tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Chattahoochee Hills

Chattahoochee Hills (aiemmin Chattahoochee Hill Country) on kaupunki Yhdysvalloissa Georgian osavaltiossa. Sen väkiluku oli 2 950 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Fultonin piirikunnan eteläosassa. Chattahoochee Hills kuuluu Atlantan suurkaupunkialueeseen. kaupunki perustettiin vuonna 2007 nimellä Chattahoochee Hill Country, ja se vaihtoi seuraavana vuonna nimekseen Chattahoochee Hills.
Väestö.
Vuonna 2020 Chattahoochee Hillsin 2 950 asukkaasta valkoisia oli 69,8 %, mustia 22,1 %, aasialaisia 0,3 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. Asukkaista 1,8 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 5,7 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 14,5 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia, ja 3,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Lauttasaaren kirjasto

Lauttasaaren kirjasto on Helsingin Lauttasaaressa sijaitseva, vuonna 1986 valmistunut Helsingin kaupunginkirjaston kirjasto ja Helmet-kirjasto. Kirjaston kanssa samassa rakennuksessa toimii kaupungin nuorisotalo Apaja. Lauttasaaren kirjasto on toiminut aiemmin useissa paikoissa, viimeksi Lauttasaaren ala-asteen sivurakennuksessa.
Gunnar Engelberg

Gunnar Enkovaara, vuoteen 1936 Engelberg, (22. maaliskuuta 1887 Valtimo – 8. tammikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen saarnaaja ja leipurimestari. Engelberg tuli tunnetuksi Helsingin baptistiseurakunnan johtajana vuosina 1923–1932.
Elämäkerta.
Engelberg oli pappissukua, mutta lääkäri kielsi Gunnarin opiskelun huonon näön vuoksi. Gunnar Engelberg lähetettiin Pietariin kondiittorikouluun ja sieltä palauttuaan hän perusti leipomoliikkeen Käkisalmeen, josta hän muutti Helsinkiin.
Helsingissä Gunnar Engelberg osallistui baptistiseurakunnan toimintaan ja kondiittoriliikkeen johtajana auttoi seurakuntaa toimimaan. Vuonna 1923 Engelberg valittiin seurakunnan saarnaajaksi ja esimieheksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1932 saakka.
Engelbergiä on kuvattu armoitetuksi herätyspuhujaksi ja hengelliseksi opettajaksi, jonka käytös oli arvovaltaista ja hyvätapaista. Engelberg tuli valituksi useisiin luottamustehtäviin. Engelberg joutui vuonna 1911 käräjille vastaamaan aikuiskasteesta, mutta häntä ei tuomittu.
Hangeng

Han Geng (9. helmikuuta 1984), tunnetaan myös korealaisella nimellä Hankyung on kiinalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli poikabändi Super Juniorin ja sen alaryhmän Super Junior-M:n jäsen.
Kalle Henneri

Kalle Richard Henneri (7. helmikuuta 1871 Pirkkala – 16. huhtikuuta 1940 Pispala) oli suomalainen evankelis-luterilaisen kirkon katekeetta sekä kirkkoherran apulainen ja myöhemmin baptistisaarnaaja. Henneri toimi Tampereen baptistiseurakunnan saarnaajana vuosina 1923–1927 sekä 1928–1930.
Elämäkerta.
Henneri sai kotonaan kristillisen kasvatuksen, mutta vieraantui liikkeestä nuoruusvuosinaan. Henneri työskenteli pitkään luterilaisessa kirkossa kristinuskon opettajana ja kirkkoherran apulaisena monissa seurakunnissa muun muassa Hämeenkyrössä ja Ruovedellä. Vuonna 1923 Henneri liittyi baptisteihin.
Vuosina 1923–1927 Henneri toimi Tampereen baptistiseurakunnan saarnaajana ja liikkui tämän jälkeen kenttätyöntekijänä ympäri maata. Henneri oli suosittu juhlapuhuja ja raamattukurssien opettaja. Toisen kerran Henneri työskenteli Tampereen seurakunnassa vuosina 1928–1930. Vuonna 1931 Henneri muutti Vapaakirkkoon.
Henneriä on kutsuttu palavaksi julistajaksi, jonka sanoma kosketti tuntoja ja oli mukaansa tempaavaa. Henneriä on kuvattu myös hyväksi laulajaksi ja taitavaksi kirjoittajaksi, joka perustui hyvään Raamatun tuntemukseen.
Zhoumi

Zhou Mi (周覓, 19. huhtikuuta 1986), tunnetaan taiteilijanimellä Zhoumi on kiinalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on poikabändi Super Juniorin alaryhmän Super Junior-M:n jäsen.
Aleksius Hiljanen

Aleksius Hiljanen (23. syyskuuta 1868 Vesanka – 20. joulukuuta 1951 Keuruu) oli suomalainen baptistisaarnaaja ja Suomen Baptistiyhteiskunnan kunniajäsen.
Elämäkerta.
Aleksius Hiljanen lähti 11-vuotiaana ansiotyöhön paperitehtaalle ja toimi näissä tehtävissä 17 vuoden ajan. Hiljanen koki voimakkaan herätyksen sisarensa kuoleman aikoihin. Maaliskuussa 1897 Hiljanen tuli uskoon Tampereen baptistiseurakunnan rukoushuoneella. Saman vuoden kesäkuussa hänet kastettiin ja hän liittyi seurakuntaan.
Hiljanen aloitti uskoontulonsa myötä julistamaan sanaa ja hänet valittiin useisiin seurakunnan luottamustehtäviin. Vuonna 1898 hän toimi seurakunnan pyhäkoulutyönjohtajana ja samana vuonna saarnaajana.
Saarnaajana Hiljasta on kutsuttu omintakeiseksi, ahkeraksi ja pelottomaksi. Hänen tyyliä on kuvattu jäljittelemättömäksi ja arvostelusta piittaamattomaksi. Hiljanen toimi erityisesti Keski-Suomen alueella ja saarnasi ahkerasti ympäri maata. Lisäksi hän teki puhujamatkoja myös Inkeriin ja Pietariin.
Suomenkielisen baptistityön itsenäistyessä Hiljanen valittiin yhdyskunnan hallitukseen ja vuonna 1931 varapuheenjohtajaksi. Sodan jälkeen Hiljanen jätti luottamustehtävät ja hänet nimitettiin kunniajäseneksi.
Murhayritykset.
Aleksius Hiljasen henkeä uhattiin saarnaamisen vuoksi kahteen otteeseen. Vuonna 1906 Hiljasen puhe keskeytettiin asettamalla veitsi tämän kurkulle. Seuraavana vuonna 1907 Hiljasta kohti ammuttiin Kuokkalassa.
Henry Lau

Henry Lau (11. lokakuuta 1989), tunnetaan taiteilijanimellä Henry on kanadalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli poikabändi Super Juniorin alaryhmän Super Junior-M:n jäsen ja tekee nykyään soolouraa.
Otto Müller (painija)

Otto Müller (s. 21. kesäkuuta 1899) oli sveitsiläinen vapaapainija ja olympiamitalisti.
Müller osallistui Pariisin olympialaisissa 1924 vapaapainin 72 kilogramman sarjaan. Hän sai olympiapronssia.
Juho Hunnakko

