tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yrjö Nikula

Yrjö Matias (Matti) Johannes Nikula (23. huhtikuuta 1895 Vaasa – 17. lokakuuta 1965 Seinäjoki) oli suomalainen pankinjohtaja, nimismies, lehdenkustantaja ja lapuanliikkeen jyrkän siiven tärkeä taustavaikuttaja.
Yrjö Nikula tuli ylioppilaaksi Kokkolan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1914 ja suoritti alemman oikeustutkinnon vuonna 1917. Nikula oli nimismiehenä Pohjanmaan eri kunnissa: vuoteen 1923 Lohtajalla, vuosina 1923–1926 Ilmajoella ja sen jälkeen Lapualla marraskuuhun 1929, jolloin hän siirtyi Etelä-Pohjanmaan Pankin pääjohtajaksi. Hän osallistui vuonna 1917 Lohtajan suojeluskunnan perustamiseen.
Nikulalla oli keskeinen rooli lapuanliikkeen radikalisoitumiskehityksessä, ja hän edusti sen jyrkintä linjaa. Hän määräsi vaasalaisen "Työn Ääni" -lehden kirjapainoon maaliskuussa 1930 tehdyn tuhoiskun vastoin Vihtori Kosolan ja muiden johtajien ohjeita. Nikula hoiti keväällä 1930 myös lapuanliikkeen raha-asioita. Hän kustansi vuosina 1930–1931 ilmestynyttä lapuanliikkeen äänenkannattajaa, "Aktivisti"-lehteä, jonka on sanottu ilmentäneen lähinnä hänen poliittisia näkemyksiään. Nikula esiintyi mielellään julkisuudessa liikkeen väkivaltaisen siiven puhemiehenä, mutta hänen tarkkaa rooliaan muilutusten järjestämisessä ei tiedetä. Todistamattomien huhujen mukaan Nikula olisi ollut mukana toteutumattomissa salahankkeissa, joiden tavoitteena oli murhata pääministeri Kyösti Kallio kesäkuussa 1930 ja entinen presidentti K. J. Ståhlberg helmikuussa 1931. Kummallakin kerralla tehtävä olisi uskottu arvalla valituille henkilöille, jotka kuitenkin tekivät itsemurhan.
"Aktivisti" lakkautettiin helmikuussa 1931 sen julkaistua Ståhlbergin murhaan yllyttäneen kirjoituksen. Nikula siirtyi kustantamaan lapuanliikkeen kahta muuta aikakauslehteä "Sinimustaa" ja "Fascistia". Hän osallistui vuoden 1932 Mäntsälän kapinaan, jonka jälkeen hänen lehtensä lakkautettiin. Myös Nikulan pankki oli mennyt konkurssiin vuoden 1931 lopulla. Nikula sekaantui heinäkuussa 1932 niin sanottuun Honkimäen juttuun eli epäonnistuneeseen yritykseen siepata ja kyydittää puolustusministeri Jalo Lahdensuo. Kyydittäjät lähtivät matkaan Nikulan kotoa hänen soitettuaan Lahdensuolle uhkaussoiton, joten häntä epäiltiin koko hankkeen järjestäjäksi. Tapauksen jälkeen Nikula piileskeli etsintäkuulutettuna, kunnes ilmoittautui lokakuussa 1932 vapaaehtoisesti sisäministeri Ernst von Bornille Helsingissä. Oikeus vapautti Nikulan syytteistä Honkimäen jutussa, mutta hän sai kesäkuussa 1933 korkeimmassa oikeudessa kolmen kuukauden ehdottoman vankeustuomion "Aktivistin" viimeisen numeron kirjoituksista.
Nikula oli "Lapuan Sanomien" päätoimittaja vuosina 1937–1938, mutta hänen kautensa lehdessä päättyi kiistoihin ja oikeusjuttuun. Vuonna 1938 hän perusti Kurikkaan kirjapainon, joka kahta vuotta myöhemmin siirtyi Maakuntapainon nimellä Seinäjoelle. Nikula toimi myös asianajajana sekä Seinäjoen kansanhuollon johtajana vuodesta 1942 säännöstelykauden loppuun.
Lasowice Wielkie

Lasowice Wielkie ("Gmina Lasowice Wielkie", ) on maalaiskunta Kluczborkin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 6 827. Kunnan hallintokeskus on Lasowice Wielkien kylä.
Lasowice Wielkien kunta on nykyisessä muodossaan perustettu vuonna 1973. Sen hallintokeskus siirtyi vuonna 2006 Lasowice Małen kylästä Lasowice Wielkien kylään.
Lasowice Wielkien kunnan 13 kylää ovat Chocianowice, Chudoba, Ciarka, Gronowice, Jasienie, Laskowice, Lasowice Małe, Lasowice Wielkie, Oś, Szumirad, Trzebiszyn, Tuły sekä Wędrynia. Sen pinta-ala on noin 211 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat voivodikunnan tie 494 ja valtatiet 45 ja 11. Lasowice Wielkie rajautuu Kluczborkin, Olesnon, Zębowicen, Turawan, Łubnianyn ja Murówin kuntiin.
Lasowice Wielkien kunta sijaitsee Opolen tasangolla. Sen pinta-alasta noin 60 prosenttia on metsää ja metsämaata ja noin 37 prosenttia maatalouskäytössä. Kunnan alueen joet ovat Stobrawa, Bogacica ja Budkowiczanka.
Vuoden 2019 joulukuussa 51,7 prosenttia Lasowice Wielkien kunnan asukkaista oli naisia ja 48,3 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 14,2 prosenttia, työikäiset 66,5 prosenttia ja eläkeikäiset 19,3 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,6 vuotta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 29,5 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Tatiana Elf

Tatiana Elf (s. 1975) on Etelä-Afrikassa syntynyt, suomalainen käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän on käsikirjoittanut sekä draamaa että realitya. Hän on luonut sarjat "Karkurit", "Keisari Aarnio ja Kultakala" sekä pääkirjoittanut mm. "Roba" draamasarjaa.
Elf oli ehdolla vuoden käsikirjoittajaksi vuoden 2016 Kultainen Venla -gaalassa "Roban" kolmannesta tuotantokaudesta. Elfin luoma ja pääkirjoittama Keisari Aarnio voitti vuoden 2018 parhaan draamasarjan Kultainen Venla -palkinnon. 
Elf on julkaissut dialogiromaanin "Erokeskusteluja" (Into 2023) ja elämäkerrallisen "Äitinä omalle äidille" (Storytel 2024), joka kertoo siitä, miten Elf toimi muistisairaan äitinsä omaishoitajana. Elfin fiktiivinen trilleri "Huijari" (Into) ilmestyi vuonna 2025.
Elfin äiti on suomalainen ja isä slovakialainen.
Roxanne McKee

Roxanne McKee (s. 10. elokuuta 1980 Kanada) on englantilainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa Louise Summersina brittiläisessä saippuasarjassa "Hollyoaks" ja Doreahina fantasiasarjassa "Game of Thrones".
Nuoruus.
McKee syntyi Kanadassa vuonna 1980 irlantilaisille vanhemmille. Isänsä puolelta hänellä on myös skotlantilaisia sukujuuria. McKee menestyi koulussa loistavasti, erityisesti englannin opinnoissa. McKeen mukaan hänen vanhempansa kauhistuivat kuullessaan hänen päättäneen ryhtyä näyttelijäksi, mutta hyväksyivät hänen uravalintansa.
Larry Doyle

