usein lähelle nykyistä Suuren lavran luostaria, tosin joskus se on sijoitettu myös aivan niemen eteläkärkeen nykyisen Pyhän Annan skiitan paikalle tai Uuden skiitan tai Pyhän Paavalin luostarin tienoille. Strabon, Plinius vanhempi ja Pomponius Mela vaikuttavat puhuvan kaupungista ikään kuin se olisi sijainnut Athosvuoren (nyk. Áthos) huipulla, mutta tämä ei ole vuoren korkeuden ja jyrkkyyden vuoksi mitenkään mahdollista.
Akrothooin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia.
Akrothooin historiasta tiedetään vain vähän. Strabonin mukaan kaupungin alkuperäiset asukkaat olivat Lemnokselta tulleita pelasgeja. Thukydideen mukaan kaupungin väestö koostui klassisella kaudella osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista eli barbaareista, ja sen asukkaat olivat kaksikielisiä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Akrothōos/Akrothōios" () ja "Akrothōtēs/Akrothōitēs" ().
Persialaissotien aikaan akrothooilaiset auttoivat persialaisia Kserkseen kanavan kaivamisessa. Kaupunki myös tarjosi persialaisille miehiä ja laivoja. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Akrothooi kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, mutta se ei esiinny liiton verotusluetteloissa lukuun ottamatta veromääräysluetteloa vuonna 422/421 eaa. Akrothooi kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 424/423 eaa. Brasidaan yllytyksestä. Kaupunki ei ollut olemassa enää Pliniuksen aikana ensimmäisellä vuosisadalla jaa.
Akrothooin politiikasta tiedetään, että kaupungissa oli neuvosto ("būlē") ja kansankokoous ("dēmos"). Melan ja muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden mukaan kaupungin asukkaat olivat hyvin pitkäikäisiä ja elivät pidempään kuin muut ihmiset.
Rakennukset ja löydökset.
Akrothooista ei ole tehty varmoja löytöjä. Kaikilta kaupungin ehdotetuilta paikoilta on löydetty joitakin antiikin aikaisia jäänteitä.
Alapta

Alapta () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Myöskään Alaptan historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Antiikin lähteistä sen mainitsevat ainoastaan Pseudo-Skylaks ja Galenos. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Alaptēs" ().
Seututie 533

Seututie 533 on Pohjois-Savossa ja Etelä-Savossa kulkeva seututie. Tie kulkee Leppävirran keskustasta Pieksämäen Tihusniemelle. Tien keskivuorokausiliikenne oli vuonna 2009 noin 400 ajoa vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on pääosin 80 kilometriä tunnissa. Pohjois-Savon puolella tien kuntoluokka on hyvä, mutta Etelä-Savon puolella se on huono tai tyydyttävä. 
Seututie 533 kulkee Sorsakosken teollisuustaajaman halki.
Dion (Akte)

Dion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akten niemellä (nyk. Áthos) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi niemen itärannikolla.
Maantiede.
Dion sijaitsi Akten niemellä, joka nykyisin tunnetaan nimellä Áthos ja joka on Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä itäisin. Antiikin aikana Aktea ei vielä luettu Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on myöhemmin saanut nimensä, vaan se luettiin yleisemmin vain osaksi Traakiaa. Kaupunki sijoitetaan Chilandárin luostarin ja Esfigménoksen luostarin välille.
Dionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Samalla rannikolla Dionista kaakkoon sijaitsi Olofyksoksen kaupunki.
Historia.
Dionin historiasta tiedetään vain vähän. Strabonin mukaan sen, samoin kuin muut Akten kaupungit, olisivat perustaneet Lemnokselta tulleet pelasgit. Thukydideen mukaan kaupungin väestö koostui myöhemmin klassisella kaudella osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista eli barbaareista, ja sen asukkaat olivat kaksikielisiä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Dieus" ().
Dionin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Dion kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–429/428 eaa. Peloponnesolaissodassa kaupunki vastusti vuonna 423 eaa. Brasidaan johtamien spartalaisten hyökkäystä, ja sen alueita tuhottiin. Vuonna 421 eaa. dionlaiset valtasivat Thyssoksen. 300-luvulla eaa. Dion kuului toiseen Ateenan liittoon.
Kaupunki saattoi lyödä omaa rahaa, tosin kyseiset Dionin nimellä lyödyt rahat voivat olla myös Pierian Dionin lyömiä.
Rakennukset ja löydökset.
Dionista ei ole tehty selviä löytöjä. Thukydideen kuvauksen perusteella kaupunki on ollut ympäröity muurein.
Eion (Traakia)

