tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1962

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1962 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 31. kausi. Kaudella 1962 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti Haka, joka varmisti toisen mestaruutensa kolmanneksi viimeisellä kierroksella 30. syyskuuta, kun se voitti Mauri Paavilaisen ja Esko Malmin maaleilla VPS:n 2–1. Viimeisiksi sijoittuneet VPS, HJK ja HIK putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1962 voitti HIK:n Tor Österlund 22 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1962 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Hakan hyökkääjä Juhani Peltosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1962 oli yhteensä 343 678 henkeä eli keskimäärin 2 604 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 13. toukokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa KIF–Reipas, kun ottelua saapui seuraamaan 8 239 katsojaa.
HIFK hävisi kaudella 1962–63 Euroopan Cupin karsintakierroksen otteluparinsa itävaltalaiselle Austria Wienille yhteismaalein 3–7.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1961 ja kolme nousijaa kauden 1961 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja HIK, Itälohkon voittaja MiPK ja Pohjoislohkon voittaja VPS nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet VIFK:n, P-Pojat ja TuTo:n.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Euroopan Cup.
Karsintakierros
"Austria Wien voitti yhteismaalein 7–3."
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1964

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1964 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 33. kausi. Kaudella 1964 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti HJK, joka varmisti kymmenennen mestaruutensa toiseksi viimeisellä kierroksella, kun se voitti 3. lokakuuta Aulis Rytkösen, Eero Rainialan ja Raimo Pajon maaleilla Reippaan 3–0 ja KuPS jäi kierroksen ottelussaan tasapeliin. Viimeisiksi sijoittuneet HPS, MiPK ja KIF putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1964 voitti KTP:n Arto Tolsa 26 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1964 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Hakan hyökkääjä Juhani Peltosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1964 oli yhteensä 307 225 henkeä eli keskimäärin 2 327 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 31. toukokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–Haka, kun ottelua saapui seuraamaan 12 311 katsojaa. Yleisömäärä ylitti ensimmäistä kertaa 10 000 katsojan rajan Mestaruussarjassa ja se oli uusi ottelukohtainen yleisöennätys.
Reipas hävisi kaudella 1964–65 Euroopan Cupin karsintakierroksen otteluparinsa norjalaiselle Lynille yhteismaalein 2–4. Haka voitti Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa norjalaista Skeidiä vastaan yhteismaalein 2–1. Toisella kierroksella Haka hävisi italialaiselle Torinolle yhteismaalein 0–6. Haka oli ensimmäinen suomalaisjoukkue, joka eteni seuraavalle kierrokselle eurocupeissa.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1963 ja kolme nousijaa kauden 1963 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja I-Kissat, Itälohkon voittaja HJK ja Pohjoislohkon voittaja GBK nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet TPS:n, TaPa:n ja VIFK:n.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
Karsintakierros
"Lyn voitti yhteismaalein 4–2."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Haka voitti yhteismaalein 2–1."
2. kierros
"Torino voitti yhteismaalein 6–0."
Danko Lazović

Danko Lazović (; s. 17. toukokuuta 1983 Kragujevac, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Venäjän valioliigassa pelaavaa Pietarin Zenitiä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura.
Seurajoukkue.
Kesällä 2003 ennen siirtymistään Feyenoordiin 7 miljoonan euron siirtokorvauksella, Lazović edusti kolme kautta kotimaansa Partizania, jossa hän pelasi yhteensä 60 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Hän ei onnistunut vakiinnuttamaan avauskokoonpanopaikkaansa Feyenoordissa ja näin hänet lainattiin kaudeksi 2005–2006 saksalaiseen Bayer Leverkuseniin.
Lazović ei vakuuttanut myöskään saksalaisseurassa, jossa hän pelasikin vain tammikuuhun asti. Vuoden 2006 talven siirtoikkunan aikana hän palasi kuuden kuukauden kestävällä lainasopimuksella Partizaniin. Hän pelasi kohtuullisen hyvän puolikautisen vanhassa seurassaan tehden viisi maalia. Toukokuun 2006 alussa sarjakauden viimeisen ottelun jälkeen Lazović ja joukkuetoveri Niša Saveljić ottivat tiedotteiden mukaan yhteen, joka jatkui myöhemmin myös harjoittelukeskuksessa järjestetyssä lounastilaisuudessa.
Kesän 2006 jälkeen hän palasi Eredivisieen, tällä kertaa Vitesseen. Joukkue maksoi Lazovićista 1,5 miljoonan euron siirtokorvauksen. Feyenoord suostui myös maksamaan hänen ensimmäisen kauden palkkansa. Monien Feyernoord-kannattajien tyrmistykseksi hän pelasi loistavan kauden Vitessessä ja oli lopulta sarjan kuudenneksi paras maalintekijä 19:llä osumallaan.
Hän herätti kiinnostusta muun muassa PSV Eindhovenissa, jonne hän lopulta siirtyi 6,6 miljoonan euron siirtokorvauksella ja viisivuotisella sopimuksella. Hän sai pelinumerokseen 9, jota oli aikaisemmin käyttänyt Patrick Kluivert, joka jätti seuran samana kesänä ja siirtyi Lilleen.
3. maaliskuuta 2010 Lazović teki sopimuksen Pietarin Zenitin kanssa, joka maksoi hänestä noin 5 miljoonan euron siirtokorvauksen.
Maajoukkue.
Lazović teki ensiesiintymisensä Serbian maajoukkueessa 27. maaliskuuta 2002 ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan.
Pyhän Luukkaan akatemia

Pyhän Luukkaan akatemia eli Accademia di San Luca perustettiin taiteilijoiden yhdistyksenä Roomassa vuonna 1577 Federico Zuccarin johdolla. Sen tarkoituksena oli nostaa taiteilijoiden, eli taidemaalarien, kuvanveistäjien ja arkkitehtien työ pelkkien käsityöläisten tekemän työn yläpuolelle. Muita perustajia olivat Girolamo Muziano ja Pietro Olivieri. Akatemia sai nimensä Pyhän Luukkaan mukaan. Legendan mukaan Luukas oli maalannut Neitsyt Mariasta muotokuvan, ja hänestä oli siksi tullut maalarikiltojen suojeluspyhimys.
Akatemia toimii yhä nimellä Accademia Nazionale di San Luca. Akatemia sijaitsee nykyisin Palazzo Carpegnassa, Piazza dell’Accademia di San Lucan varrella. Aiemmat 1500-luvulta alkaen käytössä olleet tilat eivät ole säilyneet, mutta akatemian kirkko "Santi Luca e Martina" kylläkin. Arkkitehti Pietro da Cortonan suunnitteleman kirkon julkisivu on Forum Romanumiin päin. 
Alusta asti jokaisen akatemian jäsenyyteen hakevan tuli lahjoittaa yksi teos kokoelmiin, joten akatemian taidekokoelma on runsas. Siihen kuuluu maalauksia, veistoksia, noin 500 muotokuvaa ja huomattava piirustuskokoelma.
Pyhän Luukkaan akatemian edeltäjä oli "Compagnia di San Luca", maalarien ja miniatyristien kilta. Vuonna 1620 paavi Urbanus VIII antoi sille oikeudet hyväksyä ketkä saattoivat toimia taiteilijoina Roomassa. Akatemian alkuvuosina paavillinen auktoriteetti valvoi tarkoin sen toimintaa. Sen johtajiin oli kuulunut monia tunnettuja 1600-luvun taiteilijoita, kuten Bernini ja Cortona. Tosin osa maineikkaista taiteilijoista ei koskaan joko liittynyt tai tullut hyväksytyksi akatemiaan.
Latistaa totuudenetsinnän sanahelinäksi

