tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valkoniskakyyhky

Valkoniskakyyhky ("Columba albinucha") on melko harvinainen keskiafrikkalainen kyyhky.
Koko ja ulkonäkö.
Valkoniskakyyhky on 34 cm pitkä, uuttukyyhkyn kokoinen lintu. Kyyhkynharmaasta höyhenpuvusta erottuvat laajalti valkoinen niska ja päälaen takaosa sekä valkoinen pyrstö. Nokka on punertava ja naama tumma.
Esiintyminen.
Valkoniskakyyhky elää keskisessä Afrikassa lähellä Päiväntasaaja Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ugandassa ja Sudanissa. Kaikkialla se on harvalukuinen ja siitä on vain vähän havaintoja. Metsien hakkuut vaarantavat lajin elinmahdollisuuksia.
Elinympäristö.
Valkoniskakyyhkyt asuvat tiheissä alavien maiden ja vuorenrinteiden metsissä 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Lisääntyminen.
Pesimähavainnot koskevat vain yhtä pesää, joka sijaitsi matalalla ruohokasvillisuudessa ja jossa oli yksi valkoinen muna.
Ravinto.
Valkoniskakyyhkyjen ravintona ovat ainakin marjat ja hedelmät.
Nicola Berti

Nicola Berti (s. 14. huhtikuuta 1967 Salsomaggiore Terme, Italia) on italialainen jalkapalloilija.
Berti oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pystyi pelaamaan sekä keskellä että laidassa.
Ura.
Berti edusti uransa parhaan jakson eli vuodet 1988–1998 Interiä. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa Italian-mestaruuden ja kaksi UEFA Cupin voittoa. Berti edusti kotimaassaan myös Parmaa ja Fiorentinaa vuosina 1982–1988. Hän edusti lisäksi kotimaansa ulkopuolella englantilaista Tottenhamia, espanjalaista Alavésia ja australialaista Northern Spiritiä vuosina 1998–2000.
Italian maajoukkueessa Berti pelasi 39 ottelua ja teki kolme maalia vuosina 1988–1995. Hän saavutti Italian riveissä MM-kilpailuissa pronssia kotikisoissa vuonna 1990 ja hopeaa vuonna 1994.
City Heat – tuli hännän alla

City Heat – tuli hännän alla on toiminta- ja komediaelokuva, joka valmistui vuonna 1984. Pääosissa nähdään Clint Eastwood ja Burt Reynolds. Elokuva on parodia näiden kahden omista, kovaksikeitetyn macho-sankarin rooleista.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen harmittelee, etteivät löysä parodia ja totinen paukuttelu kohtaa elokuvassa. Hän antoi "City Heatille" yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Oliivikäki

Oliivikäki ("Cercococcyx olivinus") on läntisessä Afrikassa esiintyvä pitkäpyrstöinen käkilaji.
Esiintyminen.
Oliivikäki elää läntisessä Afrikassa Sierra Leonesta ja Guineasta Angolaan, Sambiaan ja Ugandaan. Lajin elinympäristön ala on noin 720 000 neliökilometriä.
Labyrinttisienet

Labyrinttisienet ("Labyrinthulomycetes") ovat ruskeiden levien kaareen kuuluvia eliöitä, joista monet muodostavat erikoisia verkkomaisia limakkorakenteita. Niissä on kaksi pääryhmää: limaverkkosienet ("Labyrinthulaceae") ja traustokytridit ("Thraustochytridiaceae"). Sekä limaverkkosieniä että traustokytridejä tunnetaan kumpiakin noin 30 lajia. Niitä elää meri- ja murtovedessä, jossa ne hajottavat lahoavaa ainesta tai ovat muiden eliöiden loisia. 
Limaverkkosienet muodostavat soluseinättömiä, kalvon ympäröimiä limaverkkoja, joiden sisällä solut elävät. Limaverkko muodostuu solulimasta, ja siinä elävät solut ovat yhteydessä limaverkkoon niiden pinnalla olevien "botrosomi"-nimisten rakenteiden välityksellä. Solut ovat muodoltaan sukkulamaisia, ja ne voivat liikkua limaverkon sisällä. Tämän ansiosta limaverkko voi edetä hitaasti (5–150 mikrometriä minuutissa) alustaansa pitkin. Limaverkossa olevat solut voivat lisääntyä jakautumalla, ja limaverkko voi hajota useisiin osiin, jotka jatkavat elämäänsä itsenäisinä limakkoina. Limaverkkosienet lisääntyvät myös suvullisesti, jolloin muodostuu uintisiimallisia parveiluitiöitä. 
Traustokytridit puolestaan eivät muodosta limaverkkosienten tapaan laajoja limakkoja, mutta niillä on kuitenkin soluissaan samanlaisia botrosomeja, joista työntyvien limasäikeiden avulla ne kiinnittyvät alustaansa. Niihin kuuluu mm. nilviäisillä loisivia lajeja.
Victor Loche

Victor Jean François Loche (1806–1863) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja sotilas, arvoltaan kapteeni.
Loche tutki Algerian Saharan alueen eläimistöä 1855–1856. Hän julkaisi teokset "Histoire naturelle des mammifères de l'Algérie" (1867) ja "Histoire naturelle des Oiseaux de l'Algérie" (1867). Loche nimesi hietakissan ("Felis margarita") 1858. Linnuista hän nimesi afrikansuopöllön ("Asio capensis") alalajin "tingitanus" 1867.
William L. Schultz

William L. Schultz (s. noin 1926 Milwaukee – toukokuu 1983) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja taiteilija.
Schultz työskenteli Milwaukeen yleisessä museossa (Milwaukee Public Museum) vuodesta 1947 alkaen. Hän erosi vuonna 1973 ryhtyäkseen päätoimiseksi taiteilijaksi. Hän teki luontoaiheisia puukaiverruksia ja maalauksia. Hänen töitään oli 1980-luvulla näytteillä Smithsonian-instituutissa.
Schulz ja Hugh C. Land nimesivät isopökkelökehrääjän ("Nyctibius grandis") alalajin "guatemalensis" 1963.
Schulz kuoli leukemiaan 57-vuotiaana.
Sinkkioksidi

Sinkkioksidi (toisilta nimiltään "sinkkimonoksidi", "sinkkivalkoinen", "C.I. pigmentti valkoinen 4" tai "C.I. 77947") on sinkin ja hapen muodostama yhdiste, jota käytetään muun muassa valkoisena väriaineena, kosmetiikassa, anturimateriialina, lääketieteen eri sovelluksissa bioyhteensopivan aineena sekä elektroniikassa useissa sovelluksissa mm. tietokoneen prosessorin ja jäähdytyssiilin väliin levitettävän niin kutsutun lämpötahnan eräs ainesosana. Jauheena sinkkioksidi on valkoinen tai kellertävä. Se ei liukene veteen, vaan sitä voidaan liuottaa muun muassa etikkahapolla, mineraalihapoilla sekä ammoniakilla. Sinkkioksidia voidaan valmistaa useilla eri tavoilla kuten märkäkemiallisilla, fysikaalisilla, sähkökemiallisilla, biologisilla ja ionivaihtoon perustuvilla menetelmillä.
Terveyshaitat.
Sinkkioksidihuuru saattaa hengitettynä läpäistä keuhkorakkulan, minkä seurauksena se pääsee verenkiertoon. Sinkkioksidihuuruille altistuneilla henkilöillä on havaittu hieman kohonneita virtsan sekä veren seerumin sinkkipitoisuuksia. Sinkkioksidihuurut saattavat aiheuttaa myös metallikuumeen, jonka oireita ovat kuume, vilutus, oksentelu, yskä, mahavaivat, ohimenevä hengenahdistus, näköhäiriöt sekä lihaskivut.
Real Academia Española