Eion () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Eionin historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se oli Mendestä käsin perustettu siirtokunta. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti, ja se saattoi olla Menden alaisuudessa.
Eionin jäsenyydestä Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa ei ole tietoa. Ainakaan sitä ei mainita liiton verotusluetteloissa. Se oli Ateenan vihollinen peloponnesolaissodassa ainakin vuonna 425 eaa., jolloin ateenalaiset saivat vallattua sen lyhyeksi ajaksi, mutta ei ole tietoa, oliko se ollut liiton jäsenenä aiemmin ja kapinoinut. Khalkidikelaiset ja bottiaialaiset saivat vallattua kaupungin takaisin. Thukydideen kuvauksen perusteella Eion on ollut ympäröity muurein.
Kaupunkia ei tule sekoittaa tunnetumpaan Eioniin Traakian rannikolla lähellä Amfipolista.
Istasos

Istasos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Myöskään Istasoksen historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Istasos saattoi olla mukana Ateenan johtamassa Deloksen meriliitossa. Se ei kuitenkaan esiinny liiton verotusluetteloissa lukuun ottamatta veromääräysluetteloa peloponnesolaissodan ajalta vuodelta 422/421 eaa.
Istasoksen on ehdotettu olleen sama kaupunki kuin Pistasos, josta siitäkin tiedetään vain vähän.
Kamakai

Kamakai (, ) eli Kemakai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Bottikessa nykyisen Chalkidikín niemimaan länsiosassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan lähelle Kalindoiaa. Kaupunkivaltion alue tunnettiin nimellä "Kamakaia" (, lat. "Camacaea").
Kamakain historiasta ei tiedetä paljoakaan. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alkuun vuoteen 323 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kamakai kuului Bottiken polisten liittoon sekä Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa yhden kerran vuonna 421/420 eaa.
Aleksanteri Suuri antoi kaupungin alueet makedonialaisille vuonna 323/322 eaa.
Kharadrus (Akte)

Kharadrus ( tai "Kharadrous"; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Kharadruksen historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Sen mainitsee ainoastaan Pseudo-Skylaks, joka sijoitti sen Akten niemelle eli nykyiselle Áthoksen niemelle Akrothooin ja Olofyksoksen kaupunkien välille. Tällöin se olisi sijainnut niemen itärannikolla. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa.
Khedrolioi

Khedrolioi () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla.
Myöskään Khedrolioin historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja oletettavasti vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Khedrolioi kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 448/447–433/432 eaa. Se saattoi kapinoida Ateenaa vastaan vuonna 432 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Khedrolios" () tai "Hedrolios" ().
Khytropolis

Khytropolis (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut Afytiksen poliksen alueella.
Myöskään Khytropoliin historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Se saattoi olla afytisläisten perustama. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Khytropolitēs" ().
Kleonai (Akte)

Kleonai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akten niemellä (nyk. Áthos) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijoitetaan niemen länsirannikolle lähelle nykyistä Xiropótamoksen luostaria.
Maantiede.
Kleonai sijaitsi Akten niemellä, joka nykyisin tunnetaan nimellä Áthos ja joka on Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä itäisin. Antiikin aikana Aktea ei vielä luettu Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on myöhemmin saanut nimensä, vaan se luettiin yleisemmin vain osaksi Traakiaa. Kaupunki sijoitetaan nykyisten Xiropótamoksen luostarin ja Athoksen itsehallintoalueen pääsataman Dáfnin välille.
Kleonain kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Samalla rannikolla pohjoiseen sijaitsi Thyssoksen kaupunki.
Historia.
Kleonain historiasta tiedetään vain vähän. Aristoteleen mukaan sen perustivat Khalkiista tulleet siirtokuntalaiset. Strabonin mukaan sen, samoin kuin muiden Akten kaupunkien, alkuperäisiä asukkaita olisivat kuitenkin olleet Lemnokselta tulleet pelasgit. Thukydideen mukaan kaupungin väestö koostui myöhemmin klassisella kaudella osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista eli barbaareista, ja sen väestö oli kaksikielistä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Kleōnaios" ().
Kleonain tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Se vaikuttaa kuitenkin olleen vahvempien naapureidensa, joko Thyssoksen tai Dionin, alaisuudessa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kleonai kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 434/433–429/428 eaa. Peloponnesolaissodassa Kleonai oli aluksi Ateenan puolella, mutta vaihtoi Spartan puolelle Brasidaan yllytyksestä vuonna 424/423 eaa. Kleon sai ilmeisesti palautettua kaupungin takaisin Ateenan valtaan. Tämän jälkeen kaupungin merkitys väheni, ja myöhemmissä lähteissä se esiintyy vain maantieteellisissä maininnoissa.
Rakennukset ja löydökset.
Kleonain paikkaa ei ole tunnistettu arkeologisesti, eivätkä kaivaukset alueella ole mahdollisia, mutta Xiropótamoksen luostarin läheltä on löydetty joitakin antiikin aikaisia rakennusjäänteitä.
Rytmihäiriöitä