Latistaa totuudenetsinnän sanahelinäksi on Keuhkojen EP, jonka julkaisi Bad Vugum vuonna 1993 tunnuksella Bad-36. "Latistaa totuudenetsinnän sanahelinäksi" on Keuhkojen neljäs EP. Sen liitteenä on kappaleiden sanoitukset ja keikkakuvia sisältävä moniste. Monisteen kuvat on ottanut Bowie. EP:n sisältämät kappaleet julkaistiin uudelleen vuonna 1996 "Mitä otat mukaan muistoksi sivistyksestä" albumin lopussa "Lihaa y-akselilla olen oikeassa" -EP:n kappaleiden kera.
"Moshablen" arvostelun mukaan EP kuulostaa "mielisairaiden turkkilaisten esittämältä no wave teknokabareelta".
Kappaleet.
Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Kake Puhuu.
Laokoon-ryhmä

Laokoon-ryhmä eli Laokoon ja hänen poikansa on roomalainen monumentaaliveistos noin ajalta 27 eaa.–68 jaa. Pliniuksen mukaan veistoksen ovat tehneet ródoslaiset kuvanveistäjät Hagesandros, Athenodoros ja Polydoros. Veistos kuvaa, kuinka merikäärmeet kuristavat hengiltä troijalaisen papin Laokoonin ja hänen poikansa. Vuonna 1506 löytynyt veistos on erittäin tunnettu. Siitä on tehty runsaasti reproduktiokaiverruksia ja se on ollut monien maalausten aiheena. Se on innoittanut myös teoreetikkoja.
Tapahtuma kuvataan Vergiliuksen runoelmassa "Aeneis". Vergiliuksen mukaan Laokoon varoitti päästämästä kreikkalaisten puuhevosta kaupungin muurien sisälle. Kun Laokoon oli uhraamassa härkää Poseidonille, merestä nousi kaksi käärmettä. Ne kiertyivät kuolettavasti Laokoonin ja hänen poikiensa ympärille. 
Laokoonilla oli erityistä merkitystä roomalaisille, jotka katsoivat polveutuvansa troijalaisista. Veistoksen hahmot symboloivat inhimillistä urheutta, joka taisteli pahansuopia yliluonnollisia voimia vastaan.
Useimmat Rooman keisariajan marmoriveistoksista olivat kopioita kreikkalaisista veistoksista, eikä useinkaan ole mahdollista tietää, kuinka uskollisia kopioita ne ovat. Kuitenkin monet tuon ajan marmoriveistokset enemmän jäljittelivät varhaisempia tyylejä kuin kopioivat. Myös Laokoon-ryhmä lienee jossain määrin jäljittelyä, samoin kuin Belvederen Apollo.
Laokoon-ryhmän innoitus on peräisin hellenistisestä taiteesta. Hahmot muistuttavat Pergamonin alttarin reliefifriisin veistoksia, joissa on samankaltaisia lihaksikkaita, ponnistelevia ihmishahmoja ja vääristyneitä ilmeitä. Laokoon-ryhmää pidettiinkin pitkään jonkin Zeuksen reliefin aikaisen kadonneen veistoksen kopiona. Sperlongasta Rooman läheltä on kuitenkin löydetty samansuuntaisia ja samojen veistäjien signeeraamia veistosryhmiä. Veistokset oli tehty keisari Tiberiuksen pitosalina käyttämää luolaa varten.
Veistoksen toteutus on hellenistisiä veistoksia mahtipontisempaa ja sensaatiota tavoittelevampaa, ja sen henki on kaukana "Aeneiksen" arvokkuudesta ja hillitystä vakavuudesta.
Mäkihypyn maailmancup 2010–2011

Mäkihypyn maailmancup 2010–2011 alkoi Kuusamosta Suomessa 27. marraskuuta 2010. Kauden aikana hypättiin 26 henkilökohtaista osakilpailua, joista kaksi siirrettiin, sekä viisi joukkuekilpailua. Viimeinen osakilpailu hypättiin Planicassa Sloveniassa 20. maaliskuuta 2011. Itävallan Thomas Morgenstern varmisti kokonaiskilpailun voiton kauden neljänneksi viimeisessä kilpailussa Vikersundissa.
Edellisistä vuosista poiketen kaudella 2010–2011 ei järjestetty Nordic Tournamentia.
Gojko Kačar

Gojko Kačar (; s. 26. tammikuuta 1987 Novi Sad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija. Hän pelasi kymmenen vuotta Saksassa ja edusti siellä Hertha Berliniä, Hamburgia ja FC Augsburgia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Gojko on syntyisin kuuluisasta nyrkkeilyperheestä. Hänen enonsa Slobodan Kačar voitti olympiakultaa vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa, kun neljä vuotta aikaisemmista kesäolympialaisista Tadija Kačar oli voittanut olympiahopeaa. Gojko itse jatkoi olympiaperinnettä, kun hän oli Serbian maajoukkueen mukana vuoden 2008 kesäolympialaisissa.
Ura.
Kačar pelasi Vojvodinan nuorisojoukkueissa, ennen kuin hän nousi edustusjoukkueeseen vuonna 2003. Tammikuussa 2008 hän siirtyi saksalaisseura Hertha Berliniin 3 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hänestä tuli silloin Vojvodinan historian kallein pelaaja.
7. syyskuuta 2008 hän teki viisi maalia Serbian ja Unkarin välisessä alle 21-vuotiaiden vuoden 2009 EM-kilpailujen karsintaottelussa. Itse turnauksessa hän teki Serbian ainoan maalin kolmen ottelun aikana.
Finnhits 2

Finnhits 2 on suomalaista iskelmämusiikkia sisältävän "Finnhits"-kokoelmalevysarjan toinen osa vuodelta 1975. Levyn kappaleet ovat vuosilta 1972–1975. 
Albumista tuli suuri menestys ja se nousi Mitä Suomi soittaa -listan listaykköseksi sarjan ensimmäisen albumin tapaan. Kultalevyraja ylittyi vuonna 1983 ja sitä on myyty vuoteen 2013 mennessä yhteensä 150 856 kappaletta. Se on täten Finnhits-sarjan myydyin sekä kaikkien aikojen 13. myydyin kotimainen albumi.
Albumi julkaistiin Finnlevy-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Vuonna 1996 Fazer Records julkaisi albumin ensimmäistä kertaa CD-levynä. Vuonna 2003 albumi julkaistiin myös samoissa kansissa levysarjan ensimmäisen osan kanssa CD-levynä.
CICA

