Design for All

Design for All tieto- ja viestintäteknologian yhteydessä on tietoinen ja järjestelmällinen pyrkimys soveltaa proaktiivisesti periaatteita, menetelmiä ja välineitä, joilla tuetaan niin sanottua universal design -periaatetta tietokoneisiin liittyvässä teknologiassa, myös internet-pohjaisessa teknologiassa, jotta vältettäisiin jälkikäteisen mukauttamisen tai erityissuunnittelun tarve.. 
Design for All (kaikille sopiva suunnittelu, DfA) on suunnittelua, jossa otetaan huomioon ihmisten erilaisuus, sosiaalinen osallisuus ja tasa-arvoisuus (EIDD:n Tukholman julistus 2004). Sen tarkoituksena ei ole tarjota yhtä ainoaa ratkaisua kaikille, vaan se on käyttäjäkeskeinen suunnitteluperiaate, jonka tuloksena syntyvät tuotteet voivat automaattisesti ottaa huomioon ihmisten kykyjen, taitojen, vaatimusten ja mieltymysten mahdollisen vaihtelun. Siten suunnitteluprosessin tuloksen ei ole tarkoitus olla yksi ainoa malli tai suunnitelma, vaan suunnitelma-avaruus, jossa on sopivia vaihtoehtoja ja kullakin oma logiikkansa eli tietty, tyypillinen käyttäjä- ja käyttökonteksti, jota varten kukin vaihtoehto on suunniteltu.
DfA:n ja tieto- ja viestintäteknologian haasteita ja hyötyjä on käsitelty kattavasti myös seuraavissa julkaisuissa: 
Saavutettavuus.
Perinteisesti saavutettavuusongelmat on ratkaistu mukauttamalla vakiosovelluksia, ja mukautetut versiot on teknisesti saatu aikaan käyttämällä avustavaa tekniikkaa. Saavutettavuus tarkoittaa sitä, että kaikilla on paikasta ja ajasta riippumatta esteetön mahdollisuus käyttää tietoa ja tieto- ja viestintäteknologiaa, sekä sitä, että ne ovat mukana kaikissa elämänyhteyksissä. 
Saavutettavuuden tavoitteena on, että kaikilla ihmisillä on tasavertainen pääsy ja mahdollisuus osallistua aktiivisesti nykyisiin ja tuleviin tietokonevälitteisiin ihmistoimintoihin. Tähän pyritään kehittämällä yleisesti saavutettavutettavia ja käytettäviä tuotteita ja palveluja sekä kuhunkin ympäristöön sopivia tukitoimintoja.
Tuotteiden ja palvelujen tulee vastata käyttäjien yksilöllisiin vaatimuksiin erilaisissa käyttöyhteyksissä, riippumatta paikasta, kohdekoneesta tai suoritusympäristöstä. Laitteistojen ja palvelujen käyttö pyritään siis mahdollistamaan yleisen lähestymistavan avulla, ja päämääränä on tietoyhteiskunnan yleinen esteettömyys. Kansalaisten katsotaan elävän älykkäistä tuotteista muodostuvissa ympäristöissä, joissa suoritettavat toiminnot ja niiden suoritustapa on määritelty täysin uudestaan. Näitä toimintoja ovat erityisesti sellaiset, joilla hankitaan tietoa, pidetään yhteyttä muihin ja hallitaan ympäristöä. Kansalaisille on tarjottava mahdollisuus suoriutua näistä toiminnoista helposti ja miellyttävästi.
Edut ja haasteet.
Euroopan komission tietoyhteiskunnan esteettömyyttä koskevassa tiedonannossa on määritelty joukko keskeisiä haasteita sekä markkina-, oikeus- ja politiikkakysymyksiä, joiden ratkaiseminen parantaa tietoyhteiskunnan esteettömyyttä ja osallisuutta siihen Euroopassa. 
Tiedonannossa on esitelty kolmijakoinen lähestymistapa, jonka perustana ovat:
Työhön sisältyy seuraavia haasteita:
Lainsäädäntö- ja sääntelytausta.
