tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yocto Project

Yocto Project on Linux Foundationin työryhmä, joka on perustettu vuonna 2010. Projektin tavoitteena on tarjota välineitä, jotka auttavat räätälöityjen Linux-pohjaisien järjestelmien kehittämisessä sulautettuihin järjestelmiin. Vuonna 2011 projekti julkaisi julkaisuversion 1.0 ja ilmoitti Yocto Project Steering Groupin muodostamisesta. Projekti toimii yhteistyössä muun muassa OpenEmbeddedin kanssa.
Projekti julkaisee kahdesti vuodessa päivitysversion ohjelmistosta. Yocto käyttää OpenEmbedded Projectin käännösjärjestelmää ja jakaa useita komponentteja. Yocto julkaisee referenssi/esimerkkikonfiguraatiota (Poky) testaamiseen. Projekti käyttää testaamiseen tarkoitettua infrastruktuuria ja projektiin kuuluu useita toisiinsa integroituvia työkaluja. Projektin jäseniä ovat yksittäiset kehittäjät, sulautettujen järjestelmien valmistajat, puolijohdeteollisuuden yritykset sekä käyttöjärjestelmien kehittäjät. Yocto-projektin avulla kokonaisen käyttöjärjestelmän luo lähdekoodista nopeasti ja se on tämän jälkeen muokattavissa omiin tarpeisiin. Lähtökohtana ovat validoidut ohjelmistot (työkalut, ydin ja käyttäjäavaruus). Yocto ei ole riippuvainen arkkitehtuurista ja se tukee kaikkia merkittäviä sulautetuissa järjestelmissä käytettyjä suoritinarkkitehtuureja (muun muassa ARM, PowerPC, MIPS) sekä valmistajien omia ratkaisuja. Projekti tukee emulaatiota QEMUlla.
Projektin tarkoitus on toimia projektien "ekosysteeminä" eikä vain yksittäisenä avoimen lähdekoodin projektina. Projektiin kuuluvat muun muassa BitBake-käännösjärjestelmä, EGLIBC (sulautettuihin järjestelmiin tarkoitettu versio Glibc-kirjastosta), Matchbox-ikkunointijärjestelmä sekä Pseudo hallinta- ja simulointiympäristö. Projektissa on Wayland-tuki Weston-kompositoijalla ja Mesa 3D-kirjastolla.
Lähtökohtana on alustan konfiguraatio ja "reseptit", joilla käännösjärjestelmä (BitBake) osaa hakea lähdekoodit, lisää niihin halutut muutokset, käyttää konfiguraation ja käännöksen sääntöjä, suorittaa testaamisen ja käännöksien paketoinnin. BitBake oli alkujaan osa OpenEmbedded-projektia ja se sai inspiraationsa Gentoo-projektin Portage-paketinhallintajärjestelmästä.
Käyttökohteet.
Projektin käyttökohteita on vaikea tietää, koska käyttäjien ei tarvitse sitä kertoa. Eräitä käyttökohteita ovat muun muassa autot (Automotive Grade Linux), televisiot ja tulostimet.
Ellinoora Ojala

Ellinoora Ojala (s. 16. lokakuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija. 
Ojala edustaa kaudella 2025 Naisten Ykköspesiksessä pelaavia Haminan Palloilijoita. Hänen kasvattajaseuransa on Hämeenlinnan Paukku. Ojala on pelannut Superpesistä Haminan Palloilijoissa ja Lappeenrannan Pesä Yseissä. Naisten Ykköspesistä Ojala on pelannut Haminan Palloilijoiden lisäksi Kuusankosken Puhdissa, Janakkalan Janassa sekä Hämeenlinnan Paukussa. Ulkokentällä Ojala pelaa kakkoskopparina. ja sisäpelissä vaihtajana. Kaudeksi 2025 Ojala on valittu toiseksi Haminan Palloilijoiden joukkueen varakapteeneista. Ojala on Haminan Vallikentän kakkospuolen katsomon suosikkipelaaja.
Ojala on pelannut 44 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt kaksi tavallista juoksua, tuonut kolme juoksua ja kerännyt 22 kärkilyöntipistettä. Ojala on pelannut kaksi Superpesiksen alempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut yhden juoksun ja kerännyt yhden kärkilyöntipisteen. Naisten Ykköspesiksessä Ojala on pelannut 149 runkosarjan ottelua, joissa hän on lyönyt 1+23 juoksua, tuonut 24, sekä löynyt 242 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Glitter (Melon albumi)

Glitter on suomalaisen rap-artisti Melon vuonna 2021 julkaistu albumi. Albumilta julkaistiin tuplasingle ”e” / ”Moncler”. Albumin julkaisi levy-yhtiö Skorpioni.
Šumsk

Šumsk (, vuosina 1960-1999 Šumske (Шумське), on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Kremenetsin piirissä. Šumsk sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Kumajoen varrella, 93 kilometriä aluekeskus Ternopilistä pohjoiskoilliseen. 
Tammikuun keskilämpötila on −4,5, ja heinäkuun +18,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 600 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 5 300 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 5 010 asukasta, joista ukrainalaisiksi kirjattiin 97,92 prosenttia, venäläisiksi 1,02 prosenttia ja puolalaisiksi 0,82 prosenttia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 4 925 asukasta. 
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1149. Paikkakunta oli tärkeitä psite Volynian ja Kiovan valtakuntien välillä. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1960; kaupungiksi Šumsk nimettiin vuonna 1999.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Šumsk on kuulunut Kremenetsin piiriin; sitä ennen se oli Šumskin piirin hallintokeskus.
Kaksi mäkilinnoitusta on säilynyt kaupungin alueella. Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu aiemman fransiskaaniluostarin kirkko, nykyinen Kirkastumisen kirkko (1715).
Turistin diskografia

Suomalaisen rap-artisti Turistin diskografia.
Sexmanen diskografia

Suomalaisen rap-artisti Sexmanen diskografia.
Jore &amp; Zpoppa

Jore &amp; Zpoppa on suomalainen rap-duo. He julkaisivat debyyttisinglensä ”Batman” vuonna 2018. Jore &amp; Zpoppa julkaisi vuonna 2020 debyyttialbuminsa "Eskimo Tape". Vuonna 2023 Jore &amp; Zpoppa julkaisi albumin "Love SZN", jossa on mukana Sexmane, Shrty, Sliki, Turisti, Kube ja William. "Love SZN" -albumin kappaleita ovat muun muassa ”Bämä”, ”Late Night” ja ”Arvaa”. Jore &amp; Zpoppa julkaisi vuonna 2025 albumin nimeltä "Monsteri". Albumilla on mukana muun muassa Abreu, Turisti, Jami Faltin ja Sliki. "Monsteri"-albumin kappaleita ovat muun muassa ”Meitsi”, ”Tähdenlento” ja ”MVP”.
Jore &amp; Zpoppa ovat veljeksiä.
Mauritz Lassenius