Real Academia Española eli Espanjan kuninkaallinen akatemia on Madridissa sijaitseva espanjalainen kuninkaallinen akatemia, jonka tehtävä on espanjan kielen vaaliminen Espanjassa. Muilla espanjankielisillä mailla on omat kielenvaalimisorganisaatiot. Ne ovat kuitenkin perustaneet yhteistyöjärjestön "Asociación de Academias de la Lengua Española". Real Academia Españolan perusti vuonna 1713 markiisi Juan Manuel Fernández Pacheco esikuvana Ranskan akatemia. Jäsenyys on elinikäinen.
John Davis (ornitologi)

John Davis (1. joulukuuta 1916 Woodmere, New York – 1. toukokuuta 1986 Carmel Valley Village, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Davis opiskeli Amerikan historiaa Yalen yliopistossa ja väitteli tohtoriksi eläintieteessä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän toimi biologian apulaisprofessorina ja Moore Laboratory of Zoologyn kuraattorina Occidental Collegessa, kunnes siirtyi vuonna 1953 tutkijaksi Hastingsin luonnonhistoriallisen reservaatin (Hastings Natural History Reservation) palvelukseen. Hastings oli Kalifornian yliopiston kenttäasema. Vuonna 1960 Davis nimitettiin Hastingsin johtajaksi, missä virassa hän pysyi, kunnes jäi eläkkeelle 1982.
Toisessa maailmansodassa Davis palveli Yhdysvaltojen armeijassa.
Vuonna 1982 Davis nimitettiin Carmelin metsäntutkimuskomissioon (Carmel Forestry Commission). Hän toimi lukuisissa yhdistyksissä, erityisesti Cooper Ornithological Societyssa, jossa hän toimi sihteerinä, varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana, sekä toimitti "Condor"-lehteä. Hän oli myös American Ornithologists' Unionin jäsen. Davis julkaisi yli 50 tieteellistä artikkelia ja yhdessä Alan Baldridgen kanssa kirjan "The Bird Year" 1981.
Davisin vaimo Betty kuoli 1981. Hän avioitui sitten Norman kanssa. Hänellä oli tytär Carol ja poika John Steven.
Davis nimesi linnuista väliamerikanpökkelökehrääjän ("Nyctibius jamaicensis") alalajin "lambi" vuonna 1959.
Lidia Kopania

Lidia Kopania-Przebindowska (s. 12. toukokuuta 1978 Koluszki, Puola) on puolalainen laulaja. Hän edusti Puolaa vuoden 2009 euroviisuissa kappaleella "I Don't Wanna Leave".
Kiuaskallio

Kiuaskallio on Kurikassa Jalasjärven kirkonkylän tuntumassa sijaitseva urheilukeskus. Urheilukeskuksessa sijaitsee urheilukenttä, laskettelurinne, hiihto-, suunnistus-, kuntoilu- ja maastojuoksureittejä, urheiluhalli, tenniskenttiä ja ampumarata.
Kiuaskallion urheilukentällä on langaton kuulutusjärjestelmä sekä maalikamera. Kentällä on järjestetty muun muassa valtakunnalliset Kiekkokarnevaalit. Laskettelurinteessä on välinevuokraamo, hiihtokoulu sekä kahvila. Laskettelurinteessä sijaitsee myös ilmainen pulkkamäki. Kiuaskalliolla on talvisin hiihtoreittejä, jotka lumettomana aikana palvelevat kuntoilijoita ja suunnistajia. Reitit ovat pururatoja. Kiuaskalliolla on yksi lentopallokenttä, kaksi normaalia tenniskenttää ja yksi pleksikenttä. Kaikkia kenttiä ympäröi aita.
Kiuaskallion ampumaradalla on mahdollisuus kilpailla ja harjoitella kevyillä ampumama-aseilla. Kovilla aseilla harjoitellaan puolestaan Koskuen metsästysseuran ja Itäisen metsästysseuran ampumaradoilla. Ampumahiihtostadionin läheisyydessä sijaitsevat pistooli- ja villikarjuampumaradat. Kiuaskalliolla pidetään joka vuosi arvokisoja.
Urheiluhalli.
Kiuaskallion kuplanmuotoisessa urheiluhallissa on mahdollisuus harrastaa monia eri lajeja, kuten tennistä, salibandyä, sählyä, lentopalloa, koripalloa ja sulkapalloa. Hallissa voi lisäksi yleisurheilla talvisin, sillä siellä on muun muassa kiekon- ja kuulanheittoympyrä sekä seiväshyppy- ja pituushyppypaikka. Hallissa on pidetty aikoinaan Suomen huippuseiväshyppääjien välisiä kilpailuja. Urheiluhallissa on myös nyrkkeilytilaksi muutettavissa olevat baari- ja keittiötilat, kuntosali, painisali, juoksumatto, WC:t, pukeutumis- ja suihkutilat sekä yhteissauna.
Beaglen matka

Beaglen matka () on yleisimmin annettu nimitys Charles Darwinin vuonna 1839 julkaisemasta klassisesta teoksesta, joka alkuaan ilmestyi "HMS Beaglen" kapteenin Robert FitzRoyn toimittaman neliosaisen matkakertomuksen "Narrative of the Surveying Voyages of His Majesty's Ships Adventure and Beagle" kolmantena osana nimellä "Journal and remarks, 1832–1835". Kirja on sekä matkakertomus "Beaglen" toiselta, viisivuotiselta purjehdukselta, jolle Darwin osallistui, että Darwinin tutkimuspäiväkirja, joka kattaa sekä biologian, geologian että antropologian alat.
Kirjan osoittauduttua myyntimenestykseksi kustantaja julkaisi sen pian uudelleen nimellä "Journal of Researches into the Geology and Natural History of the various countries visited by H.M.S. Beagle". Myöhemmin teoksesta toimitettiin useita erilaisia laitoksia eri nimillä. Kirja suomennettiin 2008.
HC Bílí Tygři Liberec

Bílí Tygři Liberec on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Tšekin pääsarjassa Tipsport Extraligassa.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
HC Energie Karlovy Vary

HC Energie Karlovy Vary on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Karlovy Varysta. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Tipsport Extraligassa.
Suunnitelmat KHL:ään siirtymisestä.
Joukkueen oli tarkoitus liittyä KHL:ään sen toiselle kaudelle 2009-2010. Joukkueen oli tarkoitus toimia maajoukkueen tapaisena ja siihen oli tarkoitus houkutella tšekkiläisiä huippupelaajia Tšekin Extraligasta samalla tavalla kuin Dinamo Minsk ja Dinamo Riika tekevät omassa maassaan. HC Energien juniorit liittyivät KHL:n junioriliigaan, MHL:ään kaudella 2012-2013.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
HC Škoda Plzeň

HC Škoda Plzeň on jääkiekkojoukkue Plzeňistä, Tšekistä, joka pelaa maansa pääsarjassa Tipsport Extraligassa. Joukkueen kotiareena on LOGSPEED CZ Aréna Plzeňissä.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Oliverio Mario de Oliveira Pinto

Oliverio Mario de Oliveira Pinto (s. 1896) oli brasilialainen lintutieteilijä.
Pinto kirjoitti teoksen "Ornitologia Brasiliense. Catalogo descritivo e ilustrado das Aves do Brasil. Primeiro volume. Parte introdutoria e Familias Rheidae a Cuculidae.", Sao Paulo: Departamento de Zoologia da Secretaria da Agricultura (1964). Hän julkaisi myös luettelon Museu Paulistan lintukokoelmasta "Catalogo das aves do Brasil e lista dos exemplares que as representam no Museu Paulista" (1938–1944).
Pinto nimesi linnuista joitakin uusia alalajeja, kuten pikkuhaukkakehrääjän alalajin "saturatus" yhdessä Camargon kanssa vuonna 1957.
HC Litvínov