Euroopan tämänhetkinen tietoyhteiskuntaan liittyvä ohjelmakonteksti on Digital Agenda for Europe 2010–2020. Euroopan komissio on julkistanut ”i2010 – kasvua ja työllisyyttä edistävä tietoyhteiskunta- ja viestintäpolitiikka”-aloitteen puitejärjestelynä, jolla vastataan tietoyhteiskunnan ja mediasektoreiden tärkeimpiin haasteisiin ja kehityskulkuihin vuoteen 2010 asti. 
Aloitteessa tuetaan avointa ja kilpailevaa sähköistä taloutta ja korostetaan tieto- ja viestintäteknologian merkitystä osallisuuden ja elämänlaadun moottorina. Aloitteeseen sisältyy joukko EU-tasoisia politiikkainstrumentteja, joilla tuetaan sähköisen talouden kehitystä, esimerkiksi sääntelyvälineet, tutkimus ja sidosryhmien kanssa solmittavat kumppanuudet.
Tasa-arvoisuus ja syrjimättömyys.
Euroopan unionin vammaisstrategian tavoitteena on yhteiskunta, joka on kaikille avoin ja esteetön. Esteet tulee havaita ja poistaa. Euroopan unionin vammaisstrategiassa on kolme painopistettä: 
Syrjimättömyys kuuluu myös Vammaisten henkilöiden oikeuksia koskevan yleissopimuksen yleisperiaatteisiin. Yleissopimuksen hyväksyi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous 13.12.2006, ja sen ratifiointi alkoi 30.03.2007.
Tieto- ja viestintäteknologia ja tietoyhteiskunta.
Eurooppalaisella tieto- ja viestintäteknologialainsäädännöllä on pitkät perinteet. Vuonna 2002 Euroopan unioni hyväksyi uuden sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja sääntelevän järjestelmän, joka koskee kaikkea kiinteään verkkoon tai langattomuuteen perustuvaa tieto- ja viestintäteknologiaa, tiedonsiirtoa sekä televisio- ja radioviestintää. 
DfA:n näkökulmasta keskeiset direktiivit ovat yhteistä sääntelyjärjestelmää koskeva direktiivi sekä yleispalveluja ja käyttäjien oikeuksia sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla koskeva direktiivi (yleispalveludirektiivi).
Julkiset hankinnat.
Julkisilla hankinnoilla on merkittävä taloudellinen merkitys, joten niiden avulla voidaan huomattavasti edistää esteettömyyttä. Euroopan parlamentti ja EU:n ministerineuvosto ovat vuonna 2004 hyväksyneet lainsäädäntöpaketin, jonka sisältämät julkisia hankintoja koskevat direktiivit yksinkertaistavat ja ajanmukaistavat hankintamenettelyjä omalta osaltaan. Uusien direktiivien ansiosta esteettömyystarpeet on mahdollista ottaa huomioon monessa hankintaprosessin vaiheessa. 
Teknisiä eritelmiä laadittaessa on luonnollisesti helpointa turvautua standardeihin. Tarkoitukseen soveltuvia CEN-, ETSI- ja ITU-standardeja on jo useita, ja käytännön apua voi saada useista muistakin lähteistä. Apuna on käytetty myös esimerkiksi verkkosisältöjen saavutettavuusohjeiden (WAI) kaltaisia ohjeita tai kansallisia ohjeita. 
Tulevaisuudessa sopivien standardien löytäminen helpottuu entisestään. Euroopan komissio on antanut Euroopan standardisointijärjestöille (CEN, CENELEC ja ETSI) toimeksiannon (M/376), jonka perusteella niiden on määriteltävä yhteiset vaatimukset ja vaatimustenmukaisuuden arviointimenettely.
Tekijänoikeudet.