Juho Heikki Hunnakko (23. maaliskuuta 1902 Alajärvi – 13. kesäkuuta 1969 Vaasa) oli suomalainen baptistisaarnaaja ja seurakunnanjohtaja. Hunnakko toimi Vaasan baptistiseurakunnan saarnaajana vuosina 1938–1951 sekä 1955–1969.
Elämäkerta.
Juho Hunnakko tuli uskoon 24-vuotiaana ja meni pian kasteelle liittyen Vaasan baptistiseurakuntaan. Hunnakko tuli nopeasti seurakunnan työhön mukaan. Vuonna 1938 hänet valittiin seurakunnan saarnaajaksi ja esimieheksi ja lyhyitä aikoja lukuunottamatta hän toimi tässä tehtävässä elämänsä loppuun asti.
Hunnakko kuului Suomen baptistiyhdyskunnan hallitukseen vuosina 1942–1962 ja toimi baptistien raamattuopiston johtokunnan jäsenenä. Vuosikymmenien kuluessa Hunnakko teki useita kokousmatkoja ympäri Etelä-Pohjanmaata ja laajalti sen ulkopuolella.
Hunnakko sairastui kevättalvella 1969 ja kuoli saman vuoden kesäkuussa. Hänet haudattiin Vaasan hautausmaalle.
Johannes Jalkanen

Johannes Jalkanen (29. tammikuuta 1865 Kiihtelysvaara – 15. huhtikuuta 1917) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Jalkanen toimi julistustyössä erityisesti Pohjois-Karjalassa.
Elämäkerta.
Johannes Jalkanen tuli uskoon 22-vuotiaana ja teki täydellisen kääntymyksen julistustyöhön. Jalkanen aloitti julistustyön ja häntä kutsuttiin "korven profeetaksi" Pohjois-Karjalan lähetyskenttänsä mukaisesti. Jalkanen oli yksi baptistisen liikkeen tunnetuimmista juhlapuhujista. Viimeisen kerran Jalkanen puhui Tampereen lähetysjuhlilla loppiaisena 1917.
Jalkasen työ sai baptistisen opin vuoksi osakseen paljon vastustusta ja suoranaista vainoa. Jalkasta on kutsuttu tinkimättömäksi saarnaajaksi ja hänellä on kuvattu olleen profeetallista viisautta hengellisissä asioissa. Jalkanen julisti ankarasti syntiä ja väärää kristillisyyttä vastaan.
Label SJ

Label SJ on SM Entertainmentin 6. marraskuuta 2015 Super Junioria varten perustama levy-yhtiö.
August Jauhiainen

August Jauhiainen (29. huhtikuuta 1888 Suonenjoki – 21. joulukuuta 1974 Tampere) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Jauhiainen oli tunnettu ja tunnustettu kristillinen puhuja, joka toimi useissa luottamustehtävissä ja saarnaajana Inkerissä ja Suomessa.
Elämäkerta.
August Jauhiainen lähti kotoaan töihin 12-vuotiaana ja ensin hän suuntasi tätinsä luokse Kuokkalaan. Jauhiaisen tädin perhe kuului baptisteihin ja myös August tuli perheessä uskoon, mennen kasteelle pari vuotta myöhemmin.
Kuokkalasta Jauhiainen muutti Pietariin, missä hänestä tuli myöhemmin suutariliikkeen omistaja. Vallankumouksen seurauksena Jauhiainen kuitenkin joutui luopumaan liikkeestä ja hänestä tuli kokopäiväinen julistaja.
Jauhiainen työskenteli merkittävän työjakson Inkerissä ja hänen aikanaan siellä syntyi herätys. Jauhiainen oli Inkerissä suosittu saarnaaja. Vuonna 1925 hengellinen työnteko vaikeutui ja Jauhiainen vangittiin. Hän kuitenkin pääsi vapaaksi ja katsoi parhaaksi muuttaa takaisin Suomeen.
Vuonna 1930 Jauhiaiset muuttivat Tampereelle ja hänet värvättiin baptistiseurakunnan saarnaajaksi ja esimieheksi. Seuraavana vuonna Jauhiainen otti hoitaakseen myös Baptistiyhdyskunnan esimiehen sekä "Totuuden Kaiun" toimittajan tehtävät.
Jauhiaista on luonnehdittu raja-aitoja ylittäväksi ja värikkääksi puhujaksi. Jauhiainen julkaisi lisäksi kirjoja sekä Raamatun tutkiskeluoppaita. Hänen poikansa Vesa Jauhiainen oli niin ikään baptistisaarnaaja.
Travon Walker

Yury Travon Walker (s. 18. joulukuuta 2000 Thomaston, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on ulompi puolustuksen linjapelaaja. Walker edustaa Jacksonville Jaguarsia, joka varasi hänet 1. kierroksella varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana vuoden .
Walker edusti yliopistotasolla Georgian yliopistoa. Hän pelasi Georgiassa vuosina 2019–2021 29 ottelua, joissa teki 61 taklausta, 9,5 säkitystä ja yhden syötönkatkon.
Ambrogio Maestri

Ambrogio Maestri (s. 1970 Pavia) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Maestri syntyi Paviassa ja opiskeli siellä laulamista sekä pianonsoittoa. Ennen oopperauraansa hän työskenteli perheravintolassa kokkina. Vuonna 2004 Maestri teki Royal Opera House -debyyttinsä Don Carlo di Vargasin roolissa Giuseppe Verdin oopperassa "Kohtalon voima". Samana vuonna hän teki Metropolitan-oopperan-debyyttinsä Amonasron roolissa Verdin "Aidassa". Maestrin roolien joukossa ovat olleet myös muiden muassa Iago (Verdi: "Otello"), Renato (Verdi: "Naamiohuvit"), Giorgio Germont (Verdi: "La traviata") ja Dulcamara (Gaetano Donizetti: "Lemmenjuoma"). Sir John Falstaffin roolin Verdin "Falstaff"-oopperassa Maestri tulkitsi ensimmäisen kerran Riccardo Mutin johdolla La Scalassa ja Busseton Teatro Giuseppe Verdissä vuonna 2001. Esiintymispaikka, johon Maestrilla on ollut erityisen läheinen yhteys, on ollut Arena di Verona.
Maestri teki esiintymisen Ferzan Özpetekin elokuvassa "Magnifica presenza".
Daavid Jokinen

Daavid Jokinen (10. huhtikuuta 1869 Ryömälä – 16. lokakuuta 1946 Kuopio) oli suomalainen baptistisaarnaaja. Jokinen tuli erityisesti tunnetuksi Kuopion baptisti­seura­kunnan johtajana.
Elämäkerta.
Daavid Jokinen lähti kotoaan Rikkasten kylästä 14-vuotiaana ensin renkipojaksi ja myöhemmin Helsinkiin ja Turkuun. Turun aikana Jokinen törmäsi baptismiin ja tuli uskoon 21-vuotiaana. Jokinen meni kasteelle välittömästi uskoontulonsa jälkeen. Näihin aikoihin Jokinen työskenteli viilarina Korsmannin konepajassa. Syksyllä 1892 hän lähti saarnaajaksi.
Jokinen lähti ruotsalais-suomalaiseen saarnaajakouluun Vaasaan ja oli oppilaana useaan otteeseen. Opiskelujen ohessa Jokinen teki kokousmatkoja Etelä-Pohjanmaalle ja Satakuntaan. Vuonna 1896 Jokinen asettui vakituisesti Viipuriin ja suuntasi saarnamatkansa ympäri Karjalaa. Vuonna 1907 hän muutti Kuopioon ja tuli paikallisen baptistiseurakunnan johtajaksi vuonna 1913. Jokinen toimi Kuopion baptistiseurakunnan johtajana 26 vuoden ajan. Vuonna 1946 Jokinen kuoli sydänkohtaukseen.
Pidätys saarnatoiminnasta.
Daavid Jokinen joutui vuonna 1893 pidätetyksi luvattomasta evankeliumin julistamisesta. Jokinen piti kokousta Ylistarossa, jonka aikana nimismies yhdessä vanginkuljettajan kanssa pidätti Jokisen. Hänet kuljetettiin Turkuun kuulusteltavaksi, minkä jälkeen hänet vapautettiin.
Ekumeniakirkko