Larry Doyle on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja humoristi.
Doyle on ollut käsikirjoittajana animaatiosarjoissa "Beavis ja Butt-head" (1994–1997), "Daria" (1998) sekä "Simpsonit" (1998–2001), johon hän käsikirjoitti yksin tai muiden kanssa seitsemän jaksoa 9.–12. tuotantokausilla. Hän on käsikirjoittanut myös komediaelokuvat "Asuntoloukku" (2003), "" (2003) ja "I Love You, Beth Cooper" (2009), jonka hän sovitti omasta romaanistaan. Doyle on kirjoittanut useita humoristisia kirjoja sekä The New Yorker -lehdessä julkaistuja kirjoituksia.
Libertina Amathila

Libertina Inaviposa Amathila, kutsumanimeltään Meme Doctor (o.s. Appolus, s. 10. joulukuuta 1940 Fransfontein, Kunenen alue) on namibialainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi Namibian varapääministerinä vuosina 2005–2010.
Amathila aloitti alakoulun luterilaisen lähetysaseman koulussa (Lutheran Mission School) ja jatkoi alkeisopintojen jälkeen Otjiwarongon alakoulussa. Yläkoulun hän kävi Okahandjan Augustineum Collegessa (1955–1957). Vuonna 1962 Amathila pakeni kotimaastaan Botswanan kautta Tansaniaan. Hän sai SWAPOn kansakuntaohjelman kautta apurahan opiskella lääketiedettä Puolassa. Hän valmistui ensimmäisenä namibialaisena naislääkärinä Varsovan lääketieteellisestä akatemiasta. Hän työskenteli myös poliittisesti ollen SWAPOn keskuskomiteassa terveyden ja hyvinvoinnin varaministeri ja SWAPOn naisneuvoston johtaja (1969–1976). Hän opiskeli Ruotsissa Karoliinisessa instituutissa ja sai sieltä lääkärin lupakirjan. Hän täydensi opintojaan ravitsemus- ja kansanterveystieteen diplomilla Lontoon School of Hygiene and Tropical Medicinestä ja epidemiologian diplomilla (ranskankielellä) Bamakosta Malista (1980). 
Lontoossa opiskelun jälkeen hänen pätevöitymisensä lastenlääkäriksi keskeytyi, koska hän lähti vapaaehtoisena Lusakaan Sambiaan työskentelemään SWAPOn pakolaisleireille. Sieltä hänet siirrettiin Angolaan Kwanza Sulin lastenkeskuksen johtajaksi. Hän työskenteli useilla leireillä ja organisoi terveyteen liittyviä hankkeita. Kaikkiaan hän työskenteli lähes 20 vuoden ajan lääkärinä eri pakolaiskeskuksissa hoitaen muun muassa namibialaisia pakolaisia, ja hän hoiti myös haavoittuneita taistelijoita. UNHCR palautti hänet kotimaahansa vuonna 1989. 
Kotimaassaan hän on pitkäaikainen kansanedustaja ja ministeri. Hän vannoi ministerinvalan (paikallishallinnon ja asutuksen ministeri) Namibian itsenäistymispäivänä 21. maaliskuuta 1990. Tästä tehtävästä hän siirtyi Namibian terveys- ja sosiaaliministeriksi (1996–2005). Vuonna 2005 Amathilasta tuli Namibian varapääministeri (vuoteen 2010 saakka). Vuonna 2010 hän luopui julkisista tehtävistä ja on luopunut myös politiikasta.
Amathilan kirjoittamiin kirjoihin kuuluu teos "Making A Difference" (University of Namibia Press, Windhoek, 2012; ). Hänen saamista tunnustuksista mainittakoon muun muassa Omungulumbashe-mitali (1987) urheudesta ja pitkäaikaisesta palvelusta sekä YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) Nansen-palkinto (1991).
Amathila on naimisissa poliitikon ja aiemman ministerin Ben Amathilan (s. 1938) kanssa.
Marie-Madeleine Fourcade

Marie-Madeleine Fourcade, ent. Méric, o.s. Bridou, (8. marraskuuta 1909 Marseille – 20. heinäkuuta 1989 Pariisi) oli Ranskan vastarintaliikkeen jäsen toisessa maailmansodassa. Fourcade on yksi harvoista eurooppalaisnaisista, jotka johtivat vastarintaryhmittymää toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen Fourcade oli aktiivinen politiikassa. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1980–1981.
Toiminta vastarintaliikkeessä.
Fourcade nousi vastarintaryhmä Alliancen johtoon vuonna 1941, kun ryhmittymän perustanut Georges Loustaunau-Lacau vangittiin. Alliance-ryhmän toimintaan kuului muun muassa tiedustelua. Ryhmittymän jäsenet käyttivät peiteniminään eläinten nimiä, mistä ryhmittymä sai lempinimekseen Nooan arkki. Fourcaden peitenimi vastarintaliikkeessä oli Hérisson, joka tarkoittaa siiltä. 
Fourcade on kirjoittanut kokemuksistaan vastarintaliikkeessä muistelmateoksen "L’Arche de Noé" ().
Little Children

Little Children on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut amerikkalainen Todd Fieldin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu Tom Perrottan vuonna 2004 julkaistuun samannimiseen kirjaan, ja Perrotta käsikirjoitti elokuvasovituksen yhdessä Fieldin kanssa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kate Winslet, Patrick Wilson, Jennifer Connelly, Jackie Earle Haley ja Noah Emmerich. "Little Children" kertoo tavallisen keskiluokkaisen lähiön elämästä muutaman sen asukkaan näkökulmasta. Ilmestyessään elokuva sai hyvät arvostelut, sekä kolme Oscar-ehdokkuutta: paras naispääosa (Winslet), paras miessivuosa (Haley) sekä paras sovitettu käsikirjoitus.
Juoni.
Sarah Pierce (Kate Winslet) viettää yksitoikkoista ja onnetonta kotiäidin elämää. Hän asetti aikanaan aviomiehensä ja lapsensa oman uransa etusijalle, mutta huomaa nyt avioliittonsa hajoavan ja oman tyytymättömyytensä kasvavan. Arki kuluu Lucy-tyttären kanssa hiekkalaatikolla muiden perheenäitien seurassa, kunnes eräänä päivänä Brad Adamson (Patrick Wilson) poikansa kanssa tuo vaihtelua leikkipaikan dynamiikkaan. 
Vastaanotto.
Ilmestyessään "Little Children" sai hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 85 prosenttia kriitikoista on antanut sille positiivisen arvostelun. 
"Helsingin Sanomien" elokuvakriitikko Pertti Avola kirjoitti "Little Childrenin" olevan "tasapainoinen, vivahteikas elokuva, joka väistää helpot ja hölmöt ratkaisut". Avola myös kehui Winsletin, Wilsonin ja Haleyn roolisuorituksia, ja tiivistää elokuvan olevan "uusi osoitus Fieldin kyvyistä amerikkalaisen esikaupunkiarjen kuvaajana" Fieldin vuoden 2001 "Satimessa"-elokuvan jalanjäljissä.
Agrarismi