Rytmihäiriöitä on suomalainen Pietari Koskisen valmistama vuonna 2000 valmistunut animoitu lyhytelokuva. Elonet-sivustolla elokuvaa kuvaillaan: "Elokuva elämän rytmihäiriöistä, rempseitä animaatioita aikuisille."
Esitystiedot.
Elokuvan ensi-ilta oli 22. helmikuuta 2000 Suomen elokuvasäätiön Kino K–13 -elokuvateatterissa. Televisioesityksen elokuva sai ensi kertaa Yle TV1-kanavan "Uusi Kino" -ohjelmassa 9. maaliskuuta 2000. Elokuva on esitetty myöhemmin uusintana vuonna 2006 Yle TV1- ja Yle Teema -kanavilla. Elokuvan osioita on esitetty myös erillisinä osina vuonna 2001 "Uusi Kino" -ohjelmassa.
Tarinat.
24-minuuttinen elokuva koostuu kuudesta itsenäisestä tarinasta. 
Diplomaattinen selkkaus.
Tarina kahdesta diplomaatista, jotka käyttävät asemaansa hyväkseen hämäräpuuhissa salakuljettaen tavaraa kansainvälisessä Kävely rajojen yli -urheilutapahtumassa. 
Ääninäyttelijät:
Negatiivinen mies.
Tarina miehestä, joka suhtautuu kaikkiin asioihin kielteisesti valittaen ja kiroillen. Kadulla kävellessään hän saa sydämen rytmihäiriön, josta hän pelastuu mutta edelleen jatkaa valittamista. Sairaalassa hänelle tehdään lobotomia, jolloin hänestä tulee ihan uusi mies. 
Ääninäyttelijät:
Keitto ja lusikka.
Tarina keiton ja lusikan suhteesta, jonka draama eskaloituu. 
Ääninäyttelijät:
Totuus.
Tarina miehestä, joka ei halua valehdella kenellekään, joten hän kertoo aina totuuden. Tämä aiheuttaa useita ongelmia, niinpä mies päättää muuttaa tapansa. Loppujen lopuksi tapojen muuttaminen meneekin liian pitkälle, ja seuraukset ovat sen mukaiset. 
Ääninäyttelijät:
Tervashampoota.
Tarina naiskaksikosta, jotka löytävät alkuun epäilyksiä herättävän shampoopullon yleisessä suihkuhuoneessa. Tutkittuaan että shampoossa ei ole mitään epäilyttävää, he päättävät tehdä käytännön pilan, jolla on odottamattomat seuraukset. 
Ääninäyttelijät:
A ja B.
Tarina erottamattomasta esiintyjäduosta A ja B, jotka tekevät opettavaista lastenohjelmaa. A:ta ei kuitenkaan kiinnosta tehdä työtä, ja loppujen lopuksi kaikki menee ihan överiksi. 
Ääninäyttelijät:
Matinpalo