Kaikki tuotteet eivät ole vammaisten ihmisten kannalta esteettömiä. Äänikirjoja tai tiettyjä muita esteettömiä tuotteita valmistettaessa teoksesta tuotetaan uusi kappale, jolloin voi syntyä tekijänoikeusongelmia. Samalla tekijänoikeudet ovat olennainen osa luovan yhteiskunnan kestävää kehitystä. Tämä eturistiriita on kyettävä ratkaisemaan, jotta tietoyhteiskunta olisi avoin kaikille. Alalla on olemassa niin eurooppalaista kuin kansainvälistäkin lainsäädäntöä. 
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamista tietoyhteiskunnassa koskevan direktiivin tavoitteet ovat muokata tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskevaa lainsäädäntöä niin, että teknologian kehitys otetaan huomioon, sekä saattaa osaksi Yhteisön lainsäädäntöä tärkeimmät kansainväliset velvoitteet, jotka perustuvat Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) joulukuussa 1996 hyväksymään kahteen tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskevaan sopimukseen.
Yksityisyyden suoja.
Suunnittelun ja yksityisyyden välinen suhde ei välttämättä ole ilmeinen. Suunnittelun tuloksena syntyvällä nykyteknologialla on mahdollista kerätä huomattavia määriä henkilökohtaista tietoa. Käyttäjän edun nimissä tällaisen tiedon täytyy olla oikeaa ja sitä tulee käyttää asianmukaisesti. Henkilö haluaa mahdollisesti salata tietyt tiedot sekä kyetä tarkistamaan hänestä kerätyn tiedon. Toisin sanoen kaivataan yksityisyyttä. 
Euroopan unioni on vuonna 1995 hyväksynyt henkilötietojen käsittelyä koskevan direktiivin. Direktiivissä on määritelty perusperiaatteet, joiden mukaan henkilötietoja voidaan kerätä, säilyttää ja käyttää. Julkishallinnon, liikeyritysten ja kaikkien muiden henkilötietoja käsittelevien organisaatioiden ja yksilöiden tulee noudattaa näitä periaatteita.
Alan ohjeet ja standardit.
Yhdysvalloissa, Australiassa, Japanissa ja Euroopan unionissa säädetään jatkuvasti uusia lakeja, joiden nojalla viranomaisten ja yritysten on varmistettava, että niiden tuotteet ja palvelut ovat esteettömiä ja että niitä voivat käyttää “tavallisten” käyttäjien lisäksi myös muut, kuten ikäihmiset tai vammaiset ihmiset. Koska ei ole järkevää kirjata lakiin teknisiä vaatimuksia, jotka väistämättä vanhenevat, lakiteksteissä viitataan mieluummin (kansainvälisiin) standardeihin.
Standardisointi: yleiskatsaus.
Standardisointi eli hyvin yleisesti määriteltynä "standardin" (ransk. norme, standard; saks. Norm; esp. norma) tuottaminen on vapaaehtoista toimintaa. Sen alkuunpanijoina ovat lähes poikkeuksetta olleet kaupan alan toimijat, joiden näkemyksen mukaan standardisointi helpottaa tuotteiden ja tavaroiden vaihtoa. Hyvin usein tämä on merkinnyt, että myös standardien noudattaminen on ollut vapaaehtoista ja perustunut siihen, että toiminnan on odotettu tuottavan taloudellista hyötyä. 
Kuluttajien edustajat ovat osallistuneet standardisointiin vain hyvin rajallisesti. Toisaalta nykyään monien maiden lainsäädännössä edellytetään yhä useammin erilaisten (esim. turvallisuuteen ja ympäristönsuojeluun liittyvien) standardien noudattamista. Standardien tarpeesta on se seuraus, että nykyään monia standardisointihankkeita ajavat (= tukevat) viranomaiset ja Euroopassa suoraan tai välillisesti Euroopan unioni. Myös eri sidosryhmät ovat usein laatineet erilaisia ohjeistoja.
Viimeaikaista DfA:han liittyvää standardisointia (viralliset standardit).
Koska Euroopan unionin eEurooppa 2002- ja i2010-toimintasuunnitelmissa on nimenomaisesti mainittu DfA-standardisointi, niiden hyväksymisen jälkeen on aloitettu useita uusia toimia. Toimet voidaan jakaa neljään päästrategiaan:
DfA tieto- ja viestintäteknologian standardeissa
ETSI Guide Human Factors (HF); Guidelines for ICT products and services; "Design for All".