Agrarismi on poliittinen suuntaus, joka ajaa maalais- ja maatalousväestön etuja ja vastustaa kaupunkien poliittista ja taloudellista ylivaltaa. Agrarismi korostaa maatalouden ja karjankasvatuksen merkitystä yhteiskunnassa. Sen tavoitteena on myös kehittää maanviljelijöiden taloudellista asemaa suhteessa rikkaisiin. Kehittyneissä maissa agrarismia on muun muassa maan omavaraisuuden tukeminen kannustimilla ja kaupunkien laajenemisen hillitseminen.
Näkemykset.
Agrarismi voidaan luokitella poliittiseksi tavoitteeksi ja myös elämänkatsomukseksi. Poliittisena tavoitteena agrarismi ajaa maalais- ja maatalousväestön etuja ja vastustaa kaupunkien poliittista ja taloudellista ylivaltaa. Elämäntavallisena näkemyksenä agrarismi näkee maaseutumaisen elämänmuodon sekä pien- ja perheviljelykseen pohjautuvan omavaraisen tuotantotavan moraalisesti arvokkaampana kuin urbaanis-teollisen elämäntavan.
Agraristisen puolueen tärkein tuntomerkki on maaseutukeskeisyys. Agraaripuolueet ovat usein katsoneet puolustavansa yksityis- ja pienyrittäjyyttä, mikä juontuu talonpoikaispuolueiden maan omistusoikeudesta ja kriittisestä suhtautumisesta maan tai tuotantovälineiden kollektivisointiin. Agraaripuolueet ovat kuitenkin olleet valmiita hyväksymään pitkällekin meneviä valtiovallan ohjaustoimia, jos kyse on ollut maatalouden tai maaseudun eduista. Agrarismi korostaa ihmisen ja luonnon läheistä suhdetta.
Aatteellisissa kysymyksissä agraaripuolueiden aatesisällöt ovat vaihdelleet eri aikoina ja eri maissa hyvin paljon. Ideologioissa on paljon vapaamielisiä aineksia, mutta yksittäisissä kysymyksissä kannat ovat vaihdelleet suuresti. Agraaripuolueiden näkemykset ovat voineet olla sekä konservatiivisia että kulttuuriradikaaleja.
Poliittinen ideologia.
Agrarismi sijaitsee liberalistisen porvarismin ja sosialismin välimaastossa. Usein agrarismiin voidaan viitata myös agraarisosialismina. Agraaripuolueet itse korostavat mielellään "taloudellisen keskitien" ja "kolmannen vaihtoehdon" olemassaoloa, jolla tarkoitetaan sijoittumista kahden vastakkaisen näkemyksen välimaille.
Agrarismi vetoaa samaan kannattajaryhmään kuin populismi, maatalous- ja maaseutuväestöön. Agraaripuolueita ovat muun muassa pohjoismaiset keskustapuolueet.
Eugène Guillevic

Eugène Guillevic (1907 Carnac, Ranska – 1997 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija, 1900-luvun ranskalaisen kirjallisuuden tärkeimpiä. Hän sai aineistoa runoihinsa kotiseudultaan Bretagnesta. Hän oli ajattelultaan marxilainen, ja kirjailijana hän edusti surrealismia. Hänen läpimurtoteoksensa oli "Terraqué" (1942), joka edusti mineralogista vaihetta, mutta hän siirtyi sitten osallistuvaan runouteen ja ilmensi siinä erityisesti ydinaseiden vastaisia näkemyksiään.
Guillevicin niin muodon teemojen kuin tyylinkin suhteen uutta luova runous on ääneltään tunnistettavaa mutta sisältää kuitenkin kaikuja klassisesta ranskalaisesta runosta. Hän oli vasemmistolainen ja säilytti monien aikalaiskirjailijoiden tavoin aatteensa vaikka joutui karistamaan harhakuvitelmat kommunistivaltioiden kovan todellisuuden edessä. Hän oli ensimmäisiä lännen kirjailijoita, jotka kiinnittivät huomion toisen maailmansodan julmuuksiin, ja häntä voisi ehkä pitää holokaustikirjallisuuden alkuunpanijana. Siinä suhteessa hänen tuotantonsa on universaalia ja ajatonta.
Reetta Ylä-Rautio

Reetta Ylä-Rautio (s. 2003 Espoo) on suomalainen näyttelijä ja malli. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Kullannuput" (2021, 2023), "Toinen tuleminen" (2024), "Syke" (2022), "Harjunpää" (2022) ja "Ei Haukku haavaa tee" (2020–2021). Ylä-Rautio on myös mukana "Selviytyjät Suomi" -tositelevisiosarjan vuoden 2024 yhdeksännellä tuotantokaudella.
Ylä-Raution näyttämödebyytti oli Suomen Kansallisteatterin tuotannossa "Luulosairas" (Molière) (2014–2018).
Kesäkuussa 2021 Ylä-Rautio, Roosa Björkstam ja Pernilla "Piippu" Böckerman alkoivat julkaista "02210" -podcastia Supla-äänisisältöpalvelussa. Ylä-Rautio, Björkstam ja Böckerman viettivät lapsuutensa Espoon Olarissa, jonka postinumero on 02210. Viimeinen "02210"-podcastin jakso julkaistiin loppuvuonna 2022.
Helmikuussa 2023 Ylä-Rautio ja Isadora Brown aloittivat Suplassa uuden "Ylä-Rautio &amp; Brown" -podcastin. Podcastin viimeinen jakso julkaistiin joulukuussa 2023.
Ylä-Rautio hyväksytiiin opiskelemaan Taideyliopiston Teatterikorkeakouluun näyttelijäntaiteen koulutusohjelmaan keväällä 2025.
Reetta on Salatut elämät -sarjasta tutun näyttelijän Elmeri Ylä-Raution sisko.
Essi Tuukkanen

Essi Tuukkanen (s. 1972) on suomalainen televisiotuottaja, linjatuottaja ja tuotantopäällikkö. Hänen tuottamiaan sarjoja ovat muun muassa "Kakarat" (2020), "Aallonmurtaja" (2017) ja "Syke" (2014–2017).
Louis Guilloux

Louis Guilloux (1899 Saint-Brieuc, Ranska – 1980 Saint-Brieuc, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli peräisin työläisoloista ja oli vakaumuksellinen sosialisti. Tuotantoonsa hän sai vaikutteita naturalismista. Hänen esikoisromaaninsa "La Maison du Peuple" ilmestyi 1927 ja on osittain omaelämäkerrallinen kuvaus työväenluokan heräämisestä. Merkittävin hänen teoksistaan on "Le Sang noir", joka ilmestyi 1935 ja sijoittuu ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan ja bretagnelaiseen kaupunkiin. Hän sai Renaudot-palkinnon teoksesta "Le Jeu de patience" (1949), joka kuvaa sota-alan kokemuksia ja asettuu humaanisuuden ja alistetun ihmisen puolelle.
Markus Söder

Markus Thomas Theodor Söder (s. 5. tammikuuta 1967) on saksalainen poliitikko, joka on toiminut Baijerin pääministerinä vuodesta 2018 ja Baijerin kristillissosiaalisen unionin (CSU) johtajana vuodesta 2019. Söder valittiin ensimmäisen kerran Baijerin maapäiville vuonna 1994.
Ennen poliitikon uraansa Söder luki lakia Erlangen-Nürnbergin yliopistossa ja työskenteli Baijerin yleisradiossa.
Tuula Jääskeläinen

Tuula Jääskeläinen on suomalainen televisiotuottaja. Jääskeläinen on tuottanut muun muassa televisiosarjat "Sydänjää" (2007–2010) ja "Uutishuone" (2009). Ennen tuottajan uraansa hän on työskennellyt myös kuvaussihteerinä ja tuotantopäällikkönä.
Ricardo Güiraldes

Ricardo Güiraldes (1886 Buenos Aires, Argentiina – 1927 Pariisi, Ranska) oli argentiinalainen kirjailija, koulutukseltaan juristi. Hänen romaaneissaan on keskeinen La Porteñan maatila, joka on hänen pääteoksensa "Don Segundo Sombran" (1926) tapahtumapaikka. Teos edustaa gauchokirjallisuutta, jonka kauden viimeinen se on.
Suomennosnäytteitä Güiraldesin tuotannosta sisältyy antologiaan "Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1954, toim. Tyyni Tuulio).
Päivi Leino-Sandberg

