tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elsa Laula Renberg

Elsa Laula-Renberg (o.s. Laula, 29. marraskuuta 1877 Tärnaby, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1931 Mosjøen, Norja) oli eteläsaamelainen aktivisti, poliitikko ja kirjoittaja. Laula oli kotoisin ja varttui porosaamelaisperheessa Ruotsissa eteläsaamelaisten alueella lähellä Dikanäsia. Hänen isänsä oli Norjan Susendalista kotoisin ollut Lars Thomasson Laula ja äiti Kristina Josefina Larsdotter.
Elsa Laula valmistui kätilöksi Tukholmassa, jossa asuessaan hän oppi yhdistystöitä. Valmistuttuaan hän palasi kotiseudulleen.
Hän on ensimmäinen saamelaisnainen, joka on julkaissut kirjoituksiaan. Vuonna 1904 Elsa Laula kirjoitti ja kustansi 30-sivuisen kirjasen nimeltä "Infør lif eller död? Sanningsord i de Lappska förhållandena". Kirjasessa hän käsitteli saamelaislasten kouluasioita, saamelaisten äänioikeuksia, saamelaista maanomistusoikeuksia, ja saamelaisyhdistysten asioita sekä Ruotsin hallituksen assimilointipolitiikkaa ja vallitsevaa sosiaalisen darwinismin ideologiaa. Laulan toiminnan vaikutuksesta Ruotsin saamelaiset kokoontuivat vuonna 1904 Tukholmaan ja perustivat saamelaisia kokoavan "Lapparnas Centralförbund" -järjestön. Järjestö julkaisi vuosina 1904 ja 1905 omaa sanomalehteä ("Lapparnas Egen Tidning"), jota useat samoihin aikoihin perustetut eteläsaamelaiset järjestöt tukivat. Tukijoihin kuului Laulan kotiseudun "Fatmomokke lappförening". 
Laula kirjoitti aktiivisesti lehdistöön ja pyrki päästä tapaamaan hallituksen ministereitä ja jopa Ruotsin kuningasta. Alkujaan hän käsitteli saamelaisten asioita Ruotsissa. Vuonna 1908 hän meni naimisiin Norjan puolelta olevan porosaamelaisen Thomas Renbergin kanssa, ja muutti perheineen Norjan puolelle Nordlandin Vefsniin sekä jatkoi poliittista toimintaansa sieltä käsin. Elsa ja Thomas Renberg saivat yhteensä kuusi lasta. Elsa kuoli 54-vuotiaana tuberkuloosiin Brønnøyssa.
Laula-Renbergin julkinen toiminta oli edistyksellistä ja poikkeuksellista sen ajan naiselle. Hänen toimintansa ja kirjoituksensa herättivät runsaasti vastustusta hallinnossa, ja hän kohtasi vaikeuksia toimiessaan silloisia poliittisia kanavia pitkin. Koska Laula-Renberg ymmärsi naisten merkityksen julkisten asioiden hoitamisessa ja yhteiskunnan valtarakenteiden muutoksessa hän toivoi, että saamelaisnaiset järjestäytyisivät. Hän oli vakuuttunut että saamelaisnaiset ja -miehet pystyisivät työskentelemään tehokkaasti yhdessä kansansa parhaaksi omien vahvojen järjestöjensä välityksellä. Vuonna 1910 perustettiin ensimmäinen saamelaisnaisten yhdistys ("Brurskanken Samiske Kvindeforening"). Sen tavoitteena oli perustaa koulu Nordlandiin ja jakaa oppia saamelaisille. Vuonna 1917 Elsa Renbergin toiminnan seurauksena Trondheimissä järjestettiin ensimmäinen Norjan ja Ruotsin saamelaisia koonnut Saamelaisten kansalliskokous, jota seurasi kaksi myöhempää kansalliskousta.
Elsa Laulan syntymäpäivä 29. marraskuuta on yksi saamelaisten liputuspäivistä.
Markus Peltonen