Alexander Mauritz Lassenius (14. syyskuuta 1865 Helsingin pitäjä – 5. maaliskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen juristi ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai laamannin arvonimen.
Mauritz Lasseniuksen vanhemmat olivat maanviljelijä Alexander Lassenius ja Emilia Maria Svanström ja puoliso vuodesta 1897 voimistelunopettaja Valborg Elisabet Svanström (1875–1952), metsänhoitaja August Robert Svanströmin tytär. Lassenius tuli ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1884 ja suoritti oikeustutkinnon 1890. Varatuomarin arvon hän sai 1893. 
Lassenius oli asianajaja Helsingissä 1894–1918 ja Castrén &amp; Snellmanin asianajotoimiston osakas 1898–1918. Hän tuli Ab W. Gutzeit &amp; Co:n, vuodesta 1924 Enso-Gutzeit-osakeyhtiö, palvelukseen 1918 ja toimi yhtiön johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919 ja puheenjohtajana 1924–1937. Hän kuului Pankakoski Oy:n hallitukseen 1922–1930 ja Enso Oy:n hallitukseen 1922–1927. Kun nämä kaksi yhtiötä yhdistyivät Oy W. Gutzeit &amp; Co:n kanssa Enso Gutzeit Oy:ksi, Lassenius tuli tämän uuden yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Tornatorin johtokunnan jäsen Lassenius oli 1932–1937. 
Lassenius oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1907–1920, Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen jäsen 1922–1927 ja puheenjohtaja 1926–1937, Suomen Sahateollisuuden Työnantajaliiton hallituksen puheenjohtaja 1926–1927 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliitossa hallintoneuvoston jäsen 1927–1937 ja sahateollisen osaston johtokunnan puheenjohtaja 1926–1937. Lassenius oli 1912–1918 Helsingin Asianajajayhdistyksen hallituksen jäsenenä ja yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana 1914–1918. Helsingin Ruotsalaisen teatterin valtuuskunnan jäsenenä Lassenius oli 1918-1924. Laamannin arvonimen Lassenius sai 1935.
Lassenius

Lassenius on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Heppiella

Heppiella on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu neljä lajia. Niitä esiintyy Etelä-Amerikassa Perun ja Venezuelan alueella ja ne kasvavat puiden lähellä tai sammaleisten kosteiden kivien päällä. Kukkien yleisin väri on punainen. Kukkien pölyttäjinä ovat yleensä linnut.
Loxocarpus

Loxocarpus on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu 20 lajia, joita esiintyy Sumatralla, Borneossa, Malakan niemimaalla ja Thaimaassa.
Joseph Christian Zedlitz

Joseph Christian Zedlitz (1790 – 16. maaliskuuta 1862 Wien) oli itävaltalainen runoilija. Hän oli upseerina vuoden 1809 sodassa ja siirtyi sodan jälkeen maanviljelijäksi maatilalleen Unkariin. Hänet kutsuttiin 1837 Klemens von Metternichin ulkoasiainministeriöön. Poliittisen toiminnan ohella Zedlitz kirjoitti muutamia näytelmiä ("Dramatische Werke", 1830–1836), lyyrisiä runoja ("Gedichte", 1832) ja balladeja ("Die nächtliche Heerschau"). Laajalle levinnyt oli aikoinaan hänen keisarikunnan sotilaille kirjoittamansa "Soldatenbüchlein" (1848).
Olha Buslavets

Olha Anatolijivna Buslavets (; s. 5. maaliskuuta 1975) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan energiaministerinä huhtikuusta marraskuuhun 2020.
Buslavets valmistui vuonna 1997 Donetskin teknillisestä yliopistosta sähköinsinööriksi. Vuonna 2018 hän väitteli teknillisten tieteiden kandidaatiksi Harkovan polyteknisessä instituutissa.
Vuosina 2000–2005 Buslavets työskenteli Donetskvuhillja-energiayhtiössä. Vuodesta 2005 lähtien hän työskenteli Ukrainan hiiliteollisuusministeriössä ja sittemmin energia- ja hiiliteollisuusministeriössä. Huhtikuusta marraskuuhun 2020 hän toimi Ukrainan energiaministerinä.
Monophyllaea

Monophyllaea on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvat lajit ovat joko monivuotisia tai monokarpisia ruohovartisia kasveja. Tavallisesti kasveilla on yksi mehevä varsi, jossa on yksi kookas lehti. Toisaalta joillakin lajeilla on 3-4 lehteä. Suku on lähtöisin Indonesian ja Thaimaan eteläisen osan alueelta, mistä se on levinnyt muualle. Suvun lajeja esiintyy enimmäkseen varjoisissa metsissä ja tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kalkkikivikot ja luolien suuaukot.
Hassiumtetroksidi

Hassiumtetroksidi (HsO4) on hassiumin ja hapen muodostama yhdiste. Se on ensimmäinen hassiumia sisältävä yhdiste, jota on pystytty tuottamaan sekä tutkimaan kokeellisesti.
Hassiumtetroksidi on haihtuva yhdiste. Hassium esiintyy hassiumtetroksidissa hapetusluvulla +VIII ja yhdiste muistuttaa rakenteeltaan ja kemialtaan osmiumtetroksidia (OsO4).
Hassiumtetroksidia voidaan valmistaa niistä hassiumin isotoopeista, joiden puoliintumisaika on ainakin muutamia sekunteja. Hassiumtetroksidia on valmistettu hassiumin isotoopista 269Hs laitteistolla, joka tuottaa 269Hs-atomeja curiumista, magnesiumista ja neutroneista. Sen jälkeen syntyvät hassiumatomit ohjataan heliumia ja happea sisältävään kaasuseokseen ja kaasuseoksessa hassium reagoi hapen kanssa muodostaen hassiumtetroksidia, joka ohjataan kaasuvirran avulla detektorille. Kaasuvirrassa detektorille päätyvät vain kaasumaiset yhdisteet ja alkuaineet, kuten hassiumtetroksidi ja jalokaasut. Hassiumin hajoamistuotteet eivät muodosta haihtuvia oksideja, joten ne eivät päädy detektorille asti.
Nuestra Señora del Carmen (1698)

Nuestra Señora del Carmen oli Espanjan laivaston kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva. Se oli alun perin 800 tonnin uppouman omaava urca, joka oli Armada de la Guarda de la Carrera de las Indiasin lippulaivana (). Laivaston toisena lippulaivana () oli urca "Ignacio".
Palvelus.
Alus suojasi 1698 elohopea kuljettaneen saattueen Cádizista päällikkönään Martin Aranguren y Zavala. Se saapui 18. marraskuuta 1698 Veracruziin. Alus siirrettiin Armada de Barloventoon, jonka tehtävänä oli karkottaa skotlantilaiset siirtolaiset Darienista. Alus palasi 19. joulukuuta 1699 Cádiziin mukanaan 2,2 miljoonaa pesoa. Se lähti 19. kesäkuuta 1700 laivueen kanssa Cádizista päällikkönään Mateo de Laya. Laivueeseen kuului kaksi linjalaivaa ja viisi fregattia. Laivueen tehtävänä oli Pedro Fernández de Navarreten laivastossa karkottaa skotlantilaiset Darienista. Laivue saapui 18. elokuuta Cartagena de Indiasiin, mistä se lähti 24. marraskuuta. Laivue saapui 12. joulukuuta Havannaan, mistä se lähti 14. tammikuuta 1701. Laivue palasi 17. maaliskuuta Cádiziin.
Alus kuljetti 14. helmikuuta 1702 uuden kenraalikuvernöörin Buenos Airesiin, mistä se lähti 1703 paluumatkalle. Matkalla alus kohtasi Britannian kuninkaallisen laivaston Sir George Rooken laivueen Cabo de São Vicenten edustalla. Seuranneessa taistelussa alus vaurioitui, minkä seurauksena se ajautui 7. maaliskuuta 1704 rantaan Algarven rannikolle. Hylky jätettiin portugalilaisille.
Charles Finney