Web Content Accessibility Guidelines (WCAG) 2.0 sisältää runsaasti suosituksia siitä, miten tietoverkkosisältöjen esteettömyyttä lisätään. Näiden ohjeiden avulla voidaan parantaa sisältöjen esteettömyyttä niin, että monet vammaiset ihmiset, esimerkiksi sokeat tai heikkonäköiset, kuurot tai huonokuuloiset, oppimisvaikeuksista tai kognitiivisista rajoituksista kärsivät, liikkumisrajoitteiset, puhevammaiset, valoherkät tai monivammaiset ihmiset voivat käyttää niitä. Ohjeiden avulla tietoverkkojen sisällöistä saadaan usein myös helppokäyttöisempiä kaikille käyttäjille.
Sovellusalat.
DfA:ta voi soveltaa käytännössä kaikilla tieto- ja viestintäteknologian osa-alueilla. Sovellusalojen tärkeys heijastaa niiden merkitystä johdonmukaisen ja yhteiskunnallisesti hyväksyttävän tietoyhteiskunnan luomisessa, mutta myös sitä, miten monenlaisiin toimintoihin ne kytkeytyvät. 
DfA:n keskeiset sovellusalat ovat lyhyesti seuraavat:
Näiden sovellusalueiden merkitystä on tarkasteltu valkoisessa kirjassa "Toward an Information Society for All: An International R&amp;D Agenda" (1998), jonka on julkaissut kansainvälinen tiedefoorumi "Towards an Information Society for All" (ISF-IS4ALL):
"”Elinikäinen oppiminen on kriittinen alue, jossa on erityisesti painotettava tulevaisuuden osaamisyhteiskuntaa. Siihen sisältyy jatkuva sellaisen tiedon ja taidon hankinta, jolla helpotetaan ja pidetään yllä tasavertaista osallistumista tietoyhteiskuntaan. Uudet teknologiat voivat toimia katalysaattoreina sikäli, että ne mahdollistavat uudet koulutusmekanismit ja -rakenteet, joiden ansiosta oppimisesta tulee erottamaton osa elinikäisiä toimintoja tietointensiivisissä oppimisyhteisöissä, ja eri ryhmien välisen sosiaalisen vuorovaikutuksen." 
"Toinen tärkeä sovellusalue ja kriittinen lyhyen aikavälin tavoite on yleiskäyttöisten julkisten tietojärjestelmien, päätelaitteiden ja tietotuotteiden kehittäminen (esim. tietokioskit, joista voi käyttää yhteisön laajuisia tietopalveluja). Näitä odotetaan jatkossa käytettävän yhä uusissa ympäristöissä, kuten julkisissa tiloissa, kodeissa, luokkahuoneissa jne., ja niiden ansiosta käyttäjä pääsee tietoon käsiksi kaikkialla myös liikkeellä ollessaan." 
"Myös ympäristön hallinnan merkitys kasvaa entisestään. Älykkäät ympäristöt tulevat mukaan jatkuvasti uusiin toimintoihin esimerkiksi sairaaloissa, hotelleissa tai hallintorakennuksissa. Myös näiden ympäristöjen etäkäyttö tulee entistä tärkeämmäksi, sillä sen avulla voidaan reagoida odottamattomiin tilanteisiin ja parantaa liikkuvuutta ja turvallisuutta." 
"Lopuksi monenlaiset rahansiirtopalvelut (esim. pankkipalvelut, mainonta, viihde), kansalaisten sosiaalipalvelut (esim. hallinto, terveydenhoito, koulutus, liikenne) ja sähköisen kaupankäynnin sovellukset muokkaavat yhä merkittävämmin asumiseen ja työntekoon liittyviä toimia (…) turvallisuus, yksityisyys ja hallinta ovat keskeisiä teemoja kehitettäessä sosiaalisesti hyväksyttävää tietoyhteiskuntaa, ja niihin tulisi paneutua välittömästi. Samalla niiden toteuttaminen tulee jatkuvasti monimutkaisemmaksi, koska mukana on samanaikaisesti useita viestintäjärjestelmien tasoja, verkostopalveluista sovelluspalveluihin (kuten liiketoimet ja viihde), päätelaitteet ja tietotuotteet.”"