HC Litvínov on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue Litvínovista. Joukkue pelaa kotiottelunsa Ivan Hlinka Stadionilla.
Joukkue kaudella 2025-2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Huomioitavia entisiä NHL-pelaajia:
Carson McCullers

Carson McCullers (19. helmikuuta 1917 Columbus, Georgia – 29. syyskuuta 1967) Nyack, New York, o.s. Lula Carson Smith, oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "Yksinäinen sydän" ("The Heart Is A Lonely Hunter", 1940) ja "Heijastuksia kultaisessa silmässä" ("Reflections in a Golden Eye"). Näistä molemmista on tehty elokuva, jälkimmäisen pääosissa ovat Marlon Brando ja Elizabeth Taylor.
McCullers oli kotoisin Columbusista, Georgian osavaltiosta, mutta muutti New Yorkiin jo 17-vuotiaana, ja alkoi opiskella luovaa kirjoittamista. Toisen maailmansodan jälkeen hän oleskeli paljon Pariisissa. Hän oli sairaalloinen ja reuman rampauttama 30 vuoden iästä lähtien, ja kuoli aivoverenvuotoon viisikymmenvuotiaana.
"Yksinäisen sydämen" keskeinen henkilö on kuuromykkä John Singer, ja kirja kertoo hänen vuorovaikutuksestaan etelävaltiolaisen pikkukaupungin muiden syrjäytyneiden kanssa.
"Heijastuksia kultaisessa silmässä" sijoittuu pienelle varuskuntapaikkakunnalle, ja kertoo biseksuaalista kapteenista, joka joutuu keskelle monimutkaista kolmiodraamaa.
Valerianus II

Publius Licinius Cornelius Egnatius Valerianus, usein Valerianus II tai Valerianus Iunior (k. alkuvuonna 258) oli Rooman keisari Gallienuksen ja hänen vaimonsa Cornelia Saloninan vanhin poika. Hänen isänsä nimitti Valerianus II:n seuraajakseen ("caesar") Viminaciumissa vuonna 256 tai 257. Tämän jälkeen Gallienus, hänen isänsä ja kanssahallitsijansa Valerianus, ja Valerianus II taistelivat yhdessä frankkeja vastaan Galliassa ja Germaniassa. Afrodisiaksesta löydetyssä piirtokirjoituksessa kerrotaan, että kaikki kolme olivat vuonna 257 Colonia Agrippinassa. Vuoteen 258 mennessä frankit oli kukistettu ja Valerianus palasi takaisin itään, jättäen Valerianus II:n Illyriaan. Samoihin aikoihin provinssin joukkojen komentaja, Ingenuus julistautui kuitenkin keisariksi ja kapinoi Gallienusta ja Valerianusta vastaan. Ilmeisesti Valerianus II kuoli kapinan aikana. Toinen vaihtoehto on ennen kapinaa. Gallienus antoi julistaa Valerianuksen jumalaksi ("Divus Valerianus Caesar"), mutta myöhemmin hänen perintönsä kuitenkin kirottiin ("Damnatio memoriae").
Andy Goram

Andrew Lewis Goram (13. huhtikuuta 1964 Bury, Lancashire, Englanti – 2. heinäkuuta 2022) oli skotlantilainen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. Uransa Goram aloitti Oldham Athleticissa ja Hibernianissa, mutta parhaiten hänet muistetaan Rangersista 1990-luvulla. Vuonna 2001 Rangersin kannattajat äänestivät hänen joukkueen kautta aikojen parhaaksi maalivahdiksi.
Rangersin aikojen jälkeen hän pelasi muissa seuroissa, tunnetuimpana Motherwell, josta hän oli lainassa Manchester Unitediin. Goram harrasti myös krikettiä pelaten neljä ottelua Skotlannin maajoukkueessakin.
Goram pelasi myös krikettiä ja edusti Skotlantia lajin maajoukkuetasolla. 
Toukokuussa 2022 Goramin uutisoitiin sairastavan terminaalivaiheessa olevaa ruokatorven syöpää, johon hän menehtyi.
Holger Salin (jalkapalloilija)

Holger Vilhelm Salin (18. syyskuuta 1911 Helsinki – 27. lokakuuta 1943) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelaajauran viimeiseksi kaudeksi jäi kauden 1943–1944 alku. Pelipaikaltaan hän oli välihyökkääjä.
Salin pelasi koko uransa HIFK:ssa. Hän oli yksi seuran kantavista voimista, kun HIFK voitti neljä mestaruutta vuosina 1930, 1931, 1933 ja 1937. Salin oli mestaruussarjan paras maalintekijä kausilla 1930 ja 1931. Suomen jalkapallomaajoukkueessa Salin pelasi 22 maaottelua, joissa hän teki 4 maalia.
Pohjannurmikka

Pohjannurmikka ("Poa alpigena", syn. "Poa pratensis" subsp. "alpigena") on monivuotinen heinäkasvi. Se kuuluu nurmikoiden ("Poa") sukuun ja on niittynurmikan ("Poa pratensis") alalaji tai niittynurmikkalajiryhmän laji. Kasvi risteytyy joskus tunturinurmikan ("Poa alpina") kanssa.
Ulkonäkö ja koko.
Pohjannurmikka on yksittäisversoinen, ja sen lehdet ovat kapeat. Kasvin lehdet ovat tupelliset, vuorottain ja paljon vartta lyhyemmät. Lehdissä ei ole lehtiruotia, ja lehtituppi on avoin. Pohjannurmikan lehtilapa on kouruinen tai litteä, keulakärkinen, tasasoukka sekä 2–4 millimetriä leveä. Kasvi kasvaa 30–90 senttimetriä korkeaksi. Pohjannurmikan varsi on liereänmuotoinen. Kasvin korsi on sileä, pysty ja ontto. Kasvin maarönsyt ovat yleensä lyhyitä.
Kasvi on tuulipölytteinen. Pohjannurmikka kasvattaa 6–8 senttimetriä pitkän, kartiomaisen ja kapean röyhyn. Yleensä tämän röyhyn alimmaisessa nivelessä on kolmesta viiteen haaraa. Tähkylöillä on pituutta 3–6 millimetriä. Tähkylöille on harvinaista, että ne ovat itusilmuisia. Pohjannurmikan ulkohelve on vihneetön ja teräväselkäinen. Kaleet ovat teräväselkäisiä ja kolmisuonisia. Pohjannurmikka kukkii keskikesäisin. Kasvin hedelmä on jyvä.
Levinneisyys.
Pohjannurmikkaa tavataan Suomessa yleisenä Kainuusta ja Oulun seudulta maan pohjoisosiin saakka. Eteläisessä Suomessa pohjannurmikka on suurimmaksi osaksi harvinainen.
Elinympäristö.
Pohjannurmikka kasvaa pientareilla, pihoissa, teiden varsilla, lähteiköissä, vesistöjen rannoilla, letoilla, suoviljelyksillä sekä joenvarsien niityillä.
Pohjanpalpakko

Pohjanpalpakko ("Sparganium hyperboreum") on pohjoisen rannoilla kasvava monivuotinen, ruohovartinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Pohjanpalpakko kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat 2–4 mm leveitä, ja melko litteitä. Se kukkii keskikesällä vaaleankeltaisin pallomaisin yksineuvoisin kukkasykeröin, jotka asettuvat haarattomaan varteen kuin harvaksi helminauhaksi, hedesykeröt ylemmäksi, emisykeröt alemmaksi.
Levinneisyys.
Pohjanpalpakkoa tavataan Suomen, Ruotsin ja Norjan Lapissa sekä paikoin Keski-Suomessa ja samoilla leveysasteilla Siperian puolella.
Robert FitzRoy

Vara-amiraali Robert FitzRoy (5. heinäkuuta 1805 – 30. huhtikuuta 1865) oli englantilainen sotilas ja poliitikko. Hän on ehkä tunnetumpi jälkipolville "HMS Beaglen" kapteenina matkalla, johon osallistui myös Charles Darwin ja jonka aikana Darwin alkoi kehitellä evoluutioteoriaansa.
FitzRoy aloitti merisotakoulun 12-vuotiaana. Hänestä tuli luutnantti 19-vuotiaana vuonna 1824, ja hänet lähetettiin Etelä-Amerikkaan. Siellä hänet ylennettiin laivan kapteeniksi ja määrättiin saattamaan päätökseen edeltäjänsä aloittama merialueiden kartoitustyö Tulimaan ja Patagonian lähivesillä.
FitzRoy toimi myös Durhamista torypuolueesta valittuna parlamenttiedustajana vuosina 1841–1843 ja Uuden-Seelannin toisena kuvernöörinä vuosina 1843–1845.
FitzRoy hyväksyttiin Royal Societyn jäseneksi 1851. Hän sai vastuulleen merisäähavaintojen keruun ja analysoinnin, Hän kehitti käsitteen synoptinen säähavaintokartta, ja julkaisi Britannian ensimmäiset sääkartat. Hän pyrki kehittämään helppokäyttöistä barometriä ja keksi siinä yhteydessä säätilan ennustamiseen tarkoitetun myrskylasin.
Hän osallistui vuonna 1860 Oxfordin evoluutioväittelyyn, jossa hän vaati yleisöä uskomaan ennemmin Jumalaan kuin ihmiseen. Hänen sanotaan tunteneen häpeää osuudestaan evoluutioteorian kehittämisessä. Hän kärsi masennuksesta ja teki itsemurhan vuonna 1865.
Jean Makoun

Jean II Makoun (s. 19. toukokuuta 1983 Yaoundé, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän edustaa englantilaista Aston Villaa. Hän viihtyy parhaiten keskikentän pohjalla puolustavassa roolissa. Hänen parhaat ominaisuutensa ovat voima, kestävyys ja pelinlukutaito.
Ura.
Makoun aloitti jalkapallon jo nuorena kotimaassaan. Ensimmäinen ammattilaissopimus syntyi kuitenkin vasta Ranskassa, jossa Lille onnistui värväämään nuorukaisen. Lillessä Makoun vakiinnutti pian asemansa yhtenä, aina Mestarien liigaan asti selvinneen joukkueen, avainpelaajana.
Jean Makounin hyvät otteet Lillessä herättivät paljon huomiota ympäri Eurooppaa. Makoun valitsi monien tarjokkaiden joukosta Ranskan mestari Olympique Lyonnais.
Maajoukkue.
Makoun oli mukana Kamerunin joukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailussa 2004. Joukkue voitti alkulohkonsa, mutta tippui heti seuraavalla kierroksella. Jean Makoun osallistui myös kaksiin seuraaviin mestaruuskilpailuihin.
Zoological Society of London

Zoological Society of London (ZSL) on vuonna 1826 perustettu englantilainen akateemikkojen eläintieteellinen seura.
Seuran perustajajäseniin kuuluivat muun muassa Robert Peel, Nicholas Aylward Vigors, Humphry Davy ja Thomas Stamford Raffles. Heidän tavoitteenaan oli luoda järjestö, joka huolehtisi "Luonnonhistorian tieteen kaikkien muotojen kultivaatiosta, ja erityisesti Ison-Britannian ja Irlannin luonnonhistorian kultivaatiosta".
Vuonna 1828 järjestö avasi jäsenilleen tarkoitetun puistoalueen, jossa voitiin tutkia eläimiä. Puistosta kehittyi Lontoon eläintarha. Nykyään järjestö on kansainvälinen tieteellinen järjestö, jonka päätehtävä on eläinten ja näiden elinalueiden konservointi.
Järjestön päättävä elin on 15-jäseninen neuvosto.
Emma Darwin

Emma Darwin (o.s. Wedgwood, 2. toukokuuta 1808 – 7. lokakuuta 1896) oli Charles Darwinin serkku ja vaimo. He saivat yhdessä kymmenen lasta.
Hän syntyi perheen kartanossa Maer Hallissa varakkaaseen sukuun. Hänen isoisänsä isän puolelta oli posliinitehtailija Josiah Wedgwood. Lapsena hän asui jonkin aikaa Pariisissa, jossa Frédéric Chopin opetti hänelle pianonsoittoa. Emma perheineen auttoi Charles Darwinia saamaan isänsä luvan matkustaa "HMS Beaglella". Kun Charles palasi matkaltaan hän kosi Emmaa, ja 11. marraskuuta 1838 pari kihlautui. Häitä vietettiin 29. tammikuuta 1839. Emma Darwin auttoi miestään tämän lukuisten sairastelujen aikana, mikä omalta osaltaan auttoi Charlesia tämän tieteellisissä saavutuksissa. Emma soitti usein miehelleen pianoa, ja Charles Darwin käsitteleekin "Ihmisen polveutuminen ja sukupuolivalinta" -teoksessa monen sivun verran musikaalisen lahjakkuuden kehittymistä seksuaalivalinnan kautta. Suurin kiistanaihe Charlesin ja Emman avioliitossa oli ristiriita Emman syvän uskonnollisuuden ja Charlesin agnostisuuden välillä.
Joseph Dalton Hooker

Joseph Dalton Hooker (30. kesäkuuta 1817 – 10. joulukuuta 1911) oli englantilainen kasvitieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän teki tutkimusmatkoja muun muassa Tasmaniassa, Aasiassa, Afrikassa ja Etelämantereella. 
Seitsemän vuoden ikäisenä hän alkoi osallistua isänsä William Jackson Hookerin pitämiin kasvitieteen luentoihin Glasgow'n yliopistossa. Hän sai lääketieteen maisterin tutkinnon vuonna 1839. Hän osallistui Britannian geologiseen tutkimiseen vuonna 1846. Vuosina 1847–1850 hän tutki Himalajaa. Hän oli Charles Darwinin ystävä ja kannattaja, ja osallistui Oxfordin evoluutioväittelyyn 1860.
Kasvitieteessä Hookerista käytetään tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Hook.f..
Fort Rouge (linnoitus)

Fort Rouge oli linnoitus Kanadassa, Assiniboinejoen rannalla lähellä nykyistä Winnipegin kaupunkia. Linnoituksen tarkka paikka ei ole tiedossa. Nimi () tarkoittaa "punaista linnoitusta".
Vuonna 1738 Sieur Louis Damours de Louvieres rakensi linnoituksen Pierre La Vérendryelle ja hänen pojilleen Louis-Josephille ja Francoislle. Hän jatkoi pian matkaansa kauemmaksi länteen Assiniboinejokea pitkin, jossa hän rakensi uuden Fort La Reinen linnoituksen. Linnoitus toimi lähinnä etappina matkoilla kauemmas länteen ja se hylättiin jo 1749.
Ranskalaisten läntisten joukkojen komentaja Jacques Legardeur de Saint-Pierre vietti alueella 1752-1753 talven ja tiettävästi uudelleenrakensi linnoituksen samalle paikalle. Tutkimusten mukaan linnoitus olisi sijainnut joen pohjoisrannalla. Tieto on tosin kiistanalainen, sillä toisten tutkimusten mukaan linnoitus olisi sijainnut etelärannalla.
North West Company rakensi vuonna 1807 Fort Gibraltarin linnoituksen Redjoen ja Assiniboinejoen yhtymäkohtaan.
Winnipegin kaupunginosa Fort Rouge on saanut nimensä linnoituksen mukaan.
Carbonia-Iglesiasin maakunta

Carbonia-Iglesiasin maakunta (, ) oli yksi Italian maakunnista vuoden 2016 loppuun asti. Vuoden 2017 alusta alkaen maakunnasta tuli osa Etelä-Sardinian maakuntaa.
Maakunta sijaitsi Sardinian saaren lounaisosassa. Sen pinta-ala oli 1 495 km², ja asukkaita oli vuoden 2015 lopussa vajaat 130 000.
Maakunta muodostui 23 kunnasta, hallintokeskuksia olivat Carbonia ja Iglesias. Maakuntaan kuuluivat myös Sant’Antiocon ja San Pietron saaret. Alueen väkiluvultaan suurimmat kunnat olivat (31.12.2015):
Medio Campidanon maakunta

Medio Campidanon maakunta (, ) oli yksi Italian maakunnista. Se sijaitsi Sardinian saaren länsiosassa.
Medio Campidanon maakunnan pinta-ala oli 1 516 km², ja asukkaita oli 100 000. Maakunta muodostui 28 kunnasta, ja sen hallintokeskuksia olivat Sanluri ja Villacidro.
Helmikuussa 2016 maakunnasta tuli osa Etelä-Sardinian maakuntaa.
Alueen väkiluvultaan suurimmat kunnat olivat:
Head

Head N.V. on urheiluvälineitä ja -vaatteita valmistava yritys, joka tunnetaan pääasiassa laskettelusuksista ja tennismailoista. 
Yritys perustettiin vuonna 1950 Baltimoressa Yhdysvalloissa, mutta nykyään yrityksen pääkonttori on Itävallassa.
Alex Ross

Alex Ross (s. 1968) on yhdysvaltalainen musiikkikriitikko ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt The New Yorker -lehden toimituksessa vuodesta 1996 ja julkaisi vuonna 2007 länsimaista 1900-luvun taidemusiikkia käsittelevän teoksen "The Rest Is Noise: Listening to the Twentieth Century".
Ross opiskeli St. Albansin yksityisessä lukiossa Washingtonissa ja valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1990. Hän on toiminut aikaisemmin muun muassa The New Republic -lehden toimituksessa ja "The New Yorker" -lehden avustajana.
Rossin vuonna 2007 julkaistu esikoiskirja "The Rest Is Noise: Listening to the Twentieth Century" nousi New York Timesin bestseller-listalle ja sai monia palkintoja, muun muassa "National Book Critics Circle" -palkinnon, Guardianin esikoiskirjapalkinnon ja se oli vuoden 2008 Pulitzer-palkintofinalisti.
Alex Ross on naimisissa ohjaaja-näyttelijä Jonathan Liseckin kanssa ja asuu New Yorkin Chelsean kaupunginosassa.
Boris Berman

Boris Berman (, s. 3. huhtikuuta 1948 Moskova) on venäjänjuutalainen pianisti ja musiikkipedagogi.
Berman opiskeli Moskovan konservatoriosa Lev Oborinin alasuudessa pianoa ja cembaloa. Vuonna 1973 Berman muutti Israeliin ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Berman on toiminut pianon opettajana Indianan, Bostonin ja Tel-Avivin yliopistoissa ja toimii tällä hetkellä Yalen yliopiston pianonsoiton laitoksen johtajana. 
Berman on levyttänyt Philips, Deutsche Grammophon ja Melodia -levymerkeille muun muassa Alexander Scriabinin ja Dmitri Šostakovitšin musiikkia. Berman tuoreimpiin levytyksiin kuuluvat kaksi Naxoksen julkaisemaa John Cagen preparoidulle pianolle säveltämien teosten levytystä, jotka valittiin BBC Music Magazinen "Top Recording" -kategoriaan sekä Šostakovitšin ja Alfred Schnittken pianokvintettojen levytys, joka oli Grammy-palkintoehdokkaana.
"Yale University Press" julkaisi Bermanin teoksen "Prokofiev's Piano Sonatas" vuonna 2008.
BOPE

Batalhão de Operações Policiais Especiais eli BOPE () on Brasilian Rio de Janeiron osavaltion sotilaspoliisin alainen pataljoonan vahvuinen erikoisyksikkö, jota komentaa tällä hetkellä everstiluutnantti Wilman René Gonçalves Alonso. BOPE on perustettu 19. tammikuuta 1978. BOPE taistelee pääosin faveloissa (brasilialainen slummi) toimivia huumejengejä vastaan. 
Vuonna 2007 ensi-iltansa saanut elokuva Tropa de Elite kertoo BOPE:n toiminnasta.
Pariisin arrondissementit

Pariisin arrondissementit eli piirit () ovat Pariisin kaupungin hallinnollisia alayksikköjä. Pariisissa on kaksikymmentä piiriä, ja jokainen piiri jakautuu neljään kaupunginosaan eli kortteliin (). Piirit on numeroitu spiraalinmuotoisesti sisältä ulospäin siten, että pienimmät numerot ovat keskellä. Piirit perustettiin 11. lokakuuta 1795, jolloin niitä oli kaksitoista. Nykyinen jako kahteenkymmeneen piiriin on Napoleon III:n perustama vuodelta 1860, kun Pariisiin liitettiin sen esikaupunkeja. Myöhemmin Pariisiin on liitetty myös kaksi silloisten rajojen ulkopuolella sijainnutta suurta puistoaluetta. Näistä Bois de Boulogne kuuluu virallisesti 16. ja Bois de Vincennes 12. piiriin, mutta ne jätetään usein esimerkiksi tilastoissa niiden ulkopuolelle.
Marseillen ja Lyonin kaupungit on Pariisin tavoin jaettu piireihin, Marseille kuuteentoista ja Lyon yhdeksään. Algerian kuuluessa Ranskalle myös Algerin kaupunki oli jaettu kymmeneen piiriin.
Lelle

Lelle on pienkauppala () Keski-Virossa Raplamaan maakunnassa Kehtnan kunnassa. Lelle on rautateiden risteysasema: sieltä lähteen rautatie Tallinnaan, Viljandiin ja Pärnuun. 
Lellessä on noin 500 asukasta.
Lellessä järjestettiin vuosina 2004–2015 Lelle Alternatiiv -musiikkifestivaali. Siellä oli esimerkiksi vuonna 2008 noin 2 000 kävijää kuuntelemassa 60:tä yhtyettä viidestä maasta.
Preparoitu piano

Preparoitu piano on 1900-luvun taidemusiikkia varten kehitetty soitin, jossa tavallisen pianon tai flyygelin kieliin kiinnitetään erilaisia esineitä, jotka muuttavat soittimen ääntä. 
Käsitteen ”preparoitu piano” kehitti alun perin John Cage 1940-luvulla teoksen "Bacchanale" yhteydessä, vaikka pianon kieliä oli manipuloitu jo paljon tätä aikaisemminkin. Muun muassa Erik Satie, Maurice Ravel ja Henry Cowell olivat käyttäneet preparointia pianon soinnin muuttamiseksi jo ennen Cagea.
Rytíři Kladno

Rytíři Kladno, joka tunnetaan myös nimellä HC Kladno, on kladnolainen jääkiekkojoukkue joka pelaa Tšekin korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa (2021-). Joukkue pelaa kotiottelunsa Zimní Stadionilla. 
Joukkue on tuottanut monta NHL-tasolle noussutta pelaajaa kuten (seuran omistaja) Jaromír Jágr, Tomáš Kaberle, František Kaberle, Tomáš Plekanec, Radko Gudas, Patrik Eliáš, sekä Martin Procházka. Myös jääkiekon SM-liigasta tutut: Petr Tenkrát, Radek Smoleňák sekä Ivan Huml ovat Kladnon kasvatteja. Joukkue putosi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 2002-2003 ja uudestaan vuonna 2014, mutta muuten joukkue on totuttu näkemään Tšekin korkeimmalla tasolla Extraligassa. Tšekkoslovakian aikoihin Kladnon edustusjoukkue kisasi tiukasti maansa mestaruudesta ja voittikin sen kuusi kertaa. HC Kladno on aikanaan saanut tukea alueen terästeollisuudelta. Seuran alamäen syynä pidetään yleisesti ennen vuosituhannen vaihdetta tapahtuneita teollisuuden konkursseja ja niiden seurauksena sulkeutuneita rahahanoja. 
Tšekkoslovakian mestari: 6 (1959, 1975, 1976, 1977, 1978, 1980) 
Euroopan mestari: 1 (1977)
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Pelaajat.
NHL Alumni.
HC Kladnolla on useita NHL-pelaajia, mukaan lukien Jaromír Jágr, Patrik Eliáš, Tomáš Plekanec, Tomáš Vokoun, Marek Židlický, Radek Smoleňák, Michal Pivoňka, Martin Procházka, Pavel Patera, Milan Hnilička, Jiří Tlustý , Tomáš Kaberle ja František Kaberle.
Sonatas and Interludes

Sonatas and Interludes () on John Cagen vuosina 1946–1948 säveltämä sarja pianokappaleita preparoidulle pianolle. Teos koostuu kuudestatoista sonaatista ja neljästä välisoitosta, ja sen esittäminen kestää noin tunnin. Teoksen ensiesityksestä on olemassa ristiriitaisia tietoja. Maro Ajemian esitti siitä osia vuonna 1946, ja useiden lähteiden mukaan Cage esitti koko teoksen vuonna 1948 North Carolinassa "Black Mountain Collegessa", kun taas joidenkin lähteiden mukaan Ajemian ensiesitti sen 11. tammikuuta 1949. Teos on omistettu Maro Ajemianille. Sävellystä on pidetty yhtenä pianomusiikin mestariteoksista, ja vuoteen 2000 mennessä siitä on tehty jo 14 erillistä levytystä.
Teoksen esittämisen vaatima pianon preparointi kestää noin kaksi ja puoli tuntia, ja sen aikana 45 pianon ääntä muokataan laittamalla kielien väliin erilaisia ruuveja, muttereita sekä muovin ja kumin kappaleita. Preparointi jakaa pianon kolmeen erilliseen sointiryhmään.
Cagen mukaan teoksen koristeellisten melodioiden ja rauhallisen tunnelman on tarkoitus ilmentää intialaisen estetiikan yhdeksää tunnetilaa: "sankarillinen", "eroottinen", "iloinen", "ihmettelevä", "pelko", "viha", "suru", "vastenmielisyys" ja "rauhallisuus", johon kaikki muut tunnetilat lopulta johtavat. "Sonatas and Interludes" oli Cagen ensimmäinen hindufilosofiaa hyödyntänyt sävellys, ja säveltäessään teosta hän luki intialaisen taidehistorioitsijan Ananda Coomaraswamyn teoksia.
Sonaatit I–VIII ja XII–XVI noudattavat rytmistä AABB-rakennetta. Kahdessa ensimmäisessä välisoitossa ei ole toistettavia rakenteita, ja kaksi jälkimmäistä välisoittoa sekä sonaatit IX, X ja XI sisältävät preludin, välisoiton ja loppusoiton. Välisoitot on sijoitettu neljännen, kahdeksannen (toinen ja kolmas) ja kahdennentoista sonaatin jälkeen. Sonaatit XIV ja XV on yhdistetty nimen "Gemini – after the work of Richard Lippold" alle.
VHK Vsetín

VHK Vsetín on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue. Joukkueen kotiareena on Zimní Stadion Na Lapači Vsetínissä. Seura on voittanut viisi kertaa Extraligan vuosina 1995-1999 sekä vuonna 2001 kuudennen kerran seitsemässä vuodessa. Kaudella 2005-06 joukkue voitti karsintasarjan jäätyään Extraligassa 14:nneksi, mutta he putosivat talousongelmien takia. Joukkueen toiminta elvytettiin käyntiin vuonna 2008 uudella nykyisellä nimellään VHK Vsetín. 
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Ted Bloecher

Ted Bloecher (s. 1929) on yhdysvaltalainen ufologi. Tutkija Jerome Clark kuvailee häntä kunnioitettavaksi kollegaksi Bloecher perusti Civilian Saucer Intelligence-ryhmän, jota pidetään tärkeänä UFO-tutkimuksessa. 
1967, NICAP julkaisi Bloecherin "The UFO Wave of 1947" kirjan sadoista raporteista USA:ssa vuodelta 1947.Jacques Vallee tukee tätä raporttia. 
1970-luvulla hän liittyi tutkimusjärjestöihin MUFON ja CUFOS. 1980-luvulla hän lahjoitti arkistonsa CUFOS:lle.
Viljo Hurme

Paavo Viljo Hurme (sukunimi vuoteen 1906 Heerman; 24. tammikuuta 1893 Muurla – 14. kesäkuuta 1987) oli suomalainen taidemaalari jonka ura ulottui 1910-luvulta aina 1980-luvulle. Hurmeen ateljeekoti sijaitsi Muurlassa.
Seitsenlapsiseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Hurme aloitti piirtämisen jo lapsuudenkodissaan. Hänen aiheensa liittyivät tällöin maatalon pihapiiriin. Kädentaidot hallitseva Hurme valmisti myös erilaisia käyttö- ja koriste-esineitä ja hän teki muun muassa itse taulujensa kehykset. Ripille päästyään Hurme sai mahdollisuuden taideopintojen Turun piirustuskoulussa jossa hän opiskeli 1909–1914 opettajinaan Victor Westerholm ja Axel Haartman.
Hurmeen töitä oli ensimmäisen kerran näytteillä Turun Taideyhdistyksen vuosinäyttelyissä maaliskuussa ja lokakuussa 1916. Hän piti myös saman vuoden joulukuussa Turun taidemuseossa yhteisen näyttelyn neljän opiskelutoverinsa (Walter Lindholm, Lauri Lehmussaari, Yrjö (Johannes) Paavola, Asti Vehmas) kanssa.
Hurme maalasi 1910-luvulla paljon vesiväritöitä tummin värein harmaalle pohjalle. Hän teki myös vaaleita usvamaisia väreitä käyttäen hämyisiä kesäyömaisemia. Myöhemminkin akvarellit muodostivat keskeisen osan Hurmeen tuotannossa. Hurmeen tuotannossa näkyi pitkään hänen ihailemansa Tyko Sallisen vaikutus. Hurme alkoi 1930-luvulla käyttää myös öljyvärejä ja hän ryhtyi maalaamaan muotokuvia.
Hurme oli 1920-luvulla mukana elokuva-alalla ystävänsä taiteilija Uuno Eskolan kautta. Hurme ja Eskola vastasivat Tampereelle Hatanpään valtatie 6:een helmikuussa 1928 valmistuneen 470-paikkaisen "Häme"-elokuvateatterin salin koristelusta. Hurme esiintyi myös pääosassa Uuno Eskolan samana vuonna Tampereella ohjaamassa ja tuottamassa hiihtourheiluaiheisessa elokuvassa Lumisten metsien mies.
Hurmeen teosten aiheena olivat erilaiset työnkuvaukset (elonkorjuu, pyykkärit), maisemat, muotokuvat ja kansantyypit. Hurme maalasi useita kuvia Salon seudulla leipäkauppaa tehneestä "Korppu-Vihtorista". Hän maalasi myös krusifiksiaiheita käyttäen mallina itse tekemiään puuveistoksia. 1950-luvulla Hurme teki Italian-matkansa innoittamana myös mosaiikkitöitä vaikkei hän tuonutkaan niitä näytteille. Muuten Hurmeen 1950-luvun tuotanto käsitti sisäkuvia ja asetelmia.
Tutustuttuaan Ateneumissa esillä olleeseen "ARS 1961 Helsinki" -näyttelyyn Hurme päätti luopua maisemamaalauksesta ja alkaa kuvata maiseman yksityiskohtia. Hän maalasi 1960- ja 1970-luvuilla erityisen paljon maalauksia joiden aiheena oli rapautuva tai jäkälän peittämä kallion pinta. Hurme teki myös leluasetelmia, uusrealistisia romumaalauksia ja hän käytti fotorealismin ja pop-taiteen tyylikeinoja.
Hurme jatkoi maalaamista elämänsä loppuun saakka niin että hänen viimeinen työnsä "Paimenia kedolla" valmistui neljä päivää ennen hänen kuolemaansa.
Salon taidemuseossa on "Viljo Hurmeen säätiön" omistama 500 Hurmeen teoksen kokoelma. Viljo Hurmeen taiteilijakoti Muurlassa avattiin yleisölle 1987.
Tyhjiöjuna