Ekumeniakirkko () on vuonna 2011 perustettu ruotsalainen kristillinen kirkkokunta. Ekumeniakirkko syntyi baptistiyhdyskunnan, metodistikirkon ja lähetyskirkon fuusiona. Ekumeniakirkolla on yhteensä noin 67 000 jäsentä, ja kirkon nuorisotyö on yksi Ruotsin vireimmistä liikkeistä. Erityisesti partiotoiminta on suosittua. Kirkon äänenkannattajan nimi on "Sändaren". Kirkkokunnan johtaja on entinen metodistipappi Lasse Svensson, ja varapuheenjohtajia ovat Joakim Hagerius ja Karin Wiborn.
Ekumeniakirkko on paikallisseurakuntien ja niiden ihmisten yhteisö, jotka tunnustavat Jeesuksen vapahtajaksi ja herraksi. Paikallisseurakunnat kokoontuvat vuosittain kirkolliskokoukseen, joka on Ekumeniakirkon korkein päättävä elin. Yhteisöissä Raamatun lukeminen ja rukous ovat tärkeitä, samoin kuin elinikäinen vuoropuhelu, jumalanpalvelus, laulaminen ja musiikki. Liike korostaa myös yhteiskunnallista osallistumista ja kansainvälistä työtä. Erityisesti kirkko korostaa lasten ja nuorten oikeuksia sekä mahdollisuuksia.
Kirkon lapsi- ja nuorisotyötä johtaa Equmenia-nuorisojärjestö, jolla on noin 17 000 jäsentä. Järjestöllä on laajaa kansainvälistä työtä kumppanikirkkojensa kautta noin 30 maassa kaikissa maanosissa, ja se on sitoutunut vahvasti ekumeenisuuteen.
Historia.
Ekumeniakirkko on reformoitujen, baptistisen ja metodististen juuriensa vuoksi monin tavoin ainutlaatuinen, jopa kansainvälisesti. Kolmella alkuperäisellä kirkkokunnalla on pitkä yhteinen historia, ja ne olivat osa 1800-luvun kansanliikkeitä. Yhteistä niille on sitoutuminen demokratiaan, henkilökohtaiseen uskoon ja yhteiskunnalliseen osallistumiseen. Vuodesta 1905 nämä kirkot ovat pyrkineet yhteisymmärrykseen ja yhteistyöhön eri asioissa. Jo varhain paikallisseurakunnat liittyivät yhteen ja muodostivat yhteisiä seurakuntia.
Uuden kirkkokunnan nimestä keskusteltiin pitkään, ja väliaikaisena nimenä siitä käytettiin nimitystä "Gemensam framtid" eli yhteinen tulevaisuus. Lopulta päädyttiin ekumeniaa painottavaan nimen nykymuotoon. Ekumenian historia Ruotsissa ulottuu luterilaiseen kirkkoon, joka on ollut Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen vuodesta 1948.
Vaahteraliigan kausi 2022

Vaahteraliigan kausi 2022 on Vaahteraliigan 43. kausi. Kausi käynnistyi 14. toukokuuta 2022 ja päättyy Kuopiossa Väre Areenalla pelattavaan Vaahteramalja XLIII:een 10. syyskuuta 2022. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Kuopio Steelers joka myös voitti runkosarjan puhtaalla pelillä. Pudotuspeleissä kohtasivat Steelers ja Helsinki Roosters sekä Helsinki Wolverines ja Seinäjoki Crocodiles. Vaahteramaljaan etenivät Steelers ja Crocodiles ja Kuopiossa pelatun finaalin voitti Steelers. Mestaruus oli Steelersille kolmas perättäinen.
Kauden parhaana pelaajana palkittiin Steelersin keskushyökkääjä Le’Anthony Reasnover.
Joukkueet.
Kaudelle 2022 sarjaan nousi uutena joukkueena kaudella 2021 Amerikkalaisen jalkapallon I-divisioonan voittanut Kotka Eagles joka korvasi I-divisioonaan pudonneen Vaasa Royalsin. Kausi oli Eaglesille ensimmäinen pääsarjassa.
Runkosarja.
Runkosarjassa pelattiin seitsemän joukkueen kaksinkertainen sarja eli jokainen joukkue pelasi 12 ottelua.
Sarjataulukko.
Wolverines, Crocodiles ja Roosters päätyivät runkosarjan jälkeen samaan 8-4 tulokseen. Wolverines sijoittui toiseksi vierasvoittojen perusteella, Roostersin ja Crocodilesin järjestys arvottiin kolikonheitolla missä voittaja oli Crocodiles.
South Fulton (Georgia)

South Fulton on kaupunki Yhdysvalloissa Georgian osavaltiossa. Sen väkiluku oli 107 436 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Fultonin piirikunnassa. South Fulton kuuluu Atlantan suurkaupunkialueeseen. Kaupunki perustettiin vuonna 2017. South Fultonissa asuu prosentuaalisesti eniten mustia/afroamerikkalaisia asukkaita kaikista Yhdysvaltain kaupungeista, joissa on vähintään 100 000 asukasta.
Väestö.
Vuonna 2020 South Fultonin 107 436 asukkaasta mustia oli 90,5 %, valkoisia 3,5 %, aasialaisia 0,4 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. Asukkaista 1,9 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 3,4 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 6,4 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Evankelinen vapaakirkko

Evankelinen vapaakirkko (, EFK) on vuonna 1997 perustettu ruotsalainen kristillinen kirkkokunta. EFK:n juuret ovat 1800-luvun jälkipuoliskon baptistiherätyksessä. EFK syntyi vuonna 1997 Örebro-lähetyksen, Pyhitysliiton ja Fribaptistsamfundetin yhdistyessä. Perustamisen taustalla oli voimien yhdistäminen. Liikkeen lähetysjohtajia ovat Linalie Newman ja Ingemar Forss.
Evankelisen vapaakirkon juuret ovat 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa syntyneissä baptisti-, pyhitys- ja helluntailiikkeissä. Liikkeen teologia perustuu evankelikaalisuuteen, lähetystyöhön, baptismiin ja karismaattisuuteen. EFK:lla on baptistinen näkemys kasteesta, mikä tarkoittaa että ihmiset kastetaan oman uskontunnustuksensa perusteella. Kasteen myötä yksilö liitetään kirkkoon. Vapaaehtoinen, henkilökohtainen omistautuminen on keskeinen osa kirkon näkemystä.
Nykyisin EFK koostuu 300 seurakunnasta, joissa on yhteensä 33 000 jäsentä. Toimintaa kuvaa vahva kansainvälisyys ja lähetystyö. Liikkeen keskuspaikka on Örebrossa, missä on myös liikkeen koulutuskeskus Örebro Missionskola. Lisäksi liikkeellä on kolme kansanopistoa. Tärkeitä toiminta-alueita ovat lapsille ja nuorille suunnattu toiminta, diakonia ja seurakuntien perustaminen. Kansainvälisessä lähetystyössä EFK:lla on noin 80 kumppanikirkkoa ja -järjestöä sekä noin 80 lähetystyöntekijää 30 maassa. EFK:n työn painopiste on seurakuntien perustamisessa, koulutuksessa ja palvelemisessa.
FireBlades

