tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dance (televisio-ohjelma)

Dance on suomalaisversio ohjelmaformaatista "So You Think You Can Dance". Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Nelosella syksyllä 2010. Suomalaisversiota tuottaa mediayhtiö Susamuru. Ohjelman amerikkalaista versiota on esitetty Suomessa aiemmin nimellä "Tanssi, jos osaat!". Dancessa etsitään Suomen taitavinta tanssijaa. Toisin kuin MTV3:n tanssiohjelmassa "Tanssii tähtien kanssa", jossa kilpailijoina on amatöörejä, "Dancessa" kilpailevat ne, joilla on useiden vuosien kokemus tanssimisesta. Ohjelman voittaja saa palkinnoksi vuoden stipendin kansainväliseen huippuluokan tanssikouluun New Yorkiin. Voittajan äänestävät viime vaiheessa televisionkatsojat. Tanssilajeina ovat mm. broadway, bollywood, lyrical jazz, hip hop, nykytanssi, suomalainen tango ja urban jazz.
1. tuotantokausi.
Toukokuun 2010 aikana Dance järjesti kolme koetanssitilaisuutta Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Niihin haki yli 400 tanssijaa, joista 60 parasta tuomaristo valitsi jatkoon. Levillä pudotusleirissä 56 tanssijasta valittiin 16 jatkoon pääsijää. He kaikki edustavat eri tanssilajeja. Finalistit nähdään syksyn suorissa lähetyksissä kisaamassa Suomen parhaimman tanssijan tittelistä. He esittävät tuomaristolle koreografien luomia esityksiä arvonnalla ratkaistuina pareina ja ohjelman loppuvaiheessa soolona. Dancen toiseksi viimeisessä suorassa lähetyksessä Ida Holmlund ja Pasi Mäkelä joutuivat jättämään tanssikilpailun. Dancen finaaliin ja viimeiseen suoraan lähetykseen selvittivät tiensä Mia-Mari Sinkkonen, Taru Miettinen, Sam Vaherlehto ja Markku Haussila. Suomen ensimmäisen Dancen voitti Sam Vaherlehto.
Gýtheio

Gýtheio (; ; transl. myös "Gýthio", "Gýthion", "Gíthio", "Jíthio"; ) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Anatolikí Mánin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Γυθείου, "Dimotikí Enótita Gytheíou") ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 106 ja varsinaisen Gýtheion kaupungin väkiluku 4 279 (vuonna 2011). Gýtheio on Anatolikí Mánin kunnan kuntakeskus.
Maantiede.
Gýtheio sijaitsee Mánin niemimaalla, Välimereen kuuluvan Lakonianlahden rannalla lähellä sen pohjukkaa. Heti kaupungin eteläpuolella sijaitsee Koumarós-vuori (). Kaupungin edustalla sijaitsee pieni Kranáin saari. Gýtheiosta on matkaa Areópoliin noin 28 kilometriä, Spártiin noin 45 km, Kreikan pääkaupunkiin Ateenaan 271 km ja Patrakseen 277 km. Gýtheiosta kulkee lauttoja muun muassa Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen, Kytheran saarelle, Neápoliin sekä Elafónisoksen saarelle.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana kaupungin nimi oli "Gytheion" (lat. "Gytheum"). Kreikkalaisen mytologian mukaan kaupungin perustivat Apollon ja Herakles. Spartan kuninkaan puolison Helenan ja Troijan kuninkaan pojan Pariksen kerrotaan viettäneen Kranáilla eli antiikin Kranaella ensimmäisen yönsä.
Klassisen antiikin aikana Gytheion oli Lakonian merkittävin satama ja toimi myös Spartan laivastotukikohtana. Ateenalaiset tuhosivat Gytheionin vuonna 456 eaa., jonka jälkeen spartalaiset linnoittivat sataman uudelleen. Gytheion kukoisti edelleen roomalaisella kaudella, ja suurin osa sen arkeologisista löydöksistä on peräisin kyseiseltä ajalta. Niihin lukeutuvat muun muassa teatterin rauniot. Esinelöytöjä on Gýtheion arkeologisessa museossa.
Nykykaupunki.
Osmanien valtakaudella Mánin niemimaan koillisosa, jossa Gýtheiokin sijaitsee, sai nimen Marathonísi. Alueesta tuli 1700-luvun aikana Grigorákiksen suvun omaisuutta. Mánin alueen merkittävin "bey" Tzanétmpeis eli Tzanétos Grigorákis hallitsi aluetta 16 vuoden ajan, vuodet 1782–1798. Hän perusti Marathonísin kaupungin mánilaisten kauppapaikaksi vuonna 1782. Kaupunki sijaitsi mantereella Kranáin saarta vastapäätä, ja käsitti nykyisen kaupungin eteläosan. Paikalla oli luonnonsatamalahti, joka toimii nykyisenkin kaupungin satamana.
Vuonna 1805 Marathonísin kaupungissa oli noin 100 taloa. 1800-luvulla kaupunki laajeni kohti pohjoista, ja kasvoi vuosisadan puolenvälin tienoilla käsittämään myös Palaiópolin (”Vanhan kaupungin”) alueen, toisin sanoen antiikin ajan Gytheionin kaupungin paikan. Alueella oli vielä tuohon aikaan näkyvissä paljon roomalaisaikaisia raunioita. Marathonísi on myöhemmin nimetty uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan nykykreikkalaisessa nimimuodossa "Gýtheio".
Gýtheio oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Anatolikí Mánin kuntaan yhdessä Oítylon ja Smýnoksen kanssa.
Kunnallisyksikön osat.
Gýtheion kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ykkösen kausi 2010

Ykkösen kausi 2010 oli vuonna 1973 perustetun Ykkösen 38. kausi. Ykköseen osallistui 14 joukkuetta ja joukkueet pelasivat 26 ottelua. Kaudella 2010 Ykkösen voitti RoPS, joka nousi Veikkausliigaan. Toiseksi sijoittunut Viikingit karsi liigapaikasta JJK:n kanssa, ja viimeiseksi jääneet TPV, Klubi 04 ja MP putosivat Kakkoseen. Ykkösen maalikuningas kaudella 2010 oli 16 maalilla KPV:n Irakli Sirbiladze.
Joukkueet.
Kaudeksi 2010 Veikkausliigasta Ykköseen putosi RoPS, ja Kakkosesta Ykköseen nousivat MP, FC Espoo ja OPS-jp.
Vince Cable

John Vincent ”Vince” Cable (s. 9. toukokuuta 1943 York, Englanti) on brittiläinen poliitikko ja taloustieteilijä. Hän toimi liberaalidemokraattien puheenjohtajana 2017–2019.
Poliittinen ura.
Cable opiskeli kansantaloustiedettä Cambridgen yliopistossa ja suoritti sittemmin tohtorin tutkinnon Glasgow’n yliopistossa. Valmistuttua hän liittyi työväenpuolueeseen ja oli ehdokkaana vuoden 1970 parlamenttivaaleissa. Vuosina 1995–1997 hän toimi Shellin pääekonomistina.
Alahuoneeseen Cable valittiin vuonna 1997. Hän toimi liberaalidemokraattien varapuheenjohtajana 2006–2010, mistä tehtävästä erosi keskittyäkseen kauppa- ja innovaatioministerin tehtäväänsä David Cameronin hallituksessa.
Tim Farron luopui liberaalidemokraattien johdosta puolueen saatua vain muutaman lisäpaikan vuoden 2017 vaaleissa, minkä jälkeen Cable valittiin hänen seuraajakseen puolueen johtajaksi. Cablen aikana liberaalidemokraatit pääsi hyödyntämään Brexit-vastaisuutta ja saavutti parhaimmat kannatuslukunsa sitten vuoden 2010, minkä lisäksi puolue pärjäsi hyvin vuoden 2019 paikallisvaaleissa ja eurovaaleissa. Cablen seuraajaksi liberaalidemokraattien johtajaksi valittiin heinäkuussa 2019 Jo Swinson. Cable on ilmoittanut syyskuussa 2019 pitämässään puheessa jättävänsä alahuoneen seuraavissa parlamenttivaaleissa.
Poliittiset näkemykset.
Joulukuussa 2010 "The Daily Telegraph" julkaisi nauhan keskustelusta, jossa Cable keskustellessaan äänestäjiä esittävien toimittajien kanssa uhkasi voivansa kaataa hallituksen niin halutessaan. Cable julisti keskustelussa myös "sodan" mediamoguli Rupert Murdochille ja News Corporationille sen pyrkiessä ostamaan BSkyB-televisioyhtiön.
Cable on profiloitunut brexitin vastustajaksi ja on sanonut olevansa avoin ajatukselle liberaalidemokraattien nimenmuutoksesta, jotta puolue saisi paremmin poliittisen keskustan äänestäjien ja poliitikkojen tuen taakseen. Cable on myös alkuvuonna 2019 sanonut kannattavansa eutanasian laillistamista Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Fredrika Åkerö