Päivi Leino-Sandberg (12. syyskuuta 1976 Helsinki) on suomalainen valtiotieteilijä ja oikeustieteen tohtori, joka työskentelee Helsingin yliopistossa transnationaalisen eurooppaoikeuden professorina ja Itä-Suomen yliopiston kansainvälisen oikeuden ja eurooppaoikeuden professorina. Hän on ollut tiedotusvälineissä haastateltavana muun muassa vuonna 2020 koronapandemian eurooppalaisen elvytyspaketin Suomea koskevien taloudellisten vastuiden vuoksi.
Leino-Sandberg tuli ylioppilaaksi helsinkiläisestä Ressun lukiosta (1995). Hän opiskeli Åbo Akademissa, ja valmistui valtiotieteen maisteriksi (pol.mag.) vuonna 2000. Hän valmistui myös oikeustieteen maisteriksi Lontoossa sijaitsevasta London School of Economics and Political Sciencesta (LL.M., 2001). Oikeustieteen tohtoriksi hän valmistui Helsingin yliopistosta (OTT, 2005). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2005) oli otsikoitu "Particularity as universality : the politics of human rights in the European Union". Hän on Helsingin yliopiston eurooppaoikeuden dosentti.
Työurallaan hän on toiminut Helsingin yliopiston kansainvälisen ja eurooppaoikeuden assistenttina (2001–2003), Erik Castrén -instituutin tutkijana (2004–2005), valtionhallinnon asiantuntijatehtävissä (Oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena 2006– ja Valtiovarainministeriön erityisasiantuntijana 2014–2015), Eurooppalaisen yliopistoinstituutin (EUI) vierailevana tutkijana Firenzessä Italiassa (2015–2017) ja Suomen Akatemian akatemiatutkijana (2015–2020). Hän on työskennellyt myös Helsingin yliopiston julkisoikeuden ruotsinkielisenä yliopistonlehtorina. Itä-Suomen yliopiston kansainvälisen oikeuden ja eurooppaoikeuden professori yliopiston Joensuun kampuksella hän on toiminut elokuusta 2016 (nimitys 7/2021 saakka).
Merja Ritola

Merja Ritola (s. 1970) on suomalainen elokuva- ja televisiotuottaja. Hän on tuottanut muun muassa TV-sarjan "Hotel Swan Helsinki" (2020-2021) yhdessä Olli Tolan kanssa.
Ura.
Ritola aloitti uransa vaatetusalan artesaanina, mutta siirtyi tuotannollisiin tehtäviin vuonna 2000. Vuonna 2009 hän alkoi tuottaa lyhytelokuvia.
Heidi Leppämäki

Heidi Leppämäki (s. 16. syyskuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti juniorina Seinäjoen Mimmejä ja Vasa IFK:ta sekä kaudella 2020 Naisten Ykkösessä FC Sport -junioreita.
Leppämäki voitti kaudella 2021 Kansallisessa liigassa mestaruuden Kuopion Palloseuran joukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa huhtikuussa 2021 Helsingin Palloseuraa vastaan. Hän pelasi kauden aikana KuPS:issa 13 liigaottelua mutta ei missään niistä täysiä minuutteja. Touko-kesäkuussa hän pelasi lainalla liigajoukkue Jyväskylän Pallokerhossa kolme liigaottelua, joista kahdessa täydet minuutit. Hän teki jyväskyläläisten ainoan maalin tappiollisessa ottelussa Pallokerho-35:tä vastaan. Kaudella 2022 Leppämäki voitti toistamiseen KuPS:in joukkueessa liigamestaruuden. Hän pelasi kauden aikana kymmenen liigaottelua mutta jälleen parhaimmillaankin vain 45 minuuttia yhdessä ottelussa. Hän teki syyskuussa maalin Pallokerho-35:tä vastaan.
Kaudella 2023 Leppämäki edustaa Kansalliseen liigaan noussutta Turun Palloseuraa.
Hitbox

Hitbox (kirjaimellisesti "törmäyslaatikko") on videopeleissä näkymätöntä geometriaa, joka kertoo pelille milloin ja miten kappaleet törmäävät. Hitboxit ovat olennaisia useille peleille, jotka vaativat matematiikkaa ja käsityksen siitä mikä on "reilua". Esimerkkejä tapauksista ovat osuuko lyönti tai luoti tiettyyn kohtaan. Toteutukset vaihtelevat eri peleissä niiden muodon, koon ja käyttäytymisen mukaan. Hitboxia käytetään osumisen havaitsemiseen kun taas näkyvä polygonimalli on liian monimutkainen vaadittavaan reaaliaikaiseen laskentaan.
Esimerkiksi "Dark Soulsissa" laatikko täsmää melko tarkoin hahmon näkyvään malliin tämän liikkuessa, joka mahdollistaa väistämisen pelkkää asentoa muuttamalla. 
Räiskintäpeleissä laatikko voi olla paljon pienempi kuin pelaajan alus väistelyn helpottamiseen.
Nimestä huolimatta laatikon muoto voi vaihdella. Matematiikkaa käytetään havaitsemaan koska kaksi aluetta leikkaavat toisensa eli törmäävät. Jokaista kuvaa kohden peli voi tarvita tarkistuksen milloin hahmon jalat osuvat maahan, milloin hahmo osuu seinään sekä jokaisen vastustajan ja kappaleen kanssa. Hitboxin rinnalla käytetään termiä "hurtbox", kun halutaan erottaa "minne pelaaja aiheuttaa vahinkoa" ja "pelaajan saama vahinko" toisistaan. Kolmas tyyppi "pushbox" kertoo hahmon käyttämän tilan ja estää eri hahmoja viemästä samaa tilaa. Laatikoiden muoto ja koko voi muuttua hahmon liikkeiden ja toimintojen mukana jotta niitä ei tarvita useita eri tapauksia varten.
Kun laatikot toimivat oikein pelaaja ei huomaa niiden olemassaoloa; kun ne toimivat huonosti pelaajan ennakko-odotukset rikkoutuvat ja peli tuntuu epäreilulta.
Amigassa pystyi laitteiston avulla havaitsemaan spritejen törmäyksiä ja automaattisesti reagoimaan niihin.
Laatikot voi määrittää itse tai tietyt aputyökalut voivat luoda ne.
Marie Doro

Marie Doro, alkuperäiseltä nimeltään Marie Katherine Stewart (25. toukokuuta 1882 Duncannon – 9. lokakuuta 1956 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja varhaisen mykkäelokuvakauden tähti. 
Doron ura alkoi monen muun aikalaisen tavoin näyttämöllä, kevyissä musikaaleissa. Niistä hänet keksi Broadwaylle kuuluisa impressaari Charles Frohman. Broadwaylla hän esiintyi melodraamoissa, trillereissä ja komedioissa, kuten "Sherlock Holmes", "The Admirable Chrichton" ja "Electricity". Häntä ohjasi usein William Gillette. Kiertueellaan Britanniaan hän näytteli tuolloin vielä täysin tuntemattoman Charles Chaplinin kanssa. Chaplin kirjoitti muistelmissaan, että Doro oli hänen ensimmäinen rakkautensa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki vuonna 1915. 
Parhaiten Doro muistettaneen roolistaan elokuvassa "Oliver Twist", joka valmistui vuonna 1916, ohjaajanaan James Young. Kaikkiaan hän teki roolin 15 eri elokuvassa. 1920-luvulle tultaessa Doro alkoi olla pettynyt Hollowoodiin ja sen realiteetteihin. Hän palasi teatterinäyttelijäksi ja teki muutaman roolin kunnes muutti Eurooppaan vuonna 1921. 
Euroopassa Doro teki elokuvia Italiassa ja Britanniassa. Viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1924 filmattu "Sally Bishop". Elokuvan ohjasi Maurice Elvey ja miespääosan teki Henry Ainley. Doro oli lyhyen ajan avioliitossa näyttelijä Elliot Dexterin kanssa. Liitto päättyi eroon ja jäi lapsettomaksi. 
Elämänsä loppupuolella Doro kiinnostui hengellisyydestä ja erakoitui. Hän vältteli vanhoja ystäviään ja tuttaviaan. 
Uransa varrella Doro teki kahdeksantoista elokuvaa. Niistä vain kuusi on säilynyt.
Saipaninkerttunen