FireBlades on Tapparan taitoluistelijoiden (TapTL) tamperelainen muodostelmaluistelujoukkue, joka on perustettu vuonna 2001. Joukkue on kilpaillut SM-juniorisarjassa aina kaudesta 2009–2010 asti. Sitä ennen joukkue kilpaili kolme kautta minoreissa ja viisi kautta noviiseissa. Joukkuetta ovat valmentaneet Brita Salminen, Johanna Nuotiomaa sekä tällä hetkellä Jenna Orreveteläinen.
Levy Sekgapane

Levy Sekgapane (s. 1990 Kroonstad, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.
Sekgapane lauloi lapsena kuoroissa ja pääsi esimerkiksi Fidentia South African Youth Choirin jäseneksi. Vuonna 2007 hän pääsi stipendillä Kapkaupungin Stellenberg High Schooliin. Sekgapane opiskeli South African College of Musicissa (Kapkaupungin yliopisto) Kamal Khanin ja Hanna van Niekerkin johdolla erikoistuen oopperaan. Lisäksi hän opiskeli mestarikurssilla Kobie van Rensburgin johdolla. Heinäkuussa 2015 Sekgapane voitti ensimmäisen palkinnon Kansainvälisessä Hans Gabor Belvedere -laulukilpailussa ja syyskuussa 2015 ensimmäisen palkinnon kansainvälisessä Montserrat Caballé -laulukilpailussa.
Sekgapane esiintyi Deutsche Oper Berlinissä ensimmäisen kerran vuonna 2016. Roolina oli Kreivi Almavivan osa Gioacchino Rossinin oopperassa "Sevillan parturi". Kesällä 2017 Sekgapane voitti ensimmäisen palkinnon Plácido Domingon Operalia-kilpailussa. Tätä seurasivat useat debyytit suurissa oopperataloissa, joihin kuuluivat Pariisin ooppera, Baijerin osavaltionooppera (München) ja Gran Teatre del Liceu (Barcelona). Sekgapane on esiintynyt oopperataloissa pitkin Eurooppaa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa. Lisäksi hän on tehnyt esiintymisiä festivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Salzburgin musiikkijuhlat ja Pesaron Rossini-oopperajuhlat.
Elokuussa 2019 Sekgapanelta ilmestyi ensimmäisenä soololevynä Gioacchino Rossinin aarioista koostunut julkaisu. Levymerkkinä oli Prima Classic, ja levytyksellä Münchenin radio-orkesteria johti Giacomo Sagripanti.
Mahmut Tarik Keskin

Mahmut Tarik Keskin (s. 2000) on turkkilainen raskaansarjan karateka. Hän saavutti Kyokushinissa EM-pronssia 2019.
Kilpaura.
Keskin saavutti lokakuussa 2019 Turkin keskisarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Yilmaz Yasin Yildirimin.
Keskin saavutti 2019 Puolan EM-kilpailuissa pronssia voitettuaan mitalikamppailussa Oscar Mazurkiewiczin.
Keskin saavutti lokakuussa 2021 Turkin kansainvälisessä cupissa alle 90-kiloisten mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Furkan Karakayan. Marraskuussa hän oli mukana myös EM-kilpailuissa, jossa Keskin otteli tällä kertaa raskaassasarjassa. Keskin hävisi ensimmäisellä kierroksella Aleksei Fedoseeville.
Jonny Clayton

Jonny Clayton (s. 4. lokakuuta 1974 Pontyberem) on walesilainen dartsinpelaaja. Hän on saavuttanut urallaan neljä PDC:n major-turnauksen voittoa, sekä kaksi World Cup of Darts -turnauksen voittoa Walesin maajoukkueessa vuosina 2020 ja 2023. Claytonin lempinimi on ”The Ferret” ja sisääntulokappale Chuck Berryn ”Johnny B. Goode”.
Ura.
Clayton aloitti PDC-uransa vuonna 2015. Kaksi vuotta myöhemmin hän selviytyi ensimmäisen kerran major-turnauksen loppuotteluun Englannissa Players Championships Finals 2017 -turnauksessa, missä hän hävisi Michael van Gerwenille. Palkintokorokkeelle Clayton nousi ensimmäistä kertaa maajoukkueiden World Cup of Darts -turnauksessa 2020 Gerwyn Pricen peliparina, missä he voittivat loppuottelussa Englannin Michael Smithin ja Rob Crossin. Clayton ja Price uusivat voittonsa vuonna 2023 voittamalla loppuottelussa Skotlannin Peter Wrightin ja Gary Andersonin.
Henkilökohtaista turnausvoittoa Clayton joutui odottamaan vuoteen 2021 asti, jolloin hän voitti saman vuoden aikana neljä turnausta: The Masters (loppuottelussa vastassa Mervyn King), Premier League (loppuottelussa vastassa José de Sousa), World Grand Prix (loppuottelussa vastassa Gerwyn Price) ja World Series of Darts Finals (loppuottelussa vastassa Dimitri Van den Bergh). Samana vuonna Clayton nousi dartsin maailmanrankingin kärkikymmenikköön. Vuonna 2023 Clayton selviytyi kuudetta kertaa PDC:n major-turnauksen loppuotteluun World Matchplay -kisoissa, jossa voiton vei Englannin Nathan Aspinall.
Paolo Quagliati

Paolo Quagliati (1555 Chioggia – 16. marraskuuta 1628 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja urkuri, joka loi uransa renessanssi- ja barokkimusiikkien kausien välisessä taitekohdassa.
Quagliati syntyi pienaatelistoon Chioggiassa ja lähti Roomaan noin 19-vuotiaana. Siellä hän vietti loppuelämänsä ajan. Quagliatin varhaisimmat julkaisut vuosilta 1583–1588 ovat maallisia, tyylillisesti kevyitä canzonettia. Hänen varhaisimmat tiedossa olevat hengelliset teoksensa ilmestyivät 1590-luvulla. Quagliati aloitti tässä vaiheessa pitkän ammattimaisen uransa Rooman eri kirkoissa urkurina ja "maestro di cappellan" ominaisuudessa. Vuonna 1594 Quagliatista tehtiin Rooman kansalainen.
Quagliatin vuoden 1606 madrigaalikomedia "Il carro Fedeltà d'Amore" oli libretistinsä Pietro Della Vallen mukaan ensimmäinen koskaan Roomassa kuultu musiikkiteatteriteos. Tälle väitteelle on kuitenkin vaikea saada vahvistusta. Vuonna 1608 Quagliati julkaisi ainoan madrigaalikirjansa. Sen hän omisti kardinaali Odoardo Farneselle ja suuntasi joko laulajien ryhmän tai pienen soitinryhmän säestämän solistin esitettäväksi. Vuoteen 1620 mennessä Quagliati oli päässyt Ludovisin suvun palvelukseen. Kun Alessandro Ludovisista tuli vuonna 1621 paavi Gregorius XV, sai Quagliati nimityksen hänen yksityiseksi kamariherrakseen. Niccolò Ludovisin mennessä naimisiin edesmenneen säveltäjä Carlo Gesualdon Isabella-tyttären kanssa vuonna 1623 Quagliati laati tilaisuutta varten kunnianhimoisimman kokoelmansa, "La sfera armoniosan". Se koostuu 25:sta eri tyylilajeissa laaditusta maallisesta kappaleesta, joista osa oli laadittu vuoden 1608 kokoelman osien pohjalta. Suurin osa "La sfera armoniosan" kappaleista laadittiin lauluäänille, joita oli yhdestä kolmeen, ja concertato-osan soittaneelle viululle. Kuollessaan noin 73-vuotiaana Quagliati oli yksi Italian alueen kunnioitetuimmista muusikoista.
Quagliatin musiikissa melodinen tyyli on yleensä suoraviivainen, ja harmoniat ovat suhteellisen yksinkertaisia. Siten hän eroaa tyyliltään ratkaisevasti Carlo Gesualdosta. Quagliatilta säilyneen musiikin määrä on vähäinen, mutta säilyneessä tuotannossa huomattava osa on hengellisillä teoksilla. Nekin ovat jääneet heikosti tunnetuiksi. Quagliatin elinaikainen maine ei säilynytkään pitkään hänen kuolemansa jälkeen. Hänen urkusävellyksensä "Ricercare e canzoni" (1601) luultiin pitkään kadonneen, mutta se onkin säilynyt yksittäisenä kopiona.
Torben Rechendorff