Tyhjiöjuna eli vakuumijuna on vielä toteuttamaton korkeanopeuksinen rautatieliikennemuoto. Tyhjiöjunat olisivat käytännössä Maglev-junia, jotka kulkisivat tunneleissa. Tunneleissa olisi alhainen ilmanpaine. Tämä vähentäisi ilmanvastusta ja mahdollistaisi parhaimmillaan 6 000–8 000 kilometrin tuntinopeuden. Tyhjiörautatien rakentaminen olisi erittäin kallista. Toiminnassa ollessaan juna kuluttaisi energiaa noin puolet normaalista sähköjunasta. Tyhjiöjunat voisivat vähentää lentokoneen käyttöä, koska niiden nopeus ylittäisi moninkertaisesti nykyisten lentokoneiden nopeuden.
Ajatus nopeista tunnelijunista esiteltiin jo 1900-luvun alkupuolella Bernhard Kellermannin kirjassa "Der Tunnel". Ne nousivat julkisuuteen myös 1970-luvulla Robert F. Salterin kirjoitettua niistä artikkeleita.
Sveitsissä on suunniteltu Swissmetro-verkostoa. Suunnitelmat lienevät pisimmällä maailmassa, mutta edelleen kaukana toteutuksesta. 
On myös esitetty ajatusta Atlantin valtameren alittavasta rautatiestä. Tarkkaan ottaen kyseessä ei olisi tunneli, vaan muutaman kymmenen metrin syvyydessä kelluva putki. Tämän kaltainen juna mahdollistaisi matkan Lontoosta New Yorkiin noin tunnissa. Toistaiseksi ajatus on tieteiskuvitelman tasolla.
Timo Kukkonen

Timo Kukkonen (s. 16. elokuuta 1984) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa puolustajana. Ennen OLS:aan siirtymistä Kukkonen pelasi RSB-Teamissa ja OYUS:ssa.
Kukkonen on pelannut uransa aikana 43 runkosarjaottelua Salibandyliigassa.
Engel-palkinto

Kirkkotaiteen Engel-palkinto jaetaan Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston päätöksen mukaan taiteilijalle tai yhteisölle, joka on ansioitunut kirkkotaiteen alalla ja kirkkotilan rikastuttamisessa eri taiteenalojen keinoin.
Engel-palkinto perustettiin vuonna 1990, jolloin tuli kuluneeksi 150 vuotta Helsingin tuomiokirkon suunnittelijan Carl Ludvig Engelin kuolemasta. Palkintoa ei ole jaettu vuoden 2020 jälkeen ja sen tulevaisuus on epäselvä.
Fauni-peikot

Fauni-peikot (tuotenimenä ”Fauni-Peikot”) ovat taiteilijapariskunta Helena ja Martti Kuuskosken luomia peikkohahmoja. Ne syntyivät pehmoleluina 1950-luvulla. Aluksi peikkojen ompelu oli Helena Kuuskosken oma harrastus, mutta siitä syntyi yritys, joka suurimmillaan työllisti lähes 200 henkeä. Se toimi ensin Naantalissa, sitten Tuusulassa ja lopulta Järvenpäässä, johon rakennettiin peikkoteeman ympärille myös elämyspuisto Peikkometsä. Yritys valmisti tekstiilejä ja miljoonia käsintehtyjä peikkoja, joita vietiin myös ulkomaille, samoin kuin muumi-nukkeja. Fauni-yritys lakkautettiin 1971. Helena Kuuskoski päätyi lapsineen Yhdysvaltoihin, missä he perustivat peikkoja myyvän yrityksen. Martti Kuuskoski jatkoi peikkojen tekemistä Suomessa, muun muassa Suomusjärvellä. Alkuperäisistä peikoista on tullut keräilykohteita.
Suosituin Kuuskoskien peikkohahmoista oli Sumppi, jota myytiin ulkomaita myöten. Vuonna 1965 Helsingissä jopa perustettiin lyhytikäinen Sumpit-niminen teiniyhtye, jonka esiintymisasut jäljittelivät Sumppi-peikkoa.
1980-luvun alussa Martti Kuuskoski perusti perheineen Peikkopuiston Jämsään, Himosvuoren kupeeseen. Himoksen kaikki rinteet nimettiin Fauni-Peikkojen mukaan. 
Varsinaisten Sumppi-tuotteiden ulkopuolella Peikot esiintyivät Mallasjuoman valmistaman Peikkojuoman etiketeissä. Ne seikkailivat myös sarjakuvassa Osuuspankin asiakaslehti "YV:ssä", ja Osuuspankilla oli 1960-luvulla Sumppi-peikko-aiheisia säästölippaita.
Fauni-peikot tekivät paluun vuonna 2023 Kultasuklaa Oy:n suklaalevyjen muodossa.
Diplocaulus

Diplocaulus on sukupuuttoon kuollut sammakkoeläin permikaudelta. Se oli pisimmillään 1,3 metriä pitkä.
"Diplocaulus" tunnetaan pitkistä ulostyöntymistä sen kallon sivuilla, joka aiheuttaa sen, että kallo on bumerangin muotoinen. Sen heikkojen raajojen ja lyhyen hännän takia on päätelty, että se ui tehden ylös-alas liikettä sen vartalolla, kuten valaat nykyään. Leveä pää auttoi olentoa liukumaan vedessä nopeasti. On myös päätelty, että pää toimi myös puolustusmekanismina. Jopa "Eryops megacephaluksen" olisi vaikea niellä yhtä leveäpäistä olentoa. "Diplocauluksen" lähisukulainen on "Diploceraspis".
Panaman lippu