CICA () on turvallisuuspainotteinen Aasian valtioiden välinen keskustelufoorumi. Järjestön puheenjohtajuus vaihtuu neljän vuoden välein, ja myös huippukokoukset pidetään joka neljäs vuosi. CICA:n sihteeristö toimii Astanassa Kazakstanissa, ja sitä johtaa vuorossa olevan puheenjohtajamaan nimittämä pääsihteeri ().
Aloitteen järjestön perustamiseksi teki 1992 Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev. Perustamisasiakirjat allekirjoitettiin 1999 ja 2002. Jotta valtio hyväksytään CICA:han, ainakin osan sen alueesta pitää kuulua Aasiaan. Vuonna 2010 uudeksi pääsihteeriksi valittiin Turkin Çınar Aldemır. Hänen edeltäjänsä toimessa 2002–2010 oli kazakstanilainen Dulat Bakishev.
Jäsenmaat.
Varsinaiset jäsenet.
Afganistan, Arabiemiraatit, Azerbaidžan, Egypti, Etelä-Korea, Intia, Irak, Iran, Israel, Jordania, Kazakstan, Kiina, Kirgistan, Mongolia, Pakistan, Palestiinalaishallinto, Tadžikistan, Thaimaa, Turkki, Uzbekistan, Vietnam ja Venäjä.
Tarkkailujäsenet.
YK, ETYJ, Arabiliitto; Bangladesh, Indonesia, Japani, Malesia, Qatar, Ukraina ja Yhdysvallat.
Abderraouf Ben Aziza

Abderraouf "Raouf" Ben Aziza (, s. 23. syyskuuta 1953) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti urallaan kahdesti Tunisian pääsarjan maalikuninkuuden vuosina 1976 ja 1978.
Ben Aziza pelasi Tunisian jalkapallomaajoukkueessa muun muassa vuoden 1978 Afrikan kisoissa ja 1978 MM-kisoissa.
Chris Anker Sørensen

Chris Anker Sørensen (5. syyskuuta 1984 Hammel, Tanska – 18. syyskuuta 2021) oli tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti vuonna 2007 alkaneen ammattilaisuransa alusta aina vuoteen 2015 tanskalais-venäläistä tallia, joka tunnettiin tuona aikana nimillä CSC, Saxo Bank ja Team Tinkoff-Saxo. Kaudella 2016 hän kilpaili ranskalaisessa Fortuneo-Vital Concept -joukkueessa ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2017–2018 tanskalaisessa Riwalissa. Hän kilpaili Luxemburgin lisenssillä 2010. 
Sørensen voitti Italian ympäriajossa 2010 Terminilloon päättyneen vuorietapin puolen minuutin erolla Simone Stortoniin.
Ammattilaisuransa jälkeen Sørensen toimi tanskalaisen TV 2 -kanavan pyöräilykommentaattorina. Hän joutui 18. syyskuuta 2021 auto-onnettomuuteen pyöräillessään Zeebruggessa Flanderin MM-kilpailujen alla ja kuoli saamiinsa vammoihin myöhemmin samana päivänä.
Saavutukset.
Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Ringerike GP, etapin 3 voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 19:s
Critérium du Dauphiné Libéré, etapin 6 voitto
Itävallan ympäriajo, etapin 2 voitto
Olympialaiset, maantieajossa 12:s
MM-kilpailut, maantieajossa 13:s
MM-kilpailut, maantieajossa 13:s
Japan cup, voitto
Italian ympäriajo, etapin 8 voitto
Liège–Bastogne–Liège, kuudes
Tour de Romandie, mäkikirikilpailun voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 12:s, etapilla 4 toinen
Katalonian ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 14:s, 16. etapilla toinen, mäkikirikilpailussa kolmas, kilpailun yritteliäimmän ajajan palkinto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18:s, etapilla 18 toinen
Giro dell'Emilia, toinen
Maantieajon Tanskan-mestaruus
Moskenesøya

Moskenesøya on Lofoottien saariryhmään kuuluva saari ja se sijaitsee Nordlandin läänissä, Pohjois-Norjassa. Saarelta on yhteys Flakstadøya-saarelle Kåkernin sillan kautta. Koillinen osa saaresta kuuluu Flakstadin kuntaan, loput Moskenesin kuntaan.
Maantiede.
Moskenesøya on eteläisin ja läntisin Lofoottien pääsaarista, ja sen pinta-ala on 185,9 km². Saaren korkein kohta on Hermannsdalstinden (1 029 m). Suurimmat vuonot ovat Kjerkfjorden ja Selfjorden. Moskenesøyan erottaa Flakstadøyasta kapeahko Sundstraumen-salmi. Moskenesøyan eteläkärjen ja siitä 8 kilometriä etelä-lounaaseen sijaitsevan Moskenin saaren välissä on yksi maailman suurimpia vesipyörteitä, Moskstraumen.
Michael Grätzel

Michael Grätzel (s. 11. toukokuuta 1944 Saksa) on sveitsiläinen kemiantekniikan professori, joka työskentelee Lausannessa École polytechnique fédérale de Lausannessa (EPFL). Hän syntyi Saksassa, mutta hänellä on Sveitsin kansalaisuus. Grätzel on kehittänyt kasvien fotosynteesiä jäljittelevän aurinkokennon, joiden odotetaan korvaavan kalliit piikennot. Kennojen tuotanto alkoi 2009. Grätzel sai vuoden 2010 Millennium-teknologiapalkinnon.
Stephen Furber

Stephen Furber (s. 1953 Englanti) on brittiläinen tietotekniikan professori, joka työskentelee Manchesterin yliopistossa Britanniassa. Hän on yhdessä Sophie Wilsonin kanssa suunnitellut ARM-mikroprosessorin sekä ollut mukana suunnittelemassa BBC Micro -tietokonetta. Furber oli ehdokkaana vuoden 2010 Millennium-teknologiapalkinnon saajaksi.
Furber sai Lovelace-mitalin vuonna 2014.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2008.
Rabah Madjer

Rabah Madjer (, s. 15. joulukuuta 1958 Hussein Dey, Ranskan Algeria) on algerialainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Madjeria on pidetty 1980-luvulla yhdestä maailman parhaimmista hyökkääjistä ja kautta-aikain parhaimpia algerialaispelaajia. Hänet valittiin myös vuonna 1987 Afrikan parhaaksi jalkapalloilijaksi.
Pelaajaura.
Madjer aloitti ammattilaisuransa 16-vuotiaana kotikaupunkinsa seurassa NA Hussein Deyssa kaudella 1975–1976. Hän vietti seurassa kahdeksan kautta voittaen sinä aikana Algerian cupin vuonna 1979. Madjer oli joukkueen mukana myös Afrikan Cup voittajien cupin loppuottelussa, jossa se hävisi guinealaiselle Horoyalle.
Kaudella 1983–1984 Madjer siirtyi Eurooppaan aluksi Ranskaan, jossa hän vietti kolme vuotta pelaten kaksikautta Racing Parisissa ja yhden kauden Toursissa. Matka jatkui Portugaliin, jossa Madjer pelasi Portossa kolme kautta. Hän nousi heti ensimmäisellä kaudellaan maailman tietoisuuteen Euroopan cupin myötä ja erityisesti loppuottelussa Bayern Münchenia vastaan, jossa Madjer teki ottelun 1–1 tasoitusmaalin.
Heinäkuussa 1988 Madjer siirtyi suurin odotuksin Espanjaan Valenciaan, mutta muutaman kuukauden jälkeen hän siirtyi takaisin Portoon, tehtyään 14 ottelussa neljä maalia. Portossa Madjer palasi menestyksen makuun voitettuaan vielä Portugalin cupin ja Portugalin supercupin vuonna 1991.
Mestaruusvuosien jälkeen Madjer pelasi vielä yhden kauden Qatarissa ennen uransa päättämistä.
Maajoukkueura.
Madjer kuului Algerian maajoukkueeseen vuosien 1982 ja 1986 MM-kisoissa. Hän pelasi yhteensä 83 ottelua ja teki niissä 28 maalia, jolla hän on Algerian maajoukkueen historian toiseksi paras maalintekijä.
Saavutukset.
Henkilökohtaiset palkinnot
Gimsøya