Fredrika Åkerö (s. 15. maaliskuuta 1984) on suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Suomen ruotsalainen kansanpuolue (RKP).
Åkerö on Svensk Ungdomin, RKP:n nuorisojärjestön, entinen puheenjohtaja. Hänet valittiin puheenjohtajaksi toukokuussa 2010 ja hän jatkoi tehtävässä huhtikuun 2012 liittokokoukseen asti, jolloin ei asettunut enää ehdolle. Ennen valintaansa Svensk Ungdomin puheenjohtajaksi hän oli toiminut vuodesta 2009 järjestön varapuheenjohtajana. Vuosina 2012–2013 Åkerö toimi Nordiska Centerungdomens Förbundin, Pohjoismaiden Keskustanuorten, puheenjohtajana.
Åkerö on toiminut vuosina 2005–2008 Karjaan kaupunginvaltuuston sekä kaupunginhallituksen jäsenenä ja vuodesta 2009, Karjaan liityttyä yhteen Pohjan ja Tammisaaren kanssa, Raaseporin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuonna 2013 hänet valittiin Raaseporin kaupunginhallituksen toiseksi varapuheenjohtajaksi sekä kaupungin konsernijaoston puheenjohtajaksi. Kauden 2009–2012 hän toimi Raaseporin sivistyslautakunnan puheenjohtajana. Åkerö on toiminut politiikan parissa myös maahanmuuttoministeri Astrid Thorsin eduskunta-avustajana vuosina 2007–2009. 
Åkerö on opiskellut julkista hallintoa Åbo Akademissa. Hän valmistui vuonna 2010 valtiotieteen kandidaatiksi (politices kandidat). Hän on työskennellyt muun muassa Raaseporin kaupungin nuorisosihteerinä.
Åkerö on harrastanut yhdeksänvuotiaasta asti käsipalloa, jota hän on pelannut myös pääsarjatasolla. Hänen seurojaan ovat olleet BK-46, Åbo IFK (2004–2005) ja HIFK/Planets.
Today's Special

Today's Special oli suomalainen indierock-yhtye.
Alun perin Today's Special -nimisenä garagepop-bändinä tunnettu yhtye on perustettu vuoden 2005 tienoilla. Today's Special solmi levytyssopimuksen Gaea Recordsin kanssa vuonna 2008 ja julkaisi esikois-EP:nsä "This Ship Has Gone", joka ilmestyi vuoden 2009 keväällä. 
Yhtye soitti vuosina 2009–2010 nimellä Leaders (of the Republic). 
Yhtyeen keskeiset muusikot siirtyivät yhtyeeseen French Films, joka levytti samalle levy-yhtiölle.
Irving Mills

Irving Mills (16. tammikuuta 1894 – 21. huhtikuuta 1985) oli yhdysvaltalainen musiikkituottaja, manageri ja sanoittaja. Hän toimi myös joskus salanimellä Joe Primrose.
Mills syntyi New Yorkissa venäjänjuutalaiseen perheeseen, joka oli muuttanut Odessasta. Hän työskenteli Philadelphiassa musiikin kustantaja Leo Feistin yhtiössä, kunnes vuonna 1919 perusti veljensä Jackin kanssa oman yrityksensä, Mills Musicin. Vuoteen 1965 mennessä yhtiöstä oli tullut maailman suurin itsenäinen musiikinjulkaisija. Mills Musicin tukemia artisteja olivat muun muassa Cab Calloway, Benny Carter, Fletcher Henderson, Jimmie Lunceford ja Don Redman. Vuosina 1926–1939 Mills toimi Duke Ellingtonin managerina ja hankki tälle muun muassa läpimurtoon johtaneen paikan New Yorkin Cotton Clubin vakio-orkesterina.
Sanoituksia.
Manageriuransa ohella Mills myös sanoitti musiikkia. Hänet merkittiin sanoittajaksi (tai toisinaan säveltäjäksi) noin viiteenkymmeneen Ellingtonin julkaisemaan kappaleeseen. Monet Ellingtonin yhtyeen muusikot ovat kyseenalaistaneet sen, missä määrin Mills oikeasti osallistui osan kappaleista tekemiseen, mutta Ellington puolusti Millsin näkökantaa, että tämä ansaitsi tunnustuksen, jos ei muusta, niin ainakin tuotantoprosessin aikana tarjoamistaan parannusehdotuksista ja orkesterin jatkuvasta mainostamisesta. Mills sanoitti muun muassa seuraavat kappaleet:
Top Hat

Top Hat, televisiossa myös Silkkihattu Top Hat, on Mark Sandrichin ohjaama musikaalielokuva vuodelta 1935. Sen pääosia näyttelevät Fred Astaire ja Ginger Rogers ja sitä pidetään heidän parhaana yhteisenä elokuvanaan.
"Top Hat" on mustavalkoinen ja sen alkuperäinen pituus oli 101 minuuttia. Restauroidun kopion pituus on 99 minuuttia.
Elokuva valittiin vuonna 1990 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Top Hatin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Tanssija Jerry Travers (Astaire) rakastuu kauniiseen tyttöön (Rogers), joka puolestaan luulee epähuomiossa tätä parhaan ystävättärensä Madge Hardwickin (Helen Broderick) aviomieheksi Horace Hardwickiksi (Edward Everett Horton). Tästä käynnistyy kommellusten ketju, joka monen mutkan kautta päätyy Venetsian sumuisilla kanaaleilla tapahtuvaan onnelliseen ratkaisuun.
Oldfield Thomas

Oldfield Thomas (21. helmikuuta 1858 – 16. kesäkuuta 1929) oli brittiläinen eläintieteilijä. 
Oldfield Thomas työskenteli Natural History Museumille ja luokitteli noin 2 000 uutta eläinlajia ja alalajia. Hän meni naimisiin varakkaan perijättären kanssa, mikä mahdollisti hänet palkkaamaan lajien kerääjiä. Hän teki itsemurhan vuonna 1929 vaimonsa kuoleman jälkeen.
Viheltäjätangara

Viheltäjätangara ("Anisognathus somptuosus") on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan viheltäjätangara on 18–19 cm. Viheltäjätangaran otsa, naaman sivut ja selkä ovat väriltään mustat. Päälaella on kirkkaan keltainen viiru. Mustien siipien kupeet, siipipeili ja yläperä ovat väriltään kirkkaan turkoosinsiniset. Perä voi olla myös joillakin alalajeilla vihreä. Kurkku, rinta ja vatsa ovat lajilla väritykseltään kirkkaan keltaiset. Ulkonäöltään viheltäjätangara muistuttaa keltahedelmätangaraa ("Anisognathus notabilis"), mutta eroaa nokan muodon ja selän oliivinvihreän värin perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Viheltäjätangaraa tavataan Andeilta alueelta, joka ulottuu Venezuelasta Ecuadorin, Kolumbian ja Perun kautta Boliviaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien laidat. Viheltäjätangaran elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 400–2 600 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Viheltäjätangarat liikkuvat pareittain tai pienissä 3–10 yksilöä käsittävissä parvissa. Laji saattaa muodostaa myös sekaparvia. Linnut liikkuvat lehvästön joukossa etsiessään ravintoaan hedelmiä ja hyönteisiä.
Viheltäjätangaran pesimäkausi kestää toukokuulta syyskuulle. Kuppimainen ruohoista rakennettu pesä sijaitsee puussa. Naaras rakentaa pesän yksin ja munii kolmesta viiteen munaa. Naaras myös hautoo munat yksin, mutta koiras ruokkii hautovaa naarasta ja kuoriutuneita poikasia.
Ilmari Pitkänen (kirjailija)

Ilmari Johannes Pitkänen (18. tammikuuta 1880 Jaakkima – 1. huhtikuuta 1927 Yhdysvallat) oli suomalainen kirjailija.
Pitkäsen vanhemmat olivat kauppias Johan Pitkänen ja Vilhelmina Ropponen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Viipurin lyseosta ja valmistui 1909 Helsingin yliopistosta lääketieteen kandidaatiksi.
Pitkänen sai Viipurilaisen osakunnan palkinnon romaanistaan "Isänmaan toivo".
Antti Tiittanen

Antti Tiittanen (1890 Kaukola, Toksova, Inkeri – kadonnut 26. tammikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen Inkerissä syntynyt toimittaja ja kirjailija.
Tiittanen oli 1919 Pohjois-Inkerin väliaikaisen hoitokunnan jäsenenä ja "Kirjasalon Sanomat" -lehden päätoimittajana. Suomalaisten vetäydyttyä Tarton rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti pois Kirjasalon alueelta joulukuussa 1920 Tiittanen muutti Käkisalmeen. Suomessa asuessaan Tiittanen toimi Inkerin liiton sihteerinä. Hän oli myös Näyttämö-lehden toimittajana ja kirjoitti teatteriarvosteluja useisiin lehtiin. Tiittanen katosi 26. tammikuuta 1927 lähdettyään tavanomaiselle virkistyskävelylleen iltapäivällä. Hänellä ei ollut talousvaikeuksia mutta viime aikoina hän oli tuntenut itsensä väsyneeksi työpaineiden takia.
Jelena Baltatsha

Jelena Baltatsha (; 14. elokuuta 1983 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 4. toukokuuta 2014) oli brittiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän sijoittui WTA-listan sijalle 49 syyskuussa 2010.
Tennisura.
2009–2010.
Vuonna 2009 Baltatsha selviytyi Australian avointen pääsarjaan yhdessä kolmen muun brittiläisen kanssa (Katie O'Brien, Anne Keothavong ja Melanie South). Neljä brittiläistä naista pääsi Grand Slam -turnauksen (ei Wimbledon) pääsarjaan ensimmäisen kerran vuoden 1992 US Openin jälkeen. Baltatsha voitti ensimmäisellä kierroksella Anna-Lena Grönefeldin 6–1, 6–4, mutta hävisi toisella kierroksella entiselle maailmanlistan ykköselle, Amélie Mauresmolle. Vaikka Baltatsha voittikin ensimmäisen erän, niin Mauresmo vei ottelun lopulta 4–6, 6–3, 6–2. Baltatsha sai villin kortin Wimbledoniin, jossa hän voitti avauskierroksella Alona Bondarenkon. Toisella kierroksella hän hävisi Kirsten Flipkensille 5–7, 1–6.
Vuonna 2010 Baltatsha pääsi maailmanlistasijoituksensa turvin suoraan mukaan Australian avoimiin. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Ranskan Pauline Parmentierin 6–4, 3–6, 7–5. Baltacha voitti Ukrainan Kateryna Bondarenkon 6–2, 7–5 toisella kierroksella. Maailmanlistan kakkonen Dinara Safina oli kuitenkin parempi kolmannen kierroksen ottelussa luvuin 1–6, 2–6. Baltatsha selviytyi BNP Paribas Openin pääsarjaan Indian Wellsissä. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti amerikkalaisen, villin kortin saaneen Alexa Glatchin 6–3, 6–7(3), 6–4. Toisella kierroksella hän voitti seitsemänneksi sijoitetun ja maailmanlistan kymmenennen, Li Nan 7–6(6), 2–6, 7–6(7). Ottelu kesti 2 tuntia ja 50 minuuttia. Kiinalaisella oli ottelussa kolme ottelupalloa kolmannen erän tiebreakissa. Kolmannella kierroksella hän hävisi australialaiselle villin kortin saaneelle Alicia Molikille 6–0, 6–2. Ranskan avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Agnieszka Radwańskalle. Kesäkuussa pelatussa Eastbournen WTA-turnauksessa Baltacha eteni puolivälieriin. Wimbledonissa hän hävisi avauskierroksella Petra Martićille. Istanbulissa hän eteni jälleen puolivälieriin. Loppukaudesta hänen paras saavutuksensa oli toiselle kierrokselle pääsy Yhdysvaltain avoimissa.
2013.
Baltatsha ilmoitti 18. marraskuuta 2013 lopettavansa tennisuransa.
Kuolema.
Jelena Baltatsha kuoli maksasyöpään 30-vuotiaana 4. toukokuuta 2014.
Yksityiselämä.
Jelena Baltatshan isä Sergei Baltatsha on entinen jalkapalloilija.
Baltatsha meni naimisiin valmentajansa Nino Severinon kanssa 8. joulukuuta 2013.
Lamoherukka

Lamoherukka eli pikkuherukka ("Ribes glandulosum") on herukoiden ("Ribes") sukuun kuuluva kasvilaji, jota esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikan pohjoisosissa.
Kuvaus.
Lamoherukka on puoli metriä korkea, maanmyötäisesti kasvava pensas, jonka haarat ovat juurtuvia, tyvestä rentoja ja kärjestä kohenevia. Versot voivat olla jopa 1,5 m pitkiä. Lehtilapa on 6–10 cm pitkä ja 5–7-liuskainen. Kukinto on vaakasuora tai yläviisto terttu, jossa on 8–12 kukkaa. Kukat ovat kaksineuvoisia, punertavia tai valkoisia, ja kukkapohjus on maljamainen. Kukinta kestää 2–3 viikkoa. Hedelmät ovat 8 mm kokoisia pallomaisia pohjusmarjoja, jotka ovat punaisia ja nystykarvaisia.
Kasvupaikat.
Lamoherukan kasvupaikkoja ovat keskiravinteiset metsäaukot, kallionkolot, avoimet rinteet, teiden varret ja pellon reunat.
Käyttö.
Lamoherukkaa käytetään koristekasvina maanpeitekasvina esimerkiksi rinteissä, kivikkoryhmissä ja muurien päällä. Suomessa se menestyy vyöhykkeillä I–VI ja lehdet voivat puhjeta jo huhtikuun lopulla. Syysväritys on näyttävä.
Kustaa Urkio

Kustaa Alfred Urkio (sukunimi aik. "Ekqvist"; 11. marraskuuta 1875 Vihti – 1. marraskuuta 1927 Sorola, Jaakkima) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Urkion vanhemmat olivat talollinen Karl Gustaf Ekqvist ja Erika Lovisa Lemström. Hän pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1895 ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa. Urkio valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1900 Jyväskylän seminaarista ja toimi sitten opettajana eri puolilla Suomea, viimeksi Jaakkimassa.
Metsän seinä on vain vihreä ovi

Metsän seinä on vain vihreä ovi on Risto Rasan esikoisrunokokoelma vuodelta 1971. Teoksen on julkaissut Otava. Kirjan päällyksen on suunnitellut Harri Manner. 
Osaan Hannu Salaman runokokoelman "Villanpehmee, taskulämmin" painosta liimattiin vahingossa "Metsän seinä on vain vihreä ovi" -runokokoelman kannet.
Frans Talaskivi

Frans Johannes Talaskivi (sukunimi vuoteen 1906 "Rams"; 23. syyskuuta 1881 Saarijärvi – 5. elokuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, näytelmäkirjailija ja suomentaja.
Talaskiven vanhemmat olivat talollinen David Rams ja Mariana Juhontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1901 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908 ja maisteriksi 1914. Talaskivi teki lisensiaattiväitöskirjaansa varten historiallisia tutkimuksia ulkomailla oleskellen muun muassa pidemmän aikaa Italiassa tätä varten.
Talaskivi toimi sanomalehtimiehenä ja teatteriarvostelijana. Hän oli Suomalaisen Kirjakaupan johtajana 1912–1914 ja 1919–1920 hän oli Keski-Suomen kansanopiston johtajana. Talaskivi tuli Uuden Suomettaren toimitukseen aputoimittajaksi vuonna 1906 ja hän oli sitten useampaan otteeseen lehden toimituksen jäsenenä etupäässä ulkomaanosastolla. Vuosina 1917–1918 Talaskivi hoiti Uusi Päivä-lehden ulkomaanosastoa ja tämän jälkeen hän toimi Uusi Suomi-lehden ja Iltalehden avustajana.
Talaskivi oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1920 alkaen. Hän työskenteli etupäässä ministeriön sanomalehtijaostossa ja hänestä tuli jaoston päällikkö 1926.
Frans Talaskivi oli naimisissa 1909–1915 pankkivirkailija Elma Kaino-Maria Koskimiehen (ent. Forsman, kuollut 1915) kanssa.
Arvid Lindman

Salomon Arvid Achates Lindman (19. syyskuuta 1862 Österbybruk – 9. joulukuuta 1936 Croydon, Englanti, lento-onnettomuus) oli ruotsalainen poliitikko ja teollisuusmies.
Arvid Lindman syntyi Österbybrukissa, teollisuusmies Emil Achates Lindmanin poikana. Hän meni naimisiin 1888 Anna Lovisa "Annie" Almströmin kanssa, joka oli teollisuusmies Robert Almströmin ja Eva Pålmanin tytär. He saivat kolme lasta. 
Lindman kävi laivaston sotakorkeakoulun ja yleni amiraaliksi. Poliitikkona hän edusti maltillista konservatismia. Vuosina 1912–1935 hän oli Lantmannapartietin puheenjohtaja valtiopäivillä. Lindman oli myös johtaja Telegrafstyrelsenissä 1904–1907, mutta oli virkavapaalla suurimman ajan. Toimitusjohtajana hän oli Iggesunds brukissä vuosina 1892–1903 ja samoin Strömbacka bruks AB:ssa 1903–1923. 
Vuosina 1906–1911 ja 1928–1930 Lindman oli oikeistohallitusten pääministerinä. Hänen ensimmäinen hallituksensa toteutti muun muassa miesten yleisen äänioikeuden.
Vuosina 1913–1935 Lindman oli Allmänna valmansförbundetin puheenjohtaja.
Mölndal

Mölndal on samannimisen Mölndalin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Mölndal ei enää muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Göteborgin taajaman kanssa. Mölndal oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kaupunki.
Mölndal sijaitsee Göteborgin ja Malmön välisen rautatien varressa. Myös Eurooppatie E6 kulkee kaupungin halki. Göteborgin raitiovaunulinja 4 kulkee Mölndalin kaupunkiin Göteborgista.
Kaupungin nimi tulee vanhasta ruotsinkielisestä sanasta, joka tarkoittaa myllylaaksoa. Kvarnbyssä on pitkä ja kapea koski, johon rakennettu vesiturbiini toimi Mölndalin varhaisen teollistumisen vauhdittajana. Nykyisin siellä on biotieteisiin keskittyvää elinkeinoelämää, muun muassa Astra Zenecan tutkimuskeskus, joka työllistää yli 3 100 henkeä. Alueella, joka sijaitsee suhteellisen lähellä Göteborgin yliopiston teknologiapuistoa, toimii useita muita lääkkeisiin ja biotekniikkaan keskittyneitä yrityksiä.
Mölndalin nähtävyyksiin kuuluu museoitu vanha ruukki Kvarnbyssä, kaupunginmuseo ja Gunnebon linna. Kunnassa sijaitsee myös Ruotsin toiseksi suurin ravirata Åby, jossa vierailee yli 160 000 katsojaa vuosittain.
Media.
Paikallislehti Mölndals-Posten ilmestyy paperisena torstaisin.
Peder Svart

Peder Svart (k. 1562) oli ruotsalainen piispa ja historiankirjoittaja.
Hänestä tuli vuonna 1556 Västeråsin piispa; häntä kutsuttiin myös nimellä "Peder Andræ", lisänimi oli ”Svart” (’musta’), latinankielinen nimi "Petrus Andreæ Niger". Peder Svart laati vastineen "Tanskalaiselle riimikronikalle" ja kirjoitti historian Kustaa Vaasan hallituskaudesta vuoteen 1534.
Svart pääsi pääsi 1548 Kustaa Vaasan hovikappalaiseksi, 1556 Vesteråsin piispaksi. Hän nautti kuninkaan luottamusta ja puolusti teoksissaan tämän kantaa. Häneltä on jäänyt kolme kirjallista teosta: G. E. Klemmingin 1870 julkaisem "Gustaf I:s kronika af Peder Swart", jota pitkään pidettiin erään Rasmus Ludviginpojan kirjoittamana, runomuotoisen "The svenskas rätferdelige oeh oumgängelige gensvar", joka sisältää ruotsalaisten vastauksen tanskalaiseen riimikronikkaan, sekä ruumissaarnan Kustaa Vaasan hautajaisissa (painettu 1620).
Hän kirjoitti hallituskauden kronikan "Götstaff Vasasta" kuninkaan sanelun mukaan. Siinä kuvataan muun muassa valtiopäivät Västeråsissa 1527 sekä seikkailut Taalainmaalla. Seikkailutarinoilla kuningas Kustaa Vaasa pyrki kasvattamaan mainettaan. Tarinat tulivat ruotsalaisille niin tutuiksi, että niitä alettiin pitää tosina. Yksi tarina kertoi Vaasahiihdosta. Sen mukaan Kustaa pakeni vuodenvaihteessa 1521 hiihtäen kohti Norjan rajaa, koska taalainmaalaiset eivät uskoneet hänen tarinaansa Tukholman verilöylystä eivätkä halunneet liittyä hänen kapinahankkeeseensa. Kun Moran kaupungin asukkaat kuulivat asiasta tietoja muualtakin, he nolostuivat ja lähettivät kaksi nopeaa hiihtäjää Kustaan perään, saivat tämän kiinni 90 kilometrin päässä Sälenissä ja toivat hänet sankarina takaisin Moraan.
Peder Svart on haudattu Västeråsin tuomiokirkkoon.
Toipilas

Toipilas on Helene Schjerfbeckin öljymaalaus kankaalle vuodelta 1888. Nykyisin "Toipilas" on suosituin Schjerfbeckin maalauksista. Sitä pidetään myös käännekohtana Schjerfbeckin uralla. "Toipilaan" jälkeen hän alkoi uudistaa maalaustapaansa ja pelkistää sekä värejä että muotoja.
Maalaukseen on kuvattu pieni tyttö, joka istuu pöydän ääressä kuluneessa ja valkoisin tyynyin pehmustetussa rottinkituolissa. Toipilastyttö pitelee käsissään pöydällä olevaa versovaa oksaa, jonka jotkut katsovat viittaavan sairauden voittamiseen.
Noin metrin levyisenä se on Schjerfbeckin viimeinen suurikokoinen 1880-luvun realismin hengessä maalattu teos. Teoksessa korostuu valon kuvaus, ja siveltimenkäyttö on eloisaa. Kahdelta suunnalta tuleva kirkas valo korostaa valkoisia vaatteita ja heijastuu pöydän lasiesineistä.
Mallin henkilöllisyydestä ei ole tietoa. Schjerfbeck maalasi "Toipilaan" Cornwallin rannikolla St Ivesissa, jonne oli 1880-luvulla syntynyt kansainvälinen taiteilijayhteisö. Schjerfbeck oli Pariisissa tutustunut uusiin taidesuuntauksiin, ja "Toipilaassa" realistinen ilmaisu on saanut vaikutteita impressionismista ja symbolismista. "Toipilas" oli kuitenkin paluuta realistisempaan ja naturalistisempaan kuvaukseen aiemman pelkistetyn maalaustavan jälkeen.
Sairas lapsi oli suosittu aihe 1880-luvulla, mutta Schjerfbeck palasi siihen myöhemminkin hioen aihetta yhä pelkistetympään muotoon. Kuvaa on tulkittu myös vertauskuvallisena omakuvana.
Vastaanotto.
"Toipilas" oli esillä ensi kerran Pariisin salongin näyttelyssä 1888 ranskankielisellä nimellä "Première verdure" ja maalaus palasi Suomeen kesällä. "Toipilas" ostettiin Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin syysnäyttelystä samana vuonna 800 markalla. Teosta pidettiin Suomessa alkuun liian ranskalaisena. Toisaalta kriitikot myös kehuivat niin maalauksen taidokkuutta kuin aiempaa vapaampaa siveltimen käyttöä. "Toipilas" osallistui seuraavana vuonna 1889 Pariisin maailmannäyttelyyn ja sai siellä pronssimitalin.
"Toipilas" on nykyisin tunnettu ja pidetty maalaus. Se äänestettiin vuonna 2006 Ateneumin taidemuseon "Maamme Taulu" -äänestyksessä toiseksi suosituimmaksi maalaukseksi. Voittaja oli tuolloin Simbergin "Haavoittunut enkeli".
Windows API

Windows API (myös Win32 API, epävirallisesti WinAPI) on yhteisnimitys Microsoft Windowsin ohjelmointirajapintojen joukolle. Rajapinta on C-kielelle perustuva sovelluskehys Windows-ohjelmien tekemiseen.
Lähes kaikki Windows-ohjelmat käyttävät Windows API:a.
Windows NT:llä pieni osa ohjelmista käyttää Native API -rajapintaa, joka on enimmäkseen dokumentoimaton ja noin 25 sen 250:stä funktiosta on kuvattu Windows NT Device Driver Kit (DDK) -paketissa. Ohjelmat, joita ajetaan ennen Win32-alijärjestelmän käynnistymistä (ennen sisäänkirjautumiskohtaa) pitää käyttää Native API -rajapintaa.
Microsoft Windows SDK -ohjelmistokehityspaketti tarjoaa dokumentaation ja työkaluja WinAPI:iin perustuvaan ohjelmistokehitykseen. Microsoft on julkaissut myös kirjasarjan "Programming Windows", joka käsittelee laajalti WinAPI:n käyttöä.
Nets (Suomi)

Nets Denmark A/S, Suomen sivuliike (ent. Nets Oy ja Luottokunta Oy, ) on osakeyhtiö, jonka tuotteita ovat erilaiset korttimaksamisen palvelut. Yritys tarjoaa maksamisen ohjelmistoja pankeille, kaupoille ja yrityksille. Nets on osa tanskalaista Nets A/S -konsernia, jolla on toimintaa 12 maassa. Suomessa toimi aikaisemmin myös Nets Finland Oy, joka on keskittynyt maksupäätemyyntiin. Yhtiö työllistää kuudessa maassa noin 2 500 henkilöä. Nets Denmark A/S omistaa myös suomalaisen verkkomaksamiseen keskittyvän Paytrailin.
Historia Luottokuntana.
Luottokunta perustettiin 1965 osuuskuntamuotoiseksi yhtiöksi. Se tarjosi maksamiseen liittyviä palveluita jäsenyrityksilleen ja kuluttajille vuosikymmenten ajan. 
Luottokunta muutti nimensä "Suomen Luotto-osuuskunnaksi" ja myi koko liiketoimintansa ("Luottokunta Oy") tanskalaiselle Nets Holdingille vuonna 2012. Luottokunta Oy:n nimeksi tuli 14. tammikuuta 2013 alkaen "Nets Oy"..
Palvelut.
Nets tarjoaa pankeille maksukorttien liikkeellelasku-, hallinnointi- ja prosessointipalveluja. Korttimaksuja vastaanottaville kauppiaille tarjotaan maksutapahtumien välitys- ja tilityspalveluja, maksupääteohjelmistoja sekä etä- ja itsepalvelumyynnin palveluja. Yritysasiakkaita autetaan muuttamaan prosessinsa paperittomaksi tarjoamalla sähköisiä sanomanvälitys-, raportointi- ja laskutuspalveluja. 
Muutokset liiketoiminnoissa.
Prepaid-liiketoiminta.
Nets tiedotti joulukuussa 2013 solmineensa sopimuksen, jonka perusteella se myy niin sanotun prepaid-liiketoimintansa Edenredille. Kaupan myötä Lounasseteli-, Virikeseteli-, Lounaskortti- ja Virikekortti-liiketoiminnat siirtyvät ostajayhtiön haltuun. Kaupan oli tarkoitus olla loppuun saatettu tammikuun 2014 alussa.
Business Eurocard.
Tammikuussa 2014 Nets ilmoitti sopineensa ruotsalaisen SEB Card -yhtiön kanssa Business Eurocard -liiketoimintaryhmän myynnistä. Kauppa saadaan yhtiön arvioiden mukaan valmiiksi huhtikuun 2014 alkuun mennessä. SEB Card on ruotsalaisen Skandinaviska Enskilda Bankenin tytäryhtiö.
Teemu Vihtilä

Teemu Vihtilä (s. 24. elokuuta 1980 Pori) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai vasen laitalinkki.
Vihtilä aloitti uransa FC Jazzissa pelaten vuosien 1997–2000 aikana 48 Veikkausliigan ottelua. Liigadebyyttinsä hän teki 3. heinäkuuta 1997 Vaasan Palloseuraa vastaan ja ensimmäisen liigamaalinsa 14. kesäkuuta 2000 FC Interiä vastaan. Vihtilä siirtyi kaudeksi 2001 FC Interiin, jossa hän pelasi kahden vuoden aikana 23 ottelua. Vuonna 2003 hän palasi jälleen FC Jazzin riveihin. Seuran ajauduttua konkurssiin Vihtilä jatkoi uraansa aluksi Kaskö IK:ssa ja myöhemmin Porin Palloilijoissa.
Vihtilä on pelannut yhteensä 119 Veikkausliigaottelua, ja tehnyt niissä viisi maalia.
Ilkka Santahuhta

Ilkka Santahuhta (s. 31. elokuuta 1983 Pori) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Santahuhta aloitti Veikkausliiga-uransa FC Jazzissa vuonna 2002 tehden liigadebyyttinsä 28. huhtikuuta FF Jaroa vastaan. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 7. heinäkuuta Vaasan Palloseuraa vastaan pelatussa ottelussa. Hän on pelannut yhteensä kolmen kauden aikana 62 Veikkausliiga-ottelua, joissa hän on tehnyt 4 maalia.
Santahuhta on edustanut Jazzin jälkeen Ykkösessä ja Kakkosessa Pallo-Iiroja, Tampereen Peli-Pojat-70:tä sekä Porin Palloilijoita. Hänen veljensä on Matti Santahuhta oli myös jalkapalloilija.
Ensi Somersalo

Ensi Elias Somersalo (sukunimi vuoteen 1906 "Sommer"; 9. kesäkuuta 1884 Tampere – 29. huhtikuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kirjailija joka käytti kirjailijanimeä "Kapteeni Vähäkäs".
Somersalon vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Arthur Sommer ja Lydia Johansson. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1911 ja toimi sitten teollisuuden johtotehtävissä Suomessa ja ulkomailla. Somersalo osallistui Suomen sisällissodassa valkoisten puolella Varkauden ja Tampereen taisteluihin. Hän toimi majuriksi ylennettynä Helsingin komendanttina 1919. Vuodesta 1923 Somersalo oli osakkaana "Helsingin Insinööritoimistossa" ja toimi sittemmin vielä "Oy Systeman" palveluksessa myyntitehtävissä.
Sinosteel

Sinosteel (中国中钢集团公司) on Kiinan kansantasavallan omistama raaka-aineiden prosessointiin keskittynyt yritys. Se on maansa toiseksi suurin rautamalmin maahantuoja. Sinosteelillä on 86 tytäryhtiötä, joista 20 toimii Kiinan ulkopuolella.
15. kesäkuuta 1951 osana teollistamisprojektia Kiina allekirjoitti sopimuksen, jonka mukaan lähitulevaisuudessa maahan rakennettaisiin rautaseostehdas Neuvostoliiton tuella. Jilin rautaseostehtaan ympärille rakentui suurempi yhtiö, joka perustettiin 1993. China Iron &amp; Steel Trade &amp; Industry Group Corporation vaihtoi nimensä Sinosteel Corporationiksi elokuussa 2004.
Kaarlo Halonen

Kaarlo (Kalle) Johannes Halonen (13. toukokuuta 1864 Vesanto – 20. toukokuuta 1927 Vesanto) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Halosen vanhemmat olivat seppä Matti Halonen ja Fredrika Korhonen. Hän oli aviossa vuodesta 1899 näyttelijä Aino Maria Haverisen kanssa. Halonen toimi näyttelijänä muun muassa Kansan teatterissa, Uudessa teatterissa ja Suomen maaseututeatterissa.
Halonen liittyi vuonna 1888 August Aspegrenin perustamaan Maaseututeatteriin, joka esiintyi sitten usean vuoden ajan ympäri Suomea pitäen kuitenkin myöhempinä vuosina Viipuria pääpaikkanaan. Tästä teatterista muodostui sittemmin Viipurin Näyttämö. Halonen oli mukana teatterissa aina vuoteen 1906 saakka ja esiintyi tänä aikana yli 200 osassa ja toimi teatterin ohjaajana vuosina 1903–1905. Halonen kuului myös jonkin aikaa Uuteen teatteriin. 1920-luvulla hän oli teatterin johtajana Torniossa sekä harjoitti maanviljelystä kotipitäjässään Vesannolla. 
Halonen oli Viipuri-lehden aputoimittajana 1906–1907 vastaten pääasiassa teatteriarvosteluista. Hän julkaisi novellikokoelman "Korpikyliltä" ja seuranäytelmän "Osuuspäivillä" ja kirjoitti myös kalentereihin ja muihin julkaisuihin.
Duudsonit Amerikassa

Duudsonit Amerikassa () on Duudsonit-temppuryhmän yhdysvaltalaiselle MTV-kanavalle vuonna 2010 kuvaama televisiosarja. Kuuden miljoonan dollarin budjetilla Yhdysvalloissa kuvattu sarja sisältää temppuja, stuntteja ja piilokameraa. Sarjassa Duudsonit tavoittelevat amerikkalaista unelmaa pohjalaisella päättäväisyydellä. Sarjassa nähdään muun muassa maailman ensimmäiset suomalais-intiaanit ja avaruuslento Uranukseen (your anus).
Sarja tuotettiin yhteistyössä "Jackass"-sarjan luojien Jeff Tremainen ja Johnny Knoxvillen kanssa. Useat Duudsoneiden jäsenistä vammautuivat sarjan stunteissa: Jukka Hildén satutti nilkkansa ja häntäluunsa, Jarno Leppälä mursi selkänsä ja Jarno Laasala mursi kylkiluunsa.
Ensimmäinen jakso esitettiin MTV-kanavalla 6. toukokuuta 2010. Sarjaa on esitetty yli 60 maassa. Suomessa ensimmäinen jakso esitettiin Subilla 14. tammikuuta 2011. Sarjan vastaanottoa on kutsuttu vaisuksi. Duudsonit alkoivat pian työstää uutta formaattia "Duudsonit tuli taloon", joka sai ensiesityksensä tammikuussa 2012.
Samu Ruisniemi

Samu Ruisniemi (s. 16. joulukuuta 1984 Ulvila) on uransa päättynyt suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ruisniemi on Jazzin kasvatti. Hän edusti seuraa vuosina 2002 ja 2004 pelaten 24 Veikkausliigan ottelua ja tehden niissä yhden maalin. Ruisniemi teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 21. heinäkuuta 2002 Kuopion Palloseuraa vastaan. Loput 23 ottelua hän pelasi kaudella 2004, jolloin hän aloitti ottelun kuusi kertaa ja tuli vaihdosta kentälle 17 ottelussa. Ainoan liigamaalinsa hän teki AC Allianssia vastaan 5. heinäkuuta 2004.
Alemmilla sarjatasoilla Ruisniemi on edustanut MuSaa, PP-70:ää, PoPaa ja I-Kissoja.
Ruisniemi pelasi vuonna 2000 kuusi ottelua Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa.
Lauri Pirhonen

Lauri Pirhonen (s. 3. heinäkuuta 1984 Noormarkku) on suomalainen uransa lopettanut jalkapallomaalivahti.
Pirhonen teki Veikkausliigadebyyttinsä 21. toukokuuta 2003 FC Jokereita vastaan. Hän pelasi yhteensä 25 liigaottelua kausina 2003 ja 2004. Pirhonen on edustanut myös muun muassa Porin Palloilijoita sekä FC KooTeePeetä. Hän kuului myös Suomen joukkueeseen vuoden 2001 16-vuotiaiden EM-kilpailuissa.
Eetu Aaltio

Eetu Kyösti Aaltio (sukunimi aik. "Nordqvist"; 9. maaliskuuta 1873 Oulu – 16. tammikuuta 1926 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Aaltion vanhemmat olivat tullivartija Karl Gustaf Nordqvist ja Fredrika Karolina Bohm. Aaltio pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1894 ja valmistui Helsingin yliopistosta 1907 filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi.
Aaltio työskenteli toimittajana sekä Suomessa että Yhdysvalloissa. Hän oli Kokkolan Lehden, Turun Sanomain ja Pohjanmaan päätoimittajana sekä New Yorkin Uutisten päätoimittajana. Aaltio toimi myös Suomen pääkonsulina Brasiliassa.
Eetu Aaltio oli naimisissa vuodesta 1904 Olga Vikmanin kanssa.
Kuljetusalan Ammattiliittojen Federationi

Kuljetusalan Ammattiliittojen Federationi (KAF) on suomalaisten kuljetusalan ammattiliittojen yhteistyöjärjestö, johon kuuluu liittoja SAK:sta ja STTK:sta. Vuonna 2017 KAF:n viiteentoista jäsenliittoon kuului noin 60 000 työntekijää, joista enemmistö kuului Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:hen. KAF vaikuttaa myös kansainvälisesti NTF:n, ETF:n, ITF:n puitteissa.
Historia.
KAF perustettiin vuoden 1956 yleislakon jälkeen, kun alan liitot huomasivat lähemmän yhteistyön tarpeelliseksi. Työvaliokunnan johtoon valittiin Suomen Merimies-Unionin Niilo Wälläri. Merimiesten lisäksi federaatioon tulivat autoalantyöntekijät, luotsit, majakkamiehet, rautatieläiset ja veturimiehet. KAF korosti liittojen itsenäisyyttä ja johtoelimiin valittiin edustaja kaikista jäsenliitoista. Liittoihin kuului yhteensä noin 40 000 työläistä. Federaation ensimmäinen toimenpide oli rautatieläisten lakonaikaisia tapahtumia koskeneiden poliisikuulustelujen lopettaminen, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Marraskuussa 1956 KAF tuomitsi Unkarin kansannousun tukahduttamisen. Tammikuussa 1957 veturimiehet ja Suomen Työläisliitto erosivat federaatiosta. 1960-luvulla KAF teki yhteistyötä Suomen Ammattijärjestön kanssa. SAK:n vastine federaatiolle oli joulukuussa 1960 muodostettu Kuljetusalan ammattiliittojen neuvottelukunta (KAN), jonka viiteen liittoon kuului perustettaessa noin 28 000 jäsentä.
Marraskuussa 1966 KAF julisti eteläafrikkalaiset laivat saartoon Suomen satamissa anti-apartheid-viikon ajaksi.
Laivanpäällystöliitto ja Konepäällystöliitto erotettiin KAF:sta kahdeksi vuodeksi elokuussa 2000, koska ne KAF:n mukaan hyväksyivät ulkomaisen halpatyövoiman käytön ja toimivat yhteistyössä työnantajan kanssa merimiesten saarron murtamiseksi. Erotetut haastoivat KAF:n oikeuteen.
Vuonna 2007 KAF:n liittoihin kuului yhteensä noin 90 000 jäsentä.
Meiji-Sanrikun maanjäristys

Meiji-Sanrikun maanjäristys oli Japanissa 15. kesäkuuta 1896 tapahtunut maanjäristys, joka tuhosi 9 000 kotia ja vaati ainakin 27 000 ihmisen hengen.
15. kesäkuuta kello 19:30 perheet olivat juhlimassa sotilaiden paluuta Kiinan–Japanin sodasta, kun huomattiin pieni järistys, josta ei kuitenkaan välitetty sen heikkouden vuoksi. Edeltäneiden kuukausien aikana oli ollut useita pieniä järistyksiä. Noin 35 minuuttia myöhemmin rantaan iski ensimmäinen tsunamiaalto ja toinen parin minuutin päästä. Useimmat kuolonuhrit sattuivat Iwaten ja Miyagin prefektuureissa, mutta myös Aomorissa ja Hokkaidōssa löydettiin kuolleita. Aaltojen arvioidaan nousseen noin 25 metrin korkeuteen.
Tsunami havaittiin myös Havaijilla, missä aallot nousivat yhdeksän metrin korkeuteen ja useita taloja tuhoutui.
Tsunamin jälkeen ei ryhdytty ennaltaehkäiseviin toimenpiteisiin uusien onnettomuuksien välttämiseksi ennen vuoden 1933 tsunamia. Tällöin paikallishallinto asensi tulvaesteitä ja jakoi väestölle kirjasia, joissa annettiin ohjeita valmistautumiseen ja evakuointiin.
Euphoria (Enrique Iglesiasin albumi)

Euphoria on Enrique Iglesiasin yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin maailmanlaajuisesti 5. heinäkuuta 2010. Albumi sisältää yhteensä 14 niin englannin- kuin myös espanjankielistä kappaletta, joista suurinta osaa Iglesias on ollut itse tekemässä. Albumin tuottivat RedOne, Mark Taylor ja Carlos Paucar.
Albumin ensimmäinen single oli 26. huhtikuuta 2010 julkaistu ”Cuando Me Enamoro”, jonka Iglesias esittää yhdessä Juan Luis Guerran kanssa. Ensimmäinen englanninkielinen single oli 3. toukokuuta 2010 Yhdysvalloissa digitaalisesti julkaistu ”I Like It”, jossa mukana oli Pitbull. Levyllä vierailee myös reggaeton-duo Wisin &amp; Yandel.
Euphoria debytoi Suomen virallisen listan sijalle 11. Se vietti albumilistalla yhteensä 11 viikkoa.
Ukki, mitä oli jenkka?

Ukki, mitä oli jenkka? on Eläkeläisten vuonna 2009 julkaistu EP-levy.
Kaikki kappaleet ovat humppahenkisiä versioita suomalaisten punkyhtyeiden kappaleista. Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 5.
Kongressin kultamitali

Congressional Gold Medal eli Kongressin kultamitali on Yhdysvaltain korkein siviilikunniamerkki presidentin myöntämän Presidential Medal of Freedomin rinnalla. Saajan ei tarvitse olla Yhdysvaltain kansalainen.
Mitalin myöntämiseen vaaditaan kahden kolmasosan kannatus sekä alahuoneessa että senaatissa ennen kuin myöntävä komitea harkitsee mitalin myöntämistä.
Mitalin suunnittelee ja valmistaa Yhdysvaltain rahapaja, United States Mint. Jokainen mitali on kuva-aiheeltaan yksilöllinen. Mitalia ei ole tarkoitettu kannettavaksi vaatteissa.
Bataanin kuolemanmarssi

Bataanin kuolemanmarssi oli toisen maailmansodan aikana keisarillisen Japanin armeijan tekemä sotarikos, jonka kohteina oli filippiiniläisiä ja yhdysvaltalaisia sotavankeja. Kuolemanmarssi alkoi 10. huhtikuuta 1942.
Kenraalimajuri Edward P. King johti 75 000 miehen vahvuista filippiiniläis-yhdysvaltalaista armeijaa, joka puolusti Bataanin niemimaalla Manilanlahtea hyökkäävää japanilaisarmeijaa vastaan. Filippiinien sotaretki oli kestänyt kolme kuukautta. Filippiiniläis-yhdysvaltalainen armeija oli nälkiintynyt, huonosti huollettu ja se kärsi trooppisista sairauksista. Armeija antautui 9. huhtikuuta 1942 ja seuraavana päivänä alkoi vankien kuolemanmarssi. Antautumisen vastaanottanut eversti Motoo Nakayama lupasi vangeille inhimillisen kohtelun.
Marssi.
Marssi alkoi Bataanin niemimaan eteläkärjestä Marivelesista ja sen päätepisteenä oli Camp O’Donnell, vankileiriksi muutettu entinen yhdysvaltalaisjoukkojen sotilastukikohta, joka sijaitsi San Fernandon lähellä. Matkan pituus oli 96 kilometriä. Valmiiksi heikkokuntoinen vankiosasto, joka käsitti 67 000 filippiiniläistä, 11 796 yhdysvaltalaista ja 1 000 kiinalais-filippiiniläistä, joutui lukemattomien raakuuksien kohteeksi marssin aikana. Japanilaiset vangitsijat pahoinpitelivät, kiduttivat ja surmasivat vankejaan pienimmistäkin rikkeistä ja hankaluuksista, sekä usein myös mielivaltaisesti ilman näennäistä syytä. Vartijat pakottivat upseerit istumaan aurinkoon ilman suojaa tai vettä. Kaatuneen toverin auttaminen, muista jälkeen jääminen tai veden pyytäminen merkitsivät usein kuolemaa. Vajaan viikon kestäneen marssin aikana kuoli eri arvioiden mukaan 6 000–18 000 vankia. Leirillä kuoli vielä tuhansia lisää.
Japanilaisia avustivat värvätyt korealaissotilaat, joita japanilaiset eivät pitäneet taistelukuntoisina ja antoivat heille vain rintamantakaisia tehtäviä. Korealaiset kokivat tämän häpeällisenä ja purkivat turhautumisensa sotavankeihin.
Vastuussa ollut japanilaiskenraali Masaharu Honma joutui sotarikosoikeuteen sodan jälkeen. Hänet teloitettiin ampumalla 3. huhtikuuta 1946. Kenraali Honman ei tiedetä kuitenkaan antaneen käskyä tai muuten tietoisesti edistäneen vankien kaltoinkohtelua, mistä syystä tuomiota on pidetty esimerkkinä voittajan oikeudesta. Sotarikosoikeudenkäynnin järjestänyt amerikkalaiskenraali Douglas MacArthur oli katkera Honmalle sitä, että tämä oli voittanut hänet muutamissa taisteluissa.
Pentti Hiiros

Pentti Hiiros (s. 28. joulukuuta 1949 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän edusti koko SM-sarja- ja SM-liigauransa ajan, vuosina 1969–1978, kotikaupunkinsa seuraa Jokereita. Myöhemmin 1980-luvulla Hiiros edusti vielä alemmilla sarjatasoilla forssalaista FPS:aa ja vantaalaista VaKia.
Rapalje

Rapalje on hollantilainen yhtye, joka soittaa irlantilaista, skotlantilaista ja hollantilaista kansanmusiikkia. Rapalje esittää kappaleensa hollanniksi ja englanniksi.
Alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Dieb, William ja Maceál. Myöhemmin yhyeeseen vakiintui neljäs jäsen David. Jokainen jäsen pukeutuu esiintyessään kilttiin. Rapaljen kappaleissa soitetaan muun muassa viulua, harmonikkaa, tinapilliä, bodhránia, huuliharppua sekä säkkipilliä.
Saksan keisari

Saksan keisari () oli Saksan keisarikunnan valtionpäämies ja hallitsija. Saksan keisarikunnalla ehti olla kolme hallitsijaa sen olemassaolon 1871–1918 aikana.
Vilhelm I julistettiin keisariksi Versailles’n palatsissa Saksan-Ranskan sodan aikana 18. tammikuuta 1871. Pohjois-Saksan liiton parlamentin delegaatio oli kaksi päivää aikaisemmin virallisesti pyytänyt Vilhelmiä ottamaan vastaan keisarin tittelin. Julistustilaisuus pidettiin Versailles'n palatsin peilisalissa ja sen luki Otto von Bismarck. Tämän jälkeen Badenin suurherttua ja Vilhelmin vävy, Fredrik I, huusi "kauan eläköön hänen majesteettinsa keisari Vilhelm!"
Fredrik III oli Vilhelm I:n poika ja seurasi isäänsä valtaistuimelle. Hän oli jo tuolloin vakavasti sairas ja hänen valtakautensa kesti vain 99 päivää. Hän kuoli jo 15. kesäkuuta 1888. Tästä syystä vuotta 1888 kutsutaan Saksan historiassa kolmen keisarin vuodeksi.
Vilhelm II oli taas Fredrik III:n poika. Kun hänen isänsä ja isoisänsä olivat molemmat hallinneet samana vuonna Vilhelm II:n lisäksi, ruvettiin vuotta 1888 kutsumaan kolmen keisarin vuodeksi. Vilhelm II luopui kruunustaan 9. marraskuuta 1918 Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan, jolloin keisarikunnasta tuli nopeasti tasavalta Friedrich Ebertin johdolla.
Liedon Luja

Liedon Luja on Liedossa toimiva voimistelu- ja urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1950. Lujan lajivalikoimaan kuuluvat muun muassa joukkuevoimistelu, hiihto, kuntoliikunta, ryhmätanssi ja yleisurheilu. Luja on lähes tuhannen hengen yleisseura (2010). Seuralla on vuonna 1964 hankittu seuratalo Lujala ja hiihtokeskus Metsäpirtti Ilmarisissa. 
Yleisurheilussa Markku Laine on seuraa edustaessaan voittanut 1 500 metrin SM-kultaa 1976 sekä edustanut Suomea useissa maaotteluissa 800 ja 1 500 metrin juoksuissa. Myös Montrealin olympiakisoissa Laine oli mukana karsiutuen 1 500 metrin alkuerissä.
Syöksysukeltaja

Syöksysukeltaja on lintulaji, jonka elintapoihin kuuluu saalistaminen syöksymällä lennosta pinnan lähellä uiskentelevan kalan kimppuun. Syöksysukeltajat eivät ole taksonominen ryhmä, vaan syöksysukeltaminen on hyvin monen toisilleen kaukaista sukua olevan lintulajin tapa käyttäytyä.
Esimerkiksi sääksi eli kalasääski ("Pandion haliaetus") voi lentää veden yläpuolella, syöksyä pinnan lähellä uiskentelevan kalan kimppuun ja nousta heti yläilmoihin. Sääksi voi lentää pitkiä matkoja kantaen kalaa mukanaan ja viedä sen pesäänsä korkean puun, esimerkiksi männyn latvaan. Nämä lintulajit eivät juurikaan ui.
Siks oon mä suruinen

Siks oon mä suruinen on Toivo Kärjen Syvärin rintamalla säveltämä ja Kerttu Mustosen sanoittama tango. Sen levytti ensimmäisenä Olavi Virta Isku-levylle maaliskuussa 1944. Kyseessä on yksi Kärjen tunnetuimmista sävellyksistä, ja se on antanut nimensä Maarit Niiniluodon Toivo Kärki -elämäkerralle. Kappaleen nimi voi esiintyä myös muodossa ”Siks’ oon mä suruinen”. 
Runoilija Joel Rundt käänsi kappaleen tekstin ruotsiksi jo vuonna 1945 nimellä "Nu går jag sorgsen här", mutta ensimmäinen ruotsinkielinen versio levytettiin vasta vuonna 2009 . Pohjoismaissa suurta suosiota 1950- ja 1960-luvuilla saavuttanut Umberto Marcato levytti kappaleen omana italiankielisenä käännöksenään nimellä "Domani" vuonna 1964. Näiden lisäksi kappaleesta on tehty yksi saksan- ja kolme englanninkielistä levytystä.
Nokia N79

Nokia N79 on suomalaisen matkapuhelinyhtiö Nokian valmistama älypuhelin.
Käyttöjärjestelmä ja ohjelmisto.
Puhelimen käyttöjärjestelmä on Symbian OS. GPS-vastaanotinta hyödyntävä Nokia Kartat -navigointisovellus sisältää ääniohjauksen. Laitteeseen voi ladata muitakin karttasovelluksia kuten Google Maps. Laitteessa on Internet-selain syötteiden tuella, musiikki- ja videosoitin sekä pelejä. Siihen voi ladata verkosta lisää Symbian-sovelluksia. Valikot osaavat hyödyntää "NaviWheel"-toimintoa, toisin sanoen liikkuminen valikoissa on mahdollista liu'uttamalla sormenpäätä navi-näppäimen reunoja pitkin.
Tekniikka.
Puhelimen prosessori on 369 MHz:n ARM 11, keskusmuistia on 128 megatavua, sisäinen flash-muisti on kooltaan 83 megatavua. Puhelimen microSD-korttipaikka tukee enintään kahdeksan gigatavun kokoisia kortteja. Näyttö on 2,4 tuumainen 320 x 240 pikselin LCD. Näyttö toimii vaaka- ja pystyasennossa, asennontunnistin huolehtii kääntämisestä automaattisesti. Puhelimen automaattitarkenteinen kamera (Carl Zeiss Tessar) on varustettu linssinsuojuksella ja kuvausvalolla. Sen tarkkuus on viisi megapikseliä ja videon laatu on 640x480@30 fps. Sisäänrakennetussa GPS-vastaanottimessa on A-GPS- ja geotagging-tuki. Laitteen BL-6F akku on kapasiteetiltaan 1200 mAh, laturin liitin on perinteinen Nokian pienempi plugi. Laitteessa on sekä FM-radiovastaanotin että FM-lähetin äänen siirtämiseksi auto- tai kotistereoihin.