Saipaninkerttunen ("Acrocephalus hiwae") on kerttusiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Pohjois-Mariaaneilta. 
Koko ja ulkonäkö.
Saipaninkerttunen on heimonsa lajiksi kookas: se voi kasvaa noin 18 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Saipaninkerttusen pää, selkä ja siivet ovat väriltään kellanruskeat ja päässä on keltainen silmäkulmajuova. Linnun nokka on hyvin pitkä. Saipaninkerttusen rinta ja vatsa ovat vaalean keltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Saipaninkerttusta tavataan Alamaganin ja Saipanin saarilta Pohjois-Mariaaneilta. Lajin elinympäristöä ovat kosteikot, niittyjen pensaikot ja avoimet metsät. Saipaninkerttunen luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 2 200–3 300 yksilöä. Suurin uhka kannalle on elinympäristön häviäminen maatalousmaaksi muuttamisen ja karjan laiduntamisen vuoksi. Myös lintuja tai niiden munia saalistavat vieraslajit kuten kissat, käärmeet ja rotat ovat uhka.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1974

Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1974 oli jalkapallon naisten SM-sarjan ensimmäinen kausi ja neljäs kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti HJK, jolle saavutus oli neljäs naisten Suomen mestaruus. MiPK ja KPT putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1975. SM-sarjaan nousivat IF-FK ja KPV.
Sarjajärjestelmä.
Naisten SM-sarja 1974 pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertaisena sarjana, johon selviytyivät vuoden 1973 Naisten mestaruuskilpailun jatkolohkojen kaksi parasta. Ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina.
Suomen mestarit.
HJK:n pelaajat: Meri-Tuuli Carpen, Leena Eloranta, Marketta Hartikka, Paula Järvenpää, Tuula Kauppinen, Raija Kärkkäinen, Marjatta Lehti, Inkeri Määttä, Annukka Peltola, Merja Rytkönen, Kaija Salopuro, Tuula Öhrnberg. Valmentaja: Aulis Rytkönen.
Padmini Kolhapure

Padmini Kolhapure (s. 1. marraskuuta 1965 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja laulaja, joka työskentelee pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa. Hän aloitti näyttelemisen 7-vuotiaana vuonna 1972, ja hänen varhaisiin töihinsä kuuluivat "Zindagi" (1976) ja "Dream Girl" (1977). Sitten hän teki läpimurtonsa nuoren Roopan roolissa elokuvassa "Satyam Shivam Sundaram" (1978).
Viidentoista vuoden iässä Kolhapure voitti Filmfare Awards -palkinnon parhaasta naissivuosasta kostodraamassa "Insaf Ka Tarazu" (1980) ja seitsemäntoistavuotiaana Filmfare Awards -palkinnon parhaasta naispääosasta traagisessa romanssissa "Prem Rog" (1982), jolloin hänestä tuli toiseksi nuorin näyttelijä, joka voitti palkinnot vastaavissa kategorioissa. Hän sai myös Filmfare Awards -ehdokkuudet parhaasta naissivuosasta elokuvassa "Souten" (1983) ja parhaasta naispääosasta elokuvassa "Pyar Jhukta Nahin" (1985).
Katie Lowe

Katie Lowe on englantilainen kirjailija, joka valmistui Birminghamin yliopistosta kirjallisuuden maisteriksi. Lowe työskentelee markkinointialalla ja kirjoittaa väitöskirjaa naisten raivosta, kirjallisuuden modernismista #Metoo-aikakaudella. Kirjailijan esikoisromaani "Jumalten verta suonissamme" julkaistiin vuonna 2019 ja sitä on kuvailtu yhdistelmäksi Donna Tarttia ja Emma Clinea. Lowen toinen kirja Possession ilmestyi vuonna 2021. Kirja tunnettaan myös nimellä "The Murder of Graham Catton".
Netum

Netum Group Oyj on suomalainen IT-palveluyhtiö. Netum listautui Helsingin pörssin First North -listalle kesäkuussa 2021.
Netum-konserniin kuuluvat emoyhtiö Netum Group Oyj ja tytäryhtiöt Netum Oy, Studyo Oy, Buutti Oy sekä Buutti Consulting Ab. Netum Oy tarjoaa digipalveluiden kehittämistä ja ylläpitoa, kyberturvallisuuspalveluita, data- ja integraatiopalveluja, tietovarasto- ja analytiikkaratkaisuja, tietojärjestelmien kehittämis-, tuki- ja ylläpitopalveluita sekä johdon konsultointia. Studyo Oy:n ohjelmistotuotteet ja -palvelut on kohdistettu oppilaitoksille. Buutti Oy tarjoaa IT-konsultointi- ja ohjelmistokehityspalveluja sulautettujen järjestelmien, pilvi­palveluiden ja web-sovellusten piirissä. Buutti Consulting Ab:lla ei ole tällä hetkellä liiketoimintaa.
Robert van Gulik

Robert van Gulik (1910 Zutphen, Alankomaat – 1967 Haag, Alankomaat) oli alankomaalainen kirjailija ja diplomaatti.
Van Gulik opiskeli lakia ja itämaisia kieliä. Hän toimi diplomaattina ja oli vuoteen 1942 saakka Kaukoidässä. Sen jälkeen hän oli diplomaattina Washingtonissa, Syyriassa ja Malesiassa sekä vuodesta 1965 lähtien Alankomaiden Japanin-suurlähettiläänä.
Van Gulikin teokset käsittelevät Kiinan kulttuuria eri aloilta. Hän oli myös kalligrafi ja teki kuvituksia. Hän kirjoitti kaunokirjalliset teoksensa yleensä historiallisten tapausten pohjalta. Esimerkiksi tuomari Dee -kirjojen mallina on 600-luvulla elänyt Tang-dynastian aikainen tuomari Dee Jen-djieh. Hän toteuttaa niissä kungfutselaista ihannetta, jonka mukaan paha saa palkkansa.
Oulun baanaverkko