Koulutus.
Tärkeimpiä keinoja DfA:ta koskevan tietoisuuden ja sen käytäntöjen parantamiseksi on koulutus. Tarvitaan ammattilaisia, jotka ovat hankkineet DfA:sta kattavat erityistiedot ja -taidot, ja lisäksi tieto- ja viestintäteknologian alalla jo toimivien ammattilaisten on täydennettävä osaamistaan DfA:ta koskevilla tiedoilla ja taidoilla. 
Tällä hetkellä ei juuri ole olemassa DfA:han (tai Universal Designiin) erikoistuneita yliopistotasoisia koulutusohjelmia tai ohjelmia, joissa selvästi olisi mukana sitä koskevia kokonaisuuksia. Puutetta on pyritty poistamaan DfA@Inclusion-hankkeella, jossa on kehitetty opinto-ohjelmia:
Tällaisia ohjelmia toteutetaan jo esimerkiksi Isossa-Britanniassa Middlesexin yliopistossa ja Itävallassa Linzin yliopistossa. Keskeisiä sisältöjä ovat ihmisoikeusperiaatteiden ymmärtämys, standardien luominen, sääntely ja lainsäädäntö, avustavan tekniikan suunnittelu ja kehittäminen sekä massatuotteiden ja -palvelujen esteettömyyden parantaminen.
Tietoverkkojen esteettömyys on tietoyhteiskunnan esteettömyyden kannalta tärkeä tekijä, ja tietoa ja neuvontaa saa World Wide Web Consortiumin -hankkeen kautta sekä verkko-opastuksen avulla (esim. Operan Web Standards Curriculum).
DfA@eInclusion-hankkeessa on myös otettu huomioon nykyisten ICT-ammattilaisten täydennyskoulutus. Sitä varten on laadittu kattava opinto-ohjelmaehdotus, joka on parhaillaan arvioitavana CEN-työpajassa. CENin työpaja "Curriculum for training professionals in Universal Design (UD-Prof)" järjestettiin toukokuussa 2009. CENin työpajojen yleisten sääntöjen mukaan tässäkin kaikilla asiasta kiinnostuneilla sidosryhmillä on mahdollisuus keskustella ICT-ammattilaisille suunnatusta DfA-opinto-ohjelmasta ja esittää siihen parannuksia.
Esimerkkejä hyvistä käytännöistä.
Muita esimerkkejä DfA:n soveltamisesta tieto- ja viestintäteknologiassa on esitelty EDeANin Education and Training Resource-sivuilla.
Verkostoja ja hankkeita.
EDeAN - European Design for all eAccessibility Network.
European Design for All e-Accessibility Network - EDeAN on verkosto, johon kuuluu 160 Euroopan unionin jäsenvaltioissa toimivaa organisaatiota. Verkoston tarkoitus on tukea kaikkien kansalaisten esteetöntä pääsyä tietoyhteiskuntaan. 
EdeANin toimintaan sisältyy seuraavaa:
Verkostoa koordinoi vuosittain vaihtuva EdeANin sihteeristö, ja kussakin jäsenvaltiossa on EdeANin kansallinen yhteyskeskus.
EIDD - Design for All Europe.
EIDD - Design for All Europe on täysin omarahoitteinen eurooppalainen järjestö, jonka toiminta kattaa DfA:n teorian ja käytännön koko alueen rakennetusta ympäristöstä ja esineistä viestinnän, palveluiden ja järjestelmien suunnitteluun. Järjestö perustettiin 1993 nimellä European Institute for Design and Disability (EIDD). Sen tavoitteena oli parantaa elämänlaatua DfA:n avulla. 