Matinpalo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kleonai

Kleonai (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin:
Seututie 534

Seututie 534 on Pohjois-Savossa kulkeva seututie. Tie kulkee Leppävirran keskustasta samassa kunnassa sijaitsevaan Vuoriseen. Keskivuorokausiliikenne tiellä oli vuonna 2009 noin 600 ajoa vuorokaudessa. 80 kilometriä tunnissa on nopeusrajoituksena lähes jokaisessa tien kohdassa. Kuntoluokka tiellä 534 on hyvin vaihteleva. Tiellä on sekä hyvä että erittäin huonokuntoisia tieosuuksia. 
Leppävirran silta ja Turpeensalmen silta sijaitsevat seututiellä 534. Tie 534 kulkee suurilta osin Soisalon saaressa, joka on Suomen suurin saari.
Hirvinen

Hirvinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Tuomaslauluja

Tuomaslauluja on uudempia hengellisiä lauluja sisältä laulukirja, jota on käytetty erityisesti Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnissa järjestetyissä Tuomasmessuissa ja muissa jumalanpalveluksissa.
Kirja "Tuomaslauluja" on saanut nimensä Tuomasmessuista, joka järjestettiin ensimmäistä kertaa Helsingin Mikael Agricolan kirkossa 1988. Etenkin näitä messuja varten julkaistiin Tuomaslauluja- kokoelma joka ilmestyi 1991. Siinä on 115 laulua, jotka on ryhmitelty aihepiireittäin. Useissa lauluissa on kaksi-, kolme- tai neliääninen sovitus, ja ne soveltuvat hyvin esilauluryhmän tai kuoron kanssa laulettavaksi. Useissa lauluissa on myös soitinsovituksia. Kirjan on toimittanut Petri Laaksonen.
Suuri osa kirjan lauluista on uusia, 1980- ja 1990-luvulla tehtyjä lauluja. Laulujen tekijöiden joukossa ovat muun muassa Anna-Mari Kaskinen, Jaakko Löytty, Kaija Löytty ja Pekka Simojoki, säveltäjiä muun muassa Petri Laaksonen, Pekka Simojoki ja Jaakko Löytty. Osa lauluista on käännöksiä muista kielistä ja laulujen joukossa on joitakin virsiä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjasta. Kirjassa on myös 20 niin sanottua Taizé-laulua, jotka ovat lyhyitä meditatiivisia rukouslauluja, useat niistä ranskalaisen muusikon Jacques Berthierin säveltämiä. Taizé-lauluissa on suomenkielisen tekstin ohella myös alkukielinen teksti. Taizé-laulujen suomenkieliset tekstit ovat Anna-Maija Raittilan käännöksiä.
Kirjassa on myös liturginen osa, jossa on Tuomasmessun järjestys ja sitä varten sävellettyä liturgista musiikkia.
Charles Farrar Browne

Charles Farrar Browne, alun perin Brown, kirjailijanimi Artemus Ward, (1834 Waterford, Maine, Yhdysvallat – 1867 Southampton, Englanti) oli yhdysvaltalainen humoristinen kirjailija.
Browne oli nuorena Bostonissa kirjapainossa latojana. Myöhemmin hän aloitti kirjailijana ja kirjoitti humoristisia kirjoitelmia clevelandiläiseen "The Plain Dealeriin". Hänestä tuli 1861 pilalehti "Vanity Fairin" (ilmestyi 1859–1863) toimittaja. Browne oli ihailtu luennoitsija, ja hänen hauskat kuvauksensa on julkaistu usean kirjan sarjana. Koottuina hänen teoksensa julkaistiin kuvitettuna laitoksena Lontoossa nimellä "Complete Works" 1875, jossa liitteenä on M. D. Landenin kirjoittama elämäkerta. Yhdysvalloissa "Complete Works" ilmestyi 1898. 
Browne oli Mark Twainin uran alkuaikojen kannustaja ja ystävä kuolemaansa saakka.
Sieradzin piirikunta

Sieradzin piirikunta () on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 117 674. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Sieradz. Kymmenen maalaiskuntaa ovat Błaszki, Brąszewice, Brzeźnio, Burzenin, Goszczanów, Klonowa, Sieradz, Warta, Wróblew sekä Złoczew ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Błaszki, Warta ja Złoczew.
Sieradzin piirikunnan pinta-alasta 20,4 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Sieradzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,5 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Sieradzin piirikunnassa oli 117 674 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 120 835 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 93 753 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 17,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,5 prosenttia ja eläkeikäiset 21,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 1 075 lasta.
Unix File System