Oulun baanaverkko on Oulun seudulla sijaitseva baanaverkosto, jonka tarkoituksena on kehittää Oulun seudun pyöräilyä ja jalankulkua. Verkosto on osana Baanaverkkosuunnitelma 2030 projektia.
Historia.
4. kesäkuuta 2019 Oulun yhdyskuntalautakunta esitti Baanaverkkosuunnitelma 2030. Baanaverkkosuunnitelma 2030:nen mukaan Oulun seudulle olisi tulla 11 baanaa vuoteen 2030 mennessä.
Ensimmäinen baanaverkon vaatimukset täyttävä tien osa valmistui Kempeleen kuntakeskusen ja Zeppelinin välille lokakuussa 2016. Kevääseen 2019 mennessä oli myös valmistunut Linnanmaan baanan 1. vaihe. 2019 vuonna Linnanmaan baanan 2. vaihe valmistui, jolloin baana ylsi Oulun keskustasta Linnanmaahan. Baanaa kutsutaan nimellä Linnabaana.
Vuonna 2020 keskustan ja Mäntylän välille alettiin rakentamaan Mäntybaanaa. Mäntybaana rakennettiin toukokuun ja syyskuun välisenä aikana.
Vuonna 2021 valmistui Oulun kolmas baana, Maikkubaana. Maikkubaana kulkee Oulun keskustasta Maikkulaan. Ennen Maikkubaanan rakentamista reitillä sijaitsevaa pyörätietä kulki vuosittain yli 800 tuhatta kulkijaa.
Kesällä 2022 aloitettiin Kembaana nimisen baanan rakentaminen, jonka tarkoituksena on yhdistää Oulun keskusta Kempeleen keskustaan. Traficom myönti ensimmäisen osion rakentamiseen 1,47 miljoonan euron avustuksen. Marraskuussa 2022 Kembaanan ensimmäinen osio valmistui, liittäen Meritullin Kempeleeseen. Vuonna 2022 alettiin myös suunnittelemaan Hiukkavaaraan vievää Hiukkabaanaa.
Laatukriteerit.
Jotta pyöräväylä voidaan määrittää baanaksi, tulee sen täyttää Oulun kaupungin määräämät laatukriteerit. Oulun kapunki määrittelee baanaksi kaksisuuntaisen pyörätien jonka rinnalla kulkee jalkakäytävä. Baanan täytyy myös erotella pyöräilijät ja jalankulkijat toisistaan, joka tapahtuu käyttäen pyöräilijöiden väyläosuudella punaista ajopintaa. Pyöräteillä ei saa olla tasoeroja. Pyöräteille mitotusnopeutena toimii 40 km/h ja jalkakäytävillä 30 km/h.
Väylän mittoina toimii pyörätielle neljän metrin leveys ja jalkakäytäville kahden metrin leveys. Pyörätietä ja jalkakäytävää erottaa kymmenen sentin tiemerkintäerottelu. Tilanteessa jossa näille mitoille ei ole tilaa käytetään miniminä kolmen metrin leveyttä pyöräteille ja yhden ja puolen metrin leveyttä jalkakäytävälle.
Palkinnot.
Oulun pyöräbaana on valittu loppuvuonna 2019 Pohjois-Suomen rakennusteoksi.
Kakkosen kausi 2021

Kakkosen kausi 2021 on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Se pelataan kolmessa kahdentoista joukkueen lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkojen voittajat nousevat Ykköseen ja kaksi viimeistä joukkuetta putoavat Kolmoseen kaudeksi 2022.
Ykkösestä pudonnut AC Kajaani luopui Kakkosen sarjapaikastaan, joka täydennysmenettelyllä annettiin Kakkosesta kaudella 2020 pudonneelle OLS:lle.
Parhaat pelaajat.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2021 Kakkosen lohkojen parhaat pelaajat pelaajien oman äänestyksen perusteella:
Pelipaikkojensa parhaiksi Kakkosessa valittiin:
Jason Robert Brown

Jason Robert Brown (s. 20. kesäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen musikaalisäveltäjä, -sanoittaja ja -käsikirjoittaja. Hän on voittanut kolme Tony-palkintoa.
Brown on säveltänyt ja sanoittanut mm. Broadway-musikaalit "Parade", "The Bridges of Madison County" ja "Honeymoon in Vegas" sekä musikaalin "The Last Five Years".
Piia Björn

Piia Maria Björn (ent. Vilenius-Tuohimaa; s. 26. joulukuuta 1977 Kullaa) on suomalainen kasvatustieteilijä ja filosofian tohtori, 
Hän aloitti vuonna 2025 viisivuotisen kauden Lapin yliopiston koulutusvararehtorina ja on yliopiston historian ensimmäinen kokoaikainen koulutusvararehtori. 
Hän toimi Turun yliopiston koulutuksen ja koulutusrakenteiden kehittämisestä vastaavana vararehtorina viisivuotiskaudella 2020–2024. Tätä ennen hän oli Itä-Suomen yliopiston erityispedagogiikan, erityisesti pedagogisen tuen professori (2014-2019). 
Björn tuli ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta (1996). Hän valmistui Helsingin yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi ja erityisopettajaksi (2001) ja filosofian tohtoriksi (2005). Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (2005) oli otsikoitu "Vanhempien koulutustaso, lapsen kielellinen ilmaisu ja tehtäväorientaatio matemaattisten taitojen selittäjinä koulutien alussa". Björn on Helsingin yliopiston erityispedagogiikan dosentti.
Työurallaan Björn on toiminut muun muassa assistenttina Helsingin yliopistossa (2003-2005) ja yliopistonlehtorina Jyväskylän yliopistossa (2005-2014). Jyväskylässä hän oli myös laitoksen pedagoginen johtaja ja varajohtajana sekä oppiaineen esimies. Itä-Suomen yliopiston professorina (Joensuun kampus) hän aloitti vuonna 2014. Tutkimustyössään Björn on suuntautunut yhtäältä matematiikan oppimisen sekä kielellisten taitojen kehityksen välisiin yhteyksiin, toisaalta erityisopettajan työnkuvaan ja oppimisen tuen järjestämiseen Suomessa ja muualla.
Maria Severina

Maria Severina on kaarinalainen liikenainen. Hän on syntynyt Moskovassa ja valmistunut biokemian tohtoriksi Moskovan yliopistosta. Suomeen Severina muutti vuonna 1991.
Ura.
Maria Severina perusti HyTest-yrityksen vuonna 1994. Alkunsa yritys sai Turun yliopiston tutkimushankkeesta. HyTest valmistaa monoklonaalisia vasta-aineita ja antigeenejä diagnostiikkateollisuuden käyttöön. Maria Severina myi yrityksensä vuonna 2018 norjalaiselle Summa Equitylle.
Vuonna 2018 Maria Severinalla oli Suomen viidenneksi kovimmat tulot: noin kolme miljoonaa ansiotuloina ja 33,2 miljoonaa pääomantuloina . Hän oli kyseisenä vuonna Suomen kovatuloisin nainen.
Yksityiselämä.
Maria Severina asuu Kaarinassa. Hänellä on aviomies ja yksi poika. Severina valittiin vuoden uusturkulaiseksi vuonna 2012 ja Länsi-Suomen vuoden kasvuyrittäjäksi vuonna 2015.
Camille Rowe

Camille Rowe (s. 7. tammikuuta 1986 Pariisi) on ranskalais-yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän on esiintynyt tunnetuissa muoti-alan julkaisuissa kuten "Vogue France", "Marie Claire Italia", "Vogue Italy", "Vogue Spain" ja "Elle France". Hänen äitinsä oli yhdysvaltalainen tanssija tavatessaan Rowen ranskalaisen isän, joka omistaa ravintolan.
Jaotteluita

Jaotteluita () oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikkaa ja samalla Aristoteleen psykologisia näkemyksiä. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
"Jaotteluita" tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen esittämästä Aristoteleen teosten luettelosta. Myös Aleksanteri Afrodisiaslainen mainitsee sen. Antiikin aikana oli liikkeessä useita samannimisiä kirjoituksia, mutta ainakin osa niistä on mahdollisesti ollut eri teoksia kuin kyseinen Aristoteleen kadonnut teos. Teoksesta on säilynyt neljä katkelmaa muun muassa Diogeneen ja Simplikioksen kautta.
Diogeneen mukaan teos käsitti 17 kirjaa. Aristoteleen uskotaan kehitelleen siinä muun muassa tunteita ("pathē") koskevia näkemyksiään, jotka myöhemmin esitti säilyneessä teoksessaan "Retoriikka". "Retoriikassa" hän on saattanut kehittää näkemyksiään edelleen ja laajentaa niitä; toisaalta myös "Jaotteluita" on saattanut olla aiheen laajempi esitys. Teos käsitteli myös sielua ja sen kolmijakoa.
Kategoriat (katkelmat)