Nimi vaihdettiin vuonna 2006, jotta se heijastaisi paremmin järjestön varsinaista tehtävää. EIDD – Design for All Europe tiedottaa DfA:n sovelluksista liike-elämän ja hallinnon sektoreille, jotka eivät vielä ole sen hyödyistä tietoisia. Vuonna 2009 sillä oli aktiivisia jäsenjärjestöjä 22 Euroopan maassa. EIDD:n tarkoitus on edistää aktiivista vuorovaikutusta ja viestintää DfA:n teoriasta ja käytännöstä kiinnostuneiden ammattilaisten kesken sekä rakentaa yhteyksiä toisaalta heidän ja muiden suunnitteluyhteisön jäsenten välille, toisaalta kaikkien niiden muiden yhteisöjen välille, joille DfA voi olla ratkaisevan tärkeää elämänlaadun parantamisessa.
Esimerkkejä EU-rahoitteisista tieto- ja viestintäteknologiaan ja osallisuuteen liittyvistä tutkimushankkeista.
Hanke tukee EDeANin toimintaa. Sen tavoitteena on kehittää mallina toimiva DfA-opinto-ohjelma, joka on suunnattu alan kaupallisille toimijoille, ohjelmarunko ja kurssisisällöt perus- ja jatkotasoisille DfA-opinnoille sekä kattava DfA:ta koskeva verkkoaineisto.
Hankkeen tavoitteena on kehittää koti- ja ammattikäyttöön soveltuva, mukautettava hakukonekäyttöliittymä henkilöille, joiden kognitiiviset taidot ovat heikentyneet.
Hankkeen tarkoitus on kehittää yleiskäyttöinen etäkonsoli, jonka avulla kodin tavallisia laitteita voidaan käyttää verkon välityksellä.
Hankkeessa kehitetään skaalautuvia ja mukautettavia lisälaitteita, joilla voidaan integroida avustavaa tekniikkaa älykkääseen tieto- ja viestintäteknologiaan kotiympäristössä.
Hankkeessa kehitetään seuraavan sukupolven apuvälineitä, joiden avulla kuulovammaiset ihmiset pystyvät osallistumaan täysin tietoyhteiskuntaan.
Hankkeen tarkoitus on kehittää ja saattaa prototyyppitasolle kognitiivinen proteesiväline, joka auttaa dementiasta kärsiviä suoriutumaan päivittäisistä toimista.
Hankkeella pyritään tekemään saavutettavuudesta kulutustavaroiden ja kuluttajapalveluiden yleinen ominaisuus. Tarkoitus on kehittää alustoja, joiden avulla ikäihmiset ja vammaiset ihmiset voivat asua pidempään kotona ja lähiyhteisössään.
Hankkeen tavoitteena on kouluttaa loppukäyttäjiä standardisointiin liittyvissä kysymyksissä niin, että he kykenevät osallistumaan tieto- ja viestintäteknologiaan liittyvään standardisointitoimintaan.
Hankkeen tarkoitus on luoda mallinnus- ja simulointivälineitä, joilla voidaan optimoida käyttäjien vuorovaikutus suunnittelun, esteettömyyden ja käytettävyyden validoinnissa Ambient Assisted Living (AAL) -ratkaisujen yhteydessä.
Hankkeen tarkoituksena on kehittää edelleen Ambient Assisted Living (AAL) -tuotteita ja -palveluja, jotka ovat edullisia, helppokäyttöisiä ja kaupallisesti kannattavia. Hankkeessa kehitettävän integroidun teknologia-alustan avulla voidaan liittää saumattomasti yhteen tuotteet ja palvelut, joiden tavoitteena on parantaa sosiaalista osallisuutta, päivittäisten toimintojen tukemista, varhaista riskien tunnistamista, suojautumista terveys- ja ympäristöriskeiltä sekä liikkuvuuden ja lähiympäristössä liikkumisen tukea, jotka kaikki tekevät elämästä elämisen arvoisen perhepiirissä ja yhteiskunnassa.