Gimsøya on yksi Lofoottien saariryhmään kuuluvista saarista Pohjois-Norjassa Nordlandin läänissä. Saari sijaitsee Austvågøyan ja Vestvågøyan saarien välissä ja se kuuluu Våganin kuntaan. Saari koostuu Vinjestä, Saupstadista, Hovsundista, Vikistä, Årstrandista, Sundklakkista, Barstandista, Gimsøysandista ja Gjendalenista.
Gimsøyalla oli ennen oma kuntansa, Gimsøy, joka erotettiin Våganin kunnasta omaksi kunnakseen vuonna 1856, mutta vuonna 1964 Gimsøy, Vågan ja Svolvaer yhdistettiin yhdeksi kunnaksi, Våganiksi.
Gimsøyan eteläinen ja itäinen osa ovat mäkisiä, kun taas saaren pohjois- ja länsiosat ovat soisia ja alavia missä poikkeuksena on Hoven-vuori (368 m). Saaren korkein kohta on Bardstrandfjellet (769 m). Viereisistä saarista Gimsøyan erottavat lännessä Sundklakkstraumen- ja idässä Gimsøystraumen-salmi. Saarella on monia suuria suojeltuja alueita johtuen erityisestä kasvillisuudesta ja linnuista.
Saarella on kauppa, vanhainkoti sekä päiväkoti, ja ala- ja yläaste. Gimsøyan pääelinkeino on maatalous, mutta myös kalastus ja turismi ovat tärkeitä tulon lähteitä saaren asukkaille. Saarelta löytyy myös esimerkiksi 9-reikäinen golfkenttä, elektroniikka-asennusyritys, kuljetusyritys ja kotileipomo.
Liikenne.
Valtatie E10 kulkee Gimsøyan eteläpuolen kautta, yhdistäen saaren Austvågøyaan Gimsøystraumenin sillalla ja Vestvågøyaan Sundklakkstraumenin sillalla.
Angelika Cichocka

Angelika Cichocka (s. 15. maaliskuuta 1988) on puolalainen keskipitkän matkan juoksija, joka on erikoistunut 800 ja 1 500 metrille.
Cichocka karsiutui vuonna 2010 Dohan sisäratojen MM-kilpailuiden 800 metrin alkuerissä ja Barcelonan EM-kilpailuiden 800 metrin alkuerissä silloisella ulkoratojen ennätyksellään 2.01,17. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli viides 1 500 metrillä ajalla 4.14,57, mutta karsiutui Helsingin EM-kilpailujen semifinaaleissa. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä.
Cichocka sai Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hopeaa 800 metrillä ajalla 2.00,45. Zürichin EM-kilpailuissa hän karsiutui saman matkan alkuerissä. Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hän sai hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.10,53. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi.
Cichocka voitti 1 500 metrin Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 ajalla 4.33,00. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui välierissä sekä 800 että 1 500 metrillä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi ja 1 500 metrillä seitsemänneksi. Hän karsiutui 800 metrin alkuerissä Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän oli 1 500 metrillä kahdestoista ja karsiutui 800 metrillä välierissä.
Cichocka saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 pronssia 800 metrillä ajalla 2.04,15. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022.
"Lähde: IAAF, Tilastopaja
Henkilökohtaiset ennätykset.
NR = maan ennätys
Kungurin metsäaro

Kungurin metsäaro () on metsäaroalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee aluepiirin kaakkoisosassa Iren ja Sylva -jokien välisellä alueella. Metsäaron pinta-ala on 12 000 neliökilometriä.
Kasvillisuus käsittää Euraasian metsäarovyöhykkeen lajeja, joista monet ovat nykyään Uralin alueella harvinaisia. Metsäsaarekkeissa kasvaa koivua ja haapaa sekä vähäisemmässä määrin lehmusta, jalavaa ja mäntyä. Kungurin metsäaroa pidetään jääkautta seuranneen lämpimän kauden (5000–1000 eaa.) jäänteenä. Sen säilymistä ovat edistäneet seudun lämpimät kesät, vähäinen sademäärä ja kalkkikiveä sisältävät sedimenttilajit. Nykyään suuri osa alueesta on maatalouden käytössä.
Tiaistangara

Tiaistangara ("Chlorospingus pileatus") on Keski-Amerikassa tavattava sirkkuleihin kuuluva varpuslintu. 
Koko ja ulkonäkö.
Tiaistangara on kooltaan noin 13 cm. Ruumiinrakenteeltaan tiaistangara on tiaismaisen pyöreähkö ja tukeva. Pää on musta lukuun ottamatta niskaan ulottuvaa valkeaa silmäkulmajuovaa. Tiaistangaran kurkku on harmahtava. Selästään laji on oliivinvihreä. Rinta on oliivinvärinen ja muuttuu vatsassa väritykseltään valkoiseksi. Mustaposkikerttuli ("Basileuterus melanogenys") muistuttaa ulkonäöltään tiaistangaraa, mutta eroaa kastanjanruskean päälakensa perusteella. Lajin voi sekoittaa myös sammaltangaraan ("Chlorospingus ophthalmicus").
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tiaistangaraa tavataan Costa Rican ja Panaman länsirannikon vuoristosta. Linnun elinympäristöä ovat vuoristojen sademetsät ja kosteat metsät sekä metsien reunat ja aukiot. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä yli 2 100 metrin korkeudella meren pinnasta, mutta levinneisyysalueen itäosissa tiaistangaraa on tavattu matalammalla kasvavistakin metsistä.
Tiaistangarat liikkuvat usein sekaparvissa yhdessä sammaltangaroiden ja punaorneerojen ("Margarornis rubiginosus") kanssa. Linnun ravintoa ovat hedelmät ja marjat, erityisesti kanervakasvien ja herukkojen marjat. Lisäksi laji voi syödä myös hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1965