Unix File System (UFS) on alkuperäinen Unixin tiedostojärjestelmä. 
Tiedostojärjestelmän perusteet suunnittelivat Rudd Canaday, Ken Thompson ja Dennis Ritchie.
Tiedostojärjestelmän toteutuksen teki Ken Thompson. 
Käyttöjärjestelmän tärkeimmäksi ominaisuudeksi mainittiin tiedostojärjestelmä vuonna 1974 julkaistussa artikkelissa.
UFS oli hyvin yksinkertainen ja se tuki perustason abstraktioita, joita tiedostojärjestelmä pyrkii tarjoamaan. Tiedostojärjestelmä ei vaadi tiedostoilta mitään tiettyä rakennetta (tiedostot ovat yksiulotteinen joukko tavuja) ja se tukee tiedostojen järjestämistä hakemistoihin. Hakemistot ovat tiedostoja, joihin käyttäjä ei voi kirjoittaa. Muita ominaisuuksia ovat polkunimet ja linkitykset: kaikilla linkeillä on samanarvoinen status ja tiedosto on olemassa riippumatta hakemistoviittauksista tiedostoon.
Levylle tallennettuna oli "superblock", "inodet" ja data-alue erikseen ja se oli parannus aiempiin kömpelöihin tietuepohjaisiin ratkaisuihin. 
UFS vakiinnutti nykyisen käytännön, joka sallii tiedoston käyttää minkä vain määrän tavuja (ei sidottu "tietueen" kokoon).
Tiedostojärjestelmä oli kuitenkin hidas ja kärsi fragmentaatiosta hidastaen sitä myöhemmin. Vaikuttavana tekijänä hitauteen oli "inoden" sijainti kaukana tiedoston datasta, jolloin seurasi ylimääräistä hakuviivettä kiintolevyltä.
UFS toteutettiin uudestaan nimellä "Fast File System for UNIX" BSD 4.2:ssa (BSD FFS). BSD FFS:ään viitataan toisinaan virheellisesti UFS:nä, mutta FFS ja UFS ovat eri tiedostojärjestelmiä.
Tiedostojärjestelmään on tarpeen vaatiessa kehitetty lisäominaisuuksia kuten journalointi ja "soft-updates".
UFS on levinnyt laajasti eri käyttöjärjestelmiin (BSD, Nextstep, Mac OS X ja Solaris). FreeBSD:ssä on seuraaja UFS2. UFS-tiedostojärjestelmästä ei ole yhtä standardia toteutusta: siitä on paljon eri variaatioita.
Jaroslav Papoušek

Jaroslav Papoušek (12. huhtikuuta 1929 Velký Bočkov – 4. joulukuuta 1995 Čimelice) oli tšekkiläinen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän aloitti uransa kuvanveistäjänä, mutta käsikirjoitti useita 1960-luvun tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon keskeisiä elokuvia ennen ryhtymistään ohjaajaksi.
Papoušek kirjoitti yhdessä Ivan Passerin Miloš Formanin elokuvat "Musta Pekka" (1963), "Vaaleaverikön rakkaus" (1965) ja "Palaa! Palaa!" (1967). Hän osallistui myös Ivan Passerin esikoisohjauksen "Kasvoista kasvoihin (1965)" käsikirjoittamiseen. Papoušekin ensimmäinen oma ohjaus "Nejkrasnejsi vek" (1968) kertoo tarinan, joka tapahtuu taidekoulussa. Prahan kevään jälkeen Forman ja Passer pakenivat länteen, ja entisestä kolmikosta jäi Tšekkoslovakiaan ainoastaan Papoušek. Vuosina 1969–1972 hän ohjasi ja käsikirjoitti kotimaassaan erittäin suositun komediatrilogian, joka kertoo Homolkan perheestä. Homolka-elokuvien kritiikki pikkuporvarillisia kohteitaan kohtaan oli miedompaa ja sovinnaisempaa kuin 1960-luvun uuden aallon elokuvien. Vuonna 1984 Papoušek ohjasi suositun komedian "Cesta kolem mé hlavy" ().
Taiwanin tautienehkäisykeskus

Taiwanin tautienehkäisykeskus (; , lyhennys "Taiwan CDC", tai TWCDC tai TCDC) on Taiwanin pääkaupungissa Taipeissa sijaitsevan päätoimipisteensä ja kuuden aluetoimistonsa sekä esimerkiksi rajanylityspaikoilla sijaitsevien tarkastuspisteittensä kautta toimiva kansanterveyden tutkimuslaitos ja viranomainen. Se on maan terveys- ja hyvinvointiministeriön alainen organisaatio. Laitosta johtaa Jih-Haw Chou.
 