Charles Grandison Finney (29. elokuuta 1792 Warren, Connecticut, Yhdysvallat – 16. elokuuta 1875 Oberlin, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lakimies, Oberlin Collegen presidentti ja 1800-luvun alun toisen suuren herätyksen keskeinen hahmo. Finneytä on kutsuttu ensimmäiseksi ammattievankelistaksi tai markkinointia hyödyntäneen modernin herätyskristillisyyden isäksi.
Elämä.
Finney muutti vuonna 1794 isänsä kanssa Oneidan piirikuntaan New Yorkiin ja ryhtyi noin 20-vuotiaana opettajaksi New Jerseyssä. Finney alkoi opiskella yksityisesti lakia Jeffersonin piirikunnassa, New Yorkissa vuonna 1818 ja siirtyi Benjamin Wrightin lakitoimistoon Adamsissa New Yorkissa. Lainopinnoissa esiintyneet viittaukset Mooseksen lakiin saivat hänet kiinnostumaan Raamatun tutkimisesta, ja vuonna 1821 hän tuli uskoon. Hän opiskeli teologiaa, sai luvan saarnata presbyteerikirkossa vuonna 1824 ja alkoi toimia evankelistana. Hän menestyi saarnaajana Uticassa, Troyssa, Philadelphiassa, Bostonissa ja New Yorkissa. Hänen toisella vierailullaan viimeksi mainittuun kaupunkiin vuonna 1832 Chatham Streetin teatteri ostettiin ja muutettiin hänen kirkokseen, ja New Yorkin "Evangelist"-lehti perustettiin herätysliikkeen äänenkannattajaksi. Hänen työnsä New Yorkissa johti seitsemän "vapaan presbyteerisen" kirkon perustamiseen. Finneystä tuli ristiriitainen hahmo presbyteerikirkossa, koska hän saarnasi synnin tekemisen olevan vapaavalintaista, mikä poikkesi presbyteerien kalvinistisesta käsityksestä. Hänen tyytymättömyytensä presbyteeriseen teologiaan ja kurinalaisuuteen sai hänen kannattajansa rakentamaan Finneylle saarnapaikaksi itsenäisen Broadway Tabernaclen vuonna 1834. Finney salli ja rohkaisi naisia puhumaan rukouskokouksissa sekä miesten että naisten ollessa läsnä. Eräät kirkonmiehet tuomitsivat tämän innovaation.
Finney otti vuonna 1835 vastaan teologian professuurin Oberlin Collegessa, jonka hänen ystävänsä olivat juuri perustaneet, ja hoiti sitä kuolemaansa saakka. Oberlinissa hän auttoi "Oberlin Evangelist" -lehden ja myöhemmin "Oberlin Quarterly" -lehden perustamisessa. Hänestä tuli myös Oberlinin kongregaatiokirkon pastori vuonna 1837, mutta hän jatkoi välillä saarnaamista New Yorkissa ja muualla. Hän vietti kolme vuotta Englannissa vuosina 1849–1851 ja 1858–1860, mikä lisäsi hänen mainettaan saarnaajana, ja vuosina 1851–1866 hän toimi Oberlin Collegen presidenttinä. Oberlinistä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen korkeakoulu, johon otettiin sekä naisia että mustia. Finney keskittyi herätyksissään opilliseen saarnaamiseen eikä kiihkoiluun, ja hänen saarnansa olivat selkeitä, loogisia ja suoria. Hänen taustansa lakimiehenä mahdollisti sen, että hän pystyi perustelemaan argumenttinsa metodisesti. Hän oli abolitionisti, vapaamuurarien vastustaja ja täysraittiuden kannattaja. Hänen teoksistaan tärkeimpiä olivat "Lectures on Revivals" (1835) ja "Lectures on Systematic Theology" (1847).
HMS Greyhound (1712)

HMS Greyhound oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1712 vesillelaskettu 20-tykkinen fregatti. Se kuului yhdentoista aluksen ryhmään, joissa oli vain yksi tykkikansi ja pieni sekä matala etukansi
Valmistus.
Alus tilattiin 9. lokakuuta 1711 Woolwichin telakalta. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1712 ja valmistui 15. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 1712 ensimmäisenä päällikkönään Thomas Marwood. Se oli 1713-1714 Minorcalla ja Kanaalin saarilla 17115-1717. Vuonna 1718 aluksen päälliköksi tuli John Cundett. Viisi Espanjan laivaston alusta valtasi 5. syyskuuta 1718 "Greyhoundin" St. Jeromen lahdella, joka on lähellä Cape Spartelia Marokon rannikolla. Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi 16. syyskuuta 1719 aluksen takaisin, minkä jälkeen se poltettiin.
Päivi Peltokoski

Päivi Peltokoski (s. 1968) on suomalainen diplomaatti. Hänet on nimitetty Suomen suurlähettilääksi Kyprokselle, jossa hän aloitti 1. syyskuuta 2024. Peltokoski siirtyi tehtävään Suomen Palestiinan suurlähettilään tehtävästä, jota hän hoiti vuosina 2020–2024 Ramallahissa. Tätä ennen hän toimi ulkoministeriössä Itä-Euroopan ja Keski-Aasian yksikön päällikkönä vuosina 2014–2020. Suomen ulkomaanedustustoista hänellä on aiempaa työkokemusta Moskovasta, Tallinnasta ja Pietarista sekä ulkoministeriössä laajaa kokemusta Suomen idänpolitiikasta. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Peltokoski aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1998.
Cecilia Johansdotter

Cecilia Johansdotter on nimi, jota käytetään usein keskiajalla eläneestä ruotsalaisesta kuningattaresta, jonka aviomies oli kuningas Knuut Eerikinpoika ja poika kuningas Eerik X Knuutinpoika. Cecilia Johansdotterista tiedetään hyvin vähän. Hän oli kotoisin aristokraattisesta perheestä, myöhemmin elämässään hänestä tuli katolinen nunna. Cecilia kuoli joskus vuoden 1193 jälkeen.
Elämäkerta.
Vaikka Cecilia Johansdotter oli Ruotsin kuningatar yli 20 vuotta on hän yhä yksi Ruotsin vähiten tunnetuista kuningattarista. Hänen nimeään, hänen vanhempiaan tai hänen syntymä- ja kuolinvuosiaan ei ole pystytty vahvistamaan. Knuut Eerikinpoika kirjoitti kirjeessään paavi Klemens III:lle, että hänen tuleva vaimonsa oli ainoa statukseltaan tarpeeksi korkea-arvoinen voidakseen naida Ruotsin kuninkaan. Tämän uskotaan voivan tarkoittaa, että Cecilia Johansdotterilla olisi kuninkaalisia perheenjäseniä. Osa historioitsijoista arvelee, että Cecilia Johansdotter olisi kuningas Sverker vanhemman (k. 1156) pojan Johan Sverkerssonin tytär.
Oletus siitä, että tämä ruotsalainen kuningatar olisi nimeltään Cecilia perustuu hypoteesiin siitä, että 1300-luvun kronikan merkintä on vääristynyt. Tekstissä mainitaan, että kuningas Eerik Pyhän (k. 1160) äiti oli nimeltään Cecilia. Tämä Cecilia oli Ulf Jaarlin ja Kolin sisar, sekä Kuningas Blot-Svenin tytär. Tätä tekstiä voidaan verrata genealogiaan, jossa mainitaan Ubbe (Ulf), Kol ja Burislev Johan Sverkerssonin poikina. Heidän oletetun sisarensa Cecilian olisi silloin pitänyt olla Ruotsin Eerik X Knuutinpojan äiti, jonka isä oli Knut Eerikinpoika, eikä Eerik Pyhän äiti. Hypoteesia vahvistaa 1200-luvun maalaius Dädesjön kirkossa, joka mainitsee nimet Knut ja mahdollisesti Cecilia.
Kuitenkaan ei ole täysin uskottavaa, että kaksi kilpailevaa kuninkaalista klaania olisivat liittoutuneet avioliiton kautta. Ajan dokumentti osoittaa, että Cecilia oli toisen aatelisen Knuutin sisar, joka tunnetaan väitetysti kadonnessa doumentissa Knuut Ulvhildssonina. Tämän toisen hypoteesin mukaan kuningatar Cecilian veli Knuut oli Sigvardin tyttären Ingeborgin poika. Nämä kaikki kolme henkilöä olivat Vårfrubergan luostarin tukijoita.
Kuningatar Cecilia mainitaan todellisuudessa vain yhdessä dokumentissa yksityiskohtaisesti. Vuonna 1190 kuningatar sairastui hengen vaarallisesti ja hänen uskottiin kuolevan. Välttääkseen kuoleman kuningatar Cecilia lupasi ryhtyä nunnaksi osoittaakseen kiitollisuutta, mikäli Jumala säästäisi hänen henkensä. Lopulta kuningatar Cecilia parantuikin sairaudestaan, mutta hän tai hänen aviomiehensä eivät halunneet, että hänestä tulisi nunna. Pari lähetti paaville Roomaan anomuksen vapautuksesta nunnalupauksesta. Kuningas Knuut Eerikinpoika perusteli anomusta sillä, että hän tarvitsee sukulaistensa tuen hovissaan, jotta pystyy taistelemaan itäisen Itämeren pakanoita vastaan. Paavi Celestinus III kirjoitti Ruotsin piispoille ja pyysi asiaan vahvistusta, mutta lopputulos ei ole tiedossa. Tämä kirje on päivätty vuodelle 1193. Kuningatar Cecilian kuolinvuosi ei ole tiedossa.
Naftolivihreä B

Naftolivihreä B ((C10H5SNO5Na)3Fe) eli Acid Green 1 on nitrosoyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa naftolivihreä B on vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Rakenteeltaan se on 1-nitroso-2-naftoli-6-sulfonihapon ja raudan kompleksi.
Naftolivihreä B:tä valmistetaan 1-nitroso-2-naftoli-6-sulfonihapon ja rauta(II)sulfaatin reaktiolla. Ensimmäisen kerran sitä valmisti Otto Hoffmann vuonna 1883.
Naftolivihreä B:tä käytetään esimerkiksi paperin, silkin ja villan värjäykseen ja polarisoivien suodinten valmistamiseen. Mikroskopiassa sitä käytetään kollageenin värjäykseen. Naftolivihreä B:n liuoksista voidaan saostaa esimerkiksi bariumsuolojen avulla taiteilijaväreinäkin käytettyjä väriaineita.
Kristina Stigintytär Hvide

Kristin Stigsdotter Hvide (n. 1145 – n. 1200) oli ruotsalainen kuningatar vuosina 1164 ja 1167. Kristina Hvide oli naimisissa kuningas Kaarle Sverkerinpojan kanssa ja hän oli kuningas Sverker II Kaarlenpojan äiti.
Suku.
Kristin syntyi Tanskassa paikalliselle suurmiehelle Stig Tokesen Hvitaledrille (k. 1151), ja Tanskan prinsessa Margrethelle, joka oli Knut Lavardin ja Ingeborg Kiovalaisen tytär. Stig Tokensen kuului skånelaiseen Hviden sukuun. Kristinan syntymävuotta ei ole pystytty vahvistamaan. 
Avioliitto.
Hän avioitui Karl Sverkerinpojan kanssa noin vuonna 1164 ja uskotaan, että jaarli Guttorm haki hänet Ruotsiin vuonna 1163. Vihkiseremonian uskotaan olleen vuonna 1164, kun uusi Uppsalan arkkipiispa Stefan oli asetettu virkaan. 
Kuningatar ja leskikuningatar.
Kristin Stigsdotter Hvide oli Ruotsin kuningattarena noin kolme vuotta. Hän jäi leskeksi kun Karl Sverkerinpoika murhattiin Visingsöllä vuonna 1167. Murhan jälkeen Kristina pakeni Tanskaan poikansa kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin Kristina liittyi Vretan luostariin sisaristoon. Vuonna 1196 hänen pojastaan Ruotsin kuningas Sverker II Kaarlenpoika. Kristiinan oletetaan kuolleen noin vuonna 1200, neljä vuotta hänen poikansa kruunaamisen jälkeen. Kristina Hviden kuolinsyy ei ole tiedossa.
Markku E. Rentto

Markku Edvard Rentto (s. 1963 Hyvinkää) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja. Hän on toiminut kaapeli- ja kumikonserni Reka Industrialin hallituksen puheenjohtajana vuosina 2011–2023. Aiemmin hän on työskennellyt Reka Kaapeli Oy:n, Reka Oy:n ja Neomarkka Oy:n toimitusjohtajana. Vuonna 2025 hänelle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi.
Rentto on toiminut Riihimäen-Hyvinkään kauppakamarin puheenjohtajana vuodesta 2020.
Ura.
Rentto valmistui kauppatieteiden maisteriksi Bayreuthin yliopistosta Saksassa vuonna 1990. Lisäksi hän on suorittanut opintoja Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Uransa Rentto aloitti Saksan Abensbergissa työskentelemällä kaapelialan Schutz Kabel -yrityksessä vuosina 1982–1988 ja vuosina 1988–1991 Alunorf Neuss -yrityksessä.
Rentto työskenteli vuosina 1991–1995 Reka Kaapeli Oy:llä markkinakehityspäällikkönä ja vuosina 1995–2001 toimitusjohtajana. Vuosina 2001–2008 hän työskenteli Reka Oy:n toimitusjohtajana.
Maaliskuussa 2024 kokoomus nimesi Renton ehdokkaakseen vuoden 2024 eurovaaleihin.
Niina Holopainen

Niina Holopainen (s. 1981) on suomalainen kirjailija ja koulutuksen asiantuntija. Hän on kotoisin Kiteeltä. Nykyisin Holopainen asuu Joensuussa, ja hänellä on kaksi lasta.
Koulutukseltaan Holopainen on filosofian maisteri ja seksuaalineuvoja. Ennen kirjailijanuransa alkua hän on työskennellyt lukion englannin ja ranskan opettajana Lieksassa ja Joensuussa.
Holopainen on kirjoittanut kaksi romaania; syksyllä 2023 joensuulainen pienkustantamo Kirjokansi julkaisi Holopaisen autofiktiivisen esikoisromaanin "Sinusta", ja elokuussa 2024 ilmestyi psykologinen trilleri "Anita" Reuna Publishing Housen kustantamana. Lind &amp; co Finland julkaisi kesäkuussa 2024 Sinusta-romaanin äänikirjana. Äänikirjan lukee Ella Pyhältö.
Holopaisen ensimmäinen runokokoelma "Joki virtaa vasten virtaansa" (Reuna, 2025) ilmestyi kesäkuussa 2025. Teos on ylistys kaikelle rakkauteen ja sen kaipuuseen liittyvälle. Runoissa vesi virtaa ja kantaa. Välillä se etsii uomaansa, vieressä ihminen omaansa, yksin ja yhdessä.
Holopainen on myös ylläpitänyt "Mitä kuuluu, kympin tyttö?" -blogia ja -podcastia osana seksuaalineuvojan opintojaan. Hän julkaisee ahkerasti runoja Instagramissa sekä suomeksi että englanniksi "päivän runo" -periaatteella.
Samuli Reijula

Samuli Reijula (ent. Pöyhönen, s. 5. lokakuuta 1980 Kuopio) on suomalainen filosofi. Hän työskentelee yliopiston lehtorina Helsingin yliopistolla, teoreettisen filosofian oppiaineessa. Reijulan tutkimusala on . Reijula oli myös yksi Rubik-yhtyeen perustajajäsenistä.
Chizuko Ueno

Chizuko Ueno (jap. 上野 千鶴子, "Ueno Chizuko," s. 12. heinäkuuta 1948")" on japanilainen sosiologi ja aktivisti, jota on kutsuttu "Japanin kuuluisimmaksi feministiksi". Ueno on Tokion yliopiston emeritusprofessori. Ueno on japanilaisen sukupuolentutkimuksen pioneeri, jolla on ollut merkittävä vaikutus sukupuolentutkimuksen tutkimusalan kehittymiseen Japanissa.
Ueno opiskeli sosiologiaa Kioton yliopistossa. Hänet nimitettiin Japanin arvostetuimman yliopiston, Tokion yliopiston professoriksi vuonna 1993.
Ueno oli perustamassa naisten toimintaverkosto Wania (jap. ウィメンズ アクション ネットワーク（ＷＡＮ) , "wimenzu akushon nettowaaku, eng. Women's Action Network)" ja eläköityi Tokion yliopistosta vuonna 2011 keskittyäkseen verkoston pyörittämiseen. WAN on voittoa tavoittelematon järjestö, jonka ylläpitämää verkkosivustoa on kutsuttu feministiseksi viestintäverkostoksi, joka sisältää arkistomateriaaleja, feminismiin liittyviä uutisia ja tietoa toiminnasta Japanissa ja ulkomailla.
Vuonna 2024 "Time"-lehti nosti Uenon maailman 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle. Taustalla on Uenon äkillisesti noussut suosio Kiinassa sen jälkeen kun video Uenon vuonna 2019 pitämästä valmistujaispuheesta meni Kiinassa viraaliksi. Nettisuosion seurauksena useat Uenon kirjat nousivat Kiinan suosituimpien kirjojen listoille.
Romaani (täsmennyssivu)

Romaani voi tarkoittaa seuraavia:
William Riker

William Thomas Riker on Jonathan Frakesin esittämä fiktiivinen hahmo Star Trek -universumissa. Hänen ensiesiintymisesnsä tapahtuu "Uusi sukupolvi" -sarjassa, jossa hän on yksi päähahmoista. Hän esinntyy myös esimerkiksi ' -elokuvassa sekä ' -sarjassa.
Alaskasta kotoisin oleva Riker toimii "Uusi sukupolvi" -sarjassa U.S.S. Enterprise NCC-1701-D -aluksen ensimmäisenä perämiehenä ja komentajana. Hänet tunnetaan aluksella humoristisena ja naistenmiehenä, ja häntä kutsutaan usein nimillä "Will" tai "Number One". Rikerin luonteen on sanottu olleen vakavanluontoinen ja liian itsevarma sarjan alussa, mutta muuttuneen parempaan päin sarjan edetessä.
"Uusi sukupolvi" -sarjan toisen tuotantokauden jaksossa kerrotaan Rikerin äidin kuolleen hänen ollessaan vasta lapsi. Hänellä oli huonot välit isäänsä Kyle Rikeriin, mutta heitä yhdisti kamppailulaji nimeltään "anbo-jitsu". Samassa jaksossa hänen välit isäänsä lämpenivät. Sarjan alussa hän seurusteli aluksen neuvonantaja Deanna Troin kanssa, ja he menivät naimisiin "Nemesis"-elokuvassa.
Toña la Negra

Toña la Negra (oikealta nimeltään "María Antonia del Carmen Peregrino"; 2. marraskuuta 1912 Veracruz – 19. marraskuuta 1982 México) oli meksikolainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi kuubalaisperäisen boleron tulkitsijana.
Toña la Negra syntyi köyhään, mutta musikaaliseen perheeseen. Hänellä oli osittain haitilainen sukutausta. Toña la Negra ei saanut muodollista musiikkikoulutusta, mutta aloitti musiikin esittämisen jo varhain muun muassa veljensä, laulaja-kitaristi Manuelin kanssa. Toña la Negra muutti Méxicoon vuonna 1932 ja aloitti siellä yhteistyön laulaja-lauluntekijä Agustín Laran kanssa. Hän tulkitsi muun muassa Laran kappaleet "Lamento Jarocho", "Oració", "Noche Criolla", "Caríbe" ja "Veracruz". Muita lauluntekijöitä, joiden kappaleita Toña la Negra esitti, olivat muiden muassa Rafael Hernández Marín ja Sindo Garay.
Toña la Negra kuoli 70-vuotiaana jouduttuaan Méxicossa pari päivää aiemmin sairaalaan sydänsairauden johdosta. Hänelle on rakennettu patsas Veracruzin pääaukiolle.
Élise Rivet

Élise Rivet tunnettu myös nimellä Mère Marie Élisabeth de l'Eucharistie (19. tammikuuta 1890 Draria, Algeria – 30. maaliskuuta 1945 Ravensbrückin keskitysleiri, Saksa) oli katolinen nunna. Hänet muistetaan siitä, että meni vapaaehtoisesti keskitysleirillä kaasukammioon erään pienten lasten äidin puolesta.
Elämäkertaa.
Élise Rivet syntyi nykyisessä Algeriassa elsassilaisen äidin ja laivastoupseerin tyttäreksi. Isän kuoltua vuonna 1910 äiti ja tytär muuttivat Lyoniin.
Rivet työskenteli lyhyen aikaa kampaajana, kunnes sai vuonna 1913 hengellisen herätyksen ja meni luostariin. Luostarissa hänestä tuli sisar Élisabet, jonka vastualueena oli työskentely sosiaalisesti vaikeista oloista tulleiden tyttöjen parissa. Tytöt oireilivat pikkurikollisuudella, ja heille piti löytää jokin ammatti. Rivet kohosi luostarin arvoasteikossa ja nimitettiin Äiti Élisabetiksi.
Toinen maailmansota alkoi vuonna 1939, ja Saksa valtasi Ranskan vuonna 1940. Rivet tunsi vastarintaliikkeen asian omakseen ja ryhtyi piilottamaan aseita luostariin. Hän otti luostariin juutalaisnaisia joiden piti esittää olevansa nunnia. Sen lisäksi luostariin piilotettiin juutalaislapsia. Hän myös järjesti uhatuille ihmisille väärennettyjä henkilötodistuksia. Toiminnalle oli Lyonin kardinaali Pierre-Marie Gerlierin siunaus. Kardinaali oli tunnettu kansallissosialismin vastustaja joka äänekkäästi protestoi juutalaisvainoja vastaan.
Gestapo pääsi Rivet toimista perille ja maaliskuun 25. päivänä hänet pidätettiin ja vähän myöhemmin kuljetettiin Ravensbrückin keskitysleiriin. Keskitysleirillä Rivet teki parhaansa tukeakseen muita vankeja hengellisesti. Pitkäperjantaina vuonna 1945 muuan äiti oli tarkoitus lähettää kaasukammioon. Rivet ilmoitti itsensä hänen tilalleen.
Lyon nimesi yhden kaduistaan Rivetin kunniaksi vuonna 1979 ja hän sai toiminnastaan arvonimen Vanhurskas kansakuntien joukossa vuonna 1996.
Habsburgin linna

Habsburgin linna, jonka ensimmäinen osa rakennettiin keskiajalla vuoden 1020 tienoilla Svaabian herttuakuntaan, sijaitsee Sveitsissä Aare-joen laaksossa. Linnan rakennuttivat Klettgaun kreivi Radbot ja hänen lankonsa piispa Werner von Strassburg. Saman vuosisadan lopulla linnaan rakennettiin lisäosa. Radbotin pojanpoika Otto lisäsi linnan nimen omaan titteliinsä, jolloin syntyi tulevan hallitsijasuvun, Habsburgien, kuuluisa nimi. Habsburgit, jotka olivat muuttaneet Itävaltaan vuonna 1276, menettivät linnan hallinnan vuonna 1415 Bernin asukkaiden valloitettua sen. Linna on osittain raunioitunut.
Lahden Tenniskerho

Lahden Tenniskerho on vuonna 1963 perustettu lahtelainen tennisseura. Seurassa on yli 200 jäsentä vuonna 2025. Seuran lyhenteenä toimii LT.
Historia.
Toiminta alkoi heti perustamiskokouksen jälkeen 7.3.1963 ja 29.3.1963 seura merkittiin yhdistysrekisteriin. Jäseniä oli siinä vaiheessa 103, joka kasvoi vuoden loppuun mennessä 244 jäseneen. Aloituksen jälkeen seuran jäsenmäärä tasaantui noin sataan jäseneen, kunnes vuonna 2022 seuran jäsenmäärä ylitti uudestaan 200 jäsenen rajan.
Tennistä opetettiin niin Kisapuistossa, kuin myöhemmin muillakin kaupungin kentillä Tonttilassa, Jalkarannassa ja Mukkulassa. Useiden lasten ensikosketus tennikseen on tullut LT:n kesäkuun tennisleiriltä, joita on pidetty heti ensimmäisesta vuodesta alkaen.
60-luvulta lähtien LT on järjestänyt myös aikuisten aloittelijakursseja. Talvisin tennistunteja pidettiin Urheilutalolla sekä lahtelaisten koulujen liikuntasaleissa ja myöhemmin Kisapuistossa.
Kisamenestys.
Seuran pelaajat ovat voittaneet yhteensä 180 henkilökohtaista Suomen mestaruutta. Seura on voittanut myös useita joukkuemuotoisia Suomen mestaruuksia. Wimbledonin turnaukseen LT:n pelaajat Hilkka Hannula ja Tarja Koho ovat päässeet. Seuran menestyneimmän pelaajan, Anne Aallosen, WTA-ranking oli parhaimmillaan 179.
Vuosi 1983 oli seuran historian kilpailumenestyksellisesti paras kausi. Naisten SM-liigassa murrettiin ensimmäisen kerran pääkaupunkilaisvoittojen sarja. Tarja Koho ja Anne Aallonen voittivat ratkaisevassa, viimeisessä ottelussa HVS:n naiset ja saavuttivat seuralle SM-kultaa. Tyttöjen vastaava mestaruus sisäkaudella tuli joukkueella Anne Aallonen, Raija Hassinen ja Riikka Murtamo. Tytöt voittivat myös ulkopelikauden SM-liigamestaruuden. Koko vuoden aikana seura voitti yhteensä 20 SM-kultaa, joita eniten keräsi Anne Aallonen (8 kpl).
Ashleigh Johnson

Ashleigh Johnson (s. 12. syyskuuta 1994 Miami) on yhdysvaltalainen vesipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2023, kun Yhdysvallat tuli viidenneksi.
Johnsonista tuli vuonna 2016 ensimmäinen olympialaisissa Yhdysvaltain naisten vesipallomaajoukkueessa pelannut afroamerikkalainen.
Maddie Musselman

Madeline "Maddie" Musselman (s. 16. kesäkuuta 1998 Newport Beach) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2023, kun Yhdysvallat jäi viidenneksi.
Musselman teki Rion olympiaturnauksessa 12 maalia ja Tokion olympialaisissa 18 maalia. Hänet valittiin Tokion olympiaturnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Musselmanin isä Jeff Musselman pelasi baseballia syöttäjänä MLB:ssä.
Melissa Seidemann

 Melissa Jon Seidemann (s. 26. kesäkuuta 1990 Hoffman Estates, Illinois) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kolme kultamitalia, Lontoossa 2012, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on Maggie Steffensin ohella ainoa kolmeen vesipallon olympiavoittoon yltänyt nainen. Seidemann on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017 ja 2019. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2013, kun Yhdysvallat jäi viidenneksi.
Jennifer Yuh Nelson

Jennifer Yuh Nelson (s. 7. toukokuuta 1972 Etelä-Korea) on korealais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja kuvakäsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluvat esimerkiksi "Kung Fu Panda 2" ja "Kung Fu Panda 3".
Elämäkerta.
Nelson syntyi Etelä-Koreassa vuonna 1972, ja perheeseen kuului hänen lisäksi kaksi isosiskoa. Hän muutti Yhdysvaltoihin nelivuotiaana ja hän vietti lapsuusvuotensa Lakewoodissa. Hän aloitti piirtämisen ollessaan kolmivuotias. Nelson valmistui Long Beachin yliopistosta Kaliforniassa aineenaan kuvataide. Nelsonin kertoman mukaan hän päätti uravalintansa, kun yliopistossa vieraana ollut visuaalinen kehittäjä näytti luokalle elokuvien piirroksia. Hän aloitti viimeisen lukukauden aikaan osa-aikatyön Jetlag Productionissa tuotantoapulaisena. Hän oli mukana myös esimerkiksi Cartoon Networksin The Real Adventures of Jonny Quest -sarjassa ja HBO:n Spawn-elokuvassa kuvakäsikirjoittajana vuonna 1997.
Työ DreamWorksilla.
Nelson liittyi DreamWorksiin vuonna 1998. Siellä hän aloitti elokuvissa "Spirit – villi ja vapaa", "Sinbad – seitsemän meren sankari" ja "Madagaskar". Ensimmäisen "Kung Fu Panda" -elokuvan tuotantoon Nelson päätyi kiinnostuksestaan kamppailulajeihin. Hänen ensimmäinen ohjauksensa oli "Kung Fu Panda 2", mitä seurasi jatko-osa "Kung Fu Panda 3".
Nelsonin ohjaama "Kung Fu Panda 2" oli maailman eniten tuottanut naisen ohjaama elokuva. Samasta elokuvasta Nelson voitti myös parhaan ohjauksen Annie-palkinnon.
Maggie Steffens

Margaret Ann ”Maggie” Steffens (s. 4. kesäkuuta 1993 San Ramon, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kolme kultamitalia, Lontoossa 2012, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on Melissa Seidemannin ohella ainoa kolmeen vesipallon olympiavoittoon yltänyt nainen. Steffens on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös vuosien 2013 ja 2023 MM-kilpailuissa, joissa Yhdysvallat jäi viidenneksi.
Maggie Steffensin isosisko Jessica Steffens kuului myös Lontoossa 2012 vesipallon olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Leena Järvi

Leena Järvi on suomalainen meteorologian tutkija. Hän on vuodesta 2022 professori Helsingin yliopiston kahdessa tiedekuntien välisessä organisaatiossa: ilmakehätieteiden keskus INARissa ja Kestävyystieteen instituutti HELSUSissa. 
Järvi on väitellyt tohtoriksi vuonna 2009. Hänen väitöskirjansa "Turbulent vertical fluxes and air quality measured in urban air in Helsinki" käsitteli ilmakehän ja kaupunkiympäristön erilaisten pintojen välistä vuorovaikutusta kaupungissa, joka sijaitsee rannikolla viileässä ilmastossa.
Järven ensisijainen tutkimuskohde on ilmasto ja sää kaupungeissa. Hän käyttää useita teknisiä menetelmiä pyörrekovarianssihavainnoista kaupungin pintojen mallintamiseen ja suurten pyörteiden simulaatioihin (Large eddy simulation, LES). Hänen erityisiä tutkimusintressejään ovat kaupunkien kasvillisuuden vaikutus kaupunkien kasvihuonekaasupäästöihin, paikallinen klimatologia ja hydrologia ja miten kasvillisuutta tulisi kuvata kaupunkimalleissa; kaupunkien ilmanlaatu ja sen vuorovaikutus paikallisen meteorologian kanssa sekä maanpinnan energiatase ja hydrologinen kierto kylmän ilmaston kaupungeissa. Vuonna 2021 Järvi sai Timothy Oke -palkinnon.
Järven ryhmä on ollut paljon julkisuudessa kaupunkipuihin liittyvien tutkimustensa ansiosta.
Rachel Fattal

Rachel Fattal (s. 10. joulukuuta 1993) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös vuosien 2013 ja 2023 MM-kilpailuissa, joissa Yhdysvallat jäi viidenneksi.
Kaleigh Gilchrist

Kaleigh Gilchrist (s. 16. toukokuuta 1992 Newport Beach) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2019, 2022 ja 2024. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2023, kun Yhdysvallat jäi viidenneksi.
Dellys

Dellys () on satamakaupunki ja piirikunnan keskus Boumerdèsin maakunnassa Algeriassa. Se sijaitsee Välimeren rannikolla 50 kilometriä Boumerdèsista itään. Dellysin kunnassa oli arviolta 38 600 asukasta vuonna 2018.
Lähellä Sebaoujoen suuta sijaitseva kaupunki on rakennettu El Assouaf -vuoren rinteille. Sen satamaa suojaa lännessä pitkä Bengutniemi. Hyvän talvisatamansa ansiosta Dellys on aina ollut vilkas kauppapaikka. Se tunnettiin roomalaisaikana nimellä Rusuccuru ja keskiajalla nimellä Tedelles tai Tadellest. Ranskalaiset valtasivat muurien ympäröimän pikkukaupungin vuonna 1844 ja rakensivat uuden kaupunginosan entisen eteläpuolelle. Kaupungin asukkaat ovat alkuperältään kabyylejä, mutta puhuvat vain arabiaa.
Dellysin kautta kulkee maantie RN24. Kaupungissa on kauppa- ja kalastussatama. Syrjäisyytensä vuoksi se on jäänyt jälkeen kehityksestä ja säilyttänyt alkuperäisen luonteensa. Paikallinen kasbah on matkailunähtävyys.
Makenzie Fischer

Makenzie Fischer (s. 29. maaliskuuta 1997 Laguna Beach) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017 ja 2019.
Makenzie Fischerin pikkusisko Aria Fischer kuului myös Rio de Janeirossa 2016 ja Tokiossa 2021 vesipallon olympiakultaa voittaneisiin joukkueisiin. Heidän isänsä Erich Fischer pelasi vesipalloa Barcelonan olympialaisissa 1992.
Jamie Neushul

Jamie Valeri Neushul (s. 12. toukokuuta 1995 Goleta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kultaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2017.
Jamie Neushulin isosisko Kiley Neushul voitti vesipallossa olympiakultaa vuonna 2016.
Kiley Neushul

Kiley Neushul (s. 5. maaliskuuta 1993 Goleta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kultaa Rio de Janeirossa 2016. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015, 2017 ja 2019. Hän kuului joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2013, kun Yhdysvallat jäi viidenneksi.
Kiley Neushulin isosisko Jamie Neushul voitti vesipallossa olympiakultaa vuonna 2021.
Snåsan kirkko

Snåsan kirkko () on Snåsan kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen ristikirkko, jonka vanhimmat osat ovat 1200-luvulta. Nykyisen uusgoottilaisen ulkoasunsa kirkko sai vuosien 1869–1870 remontissa.
Nelly Thüring

Nelly Maria Thüring (o.s. Nilsson; 21. kesäkuuta 1875 Hässleholm – 2. tammikuuta 1972 Tukholma) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja yksi viidestä naisesta, jotka ensimmäisinä valittiin Ruotsin valtiopäiville vuoden 1921 vaaleissa – muut neljä olivat Elisabeth Tamm, Agda Östlund, Bertha Wellin ja Kerstin Hesselgren. Ennen poliittista uraansa ja sen jälkeen Thüring työskenteli valokuvaajana. Hän oli kotoisin Skånesta, mutta asettui vuonna 1911 Göteborgiin, jossa hän osallistui kansanliikkeisiin rauhan, raittiuden ja naisten äänioikeuden puolesta. Vuonna 1917 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Göteborgin kaupunginvaltuustoon.
Yksityiselämä.
Thüring meni vuonna 1903 naimisiin toimittaja Johan Göranssonin kanssa, ja he saivat kaksi lasta. Pariskunta asui erillään yli kymmenen vuotta ennen virallista avioeroa vuonna 1917. Thüring kuoli vuonna 1972 ja hänet on haudattu Skogskyrkogårdenin hautausmaalle Tukholmaan.
Agda Östlund

Agda Maria Östlund (o.s. Lundgren; 3. huhtikuuta 1870 Köping – 26. kesäkuuta 1942 Tukholma) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja yksi viidestä naisesta, jotka ensimmäisinä valittiin Ruotsin valtiopäiville vuoden 1921 vaaleissa – neljä muuta olivat Bertha Wellin, Nelly Thüring, Elisabeth Tamm ja Kerstin Hesselgren. Hän oli kotoisin Köpingistä ja ammatiltaan ompelija. Östlund osallistui aktiivisesti naisten äänioikeusliikkeeseen ja kiersi ympäri maata pitämässä puheita.
Haugjeglan majakka

Haugjeglan majakka () on Smølan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1922 ja automatisoitiin sekä jätettiin miehittämättömäksi 1988.
Skalmenin majakka

Skalmenin majakka () oli Smølan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1907, automatisoitiin 1988, jätettiin miehittämättömäksi 2002 ja lakkautettiin 2008. Majakkarakennuksen purkamista suunniteltiin pitkään, mutta vuonna 2024 sen osti yksityishenkilö, joka aikoo kunnostaa sen vapaa-ajanasunnoksi.
Kaisu Sirviö

Kaisu Marjatta Sirviö (s. 1954) on suomalainen kuvataiteilija ja taidegraafikko, joka asuu ja työskentelee Järvenpäässä. Haapajärveltä kotoisin oleva Sirviö on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja syventynyt opinnoissaan taidegrafiikkaan. Sirviön taiteen aiheet ovat usein vaikutelmia luonnosta. Useat Sirviön teoksista ovat valmistuneet Helsingin kivipainossa. Julkisia taideteoksia hän on toteuttanut Tampereen Vuorekseen ja Hyvinkään sairaalaan.
Sindo Garay

Antonio Gumersindo ”Sindo” Garay y Garcia (12. huhtikuuta 1867 Santiago de Cuba – 17. heinäkuuta 1968 Havanna) oli kuubalainen kitaristi ja lauluntekijä.
Garayn ohjelmistoon vaikuttivat espanjalaisen musiikin lisäksi ranskalaisperäiset tyylit. Häntä pidetään yhtenä keskeisistä trovatyylin edustajista Pepe Sánchezin ohella. Garay esitti muun muassa boleroita, criolloja, guarachoja ja bambucoita. Garayn tekemiin lauluihin kuuluvat "Perla marina", "Mujer bayamesa", "Amargas verdades", "Te equivocaste", "Rays de oro" ja "Lo que es un beso". Compay Segundo sai vaikutteita Garaylta.
Carl Emil Borgström

Carl Emil Borgström (24. lokakuuta 1838 Helsinki - 20. huhtikuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja varakonsuli. 
Perhe.
Carl Emil Borgströmin vanhemmat olivat kauppaneuvos Henrik Borgström ja Karolina Kristina Kjemmer. 
Hänen puoliso oli Skotlannissa syntynyt Constance Patterson (1849-1915). Pariskunta sai neljä lasta: Constance Caroline Leonien, Sylvia Marguerite Adelaiden, Henrik Emil Herbertin ja Emmeline Alicen. Kirjailija Zachris Topelius osallistui Sylvia-tyttären kastejuhlaan.
Lapset.
Kirjailija Constance Caroline Leonie Borgström avioitui vapaaherra Max Aminoffin kanssa. 
Sylvia Borgström omisti Provenderin kartanon Kentin kreivikunnassa. Hän avioitui Herbert McDougallin kanssa. Sylvian tytär Nadine avioitui ruhtinas Andrei Romanovin kanssa, joka oli Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai II:n sisaren Ksenian poika. Nadinen ja Andrein avioliitosta syntyi prinsessa Olga Romanoff. Olga Romanoffia povattiin kuningas Charles III:n puolisoksi. 
Henrik Emil Herbert Borgström opiskeli Oxfordin yliopistossa itämaisia kieliä, mutta hän teki itsemurhan vain 34-vuotiaana. 
Ura.
Borgström syntyi varakkaaseen Borgströmin kauppiasperheeseen, joka omisti tupakka- ja puuvillatehtaita. 
Borgström opiskeli Englannissa ja hän oli anglofiili. 
Borgströmit asuivat Helsingin Mariankadulla. He olivat taiteen ja tieteen tukijoita. Johan Vilhelm Snellman, Johan Ludvig Runeberg, Fredrika Runeberg ja Jean Sibelius vierailivat heidän kotona. 
Hän toimi Ranskan varakonsulina Helsingissä. 
Borgström menehtyi sydänkohtaukseen 37-vuotiaana.
Skalat

Skalat () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Ternopilin piirissä. Pidhaitsi sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Hnylajoen varrella, 35 kilometriä aluekeskus Ternopilistä itäkaakkoon. Kaupungissa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −5,4, ja heinäkuun +18,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 590 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 3 739 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 4 042 asukasta, joista 94,09 prosenttia oli ukrainalaisia, 4,65 % puolalaisia ja 0,99 % venäläisiä. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 4 260 asukasta.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1512 (muiden lähteiden mukaan 1564). Vuonna 1600 kylän alueet omistanut Senenskin magnaatisuku rakensi seudulle linnan ja sai Magdeburgin lain mukaiset kaupunkioikeudet. 1600- ja 1700-luvuilla maa-alueiden omistaja vaihtui useasti. Linna vaurioitui 1670-luvulla ottomaaneja vastaan käydyissä taisteluissa. Kaupungin asema 1939.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Skalat on kuulunut Ternopilin piiriin; sitä ennen se oli Pidvolotškin piiriin kuulunut kaupunki.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu 1600-1800-luvuilta peräisin oleva linna.
Revonlahden pappila

Revonlahden pappila (ruots. "Revolax prästgård") on entinen kirkkoherran virka-asunto Siikajoen Revonlahdella. Vuonna 1822 valmistunut hirsirakennus toimii nykyisin kotiseututalona. Pappila, sen pihapiiri ja sillä olevat rakennukset on inventoitu Pohjois-Pohjanmaan kulttuurihistoriallisten kohteiden joukkoon vuonna 1993 sekä historiallisten että rakennushistoriallisten ominaisuuksiensa perusteella.
Historia ja arkkitehtuuri.
Revonlahden pappila toimi Revonlahden seurakunnan kirkkoherrojen asuntona aina valmistumisestaan vuonna 1822 vuoteen 1980 asti. Rakennusta laajennettiin ja muutettiin vuonna 1899, mutta rakennuksen lasikuisti on vielä alkuperäisessä asussaan. Vuosien mittaan rakennusta muutettiin edelleen vastaamaan paremmin käyttöään kirkkoherrojen asuntona ja seurakunnan kirkkoherranvirastona.
Pihapiirissä on myös pappilaa vanhempia rakennuksia. Suola- ja kala-aitta on vuodelta 1735 ja holvattu kellari on myös 1700-luvulta. Tilalla käytiin kuuluisa Suomen sodan aikainen Revonlahden taistelu 27. huhtikuuta 1808, jonka muistoksi pystytettiin 8. elokuuta 1935 muistomerkki kotiseututalolle johtavan kujan suuhun. Muistomerkki on kuutisen metriä korkea kiviobeliski, jota ympäröi kivistä ladottu muuri.
1980-luvulla ilman käyttöä jäänyt rakennus siirtyi Ruukin kunnan omistukseen. 1990-luvun alkupuolella se myytiin osaksi vieressä toiminutta eläintarhaa. Rakennus jäi 1990-luvun puolivälissä uudelleen toimettomaksi. Kunta luovutti huonoon kuntoon päätyneen tilan monien mutkikkaidenkin vaiheiden jälkeen Revonlahden kotiseutuyhdistykselle 20. kesäkuuta 1996, jolloin yhdistys pääsi kunnostamaan rakennusta kotiseututaloksi.