Torben Rechendorff (1. huhtikuuta 1937 Kööpenhamina – 28. marraskuuta 2022) oli tanskalainen Konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1990–1998 ja toimi Tanskan kirkkoministerinä 1988–1993 sekä viestintäministerinä 1989–1993. Vuosina 1993–1995 hän oli Konservatiivisen kansanpuolueen virallinen puheenjohtaja ("landsformand"), mutta käytännössä puoluetta johti poliittinen johtaja ("politisk leder") Hans Engell, jolle myös puheenjohtajan titteli siirtyi 1995.
Joe Cullen

Joe Cullen (s. 13. heinäkuuta 1989 Bradford) on englantilainen dartsinpelaaja. Cullen on pelannut PDC:n alaisuudessa vuodesta 2008, ja saavuttanut yhden major-mestaruuden voittamalla 2022 The Masters -turnauksen loppuottelussa maanmiehensä Dave Chisnallin. Lisäksi hän on selviytynyt kerran major-turnauksen loppuotteluun, vuoden 2022 Premier League -turnauksessa jossa hän hävisi Michael van Gerwenille.
Cullen nousi ensimmäistä kertaa dartsin maailmanrankingin 16 parhaan joukkoon vuonna 2018. Cullenin lempinimi on ”The Rockstar” ja sisääntulokappale Oasis -yhtyeen ”Don't Look Back in Anger”.
Grant Marshall (jääkiekkoilija)

Grant Marshall (s. 9. kesäkuuta 1973 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli oikea laitahyökkääjä ja hän laukoi oikealta. Marshall pelasi ammattilaisurallaan 11 kautta NHL-liigassa edustaen Dallas Starsia, Columbus Blue Jacketsia ja New Jersey Devilsia. Marshall pelasi urallaan 700 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän teki 92 maalia ja 147 syöttöä eli 239 tehopistettä. Marshall voitti urallaan Stanley Cupin kahdesti: Dallasissa 1999 ja New Jerseyssä 2003.
Pelaajaura.
Marshall pelasi junioriurallaan OHL-liigan Ottawa 67’sissä ja Newmarket Royalsissa. Ensimmäisellä kaudellaan OHL-liigassa 1990–1991 taklattiin pahasti ja hän mursi niskansa. Marshall kuntoutui vakavasta loukkaantumista ja pelasi hyvin OHL-liigassa tulevina kausina. Toronto Maple Leafs varasi Marshallin ensimmäisellä kierroksella 23. varausvuorolla . Hän teki kesällä 1993 sopimuksen Toronton kanssa ja pelasi kaksi seuraavaa kautta seuran farmijoukkueessa AHL-liigan St. John's Maple Leafsissa.
Toronto kauppasi vuonna 1994 Marshallin Dallas Starsiin, jossa hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kauden lopulla. Marshall pelasi seitsemän kautta Dallasissa. Kaudella Dallas voitti Stanley Cupin. Kauden jälkeen Dallas kauppasi Marshallin Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa varaustilaisuuden varausvuoroon. Kaudella Marshall teki uransa parhaan maalimäärän 15 maalia.
Seuraavalla kaudella Columbus kauppasi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa varaustilaisuuden varausvuoroon. Devils voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin. Marshall pelasi New Jerseyssä kolme kautta. Uransa viimeiset kaudet 2006–2007 ja 2007–2008 hän pelasi New Jerseyn farmijoukkueessa AHL-liigan Lowell Devilsissä.
Ammattilaisuransa jälkeen Marshall siirtyi New Jersey Devilsin alumnijärjestön työntekijäksi.
John Gill

John Gill (23. marraskuuta 1697 – 14. lokakuuta 1771) oli englantilainen baptistipastori, raamatuntutkija ja teologi, joka piti kiinni kalvinistisesta soteriologiasta eli pelastusopista. Hän syntyi Ketteringissä Northamptonshiren osavaltiossa ja kävi Ketteringin lukioa, jossa hän hallitsi latinan klassikot ja oppi kreikan jo 11-vuotiaana. Hän jatkoi itseopiskelua kaikessa aina logiikasta hepreaan, ja hänen rakkautensa jälkimmäistä kohtaan säilyi koko hänen elämänsä ajan.
Varhainen elämä ja koulutus.
Noin 12-vuotiaana Gill kuuli William Wallisin saarnan tekstistä: "Ja Herra Jumala kutsui Aadamia ja sanoi hänelle: Missä olet?" ( ). Sanoma pysyi Gillin kanssa ja johti lopulta hänen kääntymykseensä. Vasta seitsemän vuotta myöhemmin hän tunnusti julkisesti uskonsa. 
Pastoraalinen työ.
Hänen ensimmäinen pastoraalityönsä oli harjoittelijana John Davisin avustajana Higham Ferrersissä vuonna 1718 21-vuotiaana. Hänestä tuli pastori Strict Baptist -kirkossa Goat Yard Chapelissa, Horsleydownissa, Southwarkissa vuonna 1719. Hänen pastoraattinsa kesti 51 vuotta. Vuonna 1757 hänen seurakuntansa tarvitsi suurempia tiloja ja muutti Carter Laneen, St. Olave's Streetille, Southwarkiin. Tätä baptistikirkkoa paimensi pastorina aikoinaan Benjamin Keach, ja siitä tuli myöhemmin New Park Streetin kappeli ja sittemmin Metropolitan Tabernacle, jossa Charles Spurgeon oli pastorina.
Gillin palvelustyön aikana seurakunta tuki voimakkaasti George Whitefieldin saarnatyötä läheisessä Kennington Commonissa .
Erilaisia teoksia.
Vuonna 1748 Aberdeenin yliopisto myönsi Gillille jumaluuden tohtorin kunnia-arvon . Hän oli syvällinen tutkija ja tuottelias kirjailija. Hänen tärkeimmät teoksensa ovat:
Gill myös toimitti ja uudelleen julkaisi antinomi-teologi Tobias Crispin teoksia.
Merkitys.
John Gill oli ensimmäinen merkittävä kirjoittava baptistiteologi, ja hänen työnsä säilytti vaikutuksensa 2000-luvulle asti. Gillin suhde hyperkalvinismiin englantilaisessa baptistielämässä on keskustelunaihe. Peter Toon on väittänyt, että Gill oli itse hyperkalvinisti, mikä tekisi Gillistä baptistihyperkalvinismin isän. Tom Nettles ja Timothy George [3][4][5] ovat kuitenkin väittäneet, että Gill ei ollut hyperkalvinisti. Primitiiviset baptistit ja siihen liittyvät ryhmät arvostavat edelleen suuresti Gillin teoksia.
Jenni Tieaho