Kategoriat () oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikkaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta. Teosta ei tule sekoittaa Aristoteleen samannimiseen teokseen "Kategoriat", joka on säilynyt ja kuuluu tämän loogisten teosten kokoelmaan "Organon".
Teoksesta on säilynyt yksi katkelma muun muassa Simplikioksen, Ammonios Hermeiaan ja Boethiuksen kautta. Näissä antiikin lähteissä todetaan lähinnä, että Aristoteleelta tunnetaan kaksi "Kategoriat"-nimistä teosta, joista toinen oli lyhyempi. Lisäksi lainataan kummankin teoksen alkua. Näiden lisäksi Elias mainitsee teoksen ja käsittelee muun muassa sen nimeä.
Kehotus

Kehotus (; ) oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen dialogi. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Historia.
Aristoteles kirjoitti dialoginsa "Kehotus" suhteellisen varhaisessa vaiheessa, opiskellessaan Platonin Akatemiassa. Dialogilla on joitakin yhteyksiä Isokrateen teokseen "Antidosis", minkä perusteella tutkijat ovat ajoittaneet sen noin vuoteen 353 eaa. Dialogi oli omistettu jollekin Themison-nimiselle henkilölle. Tämä oli oletettavasti jonkun Kyproksen kaupungin tuolloisia hallitsijoita tai muita merkkihenkilöitä, mutta hänestä ei tiedetä enempää, eikä yhteyttään Aristoteleehen tunneta varmuudella.
Dialogi oli antiikin aikana hyvin tunnettu. Zenon Kitionlaisen mukaan hänen opettajansa kyynikko Krates luki "Kehotusta". "Kehotus" toimi myös mallina Ciceron dialogille "Hortensius". Tämä tukee sitä oletusta, että myös Aristoteleen teos oli muodoltaan dialogi.
Dialogista on säilynyt kaksikymmentä katkelmaa useiden myöhäisantiikin aikaisten kirjailijoiden tekemissä lainauksissa. Pisin tunnettu katkelma teoksesta on Oksyrhynkhoksen papyruksiin kuuluvassa papyruksesta (P.Oxy. 666), joka sisältää myös Stobaioksen lainaamana tunnetun kohdan, sekä hieman tekstiä tämän kohdan ympäriltä ja keskeltä. Lisäksi dialogista on säilynyt katkelmia muun muassa Iamblikhoksen, Aleksanteri Afrodisiaslaisen, Davidin, Eliaan ja Olympiodoroksen kirjoituksissa.
Sisältö.
Diogenes Laertioksen mukaan "Kehotus" käsitti yhden kirjan. Dialogi oli nimensä mukaisesti kehotus filosofointiin. Se puhuu (spekulatiivisen) filosofian välttämättömyyden puolesta, ja kannustaa filosofian opiskeluun ja harjoittamiseen.
Tutkijat ovat rekonstruoineet "Kehotuksen" sisältöä siitä säilyneiden katkelmien perusteella. Tunnetuimmassa katkelmassa Aristoteles argumentoi, että jokaisen tulee filosofoida, koska jopa filosofointia vastaan puhuminen on itsessäänkin filosofoimisen muoto. Paras tapa filosofoida on luonnon kaikkeuden mietiskely. Tätä tarkoitusta varten jumala loi ihmiset ja antoi heille jumalallisen ja kuolemattoman järjen. Kaikki muu, kuten voima, kauneus ja kunnia, ovat sen rinnalla arvotonta ja pelkkää illuusiota. Tämä näkemys on hyvin platonistinen, mutta poikkeaa melko paljon Aristoteleen myöhemmissä kirjoituksissa esitetyistä ajatuksista.
Muistiinpanot

Muistiinpanot () oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikkaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelma myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Teoksen katkelma tunnetaan kahta kautta, toisaalta Simplikioksen kirjoittamasta Aristoteleen "Kategorioiden" kommentaarista ja toisaalta Deksippoksen vastaavasta teoksesta. Lisäksi Johannes Filoponos viittaa teokseen.
Ongelmista

Ongelmista () oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikan ongelmia. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelma myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosten luettelosta. Diogeneen mukaan se käsitti yhden kirjan. Teoksen katkelma tunnetaan Aleksanteri Afrodisiaslaisen kirjoittamasta Aristoteleen "Topiikan" kommentaarista.
Vastakohdista

Vastakohdista () oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikkaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Aristoteles mainitsee itse teoksen "Metafysiikassaan". Sen mainitsevat myös muun muassa Syrianos ja Simplikios. Näiden lisäksi teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen esittämästä Aristoteleen teosten luettelosta. Diogeneen mukaan teos käsitti yhden kirjan. Teoksesta on säilynyt kuusi katkelmaa Simplikioksen kirjoittamassa kommentaarissa Aristoteleen "Kategorioihin".
Ethel Warwick

Ethel Maude Warwick (13. lokakuuta 1882 – 12. syyskuuta 1951) oli englantilainen näyttelijä ja malli. Eräiden tietojen mukaan hänen syntymävuotensa olisi ollut 1880. 
Elämänvaiheita.
Ennen näyttelijän uraansa Warwick opiskeli kuvataidetta ja työskenteli taidemallina. Warwickin taidemallin ura kesti vuodet 1894–1905 Hän oli mallina muun muassa James McNeill Whistlerin ja Herbert James Draperin teoksissa. 
Vaikka Warwick kouluttautui kuvataiteilijaksi ja häntä pidettiin tasokkaana taiteilijana, hänestä tuli kuuluisa näyttelijänä. Ensimmäisen elokuvansa hän teki vuonna 1921 ja viimeisen vuonna 1933.
Satu Rämö

Satu Rämö (s. 7. tammikuuta 1980 Tammela) on suomalainen kirjailija ja viestintäalan yrittäjä. Hänen tunnetuin poliisihahmonsa on islantilainen Hildur.
Rämön kirjoilla, joita hän on monesti kirjoittanut useamman vuodessa, on ollut huomattava menekki. Esimerkiksi vuonna 2024 hänellä oli neljä kirjaa Suomen seitsemän myydyimmän joukossa.
Elämä ja ura.
Rämö oli vuoden 2023 eniten myynyt suomalainen kirjailija. Rämön siihen mennessä ilmestyneitä kolmea Hildur-kirjasarjan osaa myytiin kaikki laitokset mukaan lukien yhteensä lähes 330 000 kappaletta. Karkeasti arvioiden Rämön tulot kyseisen vuoden kirjamyynnistä olivat noin 426 000 euroa. Sarjan neljäs teos, "Rakel", ilmestyi marraskuussa 2024. Tammikuussa 2024 Hildur-sarjan ulkomaanoikeudet oli myyty 13 maahan. Suomen vuoden 2024 myydyin kirja oli "Rakel". Hittiteosta myytiin 119 300 kappaletta, kun mukaan lasketaan teoksen kaikki versiot. Sarjan viides osa "Tinna" julkaistiin lokakuussa 2025.
Rämö on kauppatieteiden maisteri ja humanististen tieteiden kandidaatti. Rämö asuu Islannissa yhdessä puolisonsa Björgvin Hilmarssonin ja heidän kahden lapsensa kanssa. 
Rämölle on myönnetty "Mondon" Vuoden matkakirja-palkinto vuonna 2015 kirjastaan "Islantilainen voittaa aina".
Julia Haikonen

Julia Haikonen (s. 14. kesäkuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut mikkeliläisen Porrassalmen Urheilijat -62:n ja Helsingin Jalkapalloklubin junioreissa. HJK:n naisten joukkueessa hän on pelannut muutaman Suomen Cupin ottelun mutta ei Liigaa. Hän on edustanut Naisten Ykkösessä Helsingin Palloseuraa kausina 2019–2020 ja pelasi jälkimmäisellä kaudella Ykkösessä muutaman ottelun myös Nurmijärven Jalkapalloseuran joukkueessa. Liigassa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa kaudella 2021, kun Liigaan noussut HPS kohtasi huhtikuussa avausottelussaan Kuopion Palloseuran. Hän pelasi tuolla kaudella 24 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia, elokuussa Tampereen Ilvestä ja lokakuussa Jyväskylän Pallokerhoa vastaan. kaudella 2022 Haikonen pelasi HPS:ssä 22 liigaottelua ja seuraavalla kaudella 23 mutta ei tehnyt niissä maaleja. Kausi 2024 jäi Haikoselta väliin loukkaantumisen vuoksi, mutta vuoden 2025 alussa hän teki HPS:n kanssa jatkosopimuksen.
Haikonen on pelannut Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa.
Bernhard Gagneur

Bernhard Gagneur, sukunimi aik. "Malmström" (21. maaliskuuta 1874 Sipoo – 10. helmikuuta 1966 Loviisa) oli suomalainen insinööri ja vesiasiantuntija.
Gagneurin vanhemmat olivat ratsutilallinen Magnus Wilhelm Malmström ja Hilda Johanna Gagneur. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1897 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa vuonna 1901.
Gagneur toimi insinöörinä rautateillä vuoteen 1904 saakka. Hän oli kaupungininsinöörinä Viipurissa 1904–1912 sekä Oulussa ja Joensuussa 1920–1924. Gagneur toimi myös yksityisenä vesiasiantuntijana ja hän perusti Viipuriin oman pohjavesilaitosten suunnitteluun ja rakentamiseen erikoistuneen insinööritoimistonsa. Toimisto suunnitteli ja rakensi arteesisia pohjavesilaitoksia Viipuriin, Hämeenlinnaan, Jyväskylään ja Kouvolaan sekä lukuisia arteesisia kaivoja eri puolille maata. Toimisto rakensi myös vesijohto- ja viemäriverkostoja sekä muun muassa toisen raiteen Viipurin ja Raivolan välille. 
Gagneur arvioi pohjavesien riittävyyttä maaperän rakeisuuden ja vedenjohtavuuden perusteella saksalaisen tietämyksen perusteella. Hän kiisteli 1900-luvun alussa useiden asiantuntijoiden kanssa siitä riittäisivätkö pohjavesivarat eri Suomen kaupunkien, muun muassa Kajaanin ja Tampereen tarpeisiin. Vuonna 1916 Gagneurin johdolla tehtiin Tampereen Vuohenojalla pohjavesitutkimuksia, joissa maahan lyötyjen putkien avulla seurattiin kuinka arteesinen pohjavesivirtaus tasaantui ja sen avulla pyrittiin arvioimaan pohjavesiesiintymän riittävyyttä. Tampereen kaupunki päätti kuitenkin jatkaa pintaveden käyttöä kuten useat muutkin Suomen suuret kaupungit. 
Bernhard Gagneur oli naimisissa vuodesta 1901 Selma Eleonora Strandströmin (k. 1940) kanssa.
Leena Holopainen

Leena Katriina Holopainen (o.s. Kujala; s. 26. syyskuuta 1958 Siilinjärvi) on suomalainen sairaanhoitaja ja erityisopettaja (KT), joka on toiminut erityispedagogiikan professorina Joensuun yliopistossa ja sen seuraajassa Itä-Suomen yliopistossa. Holopaisen kirjallinen tuotanto on erityisesti kielellisen oppimisen ja lukivaikeuksien alalta. Hän on ollut myös tiedotusvälineiden haastateltavana esimerkiksi opettajien häiriötilanteiden hallinnasta, lasten lukuharrastuksesta, matematiikan oppimisvaikeuksista, äänikirjojen hyödystä oppimisvaikeuksista kärsivien opettamisessa ja lukihäiriöstä. 
Holopainen tuli ylioppilaaksi kuopiolaisesta Linnanpellon lukiosta 1977. Hän valmistui Turun sairaanhoito-oppilaitoksesta sairaanhoitajaksi 1979 ja sitten Jyväskylän yliopistosta erityisopettajaksi ja kasvatustieteiden maisteriksi 1984. Kasvatustieteiden tohtoriksi hän valmistui Jyväskylästä vuonna 2002. Hänen englanninkielinen väitöskirjatutkimuksensa vuodelta 2005 tarkasteli lukutaidon ja siihen liittyvien taitojen kehittymistä esikouluiästä alakoulun neljännelle luokalle. Työ oli otsikoitu "Development in reading and reading related skills : a follow-up study from pre-school to the fourth grade". 
Työuransa alkuvaiheessa vuosina 1979–1980 Holopainen toimi sairaanhoitajana Turun yliopistollisessa keskussairaalassa ja vuosina 1980–1984 Kuopion yliopistollisessa sairaalassa. Tämän jälkeen hän oli erityisopettajana keskisuomalaisten Keuruun ja Kannonkosken kuntien palveluksessa vuosina 1984–1990. Holopainen työskenteli seuraavaksi Jyväskylän yliopiston lehtorina vuosina 1990–1995 ja tutkijana Niilo Mäki Instituutissa 1996–2003, jona aikana teki myös väitöskirjansa. Hän aloitti Joensuun yliopiston erityispedagogiikan professorina vuonna 2004.
Khadija El-Mardi

Khadija El-Mardi (s. 1. helmikuuta 1991 Casablanca) on marokkolainen amatöörinyrkkeilijä. 
El-Mardi aloitti kilpauransa vuonna 2014. Hän osallistui samana vuonna ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuihin, kun hän otteli Jejun MM-kilpailuissa 75 kg sarjaan. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella brasilialaisen Flavia Terezan ja toisella kierroksella saksalaisen Andrea Strohmaierin, mutta hävisi puolivälierissä alankomaalaiselle Nouchka Fontijnille 3–0. Kaksi vuotta myöhemmin Astanan MM-kilpailuissa El-Mardi voitti ensimmäisellä kierroksella Christine Desmondin 3–0 ja toisella kierroksella kanadalaisen Ariane Fortinin 2–0, mutta hävisi jälleen puolivälierissä, nyt taiwanilaiselle Chen Nien-chinille 3–0. El-Mardi pääsi ottelemaan samana vuonna järjestettyihin Rio de Janeiron olympialaisiin 75 kg sarjaan. Hän hävisi ensimmäisen ottelunsa kazakstanilaiselle Dariga Shakimovalle 3–0.
El-Mardi otteli MM-kilpailuissa jälleen Ulan-Udessa 2019. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan venäläisen Galina Golovchenkon ja toisessa ottelussa valkovenäläisen Victoriya Kebikavan. El-Mardi voitti puolivälieräottelussaan turkkilaisen Şennur Demirin 3–2, mutta hävisi välierävaiheessa walesilaiselle Lauren Pricelle 5–0. Vuonna 2020 Bel Ahbib varmisti paikan Tokion olympialaisten 75 kg sarjaan voitettuaan Afrikan olympiakarsintaturnauksen.
Huhtikuuhun 2021 mennessä El-Mardi on kilpaillut amatööriurallaan 16 ottelua, josta on voittanut 20.