Markus Peltonen (s. 26. syyskuuta 1981) on Turusta kotoisin oleva entinen suomalainen lentopalloilija. Peltonen oli pelipaikaltaan keskitorjuja ja on 198 cm pitkä. Hän saavutti urallaan muun muassa Suomen mestaruuden, Suomen cupin voiton, SM-hopean ja -pronssin. Peltonen päätti uransa kauden 2010-11 hopeamitaleihin.
Ura.
Peltonen aloitti lentopallon pelaamisen virallisesti vasta 17-vuotiaana, kun hän alkoi pelata sarjatasoilla. Ennen virallisesti aloittamista hän oli vain pelannut omaksi ilokseen kaveriporukan kesken. Peltonen kehittyi nopeasti lentopallon saralla ja nousi SM-liigajoukkue Raision Loimun farmijoukkueeseen. Kehitys jatkui edelleen nousujohteisena, ja Peltoselle tarjottiin sopimusta SM-liigaseura Napapiirin Palloketuista. Peltonen ei jättänyt tilaisuutta käyttämättä ja suuntasi Rovaniemelle. Napapiirin Palloketuissa hän voitti kaudella 2005–2006 Suomen Cupin mestaruuden Raision Loimun nenän edestä, sekä SM-liigan runkosarjan. Pudotuspeleissä Napa hyytyi lopulta neljänneksi.
Kauden jälkeen Peltonen jatkoi uraansa Rovaniemen uudessa seurassa, Santasportissa. Santasport oli Napapiirin Pallokettujen ja Perungan Poikien yhdistämä seura. Peltonen voitti kauden päätteeksi suomenmestaruuden, ja kauden aikana Santasportin joukkue oli ottanut kovia päänahkoja Euroopan Cupin kentiltä.
Kauden jälkeen Peltonen vaihtoi seuraa Rovaniemeltä Vammalaan ja alkoi pelata Vammalan Lentopallon väreissä. VaLePassa Peltonen voitti SM-pronssia ensimmäisellä kaudellaan 2008. 
Muuta.
Vammalassa Peltonen toimii pelatessaan samanaikaisesti luokanopettajana, joksi hän valmistui Rovaniemellä opiskellessaan ja pelatessaan. Markuksen pikkuveli Kaius Peltonen on myös SM-liigatason lentopalloilija. Veljekset pelasivat samassa joukkueessa kaudella 2008-2009.
Copa Mundial

Copa Mundial on Adidaksen valmistama jalkapallokenkä. Copa Mundial tuli myyntiin 1982 , mutta iästään huolimatta se on edelleen hyvin suosittu. Kengän päällys on valmistettu kengurunnahasta. Kengässä on kiintonastat. Adidas World Cup on muuten vastaavanlainen kenkämalli, paitsi että siinä on vaihtonastat.
Raitoja rakkaudessa

Raitoja rakkaudessa () on Manchesterin kampaamomaailmaan sijoittuva brittiläinen tv-draamasarja, jota esitettiin alun perin vuosina 2002–2005. Sarjan alussa Allie ja Gavin ovat rakastavaisia ja liikekumppaneita. Heillä on kampaamo, jossa työskentelevät Allien siskot Sydney ja Darcey. Allie ja Gavin kokevat suuren šokin, kun tien toiselle puolelle perustetaan kilpaileva kampaamo Allien entisen poikaystävän Finnin ja tämän vaimon Mian toimesta.
Tästä eteenpäin luvassa on pettämistä, eroja, salattuja lapsia, mustasukkaisuutta ja palavaa intohimoa.
Suomessa sarjaa ovat esittäneet Yle TV1 (nimellä "Leikaten") ja Subtv.
__notoc__
Nordkalk