Jenni Tieaho (s. 1969 Siuntio) on suomalainen kuvanveistäjä ja ympäristötaiteilija.
Tieaho kävi taidepainotteista Kaitaan lukiota vuosina 1987–1989 ja opiskeli Taidekoulu Maan ammattiin valmistavalla päivälinjalla (1995–1999). Hän on osallistunut yhteisnäyttelyihin vuodesta 1997 ja pitänyt yksityisnäyttelyitä vuodesta 2000. Tieahon teoksia kuuluu Suomen valtion taidekokoelmiin sekä Helsingin kaupungin, Helsingin diakonissalaitoksen ja Suomen Taideyhdistyksen kokoelmiin. Tieahon äiti on kuvanveistäjä Barbara Tieaho.
Tieaho teki Riihimäen taidemuseon edustalle kaksi kolmemetristä hevosaiheista veistosta osana "Yövieraat"-veistossarjaa. Hän on kuvannut hevosta voimaeläimekseen. Vuonna 2017 paljastettiin Korkeasaaressa, Helsingissä Tieahon harjateräksestä valmistama, tummaksi tervattu julkinen teos "Jylhyys Hiidenhirvi".
Ilona Murai Kerman

Ilona Murai Kerman (alun perin "Ellen Josephine Muray"; 1923/4 Passaic, New Jersey – 8. huhtikuuta 2020 New Hyde Park, New York) oli yhdysvaltalainen balettiseurueissa, Broadwayllä ja televisiossa työskennellyt tanssija.
Murai Kerman otti nimen Ilona Murai käyttöön aloittaessaan uransa solistina New Yorkin Metropolitan-oopperan baletissa. 15-vuotiaana hänestä tuli nuorin seurueeseen hyväksytty jäsen. Kahdeksan Metropolitan-oopperan baletissa viettämänsä vuoden jälkeen hän tanssi Ballets russesissa. Murai esiintyi muun muassa Herbert Rossin ja Donald Saddlerin baleteissa. Broadwayllä hän tanssi muun muassa Helen Tamiriksen, Agnes de Millen, Donald Saddlerin ja Joe Laytonin koreografioihin. Vuonna 1970 Murai muutti perheineen Long Islandin Melvilleen. Tämän jälkeen hän työskenteli koreografina ja tanssiopettajana. 
Murai Kerman oli naimisissa näyttelijä-näytelmäkirjailija Sheppard Kermanin kanssa. Hänen tyttärestään Christina Kermanista tuli valokuvaaja ja graafinen suunnittelija. Murai Kerman kuoli 96-vuotiaana sairastettuaan dementiaa ja koronavirusinfektiota.
Zdolbuniv

Zdolbuniv () on kaupunki Ukrainan luoteisosassa, Rivnen alueen Rivnen piirissä. Zdolbuniv sijaitsee 12 kilometriä aluekeskus Rivnestä etelään.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 25040(2022). Väkiluku on pysynyt kutakuinkin ennallaan 2000-luvulla, sillä vuonna 2001 asukkaita oli 24417, ja valtaosa heistä oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia. Ennen Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollista uudistusta, Zdolbuniv oli Zdolbunivin piirin hallintokeskus. Alueuudistuksessa tämä piiri yhdistettiin osaksi Rivnen piiriä.
Hiroyuki Iwaki

Hiroyuki Iwaki (; 6. syyskuuta 1932 Tokio – 13. kesäkuuta 2006) oli japanilainen kapellimestari.
Iwaki opiskeli Tokion taideyliopiston soitinmusiikin laitoksella. Hän sai opetusta Akeo Watanabelta. Hän teki debyyttinsä kapellimestarina NHK-sinfoniaorkesterin johdossa vuonna 1956 ja sai nimityksen sen kapellimestariksi vuonna 1963. Vuonna 1969 hänestä tuli kyseisen orkesterin pääkapellimestari. Iwaki johti Melbournen sinfoniaorkesteria ensimmäisen kerran vuonna 1973 ja pääsi sen pääkapellimestariksi vuonna 1974. Hän johti Melbournen sinfoniaorkesteria myös sen ensimmäisellä Japanin-kiertueella vuonna 1987. Euroopassa hän johti Berliinin filharmonikkoja, Wienin filharmonikkoja, Concertgebouw-orkesteria ja Leipzigin Gewandhaus-orkesteria. Iwaki teki urallaan myös useita Suomen-vierailuja.
Iwaki johti mielellään aikansa musiikkia ja toimi kapellimestarina monien teosten kantaesityksissä. Hän myös perusti Orchestra Ensemble Kanazawa -kamariorkesterin. Uutenavuotena 2004/2005 Iwaki johti NHK-sinfoniaorkesterin ja muiden tokiolaisten kokoonpanojen jäseniä kaikkien Ludwig van Beethovenin sinfonioiden esityksessä.
Iwakista tuli Ordre des Arts et des Lettres'n upseeri vuonna 1990. Vuonna 1985 hän sai Order of Australian kunniajäsenyyden.
Mark Ermler

Mark Ermler (5. toukokuuta 1932 Leningrad – 12. huhtikuuta 2002) oli venäläinen kapellimestari. Hän tuli maassaan tunnetuksi etenkin johtamistaan ooppera- ja balettiesityksistä Bolšoi-teatterissa.
Ermlerin vanhemmat Vera Bakun ja Fridrih Ermler työskentelivät Neuvostoliiton elokuvateollisuudessa. Ermler otti pianotunteja 5-vuotiaasta saakka ja pääsi kolme vuotta myöhemmin Leningradin konservatorioon yhteydessä olleeseen kouluun. Konservatorioon hänet otettiin 18-vuotiaana, jolloin hän oli jo aloittanut orkesterinjohdon. Hänen opettajiaan olivat Boris Haikin ja Aleksandr Rabinovitš. Ermler johti Leningradin filharmonista orkesteria ensimmäisen kerran vuonna 1952 vielä opiskellessaan. Vuosi myöhemmin hän teki oopperadebyyttinsä konservatorion oopperastudiossa Wolfgang Amadeus Mozartin teoksen "Ryöstö Seraljista" esityksessä. Bolšoi-teatterissa Ermler johti ensimmäisen kerran vuonna 1957 "Cavalleria rusticanan" esityksissä. Ensimmäisellä kaudellaan Bolšoi-teatterissa hän johti muun muassa Pjotr Tšaikovskin "Jevgeni Oneginin" ja Ludwig van Beethovenin "Fidelion" esitykset.
Ermler saavutti balettikapellimestarina mainetta muun muassa Igor Stravinskyn ja Pjotr Tšaikovskin teosten esityksillä. Hän johti myös Sergei Prokofjevin viimeisen oopperan "Todellisen miehen tarina" kantaesityksen. Alfred Schnittken kanssa hän teki yhteistyötä elokuvamusiikin saralla, vaikkakin hän työskenteli aikansa musiikin parissa suhteellisen rajallisesti. Kun Neuvostoliiton ja länsimaiden välit olivat suhteellisesti parantuneet, Ermler kiersi kansainvälisesti sekä Bolšoi-teatterin kanssa että sai kiinnityksiä maailman johtaviin oopperataloihin. Vuonna 1985 hän pääsi Lontoon Royal Balletin päävierailijaksi. Hän levytti kaikki Tšaikovskin kolme balettia Royal Opera Housen orkesterin kanssa. Hän levytti myös muun muassa Prokofjevin baletin "Romeo ja Julia" vuonna 1993.
Vuonna 1996 Ermler kiinnitettiin johtamaan Moskovan filharmonista orkesteria, mutta vuonna 1998 hän palasi Bolšoi-teatteriin sen musiikillisena johtajana kahdeksi vuodeksi. Ermler kuoli munuaisten vajaatoimintaan 69-vuotiaana. Hän oli kolme päivää aiemmin kaatunut harjoituksissa Soulin filharmonisen orkesterin kanssa. Hänen yksivuotinen sopimuksensa Etelä-Koreassa olisi päättynyt seuraavassa kuussa. Ermleriä jäivät kaipaamaan vaimo Dina ja tytär Maša.
Kaarlo Eronen

Kaarlo Johannes Eronen (29. maaliskuuta 1894 Viipuri – 30. toukokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija, koreografi ja tanssipedagogi.
Eronen opiskeli Maggie Gripenbergin ja Ljubov Jegorovan johdolla. Hän työskenteli Suomen Oopperan baletissa vuosina 1922–1923 ja 1927–1931. Siellä hänellä oli rooleja muun muassa Pjotr Tšaikovskin ja Aleksandr Glazunovin teoksissa. Pariisin Ballets Suédoisissa hän oli vuosina 1924–1925. Eronen myös johti Helsingissä ja Viipurissa omaa balettikouluaan.
Eronen aloitti uransa vuosina 1913–1914 Kaarlo Karin Suomalaisessa teatteriseurueessa ja siirtyi sen jälkeen vuoden ajaksi kuunteluoppilaaksi Kansallisteatterin oppilaskouluun. Hän opiskeli tanskalaisen Katja Othonin ja Helsingin tanssiopistossa opettaneiden Jegorovan, Ljutikovan ja Oblakovan johdolla. Hän perehtyi myös moderniin
tanssiin Maggie Gripenbergin tunneilla. Eronen allekirjoitti näytäntökauden mittaisen tanssijan työsopimuksen Suomalaisen operettiosakeyhtiön kanssa syksyllä 1918. Uransa alussa Eronen esiintyi Mary Paischeffin lisäksi myös Bertta Marjanteen kanssa, ja varsin pian myös Edith von Bonsdorffin partnerina. Viipurissa jälkimmäinen pari nähtiin ensimmäisen kerran joulukuussa 1920, ja he palasivat kaupunkiin säännöllisesti vuosikymmenen alkupuolella. Myöhemminkin Suomen Oopperan baletin ja Pariisin työvuosien aikana Eronen säilytti tiiviin yhteyden Viipuriin ja ehti toimia myös Viipurin kaupunginteatterin balettimestarina vuosina 1934–1938.
Vuodet sekä Suomalaisen oopperan baletissa että kausi Pariisissa olivat koulineet Erosesta ammattilaisen, jonka tanssi oli kriitikon mukaan "erinomaisen kimmoisaa ja iskuvarmaa", mikä hänen mukaansa näkyi
erityisesti itämaisissa tansseissa, "Apassitanssissa" ja rajuksi luonnehditussa rajussa "Mustalaistanssissa". Balettimestarin toimi lopetettiin vuonna 1938, mutta Eronen jatkoi teatterissa vierailijana vielä vakituisen toimensa päättymisen jälkeenkin. Erosen suosiosta kertoo, että hänen 25-vuotistaiteilijajuhlansa helmikuussa 1939 oli loppuunmyyty.
Eronen laati Erkki Melartinin baletin "Sininen helmi" libreton.
Kuohatin työväentalo

Kuohatin työväentalo on Kuohatissa Nurmeksen kunnassa sijaitseva entinen työväentalo. Rakennus on kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittävä. Talo on nykyään yksityisomistuksessa.
Historiaa.
Kuohatin kansandemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1945. Yhdistys rakensi tanssilavan, jonka ympärille toiminta keskitettiin. Tanssilava purettiin vuonna 1950, minkä jälkeen yhdistys osti syrjäisessä paikassa sijainneen talon ja siirsi sen Mikko Koistiselta ostetulle tontille maantien varteen. Talkoilla siirretyn talon tupaantuliaisia vietettiin elokuussa 1951. Maaliskuussa 1952 talo tuhoutui tulipalossa, mutta jo saman vuoden elokuussa paikalle oli rakennettu uusi talo. Kunta vuokrasi talon toisen päädyn, johon sijoitettiin Putkiahon kansakoulun kolmas ja neljäs luokka sekä opettajan asunto seitsemäksi vuodeksi. Opettajan asunto oli yläkerrassa, ja alakerrassa oli koulun keittiö.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla järjestettiin tansseja joka viikko 1950-luvulta aina vuoteen 1985 asti. Tanssien kulta-aika oli 1950—1960-luvuilla, mutta 1970-luvun alussa tanssien suosio hiipui. Kuitenkin vielä seuraavallakin vuosikymmenellä tanssit saattoivat olla niin suosittuja, että liput varattiin viikko etukäteen, parhaimmillaan 500 kappaletta, ja talo oli täynnä jo ennen kuin tanssit alkoivat. Säännöllisen tanssitoiminnan loputtua talolla järjestettiin kokouksia ja erilaisia juhlatilaisuuksia. Vuonna 2000 talon asunnossa asui vuokralainen, mutta muuten toiminta oli loppunut.
Rakennus sijaitsee keskeisellä paikalla kyläkeskuksessa Kuohatintien varrella. Rakennuksen vanhempi vuonna 1952 valmistunut osa suojeltiin yleiskaavalla vuonna 2003 merkinnällä sr-24. Kaava vahvistettiin vuonna 2005.
Eligius Noyonlainen

Pyhä Eligius Noyonlainen (588 Catelat, Ranska – 1. joulukuuta 660 Noyon, Ranska) oli pyhimys, piispa ja useiden uskonnollisten rakennuksien rakennuttaja. Hän oli Eucheriuksen ja Terrigian poika ja äärimmäisen taitava metalliseppä. Taitojensa nojalla mies sai paikan ja vaikutusvaltaa frankkien kuninkaiden Clotaire II:n ja Dagobert I:n hoveissa. Eligius oli antelias köyhiä kohtaan, maksoi lunnaita orjista ja rakensi kirkkoja sekä luostareita. Dagobertin kuoltua hän lähti hovista, rupesi papiksi ja pääsi lopulta Noyonin piispaksi. Eligius käännytti useita pakanaheimoja hiippakunnassaan ja jatkoi kirkkojen ja luostarien rakentamista. Hän oli pyhän Godebertan ystävä ja hengellinen opettaja. Hän löysi useiden pyhimysten pyhäinjäännöksiä. Eligius kuoli kuumeeseen vuonna 660. Hän eli seuraavien 14 paavin hallintokausien aikana: Pelagius II (579-590), pyhä Gregorius Suuri (590-604), Sabinian (604-606), Bonifacius III (607), pyhä Bonifacius IV (608-615), pyhä Deusdedit (615-618), Bonifacius V (619-625), Honorius I (625-638), Severinus (640), Johannes IV (640-642), Theodore I (642-649), pyhä Martinus I (649-655), pyhä Eugenius I (655-657) ja pyhä Vitalian (657-672). Hänen muistopäiväänsä on vietetty 24. kesäkuuta, 8. marraskuuta ja 1. joulukuuta.
Kynsiveden työväentalo Valopirtti

Kynsiveden työväentalo Valopirtti on Hankasalmella Kynsiveden kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Työväentalon omistaa Kynsiveden työväenyhdistys, ja se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Alkuperäinen talo paloi vuonna 1940, ja nykyinen talo valmistui 1940-luvun lopulla. Talo on peruskorjattu 1995 ja 2004, ja sitä vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.
Historiaa.
Kynsiveden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Yhdistys sai kalliotontin Tervalaiselta, ja sinne rakennettiin talkoilla Lankamaalta ostetuista haavoista talo. Se valmistui vuonna 1914, mutta tuhoutui tulipalossa heinäkuussa 1940. Työväentalo rakennettiin uudelleen pääosin talkoilla noin puolen hehtaarin tontille. Tontin lahjoitti Niinilahden isäntä Ville Hintikka yhteiseksi työväenyhdistykselle ja SNS-seuralle. Uusi talo valmistui vuonna 1949, ja sen nimeksi annettiin Valopirtti. Talo on tunnettu myös Moskovana.
Sota-aikaan yhdistyksen toiminta katkesi joksikin aikaa. Sotien jälkeen yhdistys liittyi SKDL:n organisaatioon. 
Rakennus.
Rakennus on satulakattoinen, pystyvuorattu ja maalattu punamaalilla. Alkuperäinen kate on ollut päre, vuodesta 1965 lähtien pelti. Sisäkatto on pahvitettu vuonna 1967 ja sisäseinien ala-osaan on laitettu kovalevy ja yläosaan haltex-levy vuosina 1967–1968. Talossa oli 1980-luvulla uuni ja öljykaminalämmitys. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto sekä lisäksi vaatenarikka ja naistenhuone. Piharakennuksessa oli alun perin käymälät ja halkovaja. 1990-luvun lopulla taloon saatiin sisävessat. Vuonna 1995 salin lattia purettiin ja rakennettiin kokonaan uusiksi.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin alkuaikoina kokouksia ja iltamia. 1970-80-luvuilla talon salissa oli lentopalloverkko ja ravintolassa korona- ja pingispöydät. Peli-iltoja järjestettiin talviaikaan säännöllisesti. Vuonna 1988 Valopirtissä kuvattiin TV 1:lle Elämän Kehä -nimistä ohjelmaa. 1980-luvulla tanssien tuotto alkoi hiipua, mutta niitä järjestettiin vielä 1990-luvulla muutamat vuodessa. Lisäksi oli muun muassa syntymäpäivä- ja hääjuhlia, hirvipeijaisia, pikkujouluja, vappujuhlia ym.
Nykyisin (2022) talo on sekä omassa käytössä että vuokrattuna. Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja.
Akylbek Žaparov

Akylbek Üsönbek uulu Žaparov () on kirgisialainen poliitikko, jonka presidentti Sadyr Žaparov (ei sukua) nimitti maansa ministerineuvoston puheenjohtajaksi lokakuussa 2021. Tehtävä vastaa Kirgisian pääministerin paikkaa, mutta sen valtaoikeuksia on vähennetty. Ennen nimitystään Žaparov on toiminut varapääministerinä ja valtionvarainministerinä.
Pihtiputaan työväentalo

Pihtiputaan työväentalo Pihtiputaan kunnan keskustassa osoitteessa Rantaharjuntie 3. Talon omistaa Pihtiputaan kirkonkylän työväenyhdistys. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja se on rakennushistoriallisesti arvokas. Työväentaloa vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin. 
Historia.
Pihtiputaan kk:n työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905 Turpeelassa. Vuonna 1907 ostettiin Nokkalan pytinki toimitilaksi.
Sisällissodan aikana vuonna 1918 talolla ei ole ollut toimintaa. Ovet ovat olleet sinetöidyt ja laudat ikkunoissa.
Vuonna 1927 taloa laajennettiin rakentamalla näyttämö toiseen päähän ja sisäänkäynti tien puolelle. Talo kuitenkin paloi vuonna 1930 lasten tulitikkuleikkien seurauksena, ja samalla paloi vieressä ollut Nokkalan talo.
Uuden talon rakentamista varten ostettiin hirsiä Jussi Kankaalta, ja ne sirkkelöitiin laudoiksi. Niskakosken veljeksille annettiin urakalla talon rakentaminen, mutta he tekivät vararikon ja rakennus jäi kesken. Talo valmistui lopulta vuonna 1932. Talon katolle valmistui 1950-luvulla elokuvakoppi. Vuonna 1977–1978 talo peruskorjattiin. Näyttämö ja sali uusittiin. Eteinen, keittiö ja sisä-wc:t ovat tekeillä, mutta rahoitusta uupuu. Kaikki työt on tehty talkoilla ja varat saatu lahjoituksina.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen. Se pystylaudoitettiin 1940-luvulla. Katteena on pelti. Salin sisäseinät vuorattiin kuitulevyllä vuonna 1956 samoin ravintolatila. Alkuperäinen uunilämmitys vaihdettiin öljylämmitykseen vuonna 1956. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, elokuvakonehuone, eteinen ja huoneen ja keittiön asunto. Lisärakennuksessa on kylmävarasto ja käymälät. Raimo Paananen on tehnyt taloon muutospiirustuksen vuonna 1977.
Toimintaa työväentalolla.
Taloa vuokrataan, ja siellä järjestetään kokouksia, näyttämö- ja tanssitoimintaa, elokuvia, bingoa, perhejuhlia, jousiammuntaa ja eläkkeensaajien tilaisuuksia.
Salibandyn naisten Suomen Cup 2022–2023

Naisten TEHO Sport Suomen Cupin kausi 2022–2023 in järjestyksessään 30. Suomen Cupin kausi. Cupiin osallistuu kaikki F-liigajoukkueet. TEHO Sport Suomen Cup 2023 Välierät ja loppuottelut pelataan Final Four -tyylisenä järjestettävässä finaalitapahtumassa pelataan miesten ja naisten välierät ja finaali. Välierissä finaalijoukkueet ratkotaan Perjantain ja mestaruus ratkaistaan Lauantaina. 
1. kierros.
SBSV ja Blackbirds jatkoon 
O2-Jyväskylä II ja LASB ed jatkoon
SBS Tamppi ja O2-Jyväskylä III jatkoon.
Nystars ja AFC Campus jatkoon.
Käta ja FBC Remix jatkoon.
2. kierros.
Lohko F 
&lt;br&gt;11.9.2022 Ingman Areena , Sipoo
Lohko G
&lt;br&gt;11.9.2022 Keljonkankaan yhtenäiskoulu , Jyväskylä
Lohko H
&lt;br&gt;11.9.2022 AC Kaarela , Helsinki
Varsinaiset meritähdet

Varsinaiset meritähdet (Asteriidae) on pihtimeritähtiin kuuluva heimo. 
Taksonomia ja anatomia.
Varsinaisiin meritähtiin luetaan kuuluvaksi 39 sukua ja noin 180 lajia. Varsinaisten meritähtien tukiranka koostuu pienistä luulevyistä eli ossikkeleista. Ne aiheuttavat ihon nystyt ja piikit. Sädehaaroja heimon lajeilla on tyypillisesti 5–15, ja niissä on pihteja eli pedikellaarioita ().
Levinneisyys ja elintavat.
Varsinaisia meritähtiä tavataan erityisesti lauhkeista ja kylmistä vesistä ja lämpimillä alueilla ne ovat syvien vesien lajeja. Heimon lajit ovat petoja ja syövät erityisesti nilviäisiä ja äyriäisiä.
Valkeakosken kaupunginkirjasto

Valkeakosken kaupunginkirjasto on Valkeakoskella toimiva yleinen kirjasto. Sillä on kaksi toimipistettä: pääkirjasto, kirjasto Valo, sijaitsee Torikeskuksessa kaupungin keskustassa, ja lisäksi kirjastoauto Walle palvelee päiväkoteja, kouluja ja haja-asutusalueita. Kirjastoautotoiminta alkoi Valkeakoskella vuonna 1973.
Valkeakosken kaupunginkirjasto on osa PIKI-kirjastojen kirjastokimppaa, jolla on yhteinen verkkokirjasto, kirjastokortti ja käyttösäännöt.
Kirjastotoiminta alkoi Valkeakoskella vuonna 1862, jolloin Sääksmäen lainakirjasto aloitti toimintansa.