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1965 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 34. kausi. Kaudella 1965 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti Haka, joka varmisti kolmannen mestaruutensa viimeisellä kierroksella 10. lokakuuta, kun se voitti Esko Malmin ja Asko Mäkilän maaleilla ÅIFK:n 2–1. Viimeisiksi sijoittuneet UPallo, ÅIFK ja TaPa putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1965 voitti HJK:n Kai Pahlman 22 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1965 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen UPallon maalivahti Lars Näsmanin. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1965 oli yhteensä 345 128 henkeä eli keskimäärin 2 615 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 5. syyskuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–Haka, kun ottelua saapui seuraamaan 17 293 katsojaa. Yleisömäärä oli Mestaruussarjan uusi ottelukohtainen yleisöennätys.
HJK hävisi kaudella 1965–66 Euroopan Cupin karsintakierroksen otteluparinsa englantilaiselle Manchester Unitedille yhteismaalein 2–9. Reipas hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa unkarilaiselle Honvédille yhteismaalein 2–16.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1964 ja kolme nousijaa kauden 1964 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja TaPa, Itälohkon voittaja UPallo ja Pohjoislohkon voittaja VPS nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet HPS:n, MiPK:n ja KIF:n.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
Karsintakierros
"Manchester United voitti yhteismaalein 9–2."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Honvéd voitti yhteismaalein 16–2."
Vågan

Vågan on Norjan kunta Nordlandin läänin Lofooteilla. Vuoden 2024 alussa kunnassa oli 9 793 asukasta.
Maantieto.
Våganin taajamat ovat Austvågøyn saarella sijaitsevat Svolvær, Kabelvåg ja Henningsvær. Kuntaan kuuluvat myös Gimsøyan, Skrovan, Store Mollan ja Lille Mollan saaret, sekä muutamia pienempiä saaria. Kabelvåg on Lofoottien vanhin kalastajakylä. Ensimmäiset kalastajamökit rakennettiin sinne jo 1100-luvulla.
Vaakuna.
Våganin vuonna 1973 käyttöön otettuun vaakunaan on kuvattu turska, sillä kalastus on aina ollut yksi kunnan pääelinkeinoista.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1966

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1966 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 35. kausi. Kaudella 1966 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti KuPS, joka varmisti kolmannen mestaruutensa toiseksi viimeisellä kierroksella, kun se voitti 9. lokakuuta Pekka Louesolan (2) ja Markku Hyvärisen maaleilla TPS:n 3–0. Viimeisiksi sijoittuneet HIFK, GBK ja OTP putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1966 voitti KuPS:in Markku Hyvärinen 16 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1966 oli yhteensä 390 447 henkeä eli keskimäärin 2 958 katsojaa ottelua kohti. Yleisömäärä oli Mestaruussarjan uusi ennätys. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 3. heinäkuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–Haka, kun ottelua saapui seuraamaan 12 373 katsojaa.
Haka hävisi kaudella 1966–67 Euroopan Cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa belgialaiselle Anderlechtille yhteismaalein 1–12. ÅIFK hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa sveitsiläiselle Servettelle yhteismaalein 2–3.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1965 ja kolme nousijaa kauden 1965 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja TPS, Itälohkon voittaja MP ja Pohjoislohkon voittaja OTP nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet UPallon, ÅIFK:n ja TaPa:n.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
1. kierros
"Anderlecht voitti yhteismaalein 12–1."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Servette voitti yhteismaalein 3–2."
Katarzyna Kowalska

Katarzyna Kowalska (s. 7. huhtikuuta 1985 Lipno) on puolalainen kestävyysjuoksija, jonka päälaji oli aiemmin 3 000 metrin estejuoksu ja sittemmin maraton.
Kowalska voitti 3 000 metrin estejuoksussa kultaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2007. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän oli yhdeksäs. Hän karsiutui sekä Osakan MM-kilpailuissa 2007 että Pekingin olympialaisissa 2008. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 11:nneksi ja Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 kahdeksanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui estejuoksun alkuerissä. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän karsiutui alkuerissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018.
Kowalska saavutti maastojuoksun EM-kilpailuissa pronssia alle 23-vuotiaiden sarjassa 2007. Aikuisten sarjassa hän oli 2014 neljästoista. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän on sijoittunut 36:nneksi 2010 ja 61:nneksi 2013.
Kowalska keskeytti Rio de Janeiron olympiamaratonin 2016. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui maratonilla 36:nneksi.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1969

Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1969 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 38. kausi. Kaudella 1969 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti KPV, joka varmisti ensimmäisen mestaruutensa toiseksi viimeisellä kierroksella, kun se voitti 28. syyskuuta Tapio Raatikaisen maalilla HJK:n 1–0. Viimeisiksi sijoittuneet KTP ja Ässät putosivat II divisioonaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1969 jakoivat HJK:n Pekka Talaslahti ja KPV:n Hannu Lamberg 18 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1969 oli yhteensä 395 315 henkeä eli keskimäärin 2 995 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 29. kesäkuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa HJK–KPV, kun ottelua saapui seuraamaan 13 576 katsojaa.
TPS hävisi kaudella 1969–70 Euroopan Cupin karsintakierroksen otteluparinsa tanskalaiselle KB:lle yhteismaalein 0–5. KuPS hävisi Cup-voittajien cupin ensimmäisen kierroksen otteluparinsa portugalilaiselle Académicalle yhteismaalein 0–1.
Joukkueet.
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista kymmenen kaudelta 1968 ja kaksi nousijaa kauden 1968 Suomensarjasta. Suomensarjan Etelälohkon voittaja I-Kissat ja Itälohkon voittaja Elo nousivat karsintasarjan kautta. Lahti-69 sai UPallon sarjapaikan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet Ponnistuksen ja VPS:n.
Tulokset.
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Eurocupit.
Euroopan Cup.
Karsintakierros
"KB voitti yhteismaalein 5–0."
Cup-voittajien cup.
1. kierros
"Académica voitti yhteismaalein 1–0."
Gustaf Reinhold Blomqvist

Gustaf Reinhold Blomqvist (7. maaliskuuta 1813 Heinola – 18. joulukuuta 1876 Viitasaari) oli suomalainen kirkkoherra, virsirunoilija ja runouden suomentaja.
Blomqvistin vanhemmat olivat kuopiolainen seppä Erik Reinhold Blomqvist ja Lovisa Kockström. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1836. Teologian opintojen jälkeen Blomqvist vihittiin papiksi vuonna 1838.
Blomqvist toimi kirkkoherran apulaisena Kaavilla 1838–1843, kirkkoherran apulaisena ja vt. 2. kappalaisena Helsingissä 1843–1848 sekä välisaarnaajana Pukkilassa 1848–1849. Hän sai varapastorin arvon 1846. Blomqvist oli Haukivuoren kappalaisena 1849–1857, Kesälahden kirkkoherrana 1857–1863 ja Viitasaaren kirkkoherrana 1863–1876.
Blomqvist oli naimisissa vuodesta 1843 Sofia Charlotta Fredrika Blåfieldin kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta.
Flakstadøya

Flakstadøya on yksi Lofoottien saariryhmän saarista, ja se sijaitsee Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa.
Flakstadøyan hallintokeskus on Flakstadin kunnassa sijaitseva Ramberg. Muita alueen asutuskeskuksia ovat Fredvang, Nusfjord, Sund, Vikten ja Napp.
Maantiede.
Saaren korkein kohta on 934 metriä merenpinnan tason yläpuolelle yltävä Stjerntindenin huippu. Muita korkeimpiin lukeutuvia vuoria saarella ovat Stortinden (866 m), Bjørntinden (802 m), Sautinden (794 m), Stabben (777 m), Tønsåsheia (769 m), Stjernhauet (754 m), Masstinden (750 m) ja Stornappstinden (740 m). Näiden lisäksi saarella on useita yli 500 tai 600 metriä korkeita kohtia. Saari ympäröi kahta vuonomaista lahtea, Skjelfjordenia ja Flakstadpollenia. Saarella sijaitsee myös joitakin järviä, joista kaksi suurinta on kumpikin nimetty ”Storvatnet”-järviksi. Hieman näitä pienempiä järviä ovat Litlvatnet, Straumøyvatnet ja Hornvatnet, joista edelleen pienempiä järviä saarella on enemmän.
Liikenne.
Saari on yhdistetty Moskenesøyaan Kåkernin sillalla ja Vestvågøyaan merenalaisen tunnelin kautta.
Austvågøy