Nordkalk on kalkkikivipohjaisten tuotteiden valmistaja. Yrityksellä on toimintaa yli 30 paikkakunnalla muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Puolassa, Norjassa, Virossa ja Venäjällä. Nordkalkin tuotteita käytetään muun muassa paperi-, teräs- ja rakennusaineteollisuudessa sekä ympäristönhoidossa ja maataloudessa.
Historia.
Kalkkikiveä on louhittu Paraisilla 1600-luvulta lähtien, mahdollisesti jopa jo 1300-luvulla. Marraskuun 26. 1898 perustettiin Pargas Kalkbergs Aktiebolag, josta myöhemmin tuli Partek Oyj. Kalkkiliiketoiminta yhtiöitettiin elokuussa 1991 Nordkalk Oy Ab:ksi (myöhemmin Partek Nordkalk Oy). Kone Oyj osti Partekin vuonna 2001 ja myi Nordkalkin seuraavana vuonna sijoittajaryhmän perustamalle NK-Holding Oy:lle. Nordkalk sulautui vuonna 2004 NK-Holding Oy Ab:hen, joka muutti samalla nimensä Nordkalk Oyj Abp:ksi.
Omistus.
Nordkalkin ostajaryhmään kuului vuonna 2002 Capmanin hallinnoimien rahastojen ja Ahlström Capitalin lisäksi muun muassa Rettig-Yhtymä (nyk. Rettig Group) 1,9 %:n osuudella. Rettig nosti osuutensa Nordkalkista 21 %:iin vuonna 2006 ja 49 %:iin vuonna 2009. Toukokuussa 2010 Rettig Group osti loput 51 % Nordkalkin osakkeista. Heinäkuussa 2021 brittiläinen SigmaRoc osti Nordkalkin. Kauppahinta oli 500 miljoonaa euroa.
Tuotteet.
Nordkalkin tärkeimmät tuoteryhmät ovat:
Toiminta Suomessa.
Paraisilla sijaitsee pääkonttori, kehityskeskus, kalkkitehdas, Parfill-tehdas ja kaivos lajittelulaitoksineen.
Bartolomé de las Casas

Bartolomé de las Casas (24. elokuuta 1484 Sevilla – 17. heinäkuuta 1566 Madrid) oli espanjalainen piispa ja teologi. Hän oli Chiapasin ensimmäinen piispa. Las Casas oli aikansa ristiriitaisimpia henkilöitä. Hänen kirjoitustensa syynä pidetään suurelta osin ns. mustan legendan syntymistä. Bartolomé de las Casas johti intiaanien puolesta käytävää taistelua espanjalaisia encomenderoja vastaan usean vuosikymmenen ajan. 
Las Casas liittyi vuonna 1522 dominikaaneihin Santo Domingossa, ilmeisesti Domingo de Betanzosin neuvosta, tultuaan petetyksi ja väärin kohdelluksi yrityksessään perustaa intiaanien ja espanjalaisten keskinäisen yhteisön nykyisen Venezuelan rannikolle. Las Casas teki kahdeksan matkaa Espanjaan puolustaessaan intiaanien oikeuksia. Vuodesta 1547 lähtien Las Casas oleskeli Espanjassa palaamatta enää Uuteen Espanjaan. Sieltä käsin hän jatkoi intiaanien puolustamista ja toimi tarmokkaasti encomienda-järjestelmän lakkauttamiseksi, jonka johdosta hänestä tuli hyvin vihattu henkilö Uuden Maailman encomenderojen keskuudessa. Hänen vihamiehiään oli esimerkiksi fransiskaani Toríbio de Benavente, joka kertoo polttaneensa Las Casasin Uuteen-Espanjaan lähettämiä kirjoituksia. Myös Espanjan johtava humanisti Juan Ginés de Sepúlveda toimi tarmokkaasti Las Casasia vastaan.
Viasat History

Viasat History on Viaplay Groupin omistama maksullinen tv-kanava, joka esittää historiaohjelmia ja kulttuuridokumentteja. Viasat aloitti kanavan uusien ohjelmien suomenkielisen tekstityksen 1. syyskuuta 2007. Kanavan lähetysaika on joka päivä aamuseitsemästä keskiyöhön saakka. Viasat History näkyy myös Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa.
Ympäristötaloustiede

Ympäristötaloustiede soveltaa taloustieteen menetelmiä ympäristönsuojelua koskeviin kysymyksiin. Tyypillisiä tutkimuskohteita ovat muun muassa ilmansaasteet, vesistönsuojelu, ympäristömyrkyt, jätteet ja ilmastonmuutos.
Ympäristötaloustieteeseen luetaan usein myös luonnonvarataloustiede, joka tarkastelee luonnonvarojen tehokasta hyödyntämistä. Tarkasteltavia seikkoja ovat elinympäristön laatu sekä luonnonhoidollisten toimenpiteiden kustannusten arvioiminen. Ympäristötaloustieteeseen kuuluvia selvityksiä on tehty eri luonnonsuojelullisten hankkeiden suhteen, kuten Natura 2000-verkon hyötyä metsien suojeluun.
Historia.
Ympäristötaloustieteen synty ajoittuu 1960-luvulle kun ympäristön tilan heikkenemiseen ja ihmisen vaikutukseen ekosysteemeissä alettiin kiinnittää laajemmin huomiota. Kenties keskeisin lähestymistapa ympäristötaloustieteen ongelmiin on perinteisesti ollut ulkoisvaikutuksien tarkastelu. Muita lähestymistapoja ovat olleet hyvinvointitaloustiede sekä kasvuteoria, ja etenkin myöhemmin taloudellisen ohjailun sääntelyn taloustiede sekä kestävä kehitys.
Teoria.
Varsin tavallinen ympäristötaloustieteellinen näkemys on, että tavanomaisessa taloustieteellisessä on taipumusta jättää ympäristöongelmat ja monet muut ulkoisvaikutukset tarkastelun ulkopuolelle. Siten toiminnan kokonaiskustannukset jäävät aliarvioiduksi ja ihmisten hyvinvointi maksimoimatta. Tyypillinen ratkaisukeino on tarjota taloudellisille toimijoille kannusteita, yleensä julkisen vallan taholta, ja korjata toimintaa ulkoisvaikutukset huomioivaan suuntaan. Esimerkkejä tällaisista keinoista ovat ympäristöverot sekä päästökauppa.
Ympäristötaloustiede erottuu ns. vihreästä taloustieteestä siten, ettei perinteisen akateemisen taloustieteen perusoletuksia tai menetelmiä hylätä, vaan niitä täydennetään ympäristövaikutusten huomioimisella.
Lalofobia

Lalofobia tarkoittaa järjetöntä puhumisen tai puhumisen yrittämisen pelkoa. Toisin kuin julkisen puhumisen pelossa, glossofobiassa, lalofobiasta kärsivien tila vaihtelee asteittain. Joillekin kehittyy puhevika tai selektiivinen mutismi tai jopa täydellinen mutismi. Psykologinen suhtautuminen verrattuna puheterapiaan, voi yleensä lievittää näitä oireita, kunhan ne eivät liity mihinkään fyysiseen esteeseen, kuten Afasiaan. Monissa tapauksessa lalofobia johtaa muihin tiloihin, kuten sosiaaliseen fobiaan.
Anssi Hakala