Taiwanin tautienehkäisykeskus on ollut keskeinen kansallinen asiantuntijalaitos esimerkiksi covid-19-tautitapausten seurannassa vuonna 2020. Asiantuntijalaitoksen toiminta on saanut kiitosta osana Taiwanin onnistuneena pidettyä toimintaa covid-19-taudin vastaisessa työssä ja maan väkilukuun suhteutetun sairastuneiden määrän pitämisessä yhtenä maailman pienimmistä (tilanne 9/2020).
Tiedotusvälineiden mukaan laitos sai sosiaalisen median seurantansa avulla tietoa Kiinan Wuhanin kaupungissa alkaneesta epätyypillisestä keuhkotautiepidemiasta, jonka potilaat eristettiin Kiinassa. Tämän seurauksena Taiwanin tautienehkäisykeskus oli yhteydessä Kiinan tautienehkäisykeskukseen ja lähetti jo joulukuun 2019 lopulla sairauden tarttumistapaa ihmiseltä toiselle koskevan tiedustelun Maailman terveysjärjestölle WHO:lle, joka tiedotti uuden koronaviruksen levittämästä sairaudesta vasta 14. tammikuuta 2020 ja sen mahdollisesti tarttuvan, vahvistamattoman tiedon mukaan, ihmisen välillä. Yhdessä hongkongilaisten ja macaolaisten tartuntatautiasiantuntijoiden kanssa kaksi taiwanilaista lääkäriä teki tiedonkeruumatkan Wuhaniin 13.-15. tammikuuta 2020. Tällöin vierailijat havaitsivat kiinalaisten salailevan tietoa taudin tartuntatavasta, vaikka myönsivät havainneensa kaksi tartuntarypästä perheissä. Vasta 20. tammikuuta WHO viestitti uuden koronaviruksen leviävän merkittävästi ihmiseltä toiselle. Tammikuun puolivälissä Wuhaniin tehdyn tiedonkeruumatkan jälkeen Taiwan aktivoi nopeasti Taiwanin tautienehkäisykeskuksen yhteydessä toimivan kansallisen terveysasioiden komentokeskuksen alaisen epidemioiden keskuskomentokeskuksen uuden koronaviruksen aiheuttaman epidemian torjumiseksi. Kansallinen terveysasioiden komentokeskus oli perustettu alkujaan SARS-epidemian aikana vuonna 2004. Se on osaltaan ohjannut esimerkiksi saarivaltiossa tehtäviä tartuntatautiepidemioiden vastaisia toimia sittemmin.
Vuonna 2009 järjestettiin arkkitehtuurikilpailu Taiwanin tautienehkäisykeskuksen uuden toimitalon suunnittelemiseksi. Taipeista runsaan 50 kilometrin päähän lounaassa sijaitsevaan Hsinchun biolääketieteelliseen tiedepuistoon sijoitettavaksi ehdotetun rakennuskokonaisuuden suunnittelukilpailun voittajaksi valittiin taiwanilaisen arkkitehdin Ricky Liun arkkitehtitoimiston yhteistyössä yhdysvaltalaisen kumppanin kanssa tekemä ehdotus. Ainakaan loppuvuoteen 2019 mennessä Taiwanin tautienehkäisykeskuksen uutta toimitilaa ei kuitenkaan ole ehdotettuun paikkaan rakennettu.
Samu Koskenkorva