Panaman lippu on Panaman symboli, joka hyväksyttiin 4. marraskuuta 1904. 
Historia.
Itsenäisen Panaman alkuperäisen lipun suunnittelijasta on joskus kiistelty. Alkujaan sen suunnittelijana pidettiin maan ensimmäistä presidenttiä Manuel Amador Guerreroa. Myöhempien tutkijoiden mukaan sen suunnitteli kuitenkin hänen poikansa Manuel Amador Terreros. Presidentin vaimoa Maria Ossa de Amadoria on puolestaan joskus pidetty ensimmäisen lipun ompelijana. Joidenkin tutkijoiden mukaan tämä ei kuitenkaan ollut mahdollista, sillä presidentin vaimo ei osannut ommella, eikä hänellä ollut ompelukonetta. Alkuperäistä lippua käytettiin 3. marraskuuta – 20. joulukuuta 1903, jonka jälkeen sen neljä ruutua vaihdettiin tuntemattomasta syystä ylösalaisin eli nykyiseen järjestykseensä. Tämä lippu virallistettiin lailla 4. kesäkuuta 1904. 
Alkuperäistä lippua on säilyttänyt Instituto Nacional de Panama. Hyvin huonoon kuntoon vuosien saatossa päässyttä lippua entisöi alan ammattilainen Antón Rajer vuonna 2005 ja se on ollut myöhemmin näytteillä.
Ennen maan itsenäistymistä Panamalla oli ollut viisi eri lippua vuosien 1821 ja 1903 välillä. Ne kaikki kuvasivat Panaman asemaa osana Kolumbiaa. Ensimmäinen lippu 1821–1834 oli Panaman maakunnan lippu ja toinen 1834–1855 maakunnan lippu osana Uuden Granadan tasavaltaa. Kolmas vuosina 1855–1861 oli Panaman lippu Kolumbian osavaltiona ja neljäs jälleen maakuntana 1861–1886. Viides vuosina 1886–1903 oli jälleen osavaltion lippu. Philippe Bunau-Varilla oli hieman ennen Panaman itsenäisyyttä ehdottanut omaa lippuaan, jota pidettiin kuitenkin liiaksi Yhdysvaltain lipun kaltaisena.
Symboliikka.
Lippu on jaettu neljään yhtä suureen kenttään; ylhäällä oikealla oleva kenttä on punainen, alhaalla vasemmalla on sininen kenttä. Muut kentät ovat valkoisia, vaikkakin ylhäällä vasemmalla olevassa valkoisessa kentässä on sininen viisisakarainen tähti ja alhaalla oikealla olevassa on punainen tähti. Panaman lippu onkin ainoa itsenäisen valtion lippu, jossa on kuvattuna erivärisiä tähtiä. Lipun värit symboloivat valtion perustamisaikojen pääpuolueita: liberaaleja (sininen) ja konservatiiveja (punainen). Valkoinen edustaa rauhaa. Sininen tähti edustaa puhtautta ja rehellisyyttä, punainen tähti valtion auktoriteettia ja lakia. Panaman itsenäistymisen aikoihin lipun väreillä oli suosittu vaihtoehtoinen selitys. Sen mukaan sininen kuvasi Tyyntämerta ja Karibianmerta, kun taas punainen edusti itsenäisyyden puolesta vuodatettua verta.
Vuonna 2013 säädetyn lain mukaan 4. marraskuuta on Panaman kansallissymbolien päivä.
Edward Forbes

Edward Forbes (12. helmikuuta 1815 – 18. marraskuuta 1854) oli brittiläinen luonnonhistorioitsija ja meribiologi. Hän toimi Geological Society of Londonin kuraattorina ja botaniikan professorina Lontoon King’s Collegessa. Forbes kartoitti kasvi- ja eläinlajien levinneisyyksiä Britanniassa ja yhdisti ne geologisiin tapahtumiin.
Forbes oli mukana HMS "Beaconin" matkalla Aigeianmerellä 1841. Tutkimusmatkalla nostettiin ruoppausnäytteitä eri syvyyksistä. Forbes havaitsi, että meren eliöiden määrä ja koko väheni syvyyden kasvaessa. Tästä hän johti ns. atsoottisen hypoteesin ("Azoic hypothesis", myös "Abyssus theory"), jonka mukaan yli 300 sylen syvyydessä (n. 550 metriä) vedenpinnan alla ei ole lainkaan elämää. Teoria kumottiin vasta 1860-luvulla, kun norjalainen meribiologi Michael Sars kuvaili yhdeksäätoista yli 300 sylen syvyydessä elävää lajia.
Forbes auttoi Thomas Henry Huxleya julkaisemaan tämän tutkimustuloksia eräältä matkalta, mikä auttoi Huxleyn valinnassa Royal Societyn jäseneksi.
Ikuinen valehtelija

Ikuinen valehtelija ("As Young as You Feel") on Harmon Jonesin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1951. Sen pääosia näyttelevät Monty Woolley, Thelma Ritter ja Constance Bennett. Muissa rooleissa ovat muiden muassa David Wayne, Jean Peters ja Marilyn Monroe. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasivat Paddy Chayefsky ja Lamar Trotti, joka myös tuotti elokuvan. Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi 20th Century Fox.
"Ikuinen valehtelija" kertoo Woolleyn esittämästä 65-vuotiaasta John R. Hodgesista, joka joutuu tehtaasta eläkkeelle vasten tahtoaan ja tekee kaikkensa saadakseen työpaikkansa takaisin.
"Ikuinen valehtelija" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 77 minuuttia. Se sai ensi-iltansa 15. kesäkuuta 1951 Los Angelesissa ja 2. elokuuta New Yorkissa. Suomessa elokuva saapui teattereihin 12. kesäkuuta 1953.
Elokuvan kuvauksissa ohjaajaystävänsä Elia Kazanin kanssa vieraillut kirjailija Arthur Miller kohtasi siellä ensimmäistä kertaa tulevan vaimonsa Marilyn Monroen.
Welcome Back My Friends to the Show That Never Ends

Welcome back my friends to the show that never ends on englantilaisen yhtyeen Emerson, Lake &amp; Palmerin livealbumi vuodelta 1974.
Kappaleet.
Levy 1
Levy 2
Ross 248

Ross 248 (tunnetaan myös nimellä HH Andromedae) on viileä ja tumma punainen kääpiötähti, joka sijaitsee Andromedan tähdistössä 10,3 valovuoden päässä Maasta. Tähti lähestyy Aurinkoa, ja sen säteisnopeus on noin -83 km/s. Sen arvioidaan korvaavan Proxima Centaurin Aurinkoa lähimpänä tähtenä 33 000 vuoden kuluttua, jolloin se olisi noin 3,024 valovuoden etäisyydellä siitä. Tämän jälkeen tähti alkaa kuitenkin etääntyä Auringosta nopeasti, ja 42 000 vuoden kuluttua Proxima Centaurista tulee jälleen Aurinkoa lähin tähti.
Vuonna 1977 laukaistu avaruusluotain Voyager 2 on matkalla tähden suuntaan, ja ohittaa sen 40 000 vuoden kuluttua noin 1,7 valovuoden etäisyydeltä.
Bartholomew Sulivan

Bartholomew James Sulivan (18. marraskuuta 1810 Tregew, lähellä Falmouthia – 1. tammikuuta 1890 Bournemouth) oli brittiläinen amiraali ja hydrografi.
Sulivanin isä oli vara-amiraali Thomas Ball Sulivan. Vuosina 1831–1836 Sulivan toimi Robert FitzRoyn alaisuudessa HMS "Beaglen" luutnanttina samalla maailmanympärimatkalla, johon myös Charles Darwin osallistui. Ison-Britannian sekaantuessa Uruguayn sisällissotaan Sulivan osallistui vuonna 1845 piiritetyn Montevideon puolustukseksi käytyyn meritaisteluun argentiinalaisia vastaan. Hän palveli joitain vuosia Falklandsaarilla, ja erottuaan välillä laivastosta hän asui siellä perheineen vuosina 1848–1851. Hänen poikansa oli ensimmäinen Falklandsaarilla syntynyt Ison-Britannian kansalainen. Sulivan ja Darwin pysyivät elinikäisinä ystävinä, ja Sulivan lähetti Darwinille Falklandsaarilta keräämiään fossiileja.
Krimin sodan aikana Britannian kuninkaallisen laivaston hydrografi Sir Francis Beaufort lähetti Sulivanin avustamaan Charles Napierin komentamaa Itämeren-laivastoa Suomen vaikeakulkuisten aluevesien kartoituksessa. Hän toimi samalla HMS "Lightningin" kapteenina. Elokuun 1854 Bomarsundin taistelussa Sulivan luotsasi brittien ja ranskalaisten sotalaivat kapean Ängösundin salmen läpi Lumparnille taisteluasemiin. Hän myös laati elokuun 1855 Viaporin pommituksen taistelusuunnitelman.
Vuosina 1856–1865 Sulivan oli Board of Traden jäsen, mutta joutui jättämään paikkansa terveyssyistä. Hän siirtyi vuonna 1863 laivaston reserviin kontra-amiraalina. Hänet ylennettiin reservissä vara-amiraaliksi 1870 ja amiraaliksi 1877.
Galápagossaariin kuuluva saari Bartolomé on nimetty Sulivanin mukaan.