Austvågøy on yksi Lofoottien saariryhmän suurimmista saarista. Sen pinta-ala on 526,7 km². Saari on vuoristoista aluetta ja siellä onkin Lofoottien korkein vuori, Higravstinden (1 146 m). Alue on suosittu vuorikiipeilijöiden keskuudessa.
Suuri osa saaresta kuuluu Våganin kunnalle, mutta sen koillisosa kuuluu Hadselin kunnalle. Saaren pääkeskus on Svolværin kunta.
Austvågøy on yhdistetty Hinnøyaan Raftsundin sillalla ja Gimsøyaan Gimsøystraumenin sillalla.
Maantiede.
Saaren korkein kohta on 1 146 metriä merenpinnan tason yläpuolelle yltävä Higravstindenin huippu. Muita korkeimpiin lukeutuvia vuoria saarella ovat Geitgallien (1 085 m), Rulten (1 062 m), Svartsundtindan (1 050 m), Korsnestinden (1 036 m), Olsanestinden (999 m), Breidtinden (976 m), Langstrandtindan (971 m), Reinsletttindan (966 m), Vågakallen (943 m) ja Isvasstinden (940 m). Lisäksi saarella on lukuisia muitakin 500–1 000 metriä korkeita kohtia. Saaren länsipuolella on Gimsøystraumenin salmi ja itäpuolella Raftsundetin salmi. Vuonot Sløverfjorden ja Austnesfjorden halkovat saaren keskeltä lähes kahtia. Rannikko on muutenkin useiden vuonojen ja lahtien rikkomaa. Saarella sijaitsee lisäksi runsaasti järviä, joista suurimpiin kuuluvat Trollfjordvatnet, Stor-Kongsvatnet, Stornøkkvatnet, Storvatnet ja Rørhopvatnet.
Ukkolaukka

Ukkolaukka ("Allium hollandicum") on laukkoihin kuuluva kasvi. Se kukkii touko-kesäkuussa ja voi kasvaa 80 cm:n korkuiseksi.
Višeran luonnonpuisto

Višeran luonnonpuisto () on valtiollinen luonnonsuojelualue Permin aluepiirin Krasnovišerskin piirissä Venäjällä. 
Vuonna 1991 perustettu luonnonpuisto sijaitsee Pohjois-Uralilla Kaman sivujoen Višeran yläjuoksulla. Sen pinta-ala on 2412 neliökilometriä (15,6 % Krasnovišerskin piiristä ja 1,5 % aluepiiristä). Pinta-alasta 76 % on metsää, 3,6 % suota, 0,3 % vesistöjä ja loput metsätöntä aluetta. 
Alueen korkeus vaihtelee 237 ja 1 469 metrin välillä. Korkein kohta on Tulymski Kamen. Kasvillisuus jakautuu neljään korkeusvyöhykkeeseen. Metsävyöhykkeellä kasvaa kuusi- ja pihtametsiä sekä sembramäntyä. 500–600 metrin korkeudessa kasvillisuus muuttuu matalammaksi ja harvemmaksi sekametsäksi ja niityiksi. Alpiinisella vyöhykkeellä on tundrakasvillisuutta ja yli 800–900 metrin korkeudessa vain jäkälää ja sammalta. Alueelta on löydetty 1 147 kasvilajia.
Eläinkunta käsittää sekä eurooppalaisia että siperialaisia lajeja. Nisäkkäitä ovat hirvi, karhu, soopeli, näätä, vesikko, orava, maaorava, majava sekä pienet hyönteissyöjät ja jyrsijät. Yleisiä kanalintuja ovat pyy, metso, kiiruna ja riekko. Muita tyypillisiä lintulajeja ovat kapustarinta, keräkurmitsa, lapinsirkku ja taviokuurna. Luonnonpuistossa esiintyviin uhanalaisiin eläimiin kuuluvat maakotka, kalasääski, ampuhaukka ja siperianjokilohi. Permin aluepiirissä uhanalaisia eläinlajeja on luonnonpuistossa yhteensä 18.
Puiston alueella ei ole koskaan ollut merkittävää taloudellista toimintaa, ja siksi sen luonto on lähes alkuperäisessä tilassaan. Seudulle kantautuvien Solikamskin ja Bereznikin teollisuusalueen sekä Krasnovišerskin sellu- ja paperitehtaan ilmansaasteiden vaikutusta ei ole juurikaan tutkittu. Sverdlovskin alueella asuvat mansit harjoittavat poronhoitoa puiston pohjoisosassa. Säädelty matkailu on sallittua luonnonpuiston eteläosassa ja Višera-joella.
Sylwia Ejdys

Sylwia Ejdys (s. 15. heinäkuuta 1984) on puolalainen keskipitkän matkan juoksija, joka on erikoistunut 1 500 metrille.
Hän karsiutui Pekingin olympialaisissa 2008 (alkuerissä) ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 (välierissä). Vuonna 2010 hän sijoittui neljänneksi Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 4.09,24 ja 12:nneksi Barcelonan EM-kilpailuissa ajalla 4.24,82. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän oli yhdeksäs ajalla 4.20,99. Samoissa kisoissa hän osallistui myös 3 000 metrille, mutta keskeytti alkuerissä.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Ulkoradat
Sisäradat
Niilin lähteillä

Niilin lähteillä (alkuteksteissä nimi esiintyy muodossa "Niilin lähteet") on Neil Hardwickin MTV:lle käsikirjoittama viisiosainen omaelämäkerrallinen komediasarja. Sarjaa esitettiin kerran kuukaudessa lauantaisin klo 21.30–22.00. Sarjaa ei ole esitetty uusintana. 
"Suomen Kuvalehden" Kalevi Haikaran mielestä Hardwick ilkkuu tarkasti ja täsmällisesti suomalaisten ulkomaantörppöilylle, kansallismykkyydelle ja muille ominaispiirteille, on ”hallavine hahmoineen” ja miellyttävine ääntämistapoineen televisioon sopiva, mutta ei juuri osaa näytellä. Samaan kiinnitti huomiota "Helsingin Sanomien" Jukka Kajava, jonka mukaan näytteleminen on jotain muuta kuin "Niilin lähteillä" -ohjelman epäintensiivinen ja epäselvä mutina. Hänestä sarja olisi kaivannut osaavaa näyttelijäntyötä naseviksi kirjoitettujen tilanteiden latauksen säilyttämiseksi.
Reinhold Roine

Reinhold Roine (sukunimi vuoteen 1886 ja vuodesta 1920 "Silfverström"; 14. heinäkuuta 1866 Helsinki – 2. toukokuuta 1937 Kymi) oli suomalainen filosofian maisteri, kirjailija ja kansakoulutarkastaja. Hän käytti nimimerkkejä "Reeni Roine", "R. R." ja "Watson".
Roineen vanhemmat olivat kirvesmies Anders Silfverström ja Karolina Tiljander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1886 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895 ja maisteriksi 1897. Roine toimi Kotkan piirin kansakoulutarkastajana 1911–1925 ja Kymenlaakson piirin kansakoulutarkastajana 1925–1933.
Roine oli yksi keskeisistä henkilöistä muun muassa Juhani Ahon ja Eero Erkon kanssa "Päivälehden" perustamisessa.
Roineen ensimmäinen avioliitto oli Hulda Olivia Takolanderin (k. 1935) kanssa. 
Toinen avioliitto Elin Klemolan (k.1950) kanssa. Toisesta avioliitosta syntyi kaksi lasta, Maria Beata (1919–1995) ja Boy Gottfried (1926–1998).
Sveitsin naisten jalkapallomaajoukkue

Sveitsin naisten jalkapallomaajoukkue on Sveitsin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Sveitsin jalkapalloliiton alaisuudessa.
Sveitsi teki arvokisadebyyttinsä kesällä 2015 pelatuissa Kanadan MM-kisoissa, joihin se varmisti paikkansa ensimmäisenä eurooppalaisena joukkueena. Lopputurnauksessa se hävisi hallitsevalle maailmanmestarille Japanille 0–1 ja Kamerunille 1–2 mutta voitti Ecuadorin 10–1 ja selviytyi lohkokolmosten välisessä vertailussa jatkoon. Neljännesvälierissä Sveitsi hävisi emäntämaa Kanadalle 0–1. Parhaat maalintekijät olivat kolme maalia Ecuadoria vastaan tehneet Fabienne Humm ja Ramona Bachmann.
Sveitsi pelasi ensimmäisen kerran EM-lopputurnauksessa vuonna 2017. Alkulohkossa se voitti Islannin 2–1, pelasi Ranskan kanssa tasan 1–1 ja hävisi Itävallalle 0–1 eikä selviytynyt jatko-otteluihin.
EM-kilpailuissa 2022 Sveitsi pelasi alkulohkossa ensin Portugalin kanssa tasapelin 2–2 mutta hävisi sitten Ruotsille 1–2 ja Alankomaille 1–4 eikä päässyt jatkoon.
Vuonna 2023 Sveitsi pelasi toisen kerran MM-lopputurnauksessa. Se pelasi ottelunsa Uudessa-Seelannissa ja voitti alkulohkonsa voitettuaan Filippiinit 2–0 sekä pelattuaan maalittoman tasapelin Norjan ja Uuden-Seelannin kanssa. Neljännesvälierissä Sveitsi hävisi Espanjalle 1–5. Sveitsin maalintekijät alkulohkossa olivat Ramona Bachmann ja Seraina Piubel, ja neljännesvälierän maali merkittiin Espanjan omaksi maaliksi.
Kultaköynnös

Kultaköynnös eli herttakultaköynnös ("Epipremnum aureum") on maailmalla hyvin yleisesti käytetty köynnöstävä huonekasvi. Kasvi kasvaa luontaisena Moorean saarella Ranskan Polynesiassa, mutta ihmisen tuomana se on levinnyt myös muille Tyynenmeren saarille, Kiinaan, Kaakkois-Aasiaan, Intiaan, Pakistaniin, Singaporeen, Keski- ja Etelä-Amerikkaan, Etelä-Floridaan sekä Karibialle. Havaijilla ja Sri Lankassa sitä pidetään erittäin haitallisena vieraslajina.
Kultaköynnöstä pidetään usein "Epipremnum pinnatumin" muunnoksena, mutta ne ovat tosiasiassa kaksi erillistä lajia, jotka eroavat toisistaan muun muassa lehden muodon, lehtilavan, lehtitupen ja kasvunopeuden perusteella. Syynä luokittelun epäselvyyteen on se, että kultaköynnös kukkii hyvin harvoin. Ainoa tunnettu kukkimiskerta oli vuonna 1962.
Lajikuvaus.
Kultaköynnös on ainavihreä liaani, jonka vihertävänkeltainen varsi voi olla jopa 4 sentin paksuinen ja yli 10–12 metriä korkea. Luonnossa se viettää nuoruuden ajan aluskasvillisuudessa, mistä se pyrkii kiipeilemään parempiin valo-olosuhteisiin puun latvustoon. Lehtihankoihin muodostuu ilmajuuria, joiden avulla kasvi kiinnittyy puunrunkoon ja oksiin tai saatavilla olevaan alustaan.
Nuoren kultaköynnöksen lehdet ovat pienet, herttamaiset ja ehyet, kun taas vanhat lehdet ovat epäsäännöllisen liuskoittuneet, jopa 70–90 senttiä pitkät ja 40–45 senttiä leveät. Huonekasvioloissa kasvi harvoin kasvattaa suuria tai täysikasvuisia lehtiä. Kultaköynnöksen lehdet ovat tyypillisesti kiiltävän vihreät ja niissä on keltaisen tai kermanvärisen kirjavaa kuviointia.
Lisääminen.
Kasvia on helppo lisätä kasvullisesti muutaman lehden mittaisesta latva- tai varsipistokkaasta. Latvapistokas lähtee nopeammin kasvuun, sillä siinä on jo valmiiksi muodostunut latvasilmu uuteen kasvuun. Uudet juuret lähtevät kasvamaan kultaköynnöksen ilmajuurista, juurruttaminen onnistuu parhaiten ja nopeiten vedessä muutaman viikon sisällä.
Myrkyllisyys.
Kultaköynnös on kokonaan myrkyllinen ja vaikuttava aine kasvissa on saponiinit. Kasvin rikkoutuneista osista tuleva neste on lievästi myrkyllinen ja saattaa aiheuttaa tilapäistä ärsytystä iholla ja limakalvoilla, kuten silmissä ja suussa. Kasvinesteelle altistunut alue on syytä huuhdella kunnolla. Jos oireet jatkuvat pitempään, kannattaa ottaa yhteyttä lääkäriin.
Käyttö huonekasvina.
Kultaköynnös on hyvin kestävä huonekasvi, joten se on hyvin suosittu erilaisissa julkisissa tiloissa. Kasvia näkee yleisesti joko seinälle kiipeilemään asetettuna, tai vapaana riippuen esimerkiksi amppelissa. Jos haluaa mahdollisimman näyttävän kultaköynnöksen, pitää ottaa mallia kasvin luontaisesta kasvutavasta. Kasvin tukeminen sammalpaaluun tai muuhun orgaanista ainetta sisältävään tukeen saa kultaköynnöksen kasvamaan paremmin ja tuuheammin, koska kasvin ei tarvitse etsiä tukea.
Huonekasvina suositaan nimenomaan kirjavalehtisiä lajikkeita, joita on saatu jalostuksella.
Emmi Alanen