Samu Valtteri Koskenkorva (s. 11. toukokuuta 2001 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Mestis-joukkue Kajaanin Hokkia. Hän toimii joukkueen varakapteenina.
Ura.
Seuraura.
Koskenkorva on Oulun Kärppien kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Kiekko-Laserissa, josta Koskenkorva palasi takaisin Kärppiin C-juniorikaudella 2015–2016. Kaudella 2016–2017 hän toimi joukkueensa kapteenina. Koskenkorva jakoi tehoilla 8+18=26 koko C-nuorten SM-karsintojen puolustajien pistepörssin voiton TPS:n Nikolas Ketosen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa ja Koskenkorva valittiin sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2017–2018 hän toimi Kärppien B-nuorten varakapteenina. Koskenkorva voitti B-nuorten SM-pronssia. Hän pelasi osan kaudestaan myös A-nuorissa, jossa Koskenkorva voitti hopeaa. Kauden 2018–2019 päätteeksi hän voitti A-nuorten Suomen-mestaruuden. Kaudella 2019–2020 Koskenkorva edusti Kärppiä myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi pronssiin.
Kaudella 2020–2021 Koskenkorva nousi Kärppien U20-joukkueen kapteeniksi. Hän jakoi pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Joona Mourujärven kanssa lukemalla +6. Koskenkorva debytoi kauden aikana myös SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa 4. marraskuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, kun Kärppien puolustuksesta oli sivussa Shaun Heshka ja Libor Šulák sekä alle 20-vuotiaiden maajoukkueen mukana Topi Niemelä ja Kasper Puutio. Koskenkorva merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.55 minuuttia.
Koskenkorva siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Hän pelasi tulokaskautensa aikana 49 runkosarjaottelua tehopistein 1+13=14 ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Koskenkorva pelasi myös neljä Suomen Cupin ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Toukokuussa 2022 hän teki Hermeksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas toukokuussa 2023.
Koskenkorva siirtyi kaudeksi 2024–2025 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Maajoukkueura.
Koskenkorva pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018. Hän osallistui myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2019 turnaukseen, mutta Koskenkorva putosi kuitenkin viimeisten joukossa Suomen lopullisesta kisajoukkueesta. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. Yhteensä Koskenkorva on pelannut yhdeksän nuorten ja 45 poikien maaottelua.
Muuta.
Koskenkorvan isoveli Jesse pelaa hyökkääjänä Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan EV Landshutissa. Veljesten isä Jarmo Koskenkorva pelasi hyökkääjänä alemmilla sarjatasoilla ja heidän setänsä Kimmo Koskenkorva pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 694 SM-liigaottelua sekä kaksi kautta Ruotsissa.
Samu Koskenkorva valmistui ylioppilaaksi Kastellin urheilulukiosta syksyllä 2020.
Kimmo Kara

Kimmo Kara (1. syyskuuta 1919 Oulu – 16. lokakuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä, joka oli Suomen johtavia yritysekonomisteja.
Kimmo Karan isä oli jääkärikapteeni Jalmari Kara. Helsingin yliopistossa valtiotieteitä opiskellut Kara palveli jatkosodan aikana Päämajan viestikeskuksessa Mikkelissä, jossa hän perehtyi muun muassa armeijan käytössä olleisiin salakirjoitusmenetelmiin. Sotavuosien jälkeen Kara aloitti työuransa Tilastollisen päätoimiston kansantulo-osastolla, josta hän siirtyi Tuure Junnilan värväämänä Kansallis-Osake-Pankin taloudellisen tutkimusosaston päälliköksi. Kara jäi eläkkeelle vuonna 1981.
Karan harrastuksiin kuului heraldiikka. Hän oli Suomen Heraldisen Seuran perustajajäsen ja kirjoitti alaan liittyviä teoksia. Kara suunnitteli myös Kurun ja Nastolan vaakunat.
The Corpse of Anna Fritz

The Corpse of Anna Fritz () on vuonna 2015 valmistunut espanjalainen kauhuelokuva. Elokuva on ohjaaja Hèctor Hernández Vicensin ensimmäinen ohjaustyö.
Juoni.
Pau (Albert Carbó) on töissä espanjalaisen sairaalan ruumishuoneella. Kun sinne tuodaan kuuluisan kauniin näyttelijän Anna Fritzin (Alba Ribas) ruumis, Pau ottaa kuvan siitä ja lähettää sen kaverilleen Ivanille (Cristian Valencia). Ivan tulee Javin (Bernat Saumell) kanssa tapaamaan Pauta ruumishuoneelle. Javi ja Ivan ovat humalassa ja heillä on mukanaan kokaiinia, jota he nauttivat Paun kanssa ruumishuoneella. Ivan haluaa nähdä Anna Fritzin ruumiin, minkä jälkeen tapahtumat lähtevät etenemään.
Näyttelijät.
Lähde: