tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Värttinä (albumi)

Värttinä on vuonna 1987 ilmestynyt kansanmusiikkiyhtye Värttinän ensimmäinen albumi, joka julkaistiin alun perin omakustanteena. Mipu Music julkaisi sen uudelleen Suomessa 1992. Lisäksi levy on ilmestynyt vuonna 1997 Japanissa sekä Yhdysvalloissa, jossa se julkaistiin nimellä "The First Album". 
Levyllä 21-jäseninen Värttinä tulkitsee perinteisiä karjalaisia kansanlauluja, jotka yhtyeelle on sovittanut sen perustajajäseniin kuuluva Sari Kaasinen.
Kappaleet.
Japanin julkaisussa "Ruskie neitsyt" on siirretty 15. kappaleeksi "Tsiiputuksen" jälkeen.
Kyläpöllönen

Kyläpöllönen ("Otus scops"), aiemmalta nimeltään kääpiösarvipöllö, on Etelä-Euroopassa sekä läntisessä ja keskisessä Aasiassa tavattava pöllölintu. Se muuttaa talveksi Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan.
Väritykseltään lintu on ruskean- ja harmaankirjava. Naama on vaaleampi kuin muu ruumis. Kyläpöllösen siivet ovat pitkät ja soveltuvat hyvin muuttamiseen. Kooltaan lintu on 19–21 cm ja sen siipiväli on 47–54 cm.
Kyläpöllönen elää avoimilla metsämailla, puistoissa ja puutarhoissa. Se munii tavallisesti 3–6 munaa puun koloon. Ravinnokseen laji käyttää suurimmaksi osaksi hyönteisiä. Kyläpöllönen on enimmäkseen yöaktiivinen. Sen kutsuääni on matala vihellys.
Kyläpöllöskannan suuruudeksi arvioidaan 150 000–180 000 yksilöä.
Laji havaittiin Suomessa ensimmäistä kertaa Hämeenlinnan Hauholla kesäkuussa 2011. Suomen toinen havainto tehtiin Hämeenlinnan Lammilla 22. toukokuuta 2018.
My Heart Will Go On

”My Heart Will Go On” on vuonna 1997 ensi-iltansa saaneen menestyselokuvan "Titanic" tunnuskappale, jonka esittää Céline Dion.
Kappaleen sävelsi James Horner, sanoitti Will Jennings ja tuottivat Simon Franglen, James Horner ja Walter Afanasieff. Kappale julkaistiin vuonna 1997 singlenä sekä "Titanicin" soundtrack-albumilla ja Céline Dionin albumilla "Let’s Talk About Love". Kappale nousi listaykköseksi ympäri maailmaa, mukaan lukien Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Suomessa. Siitä tuli Dionin suurin hitti ja yksi maailman myydyimmistä singleistä. Single oli maailman myydyin vuonna 1998.
Kappale palkittiin parhaan laulun Oscar-palkinnolla ja parhaan kappaleen Golden Globe -palkinnolla. Lisäksi se voitti neljä Grammy-palkintoa, muun muassa vuoden kappaleen ja levytyksen palkinnot.
Historia.
James Horner oli aluksi säveltänyt kappaleen melodian instrumentaaliseksi teemaksi, jota käytettiin useaan otteeseen "Titanicissa". Hän halusi kuitenkin siitä myös lauletun version soitettavaksi elokuvan lopputekstien aikana. Ohjaaja James Cameron ei halunnut elokuvaansa moista kappaletta, mutta hänen mielipiteestään piittaamaton Horner sai Will Jenningsin sanoittamaan laulun. Kun Céline Dion kuuli kappaleen, hän ei halunnut ensin nauhoittaa sitä. Dionin manageripuoliso René Angélil suostutteli hänet kuitenkin laulamaan kappaleesta demoversion, mitä hän ei ollut tehnyt moneen vuoteen. Horner odotti, että Cameron oli riittävän hyvällä tuulella, kunnes esitti kappaleen tälle. Kun Horner oli soittanut kappaleen moneen kertaan, Cameron vakuuttui tämän ehdotuksesta, vaikka pelkäsikin tulevansa kritisoiduksi elokuvan ”kaupallisesta lopusta”. Cameron halusi myös rauhoitella huolestunutta studiojohtoa ja näki elokuvan hittikappaleen olevan positiivinen tekijä elokuvan valmistumiseksi.
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Bille Woodruff ja se julkaistiin vuoden 1997 lopulla. Video sisällytettiin myöhemmin "All the Way… A Decade of Song &amp; Video" -DVD:lle. Dionin albumin "Let’s Talk About Love" ja "Titanicin" soundtrack-albumin lisäksi ”My Heart Will Go On” on julkaistu useilla muilla albumeilla, kuten "Au cœur du stade", "All the Way… A Decade of Song", "A New Day... Live in Las Vegas", "Complete Best", ' ja '.
Kappaleen ollessa suosionsa huipulla eräät radioasemat Yhdysvalloissa ja Britanniassa soittivat siitä muokattua versiota, joka sisälsi Dionin lauluosien välissä romanttisia lainauksia Jackin ja Rosen kohtauksista. Versio sisällytettiin myöhemmin "Back to Titanic" -albumille, joka oli jatkoa ensimmäiselle soundtrack-albumille.
Jotkut Costa Concordian onnettomuudesta selvinneet ovat kertoneet kappaleen soineen sattumalta ruokasalissa, kun italialainen risteilyalus "Costa Concordia" ajoi karille ja lopulta osittain upposi 13. tammikuuta 2012.
Kappaleversiot singleillä.
Euroopan CD single
Euroopan CD single #2
Ranskan CD single
Ranskan CD single #2
Japanin CD single
Britannian kasetti single
Yhdysvaltojen CD single
Australian/Brasilian/Euroopan/Britannian CD maxi single
Australian CD maxi single #2 
Brasilian CD maxi single #2 
Euroopan CD maxi single #2 / UK 12" single 
Japanin CD maxi single
Britannian CD maxi single #2
Juha Kuokkanen

Juha Kuokkanen (s. 26. tammikuuta 1982 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Kuokkanen pelasi SaiPassa maalia 83:n SM-liigapelin verran. Lappeenrannan vuosien jälkeen Kuokkanen siirtyi kaudeksi 2005–2006 TuTon Mestis-joukkueeseen. Kaudella 2006–2007 hän pelasi unelmapelejä TuTon maalinsuulla ja oli tärkeä osatekijä TuTon pitkässä voittoputkessa.
Kaudeksi 2007–2008 Kuokkanen siirtyi TPS:n maalille. Seuraavalla kaudella hänet vuokrattiin Tanska pääsarjan AaB Ishockeyn riveihin, kun Alexander Salák oli vienyt TPS:n ykkösvahdin paikan.
Kuokkanen on pelannut yhdet nuorten MM-kisat ja jäi tuolloin Kari Lehtosen varjoon pelaten vain yhden pelin. Kuokkasen ammattilaisura loppui kauden 2008–2009 TPS:n sopimuksen jälkeen.
Wendy Hiller

Wendy Margaret Hiller (15. elokuuta 1912 – 14. toukokuuta 2003) oli englantilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa Mancheterissa, ja esiintyi tulevan aviomiehensä Ronald Gowin sovittamassa näytelmässä "Love on the Dole", mikä kiinnitti George Bernard Shawin huomion. Shawista tuli ystävä ja mentorii, ja hän halusi Hillerin Pygmalionin pääosaan näyttämöllä ja vuoden 1938 elokuvasovituksessa. Hiller voitti vuonna 1958 parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolista elokuvassa "Eri pöydissä". 
Hiller syntyi Bramhallissa ja oli vuosina 1937–1993 naimisissa Ronald Gowin kanssa. Hän kuoli kotonaan Beaconsfieldissä 90 vuoden iässä. 
Hän oli kaksi kertaa Golden Globe-ehdokkaana, elokuvista "Eri pöydissä" ja "Rikotut leikit".
Paul Parker

Paul Andrew Parker (s. 4. huhtikuuta 1964 West Ham, Lontoo) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Keskuspuolustaja Parker aloitti uransa Fulhamissa, josta siirtyi Queens Park Rangersiin. Intensiivisenä puolustajana tunnettu Parker vakuutti Englannin maajoukkueen valmentajan Bobby Robsonin taidoistaan ja debytoi Englannin paidassa vuonna 1989 ottelussa Albaniaa vastaan.
Parker valittiin Englannin joukkueeseen vuoden 1990 MM-kisoihin. Englanti sijoittui lopulta neljänneksi.
Elokuussa 1991 Manchester United osti Parkerin kahdella miljoonalla punnalla. Debyyttinsä hän teki jo samassa kuussa ottelussa Notts Countya vastaan. Yli sata ottelua ManUssa pelannut Parker edusti seuraa viisi kautta, jonka aikana hän oli mukana voittamassa muun muassa kolmea liigamestaruutta ja kahta liigacupia. Parin viimeisen United-kauden aikana Gary Neville korvasi Parkerin sekä seurajoukkueessa että maajoukkueessa.
Parker oli sivussa maajoukkue tehtävistä 18 kuukautta, kunnes lokakuussa 1993 hänet kutsuttiin vuoden 1994 MM-kisojen karsintaotteluihin. Englanti hävisi karsintaottelun Alankomaille 2-0 ja Parker sai hyvästellä toivonsa toisesta edustuspaikasta MM-kisoissa, Englannin jäätyä kisojen ulkopuolelle.
1996 vapaalla siirrolla Manchester Unitedista lähtenyt westhamilainen edusti uransa aikana vielä Derby Countya, Sheffield Unitedia, Fulhamia, Chelseaa ja Farnborough Townia, jossa lopetti uransa vuonna 2000.
Gerhard Unger

Gerhard Unger (26. marraskuuta 1916 – 4. heinäkuuta 2011) oli saksalainen tenori. 
Unger syntyi Bad Salzungenissa. Hän opiskeli Berliinissä ja aloitti ammattiuransa toisen maailmansodan jälkeen. Hän oli vuodesta 1947 Weimarin kansallisteatterin jäsen ja tuli vuonna 1952 kiinnitetyksi Berliinin valtionoopperaan. Hän lauloi Hampurin valtionoopperassa vuosina 1962–1973 ja Stuttgartin valtionoopperassa vuodesta 1961. 
Unger tunnetaan muun muassa Richard Wagnerin, Richard Straussin, Arthur Honeggerin, Carl Orffin, Johann Sebastian Bachin sekä Wolfgang Amadeus Mozartin tulkinnoistaan. Hän vieraili lukuisilla tärkeillä oopperalavoilla esimerkiksi Wienissä ja Dresdenissä.
The Fragile

The Fragile (tunnetaan myös nimellä Halo 14) on Nine Inch Nailsin vuonna 1999 julkaistu tupla-albumi. 
Taustaa.
Albumi on myynyt kaksinkertaista platinaa kotimaassaan Yhdysvalloissa. Vaikka se onkin myynyt hyvin, se ei kuitenkaan ollut edellisen pitkäsoiton "The Downward Spiralin" kaltainen menestys maineessaan ja myynnissään. Albumi jatkaa edellisen studioalbumin juonta.
Kappaleista ""The Day the World Went Away" ja "We’re in This Together" julkaistiin singlet sekä kappaleesta "Into the Void" Australiassa. 
Levyn vinyylipainoksessa on kaksi kappaletta, jotka eivät ole mukana CD:llä, "10 Miles High" ja "The New Flesh", mutta ne löytyvät myös "We’re in this together"" -CD-singlen B-puolelta.
Muusikot albumilla.
Näiden lisäksi monia eri muusikoita esiintyy taustalauluissa.
Pimeän valtias

Pimeän valtias on antagonisti ja vastakohta Luojalle fantasiakirjailija Robert Jordanin "Ajan pyörä" -kirjoissa.
Juoni.
Luoja kahlitsi Pimeän valtiaan (Shai'tan) Shayol Ghuliin heti luomisen hetkellä. Yritys vapauttaa Pimeän valtias johti Varjon sotaan, "saidinin" saastumiseen ja Legendojen aikakauden päättymiseen. 
Nimeäminen.
Kerrotaan, että Pimeän valtiaan oikean nimen lausuminen tuo huonoa onnea ja voi pahimmillaan johtaa tuhoon. Huonoa onnea manaavan ihmisen sanotaankin usein nimeävän Pimeän valtiasta. Huonon onnen ehkäisemiseksi Pimeän valtiaalle on kehittynyt useita kieroilmauksia kuten Valheiden Isä, Silmäinsokaisija, Hautain herra, Yön paimen, Sydämen turma, Torasydän, Ruohonpolte sekä Lehväntuho. Pimeän kulkijat ja Valitut käyttävät Pimeyden Valtiaasta nimitystä mahtava Pimeän ruhtinas.
Jorge Sánchez

José Jorge Sánchez Balsa (s. 9. helmikuuta 1977 Zaragoza) on espanjalainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2004. Siellä hän sijoittui 200 metrin selkäuinnissa 13. sijalle.
Snow Angel

Snow Angel on Värttinän kokoelma-albumi, joka on julkaistu ainoastaan Tšekissä. Vuonna 2005 ilmestynyt levy sisältää kappaleita yhtyeen albumeilta "Seleniko", "Aitara", "6.12." ja "iKi".
Kappaleet.
Ensimmäisessä painoksessa kappale 19 oli kansiteksteissä mainitun "Laulutytön" sijasta "Outona omilla mailla". Tämä korjattiin seuraavassa painoksessa.
Sébastien Frey

Sébastien Jacques André Frey (s. 18. maaliskuuta 1980 Thonon-les-Bains, Haute-Savoie, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapallomaalivahti. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi turkkilainen Bursaspor. Hän on 189 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura.
Frey aloitti ammattilaisuransa AS Cannesissa, jossa hän debytoi 20. syyskuuta 1997, vain 17-vuotiaana. Frey siirtyi kesällä 1998 italialaisseura Internazionaleen. Frey pelasi kauden 1999–2000 lainalla Hellas Veronassa. Italialainen urheilulehti Guerin Sportivo palkitsi Freyn kauden päätteeksi kauden parhaana Serie A:n pelaajana.
Kesällä 2001 Parma osti hänet viidellä miljoonalla eurolla. Inter sai lisäksi riveihinsä Parman portugalilaispelaaja Sérgio Conceiçãon. Vuonna 2002 Frey voitti Parman riveissä Italian Cupin. 
Kaudeksi 2005–2006 Frey siirtyi ACF Fiorentinaan yhden vuoden lainasopimusella, jossa oli myös osto-optio. Lainakauden päätyttyä sopimus muutettiin pysyväksi. Frey edusti Fiorentinaa vuoteen 2011 asti ja pelasi seurassa kaikki kilpailut mukaan lukien yhteensä 218 ottelua.
Frey siirtyi italialaisseura Genoaan viisivuotisella sopimuksella.
Kahden Genoassa pelatun kauden jälkeen Frey siirtyi turkkilaiseen Bursasporiin kolmen vuoden sopimuksella 15. heinäkuuta 2013. Frey pelasi Bursasporissa kaudella 2013–2014 yhteensä 39 ottelua, mutta kaudella 2014–2015 hän ei pelannut joukkueessa yhtäkään ottelua ja hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä heinäkuussa 2015.
Frey ilmoitti joulukuussa 2015 lopettavansa uransa.
Maajoukkueura.
Marraskuussa 2004 Frey kutsuttiin ensimmäistä kertaa mukaan Ranskan maajoukkueeseen otteluun Puolaa vastaan, mutta ei pelannut ottelussa. Frey teki maajoukkuedebyyttinsä 21. marraskuuta 2007 EM-karsintaottelussa Ukrainaa vastaan. Hän oli myös mukana Ranskan vuoden 2008 EM-joukkueessa, mutta ei pelannut turnauksessa Ranskan jäädessä alkulohkonsa viimeiseksi.
Frey lopetti maajoukkueuransa elokuussa 2008 tuskastuttuaan päävalmentaja Raymond Domenechin pelaajavalintoihin.
Yksityiselämä.
Freyn suvussa on ollut useita muita ammattilaisjalkapalloilijoita. Hänen isänsä Raymond Frey on entinen ammattilaismaalivahti ja isoisä André Frey pelasi aikoinaan maajoukkuetasolla. Myös hänen pikkuveljensä Nicolas Frey on entinen ammattilaispelaaja, joka edusti 12 vuoden ajan Chievo Veronaa.
Freyn vuonna 2002 syntynyt poika Daniel Frey edustaa italialaisseura Cremonesea, joka nousi Serie A:han vuonna 2022.
Ihminen, sielunsa kaltainen

Ihminen, sielunsa kaltainen () on Claes Anderssonin kirjoittama romaani, jonka WSOY julkaisi vuonna 1983. Romaanin päähenkilö on keski-ikäinen mies, Krister Bergh, joka on psykiatri ja nelihenkisen perheen isä. Hän pyrkii teoksen aikana arvottamaan elämäänsä uudella tavalla. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Helsingin kantakaupunkiin, Espoon Kivenlahteen ja sairaalaan, jonka nimeä ei mainita.
Claes Andersson kirjoitti kirjan alun perin ruotsiksi nimellä "En mänska börjar likna sin själ". Vuonna 1983 kirja julkaistiin Elvi Sinervon kääntämänä käsikirjoituksesta suomeksi nimelle "Ihminen, sielunsa kaltainen". Vuonna 1985 teos julkaistiin tanskaksi nimelle "Et menneske kommer til at ligne sin sjæl". Veli-Matti Saikkosen ohjaama, vuonna 1998 Yle TV1:n Kotikatsomossa julkaistu televisioelokuva "Vuoden viimeinen kesä" perustuu romaaniin.
Rakenne.
Teoksen alussa on sitaatti Michel Foucaultilta.
Kirja jakautuu kolmeen jaksoon. Ensimmäinen jakso on nimeltään ”Talvi, kevät”, toinen on ”Kesäpäiväkirja” ja kolmas ”Syksy, talvi”. Ensimmäinen ja kolmas jakso jakautuvat numeroituihin lukuihin, toinen jakso puolestaan on päiväkirjaromaania, jonka kukin luku on yhden päivän päiväkirjamerkintä. Ensimmäisessä ja kolmannessa jaksossa kerronta vaihtelee lukujen välillä: käytössä on kaikkitietävä kertoja ja päähenkilön kirjoittamat kirjeet.
Earl Butz

Earl Lauer Butz (3. heinäkuuta 1909 – 2. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain maatalousministerinä vuosina 1971–1976, jolloin valtionpäämiehinä olivat presidentit Richard Nixon ja Gerald Ford. 
Butz sai vuonna 1981 tuomion veropetoksesta: hän oli ilmoittanut väärin vuonna 1978 ansaitsemansa tulot. Kuollessaan 98 vuoden ikäisenä hän oli iäkkäin elossa ollut entinen ministeri Yhdysvalloissa.
Fazer (täsmennyssivu)

Fazer tarkoittaa seuraavia: 
Henkilöt.
Fazer on suku, jonka tunnettuja jäseniä ovat:
Qalandar-liike

Qalandar-liike on yksi islamilaisen, suufilaisen filosofian muodoista. Liike syntyi 1100-luvun lopussa ja levisi Iraniin, Afganistaniin, Intiaan ja Turkkiin. Liikkeen yksi perustajista oli Qutbaddin Haidar (1221). Kaupunkilaisnuoret tunsivat qalandar-liikkeen omakseen. Liikkeen jäsenet kiersivät usein maaseutua ja kyliin saapuessaan löivät rumpua ja tanssivat. Musiikki ja tanssi syrjäyttivät liikkeen piirissä rituaaliset rukoukset. Liike synnytti useita toisistaan erillään toimiva suuntauksia. 
Islamilaisissa maissa pukeutumissäännöt olivat keskiajalla ankarat. Tästä syystä qalandarit kulkivat yleensä alastomina tai pukeutuivat säkkikankaaseen tai taljoihin. Jotkut saattoivat kiinnittää turbaaniinsa pukinsarvet. Qalandarit herättivät aikoinaan huomiota ajelemalla kaikki kasvojensa karvat (parran, hiukset, viikset ja kulmakarvat). Toiset qalandarit ajoivat vain partansa, viiksensä tai tukkansa - tai päästivät ne kasvamaan ylipitkiksi. 
Hurufismin piirissä karvojen ajelulle kehittyi 1300-luvulla myös teoreettinen tarkoitus: heidän mukaansa ihmiskasvot ovat Jumalan näyttäytymisen paikka ("teofania"), ja näin ollen kasvojen karvoitus peittää todellisen kauneuden. He pitivät kaulassaan rautakahleita ja lävistivät sukupuolielimensä. Qalandarit käyttivät avoimesti huumeita ja alkoholia sekä käyttäytyivät julkisen anarkistisesti. He sanoutuivat irti vanhoillisesta arvomaailmasta ja pyrkivät herättämään käyttäytymisellään huomiota. 
Qalandarit katsoivat, että mikään ei ole epäpuhdasta, sillä kaikki on Allahin ilmentymää. Islamilaisessa kirjallisuudessa qalandarit kuvataan roskaväeksi ja huijareiksi. Heidän toimintansa tuomitaan usein ankarasti. Lisäksi qalandarien vastustajat syyttivät heitä eläimiin sekaantumisesta ja homoseksuaalisuudesta.
Siunattu hulluus (albumi)

Siunattu hulluus on suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen toinen studioalbumi ja julkaistiin vuonna 1987.
Cesare Pavese

Cesare Pavese (9. syyskuuta 1908 Santo Stefano Belbo – 27. elokuuta 1950 Torino) oli italialainen runoilija, kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kääntäjä.
Pavese käänsi 1930-40-luvuilla italiaksi muun muassa Sherwood Andersonia, Gertrude Steinia, John Steinbeckia, John Dos Passosia, Ernest Hemingwayta, William Faulkneria, Herman Melvillea ja James Joycea.
Vuosina 1943–1945 Pavese eli fasisminvastaisten partisaanien kanssa Piemonten kukkuloilla.
The Von Bondies

The Von Bondies on indie rock/garage rock yhtye Detroitista, Michiganista. 
Videot.
Musiikkivideot:
DVD:t, joissa esiintyy "Von Bondies":
Rintaan pistää, sukat haisee, enkä pidä Jeesuksesta

Rintaan pistää, sukat haisee, enkä pidä Jeesuksesta on suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1986. Albumin nimi on mukaelma Jimmy Buffettin kappaleesta "My Head Hurts, My Feet Stink and I Don't Love Jesus".
Kokemus

Kokemus tarkoittaa sellaisia tietoja, kykyjä ja taitoja selviytyä ympäristössä ja tehtävissä, joita ei ole hankittu teoreettisen opiskelun kautta, vaan vuorovaikutuksessa fysikaaliseen todellisuuteen. Kokemuksella voidaan myös tarkoittaa aivoissa syntyvää prosessia, jossa aivot vastaanottavat ärsykkeitä, ja aivot tulkitsevat nämä ärsykkeet erilaisina kokemuksina.
Kokemustyyppejä.
Kokemus voidaan tulkita joko ajan kuluessa kasvavana viisautena ja osaamisena, tai välittömästi koettuna asiana. Kokemus voi olla fyysinen, psykologinen, hengellinen tai emotionaalinen. Kansanviisaus perustuu kokemukseen. Koska kokemus syntyy yksilöllisestä tulkinnasta, se ei aina välttämättä vastaa todellisuutta, tai niitä todellisia tapahtumia, joista tulkinta on tehty.
Kokemus filosofiassa.
Eräiden filosofisten teorioiden mukaan on olemassa tietoa, jota ei mitenkään voi saada pelkällä teoreettisella opiskelulla, vaan jonka tietäminen vaatii kokemusta. Esimerkiksi ihminen, joka ei koskaan ole nähnyt värejä, ei teorian mukaan voi tietää, miltä punainen näyttää. Tähän tiedon puutteeseen ei auta, vaikka hänellä olisi "kaikki mahdollinen" teoreettisesti opiskeltava fysikaalinen tieto "kaikesta", esimerkiksi siitä, miten valon fotonit vaikuttavat verkkokalvon soluihin ja miten aivot reagoivat, ja miten värien nimityksiä kielessä käytetään. Vain kokemalla punaisen fysikaalisen maailman kautta, siten että oma keho reagoi valoon, voi teorian mukaan ymmärtää miltä punainen näyttää. Tämä kuuluisa argumentti on alun perin filosofi Frank Jacksonin keksintöä. Se yrittää perustella, että teoreettisesti ymmärrettävissä fysikaalinen oleva maailma ei ole kaikki mitä on, vaan sen ulkopuolella on asioita, joista voi saada tietoa, nimittäin kvalioita. 
Myöhemmin monet muut, myös Jackson itse torjuvat argumentin. Pelkästään kokemukseen perustuvaa tietoa on alettu pitää "tietotaitona" () tai kykynä, joka ei tuo lisää tietoa tosiasioista. Punaisen ensi kertaa nähnyt ihminen ei siis opi mitään uutta teoreettista tietoa tosiasioista, hän saa vain kykyjä, kuten kyvyn kuvitella punaisen mielessään ja kyvyn tunnistaa punaisen jatkossakin. Näin ollen argumentti epäonnistuu yrittäessään osoittaa, että fysikaalisen maailman ulkopuolella on jotakin, esimerkiksi henkinen todellisuus tai sielu, jossa kvaliat näyttäytyvät.
Iki (albumi)

iki on vuonna 2003 ilmestynyt Värttinän yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa helmikuun 28. päivänä samanaikaisesti yhtyeen 20-vuotisjuhlakonsertin kanssa. Myöhemmin saman vuoden keväällä levy julkaistiin Benelux-maissa, Espanjassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Isossa-Britanniassa ja Ranskassa.
Songlines-lehti sijoitti albumin sijalle 24 heinäkuussa 2003 julkaisemallaan "50 World Music Albums You Must Own" -listalla.
Erkko

Erkko on suomalainen suku, joka on tullut tunnetuksi "Helsingin Sanomien" ja sen edeltäjän "Päivälehden" omistajina. Suku on alun perin lähtöisin orimattilalaisesta Eerakkalan talosta. J. H. Erkko ja myöhemmin myös hänen sisaruksensa omaksuivat talon nimestä johdetun sukunimen "Erkko". 
Eljas Erkon perilliset omistavat edelleen suuren osan Sanoma-konsernia. Omistajiin kuuluvat myös Patricia Seppälän poika Robin Langenskiöld ja tytär Rafaela Seppälä.
Erkon suku on mainittu sekä laulun "Laulu 20 perheestä" vuoden 1969 alkuperäisessä että 2000-luvulla päivitetyssä versiossa.
Suvun jäseniä.
Juhani Eerakkalan ja vaimonsa Maria Kyöstilän jälkeläiset (myös naislinjaiset):
The Explosion

The Explosion oli yhdysvaltalainen rock-yhtye Bostonista, Massachusettsista. 
13. helmikuuta 2007 yhtye kertoi jättäneensä levy-yhtiönsä Virgin Recordsin. 30. huhtikuuta 2007 yhtye ilmoitti hajoamisestaan MySpace-sivustolla.
Herlin

Herlin on suomalainen suku, jonka jäsenet ovat suomalaisen Kone Oyj:n ja Cargotec Oyj:n pääomistajia. Historiantutkija Markku Kuisman arvion mukaan Herlinin suku on luultavasti ”sekä suhteellisesti että absoluuttisesti mitattuna itsenäisen Suomen historian varakkain suku”. Vuoden 2015 alussa Helsingin Sanomat laski Herlinien omistavan pörssiyhtiöiden osakkeita noin 6,8 miljardin euron arvosta, moninkertaisesti enemmän kuin mikään muun suku Suomessa ja enemmän kuin 20 seuraavaksi rikkainta sukua yhteensä.
Harald Herlin osti Koneen vuonna 1924 silloiselta Strömbergiltä ja kehitti yhtiötä yhdessä poikansa Heikki Herlinin kanssa. Heikin jälkeen Koneen johdon otti vastuulleen hänen poikansa Pekka Herlin, jonka aikana yhtiöstä kasvoi Suomen ensimmäinen monikansallinen yritys. Nykyään yhtiön suuromistajana toimii Pekan poika Antti Herlin, joka vuonna 2010 pääsi ensimmäisenä suomalaisena Forbes-julkaisun maailman rikkaimpien henkilöiden listalle, jaetulle sijalle 773.
Aiheesta muualla.
Opel Laubfrosch

Opel 4/12 PS eli Laubfrosch oli Opelin suosittu henkilöautomalli, joka oli ensimmäinen saksalainen liukuhihnalla valmistettu auto. 
Se sai lempinimen "Laubfrosch" (suom. "lehtisammakko") vihreän värinsä johdosta. Liukuhihnatuotannon vuoksi auto oli Saksassa verrattain edullinen ja siksi sitä ostettiinkin paljon.
Mallia valmistettiin vuosina 1924–1931 yhteensä 119 484 kappaleen verran. 
Ensimmäinen "Laubfrosch" oli Opel 4/12 PS, jota valmistettiin vuoteen 1926 saakka. Myöhempiä "Laubfrosch"-malleja olivat 4/14 PS vuosina 1924-1925, 4/16 PS vuosina 1925-1926, 4/16 (4/18) PS vuodesta 1926 vuoteen 1930 sekä 4/20 PS, joka tunnettiin myös mallinimellä "1,1 liter" vuodesta 1929 vuoteen 1931. Aiemmissa malleissa oli 1-litrainen moottori ja sen huippunopeus oli 60 km/h.
Alkuperäisen Opel 4/12 PS:n ainoana korimallina oli 2-paikkainen avokori. Myöhemmistä Laubfrosch-malleista oli enemmän korimalleja.
Laubfrosch oli plagiaatti ranskalaisesta Citroën 5 CV -mallista. Andre Citroën haastoi Opelin oikeuteen mallin plagionnista, mutta saksalainen oikeusistuin kumosi haasteen, koska auton jäähdyttäjä oli eri lailla muotoiltu ja se oli väriltään vihreä, kun Citroën oli keltainen. Tästä sai mahdollisesti alkunsa saksalainen sanonta "samanlainen, mutta vihreä" ().
Opel Laubfroschin seuraaja oli Opel 1,2 Liter joka tuli markkinoille heinäkuussa 1931. Se oli Opel P4:n ja Opel Kadettin edeltäjämalli.
Opel Sintra

Opel Sintra on Opelin vuosina 1996–1999 valmistama suuri tila-auto. Auto on perustaltaan sama kuin Chevrolet/Pontiac Trans Sport, mutta muun muassa moottorivalikoimassa ja akselivälissä on huomattavia eroja. Sintraan sai vain Opelin valmistamia Ecotec-moottoreita, 2,2-litraisen nelisylinterisen bensiinimoottorin, 3,0-litraisen V6-bensiinimoottorin tai 2,2-litraisen dieselmoottorin. Se valmistettiin sisarmalliensa tapaan Doravillessa, Georgiassa, Yhdysvalloissa. Sintra menestyi heikosti Euro NCAP -kolaritestissä saaden vaatimattomat kaksi ja puoli tähteä.
Sintra on sisarmallejaan huonomman auton maineessa. Varustelutaso ei ollut periamerikkalaisten versioiden tasoa, ja tekniikka ei vastannut amerikanserkkujen kestävyyttä tai ominaisuuksia. Hinta kuitenkin oli lähes sama, jonka vuoksi Sintraa on ympäri maailman myyty huomattavasti vähemmän kuin Chevrolet Trans Sportia sisarmalleineen (Pontiac Montana).
Opel Omega

Opel Omega on Opelin vuosina 1986–2003 valmistama E-segmentin automalli, joka korvasi Opel Rekordin. Valmistuksen päätyttyä Omega ei saanut itselleen suoraa seuraajaa, mutta sen mallistoon jättämää aukkoa täydensivät ylellinen hatchback-korinen Opel Signum sekä aiempaa suuremmaksi kasvanut farmarikorinen Opel Vectra. Omega oli viimeinen takavetoinen Opel-henkilöautomalli. 
Opel Omega A (1986–1993).
Ensimmäisen sukupolven Omega esiteltiin vuonna 1986, ja se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1987. Korimalleina olivat neliovinen sedan sekä farmarimalli Caravan. Isossa-Britanniassa mallin nimenä oli Vauxhall Carlton, Brasiliassa puolestaan autoa myytiin Chevrolet-merkkisenä.
"Helsingin Sanomien" Matti Jansson totesi Opel Rekordin seuraajaksi suunnitellun uuden Omegan lähestyvän jo edustusauton mittoja, tehoja ja varustelua. Hän ei löytänyt siitä juuri muuta moitittavaa kuin saksalaisten moottoriteiden nopeuksiin viritetyt tehot, jotka suomalaisessa arkiajossa tahtovat jäädä teoreettisiksi.
Vuonna 1990 Omega sai muun muassa uuden etusäleikön.
Opel Omega B (1994–2003).
Toisen sukupolven Omega esiteltiin keväällä 1994. Myös Vauxhall-merkkisenä auton mallinimenä oli nyt Omega. Vuosina 1996–2001 mallia myytiin Yhdysvalloissa nimellä Cadillac Catera saavuttamatta suurta menestystä.
Vuoden 1998 Euro NCAP -kolaritestistä Omega sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Vuonna 1999 Omegan etupuskuri uudistettiin ja etusäleikköä nostettiin aiempaa ylemmäksi. Takavalojen vilkunlaseista tuli valkoiset. Sisällä ovipaneelit olivat uudet ja myös kojelaudan keskikonsolia oli uudistettu. Ajonvakautusjärjestelmä ESP tuli saataville uutena varusteena.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2000 esiteltiin konseptina Omega V8, jossa oli sama 5,7-litrainen moottori kuin Chevrolet Corvettessa. Malli ei kuitenkaan edennyt tuotantoon.
Kiyose

Kiyose () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Higashikurumen ja Higashimurayaman kaupunkeihin sekä Saitaman prefektuurin Niizan ja Tokorozawan kaupunkeihin. Kiyosessa on 74 791 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 10,23 neliökilometriä. 
Nykyisen muotoinen Kiyosen kaupunki perustettiin 1. lokakuuta 1970. Kaupungin länsiosassa Tokorozawan rajalla virtaa Yanasejoki. Kiyosea palvelee Seibu-rautateiden Ikebukuro-linja.
Malietoa Tanumafili II

Malietoa Tanumafili II (4. tammikuuta 1913, Saksan Samoa – 11. toukokuuta 2007, Moto‘otua, Samoa) oli Samoan valtionpäämies. 
Elämä.
Tanumafili syntyi vuonna 1913 perheensä kolmanneksi lapseksi. Isä kuoli vuonna 1939, minkä jälkeen Tanumafili nousi matai-päälliköksi vuonna 1940. Tässä roolissa hän toimi myös toisena Uuden-Seelannin lähettämän hallintohenkilön neuvonantajana ja kuului Samoan itsenäisyyttä valmistelevaan valtuustoon.
Samoa itsenäistyi vuonna 1962, ja sen johtajina toimivat elinikäisen nimityksen saaneet Malietoa Tanumafili II sekä Tupua Tamasese Mea'ole. Jälkimmäinen kuoli vuonna 1963. Malietoa Tanumafili II ehti johtaa itsenäistä Samoaa pitkälti yli 40 vuotta. 
Vuonna 1973 Tanumafili kääntyi bahai-uskoon, minkä johdosta hänestä tuli maailman ensimmäinen kyseistä uskontoa edustava valtionpäämies. Tanumafili kertoi usein kuulleensa bahai-uskosta veljeltään. Kääntymyksestään huolimatta hän noudatti joitakin kristillisiä perinteitä perhe-elämässään. Tanumafili meni naimisiin Lili Tunun kanssa vuonna 1940, ja pari sai neljä lasta. Tanumafili jäi leskeksi vuonna 1984 vaimonsa kuoltua. 
Tanumafili menehtyi 11. toukokuuta vuonna 2007 Moto‘otuassa ollessaan 94-vuotias. Kuollessaan hän oli maailman siihenastisen historian vanhin valtionpäämies ja viimeinen henkilö, joka oltiin virallisesti nimitetty elinikäiseksi presidentiksi. Tanumafilin kuoleman jälkeen Samoan valtionpäämies on valittu vaaleilla 5 vuodeksi kerrallaan.
Kunnianosoituksia.
Lähde:
Helmet, hitit &amp; hutit

Helmet, hitit &amp; hutit on suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Kokoelma on myynyt kultaa.
Paul Stastny

Paul Stastny (s. 27. joulukuuta 1985 Quebec, Quebec, Kanada) on uransa päättänyt kanadalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Stastny kirjoitti heinäkuussa 2014 vapaana pelaajana St. Louis Bluesin kanssa 28 miljoonan ja neljän vuoden sopimuksen. Siirtotakarajalla helmikuun lopussa 2018 Stasny siirtyi Winnipeg Jetsiin. 
Stastny on slovakialaisen entisen huippupelaajan Peter Šťastnýn poika. Hän syntyi ja varttui Pohjois-Amerikassa isän peliuran vuoksi. Myös Stastnyn veli Yan on pelannut NHL:ssä. Lisäksi hänen setänsä Anton ja Marián ovat entisiä huippupelaajia.
Colorado varasi Stastnyn vuoden 2005 toisella kierroksella. Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi Denverin yliopiston joukkueessa. NHL-uransa Stastny aloitti kaudella 2006–2007. Hän teki tulokaskaudellaan 28 maalia ja antoi 50 maalisyöttöä kooten yhteensä 78 tehopistettä.
Elokuussa 2022 Stastny teki vapaana agenttina Carolina Hurricanesin kanssa yksivuotisen ja 1,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkuetasolla Stastny edustaa Yhdysvaltoja. Hän on ollut mukana Yhdysvaltain joukkueessa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2007, 2012, 2013 sekä Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Stastny valittiin Yhdysvaltain maajoukkueeseen myös Sotšin talviolympialaisiin 2014.
Mario &amp; Sonic at the Olympic Games

Mario &amp; Sonic at the Olympic Games on urheilupeli, jossa tavataan monia Nintendon Mario ja Segan Sonic -pelisarjojen hahmoja. Peli pohjautuu Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisiin, ja siinä esiintyykin oikeita kisapaikkoja. Peli julkaistiin marraskuussa 2007 Wii-konsolille ja alkuvuodesta 2008 Nintendo DS-konsolille.
Historiaa.
Tämä peli on historiallinen Nintendon ja Segan keskuudessa, sillä nämä suuret pelitalot kilpailivat ennen keskenään pelikonsolimarkkinoiden johtajuudesta. Enää Sega ei tee pelikonsoleita, vaan valmistaa pelejä, joten se ei ole varsinainen uhka Nintendolle, joka kilpailee nyt Sonyn ja Microsoftin kanssa. Nyt Nintendo ja Sega ovat yhdistäneet voimansa ja pistäneet maskottinsa samaan peliin, mikä tekee siitä historiallisen.
Pelaaminen.
Mario &amp; Sonic at the Olympic Games sijoittuu Pekingissä järjestettyihin vuoden 2008 kesäolympialaisiin. Siinä pelaajan täytyy läpäistä erilaisia Kesäolympialaisissa pidettäviä Olympialajeja. Tässä pelissä pelaaja voi pelata yhteensä 16 erilaisella Mario tai Sonic pelisarjasta tutulla hahmolla jotka on luokitettu Power, All-around, Speed ja Skill-type luokkiin. Pelin lajeihin kuuluu esimerkiksi moukarinheitto, trampoliinivoimistelu ja jousiammunta. Tavallisten Olympialajien lisäksi peli sisältää Marion ja Sonicin pelisarjojen pelien mukaisia teemoja sisältäviä lajeja, "Dream Event"-lajeja, jotka on pääosin muokattu tavallisista Olympialajeista mainittujen pelisarjojen teemaisiksi, pelin Dream Event-lajeihin kuuluu esimerkiksi Dream Long Jump, Dream Canoeing ja Dream Shooting. Pelin Dream Event-lajeista jotkut sisältävät esimerkiksi Mario Kart-pelisarjasta tuttuja tavaralaatikoita ja esimerkiksi Dream Shooting sisältää normaalien maalitaulujen sijasta Eggmanin luomia robotteja joiden ampuminen huipentuu jättikokoisen Eggmanin luoman robotin ampumiseen. Molemmissa versioissa pelaaja voi läpäistä yksittäisten lajien suorittamisen lisäksi erilaisia Circuitteja, joihin on koottu aina joitakin Olympialajeja. Mario &amp; Sonic at the Olympic Gamesiä voi pelata myös moninpelinä molemmissa versioissa.
Mario &amp; Sonic at the Olympic Games sisältää Olympialajien lisäksi Gallerian, jossa pelaaja voi pelata erilaisia minipelejä, niitä pelaamalla hän saa avattua tietotauluja, joissa puolestaan kerrotaan aina tietoa Olympialaisiin liittyvistä asioista. Galleria sisältää myös tilan, jossa voi kuunnella erilaisia mainittujen hahmojen pelisarjojen peleistä poimittuja musiikkikappaleita. Mario &amp; Sonic at the Olympic Gamesissä pelaaja voi kerätä myös erilaisia "Emblemejä" (symboleita) joita saa aina kun on suorittanut jonkun semmoisen avaamiseen vaadittavan tehtävän kuten "Mario Emblemillä" täytyy pelata Mariolla vähintään kerran kaikkia pelin Olympialajeja ja "Playing Emblemillä" pelaajan täytyy käynnistää peli 50 kertaa. Peli sisältää myös Mission-moodin, jossa täytyy suorittaa kaikilla hahmoilla aina niille määrätyt Olympialajihaasteet läpi ja kun pelaaja on läpäissyt jonkun hahmon tehtävät läpi, hän kohtaa vastuksen.
Hahmot.
Vahvistettuja hahmoja on tällä hetkellä kuusitoista:
Mario-hahmot
Sonic-hahmot
Masanobu Andō

Masanobu Andō ( "Andō Masanobu", syntynyt 19. toukokuuta 1975 Kawasaki, Kanagawan prefektuuri, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Andō voitti vuonna 1996 toisesta elokuvastaan, Takeshi Kitanon ohjaamasta elokuvasta "Kids Return", Japanin parhaan uuden näyttelijän palkinnon.
Andō on saanut paljon näyttelijäkokemusta sekä japanilaisista televisiodraamoista että elokuvista ja on näytellyt paljon erilaisia rooleja: henkisesti rajoittunutta nuorukaista elokuvissa "Ao no jidai" ja "Innocent World", pankkiryöstäjää elokuvissa "Supêsutoraberâzu" ja "Drive", tohtoria elokuvassa "Satorare", ninjaa ja samuraita elokuvassa "Red Shadow: Akakage" ja ruumista elokuvassa "Monday". Andō tunnetaan kuitenkin ehkä parhaiten sydämettömän psykopaattitappaja Kazuo Kiriyaman -roolista elokuvassa "Battle Royale" (2000). Andō näyttelee myös pienen budjetin "Battle Royale" -parodiaelokuvassa "Tokyo 10+01" (2003).
Näyttelemisen lisäksi Andō on esiintynyt japanilaisten yhtiöiden, Pockyn, Toyotan ja NTT DoCoMon, mainoksissa.
Vapaa-aikanaan Andō nauttii valokuvaamisesta ja shoppailusta.
Brian Willson

S. Brian Willson (s. 4. heinäkuuta 1941) on yhdysvaltalainen rauhanaktivisti. Hän on
kritisoinut ja protestoinut länsimaista ylellistä elämäntapaa sekä erityisesti Yhdysvaltoja ja 
maan toimintaa kolmannessa maailmassa. Koulutukseltaan hän on lakimies.
Willson kasvoi konservatiivisessa kodissa ja oli nuorena urheilullinen. Vietnamin sodan aikana hän suoritti pakollisen asepalveluksen Yhdysvaltain ilmavoimissa ja 
vietti joitakin kuukausia Vietnamissa ilmavoimien joukoissa, joiden tehtävänä oli suojata sotilaslentokenttiä. Kyseisen komennuksen aikana Vietnamin sotaan aikaisemmin myönteisesti suhtautunut Willson muuttui aktiiviseksi sodan vastustajaksi. Tämän huomattuaan hänen esimiehensä siirsivät hänet ennenaikaisesti takaisin Yhdysvaltoihin, mutta myöhemmin hänet joka tapauksessa vapautettiin armeijasta kunniallisesti, kapteenin 
arvossa. Willson suoritti aikaisemmin aloittamansa oikeustieteen opinnot loppuun, ja on sittemmin toiminut useissa eri ammateissa ja tehtävissä, muun muassa vankien oikeuksien parissa, maitokarjan kasvattajana, rakennustarkastajana ja pienyrittäjänä. 
Aktivistiuransa aikana Willson on harrastanut kansalaistottelemattomuutta ja ottanut
osaa muun muassa pitkiin syömälakkoihin. Hän on vieraillut monissa maissa ja tutkinut ja dokumentoinut Yhdysvaltain sotilas- ja tiedustelupalvelutoimintaa ympäri maailmaa. Yleiseen tietoisuuteen hän nousi vuonna 1987 ollessaan protestoimassa Yhdysvaltain laivaston Keski-Amerikkaan tarkoitettuja sotatarvikekuljetuksia. Tuolloin tarvikejuna
ajoi osittain hänen ylitseen, ja Willson sai päähänsä ja molempiin jalkoihinsa pahoja vammoja.
Willson on yhdysvaltalaisten Veterans for Peace - ja Vietnam Veterans Against the War -järjestöjen jäsen.
Anna Fotyga

Anna Elżbieta Fotyga (s. 12. tammikuuta 1957) on puolalainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän edustaa Laki ja oikeus -puoluetta.
Fotyga on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2005 ja uudelleen vuodesta 2014 lähtien. Fotyga toimi Puolan ulkoministerinä vuosina 2006–2007. Fotygaa seurasi Radosław Sikorski.
Isidore Isou

Isidore Isou, oik. Ioan-Isidor Goldstein, (29. tammikuuta 1925 Botoșani, Romania – 28. heinäkuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli romanialaissyntyinen kirjailija ja elokuvantekijä. Hän perusti 17-vuotiaana lettrismiksi kutsutun taidesuuntauksen.
Lettristinen taidesuuntaus sai alkunsa Ranskassa vuonna 1947 Gallimard-kustannusyhtiön julkaistua Isoun 400-sivuisen manifestin "Introduction à une Nouvelle Poésie et une Nouvelle Musique" ('Johdanto uuteen runouteen ja musiikkiin'). Lettristit pyrkivät kokonaistaideteokseen, jossa sekoittuisivat eri taidelajit: runous, maalaustaide, musiikki ja elokuva. Esimerkiksi Isoun teos "Les journaux des Dieux" (1950, 'Jumalten päiväkirja') sisältää tekstiä, nuottikirjoitusta ja piirroksia.
Isou oli dadaismin perustajan Tristan Tzaran maanmies ja ystävä, joka halusi osaltaan jatkaa dadaismin ja surrealismin aloittamaa avantgardistista taidesuuntausta. Siinä missä dada tuhosi sanat, lettrismi kävi nimensä mukaisesti kirjainten kimppuun. Isou halusi korvata sanoihin perustuvan runouden kirjaimeen ja merkkiin pohjautuvalla estetiikalla. 
Isou saavutti mainetta tammikuussa 1946 keskeyttämällä Michel Leirisin dada-luennon, joka pidettiin Tristan Tzaran "La Fluite" -näytelmän ensi-illan yhteydessä. Lettristit astuivat lavalle huutaen ”Riittää jo, tiedämme kaiken tämän! Haluamme jotain uutta, kertokaa meille lettrismistä!” Julistettuaan dadan kuolleeksi Isou alkoi lausua omia runojaan, joita juuri kukaan ei ymmärtänyt. Vaikeaselkoisuus johtui paitsi Isoun romanialaisesta ääntämistavasta, myös siitä, että runot pohjautuivat varsinkin onomatopoeettisille äänteille. Isou keksi hypergrafiikan, jonka avulla taiteilijat saivat käyttää muitakin symbolijärjestelmiä kuin latinalaisia aakkosia. Hän nimitti rajattomaksi runoudeksi ("poèsie infinitésimale") lettrismiä, joka pohjautui kielen vain kaikkein oleellisimpiin merkkeihin. Isou piti itseään nerona, hänen mielestään maailman runous huipentui häneen itseensä.. 
Cannesin elokuvafestivaaleilla esitettiin vuonna 1951 Isoun elokuva "Traité de bave et d’éternité" (Tutkimus pötypuheesta ja ikuisuudesta). Elokuvaa varten perustettiin varta vasten erillinen avantgarde-elokuvapalkinto, jonka se siis voitti. Isoun 4,5-tuntisesta elokuvasta esitettiin festivaaleilla ainoastaan ääninauha. . 
Viimeisin Isoun julkinen esiintyminen oli vuonna 2000, jolloin hän osallistui Sorbonnen yliopistossa järjestettyyn Cité de la Réussite -tapahtumaan, jossa olivat mukana muun muassa Nobel-kirjailija Elie Wiesel ja YK:n pääsihteeri Boutros Boutros-Ghali.
Teos "La Créatique ou la Novatique" (2004) on yhteenveto Isoun ajattelusta, jota hän kutsuu "kladologiaksi" (kreik. "klados" tarkoittaa 'oksa'). Hän määrittelee tehtäväkseen ”oksan katkaiseminen ja siitä puun tekeminen”.
Useimmat kirjallisuudenhistoriat eivät mainitse Isou’ta eivätkä lettrismiä. Isoun teoksista on kuitenkin otettu uusintapainoksia.
Vihreä sähkö

Vihreä sähkö on yhteisnimitys vähän tai ei lainkaan saastuttavilla, uusiutuvilla energiamuodoilla tuotetulle sähkölle. Luokkaan lasketaan yleensä tuulivoima, aurinkoenergia ja vuorovesivoimalat, biomassan poltto, biokaasu ja vesivoima, joskus myös jätteiden poltto.
Vihreän sähkön etuihin luetaan Suomessa kotimaisuus ja työllistämisvaikutukset: fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna kustannuksista on suurempi osa työ- kuin materiaalikustannuksia.. Myös omavaraisuus on merkittävä näkökohta.
Vihreä sähkö sähkötuotteena.
Iso osa suomalaisista sähkönmyyjistä myy vihreän sähkön tuotteita. Vihreä sähkötuote on sähkösopimus, jossa sähkön myyntiä valvotaan seuraamalla myydyn vihreän sähkön määrää ja vertaamalla sitä tuotannon määrään. Vihreän sähkön ostamisen vaikutus perustuu kysynnän ja tarjonnan lakiin. Vihreän sähkön kysynnän kasvaessa sen hinta ja samalla tuottavuus nousee. Samalla sekasähkön kysyntä laskee ja kannattavuus heikkenee.
Vihreän sähkön myyntiä valvoo yritys itse. Ainoa sähkömarkkinoista riippumaton vihreän sähkön valvontajärjestelmä Suomessa on Ekoenergia-merkintä.
Yhteiskunnan tuki tuotannolle.
Tuki on joko investointitukea, takuuhintaa tuotetusta sähköstä tai erilaisia verohelpotuksia. Tehokkain tukitapa on ollut takuuhinta tuotannolle. Suomessa KTM tukee vihreän sähkön käyttöönottoa. Yleiseen sähköverkkoon liitettävä voimala voi saada KTM:n investointitukea 20–35 %. Ympäristöystävällisen sähkön tuottajalle palautetaan lisäksi sähkövero. Energiarahoitusta voi hakea myös EU:n aluekehitysrahastosta.
Takuuhinta.
Takuuhinta on taannut että projektit on toteutettu nopeasti ja laitosten luotettavuuteen ja tuotantoon on panostettu voimakkaasti. Kokemuksen mukaan takuuhinta on ylivoimaisesti tehokkain tapa kannustaa yrityksiä ja maatiloja investoimaan uusiutuvaan energiaan. Se on käytössä seuraavissa EU-maissa: Itävalta, Tanska, Ranska, Saksa, Espanja, Italia, Yhdistynyt kuningaskunta, Portugali, Alankomaat, Kreikka, Irlanti, Luxemburg, Tšekki, Unkari, Latvia, Liettua, Slovakia, Slovenia, Bulgaria, Romania ja Viro.
Edistäminen.
Työ- ja elinkeinoministeriö (TEM) rahoittaa Suomessa energiansäästöön, energian tehokkaaseen käyttöön ja uusiutuvan energian käyttöön ja tuotantoon liittyvää informaatiotoimintaa mm. Motiva Oy:n kautta. Motiva on valtionyhtiö ja sen päärahoittaja on TEM. Motivan vuoden 2001 rahoituksessa uusiutuvien energialähteiden edistämiseen oli varattu 300 000 euroa. Tästä 80 % käytettiin bioenergian edistämiseen.
Maailmanmarkkinat ja vienti Suomesta.
Kaikkiaan oli vuoteen 2011 mennessä syntynyt alan vientiä noin 360 miljoonaa ja 1 200 työpaikkaa, kun sitä oli tuettu noin 200 miljoonalla eurolla.
Ympäristöhaitat.
Uusiutuvan energian ympäristöhaitat ovat eri tuotantomuodoilla erilaiset. Tuulivoiman merkittävimmät haittavaikutukset liittyvät lintujen pesintään, ruokailuun ja muuttoreittien häiriintymiseen sekä maisemahaittoihin. Vesivoima puolestaan heikentää vaelluskalojen elinolosuhteita. Suomessa vihreää sähköä myydään nämä ympäristöhaitat huomioon otettuna Suomen luonnonsuojeluliiton Ekoenergia-merkin alla. Merkki on maan ainoa ympäristömerkki energialle.
Liza Cody

Liza Cody (s. 11. huhtikuuta 1944, Lontoo), on brittiläinen rikoskirjailija. Hän opiskeli taidekoulussa Englannissa ja on työskennellyt maalarina, valokuvaajana sekä graafisena muotoilijana. 
Cody on kirjoittanut pääasiassa kahta kirjasarjaa, joiden päähenkilöt ovat Anna Lee ja Eva Wylie.
Sara Stridsberg

Sara Stridsberg (s. 29. elokuuta 1972 Solna) on ruotsalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja kääntäjä. Hänet otettiin jäseneksi Ruotsin akatemiaan vuonna 2016. Stridsberg erosi akatemian jäsenyydestä huhtikuussa 2018.
Stridsberg voitti Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon teoksellaan "Drömfakulteten" vuonna 2007. Nimellä "Unelmien tiedekunta" suomennettu teos kertoo feministi Valerie Solanasista. Vuonna 2007 suomenruotsalaiset teatterit Teater 90 ° ja Sirius Teatern esittivät Suomessa kirjaan perustuva näytelmän "Valerie Jean Solanas ska bli president i Amerika". Esitys voitti Antonia-palkinnon 2007.
Stridsberg on opiskellut muun muassa sosiologiaa, aatehistoriaa ja oikeustiedettä Uppsalan yliopistossa ja Strasbourgissa. Hän suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Uppsalassa 1998, muttei ole harjoittanut juristin ammattia. Stridsberg asuu Tukholmassa.
Yan Stastny

Yan Pavol Stastny (oik. Ján Šťastný, s. 30. syyskuuta 1982 Québec, Québec) on kanadalais-yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. 
Stastny on slovakialaisen entisen huippupelaajan Peter Šťastnýn poika. Hän syntyi ja varttui Pohjois-Amerikassa isän peliuran vuoksi. Myös Stastnyn veli Paul pelaa tällä hetkellä NHL:ssä. Lisäksi hänen setänsä Anton ja Marián ovat entisiä huippupelaajia.
Boston Bruins varasi Stastnyn vuoden 2002 kahdeksannella kierroksella. Hän aloitti NHL-uransa Edmonton Oilersin riveissä kaudella 2005–2006. Saman kauden aikana Stastny kaupattiin Edmontonista takaisin Bostoniin. Kaudella 2006–2007 hänet kaupattiin Bostonista St. Louis Bluesiin.
Stastny ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa NHL:ssä, joten hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 Eurooppaan, jossa hän edusti useita eri seuroja, ennen uransa päättämistä kauden 2017–2018 jälkeen.
Maajoukkuetasolla Stastny edusti Yhdysvaltoja. Hän on edustanut Yhdysvaltoja MM-kisoissa vuosina 2005, 2006 ja 2011.
Brendan Byrne

 
Brendan Thomas Byrne (1. huhtikuuta 1924 – 4. tammikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko.
Byrne valmistui Princetonin ja Harvardin yliopistoista. Hän toimi New Jerseyn 47. kuvernöörinä vuosina 1974–1982. Häntä edelsi William T. Cahill ja seurasi Thomas H. Kean.
Karsten Alnæs

Karsten Alnæs (s. 29. toukokuuta 1938 Hønefoss, Norja) on norjalainen kirjailija.
Alnæs valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1963, toimi Norjan kirjailijaliiton puheenjohtajana [1985–1987. Hän oli "Dagbladet"-lehden kulttuuritoimittaja vuoteen 1991.
Alnæsin esikoisteos, novellikokoelma "Veps" ilmestyi 1975. Hän on julkaissut erilaista kaunokirjallisuutta, lastenkirjoja, oppikirjoja sekä tietokirjoja. Tietokirjallisuuden puolelta hän on julkaissut esimerkiksi viisiosaisen Norjan historian sekä neliosaisen Euroopan historian. 
Alnæs asuu Oslossa ja on toiminut lukion ja yhteiskunnallisen korkeakoulun opettajana.
Salve

Salve on 1897 perustettu helsinkiläinen ravintola, joka oli aikoinaan tunnettu merimieskapakka. Taloyhtiön irtisanottua vuokrasopimuksen ravintola muutti syksyllä 2016 uusiin tiloihin runsaan sadan metrin päähän risteyksen toiselle puolelle osoitteeseen Hietalahdenranta 5 C. 
Ravintolan ensimmäiset tunnetut pitäjät olivat Emil ja Elin Stenberg. Kun Kaj Eräjuuren isän Erikssonin rakennuttama korkea kivitalo valmistui, Salve muutti siihen.
Salven paikalla oli 1800-luvun lopulla puinen kioski, josta myytiin merimiehille ruokaa ja tupakkaa. Talo, jossa Salve oli pitkään, on rakennettu 1927. Ravintolan omistaa nykyään HOK-Elanto. Sen asiakkaina on taiteilijoita, mainosväkeä, toimittajia, turisteja ja työläisiä.
Salven klassikkoannos on paistetut silakat, jota myydään päivittäin noin 60 annosta. Kuukausitasolla se on 1 800 annosta ja noin 600 kiloa silakoita. Takavuosina silakat perattiin käsin ravintolan keittiössä. Nykyisin ne hankitaan valmiiksi perattuina, samoin perunat valmiiksi kuorittuina. Syynä tähän on asiakasmääristä johtuva menekki ja pieni keittiö, jossa ei mahdu pitämään perkaustalkoita ja perunateatteria. Suosittuja ovat myös muut ruoka-annokset, muun muassa wieninleike ja tartar-pihvi.
Ravintolan sisustuksessa on käytetty purjehdus- ja laiva-aiheisia tauluja, laivojen pienoismalleja, pelastusrenkaita, ankkureita ja muuta merenkulkuun liittyvää. Ne muistuttavat ravintolan menneisyydestä merimieskapakkana.
Salvesta käytettiin aluksi nimitystä kahvila, ja tarjolla oli ruokaa ja kahvia. Kieltolain päätyttyä Salve sai B II -oikeudet.
Jäähyväiset laseille

Jäähyväiset laseille on suomalaisen Freud Marx Engels &amp; Jung -yhtyeen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1994. Levylle on koottu yhtyeen singlekappaleita ja muita "harvinaisuuksia", joita ei ole studioalbumeilla..
Martin Amis

Martin Amis (25. elokuuta 1949 Oxford, Englanti – 19. toukokuuta 2023 Lake Worth, Florida, Yhdysvallat) oli brittiläinen kirjailija. Hänen isänsä oli kirjailija Kingsley Amis.
Amis valmistui parhailla arvosanoilla Oxfordin yliopistosta pääaineenaan englannin kieli. Kirjailijan uransa lisäksi hän toimi kriitikkona monissa lehdissä, kuten "The New York Timesissa" ja "The Observerissa". Hän avioitui vuonna 1984 Antonia Phillipsin kanssa ja sai kaksi poikaa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin kirjailija Isabel Fonsecan kanssa ja sai kaksi tytärtä. Lisäksi hänellä on aikaisemmasta suhteesta yksi tytär, jonka hän tapasi vasta tämän ollessa aikuinen.
Amisin kirjoista on suomennettu "Ajan suunta", kirjallisuuspiirien tapoja irvaileva "Tiedoksi" (1995), rikosromaani "Yöjuna" (1997) sekä "Keltainen koira" (2003). Muihin tunnettuihin julkaisuihin kuuluvat "Money" ja "London Fields".