Emmi Alanen (s. 30. huhtikuuta 1991 Lappajärvi) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja entinen vapaapainija.
Jalkapallo.
Jalkapallossa Alanen oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Uransa alussa hän edusti Kokkola Futis 10:tä, KPV:tä, FC Sportia, FC Unitedia ja HJK:ta. Vuoden 2015 loppuun saakka hän edusti Ruotsissa Umeå IK:ta, jonne hän siirtyi välittömästi EM-kilpailujen 2013 jälkeen, ja kausina 2016–2018 hän edusti Vittsjö GIK:ta sekä kausina 2019–2021 Växjö DFF:ää. Uransa lopussa hän pelasi vuosina 2022-2025 Damallsvenskanissa Kristianstad DFF:ssä. 
Alanen pelasi ensimmäisen ottelunsa A-maajoukkueessa 2010. Otteluita hänelle kertyi yhteensä 109 ja teki niissä 22 maalia. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit Suomen jokaisessa kolmessa ottelussa, kuten myös vuoden 2022 EM-kilpailuissa.
Kesäkuussa 2025 Alanen ilmoitti lopettavansa uransa jalkapalloilijana. Yhtenä syynä olivat pelaamista häirinneet jatkuvat loukkaantumiset. 
Paini.
Jalkapallon lisäksi Alanen paini pitkään. Painijana hän saavutti kadettien (alle 17-vuotiaiden) EM-hopeaa ja -pronssia sekä juniorien (alle 20-vuotiaiden) PM-hopeaa. Hän päätti luopua painista toivuttuaan pitkästä loukkaantumisesta, jolloin jalkapallon jatkaminen tuntui painin jatkamista helpommalta.
Muuta.
Alanen on harrastanut myös yleisurheilua. Hänen isänsä Vesa Alanen kilpaili painijana, isoisänsä Veikko Alanen oli painin MM-edustaja ja isoisänsä veli Pekka Alanen paini olympialaisissakin. Emmi Alasen setä Raimo Alanen oli 1970-luvulla maaotteluedustaja 110 ja 400 metrin aitajuoksussa, ja serkku eli Raimo Alasen poika Johannes Alanen kuului vuonna 1998 MM-kultaa voittaneeseen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueeseen.
Tšerdynin tie

Tšerdynin eli Višeran tie (; Ви́шерская доро́га, "Višerskaja doroga") oli Uralin yli Länsi-Siperiaan johtanut muinainen kulkureitti.
Tie sai alkunsa Tšerdynin kaupungista ja kulki Višeran, sen sivujoen Velsin ja Tšurokin kautta kannakselle, josta se jatkui Taltija, Ivdel ja Lozva -jokia pitkin Toboliin laskevaan Tavdaan.
1500-luvun lopulla heti Siperian kaanikunnan kukistuttua Tšerdynin tie oli ainoa Venäjän hallituksen sallima kulkureitti Siperiaan. Vuonna 1588 Ivdelin suulle rakennettiin Lozvan linnoitus, josta muodostui tärkeä välietappi ja voivodin johtaman laajan kihlakunnan keskus. Lyhyemmän Babinovin tien avaamisen jälkeen vuonna 1598 Tšerdynin tie menetti merkityksensä.
Kallhäll

Kallhäll on kaupunginosa ja entinen taajama Järfällan kunnassa Tukholman lähistöllä. Vuonna 2006 Kallhällin asukasluku oli 12 821.
Kallhäll kasvoi 1900-luvun alkupuolella pieneksi teollisuusyhteisöksi muun muassa koneteollisuudessa toimivan Bolindersin ympärille. Nykyään alueella sijaitsee yrityspuisto, jossa on lukuisia pienyrityksiä.
Kallhällissa sijaitsee yksi Tukholman paikallisjunan asemista.
Kallhäll on myös entinen taajama, joka on jo kauan sitten kasvanut yhteen muun Tukholman taajaman kanssa.
Perpignan Canet Football Club

Perpignan Canet Football Club on ranskalainen jalkapalloseura Perpignanista.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1934. Perpignan FC nousi toiselle sarjatasolla kaudeksi 1952–1953 ja pelasi sarjassa vuoteen 1959 saakka. Paluun toiselle sarjatasolle seura teki kaudeksi 1991–1992. Perpignan FC onnistui säilyttämään sarjapaikkansa vuoteen 1997 saakka, jolloin se putosi. Tämän jälkeen seura on pudonnut maan alasarjoihin.
HMS Musketeer

HMS Musketeer (viirinumero G86) oli Britannian kuninkaallisen laivaston M-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. syyskuuta 1939 osana vuoden 1939 laivasto-ohjelmaa Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 7. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta 1941 ja valmistui 18. syyskuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 462 543 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus sijoitettiin 1955 poistolistalle ja myytiin BISCOlle 3. syyskuuta. Se saapui 6. joulukuuta hinattuna T. J. Youngille romutettavaksi.
Hamdi Meddeb

Hamdi Meddeb (; s. 8. huhtikuuta 1952 Tunis) on tunisialainen liikemies, joka on toiminut vuodesta 2007 lähtien urheiluseura Espérancen puheenjohtajana.
Elämäkerta.
Meddeb pelasi nuoruudessaan jalkapalloa setänsä innostuksesta, joka kannatti Stade Tunisienia, mutta hän siirtyi pelaamaan toiseen paikalliseen seuraan Espéranceen vuonna 1967. Meddeb lopetti kuitenkin jalkapallon pelaamisen aikaisin perustaakseen ensimmäisen yhtiönsä vuonna 1979, josta on noussut Tunisian meijerituotannon johtavimpia yhtiöitä. Aluksi yhtiö tuotti jogurtteja, kunnes 1996 sen tuotanto laajeni useampaan maitotuotteeseen.
Meddeb on naimisissa ja heillä on neljä lasta.
Great Yarmouth

Great Yarmouth on noin asukkaan satamakaupunki ja asukkaan kaupunkipiiri "(borough)" Norfolkin kreivikunnassa Englannin itärannikolla. Hallintopiiri käsittää noin 24 kilometriä pitkän Pohjanmeren rannikkokaistaleen, johon kuuluu peltoa ja marskimaata. Great Yarmouthin kaupunki on rakennettu hiekkaharjulle Breydon Waterin estuaarin suulle.
Great Yarmouth mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1086 laaditussa Domesday bookissa. Asukkaat saivat elantonsa satojen vuosien ajan pyytämällä silliä Pohjanmerestä ja käymällä vilkasta kauppaa mannereurooppalaisten kanssa.
Ensimmäisessä maailmansodassa saksalaiset pommittivat Great Yarmouthia ilmalaivoilla, ja se oli strategisesti merkittävä kohde myös toisessa maailmansodassa. Sillikantojen romahdettua 1960-luvulla liikakalastuksen vuoksi asukkaat joutuivat etsimään kalastuksen tilalle uuden elinkeinon. Heidän onnekseen Pohjanmereltä löydettiin samoihin aikoihin öljyä ja maakaasua ja kaupungista tuli vähäksi aikaa Pohjanmeren merkittävin öljy- ja kaasusatama. Nykyään Great Yarmouth on kuuluisa ennen kaikkea pitkistä hiekkarannoistaan ja huvipuistoistaan, joiden ansiosta siitä on kehittynyt Ison-Britannian kolmanneksi suosituin rantalomakohde Blackpoolin ja Bournemouthin jälkeen.