Anssi Hakala (s. 12. toukokuuta 1984) on suomalainen beach volleyn ja lentopallon pelaaja. Hän on voittanut urallaan kolme rantalentopallon Suomen mestaruutta vuosina 2007, 2008 ja 2010. Vuonna 2010 hän voitti lentopallon Suomen mestaruuden sekä Suomen Cupin oululaisen Sun Volleyn riveissä. Ammatiltaan Hakala on optikko. Hän on opiskellut Oulun ammattikorkeakoulussa optometristiksi. Hakalan veljessarjasta Anssin lisäksi lentopalloilijoita ovat Lauri ja Juhani. Jo uransa päättänyt Lauri Hakala valmentaa nykyisin LEKA Volleyta, missä Juhani Hakala pelaa liberona. 
Hakala valittiin huhtikuussa 2016 miesten lentopallomaajoukkueen Maailmanliigan pelaajaryhmään ja toukokuussa 2016 varsinaiseen Maailmanliigan joukkueeseen. Uransa ensimmäiset A-maaottelunsa hän pelasi kesällä 2016. 
Ura.
Beach volley.
Hakala aloitti lentopallon ja beach volleyn pelaamisen jo nuorena syntymäkaupungissaan Pieksämäellä, jolla oli tarjota loistavat olosuhteet harjoitteluun. Hän pelasi päivät pitkät vanhemman veljensä Laurin kanssa nuoruudessaan. Yhteensä veljeksillä on yli kymmenen nuorten Suomen mestaruutta.
Ensimmäisen kerran Hakalan nimi tuli julkisuuteen beach volleyssa, kun hän taisteli yhdessä parinsa Pekka Seppäsen kanssa alle 20-vuotiaiden EM-viidenneksi vuonna 2002. Kolme vuotta myöhemmin pari nousi peräti alle 23-vuotiaiden EM-hopealle. Vuonna 2006 hänet valittiin beach volleyn olympiatiimiin, joka tavoitteli suomalaiselle miesparille paikkaa kesäolympialaisiin. Hanke kariutui kuitenkin rahoituksen puutteeseen.
Kaudella 2002 Hakala osallistui ensimmäisen kerran beach-volleyn SM-kiertueelle, jossa hän saavutti ensimmäisen kerran menestystä kesällä 2004 voittaen SM-pronssia yhdessä veljensä Lauri Hakalan kanssa. Hän uusi yhdessä veljensä kanssa SM-pronssin myös kaudella 2005. Kesällä 2007 Hakala voitti uransa ensimmäisen biitsin suomenmestaruuden parinsa Toni Kankaanpään kanssa, jonka hän uusi kesinä 2008 ja 2010 Pekka Seppäsen parina.
Lentopallo.
Lentopallossa Hakala edustaa Lentopallon SM-liigassa pelaavaa oululaista Sun Volleyta (ent. Kempeleen Lentopallo). Lisäksi hän on pelannut Kempeleen Pyrinnön (nyk. KempeLe) riveissä 1-sarjassa 2005 ja Keski-Savon Paterissa SM-liigassa 2002–2004. Kaudella 2006 Hakala oli liberoiden vertailuissa kolmas vastaanottoprosentissa ja koko liigassa kuudes.
Uransa toistaiseksi parhaimman liigakauden Hakala pelasi kaudella 2009-10, jolloin hän voitti SM-kultaa yhdessä Sun Volleyn kanssa. Hakala oli yksi finaalisarjan parhaimmista ellei jopa paras pelaaja. Läpi kauden hän oli kantava voima Sun Volleyn joukkueessa. Kauden päätteeksi Hakala valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Kaudesta 2012-13 lähtien Hakala on pelannut oululaisessa Lentopalloseura Ettassa. Lentopalloliigassa kaiken kaikkiaan pelejä on kertynyt yli 350 vuonna 2002 tehdyn liigadebyytin jälkeen.
Ligier JS43

Ligier JS43 oli Frank Dernien suunnittelema Formula 1 -auto, jolla ranskalainen Ligier-talli kilpaili kaudella 1996. Voimanlähteenä autossa oli Mugen-Hondan V10-moottori. Autoa ajoivat ranskalainen Olivier Panis ja Fortilta siirtynyt brasilialainen Pedro Diniz.
Frank Dernie kehitti JS43:n menestystä saavuttaneen JS41:n pohjalta. Kuitenkin Dernie, tallin manageri Tony Dowe ja enemmistön tallin osakkeista omistanut Tom Walkinshaw jättivät tallin omistuskiistan takia. Tämä johti siihen, että Alain Prost osti tallin 1997.
Olivier Panis onnistui voittamaan kaoottisen Monacon GP:n, joka oli hänen ensimmäinen voitto ja tallin ensimmäinen voitto sitten Kanadan GP:n 1981.
Panis saavutti myös viidennen sijan Unkarin GP:sta ja Diniz ajoi kahdesti kuudenneksi.
Ligier sijoittui valmistajien mestaruussarjassa kuudenneksi 15 pisteellä.
Formula 1 -tulokset.
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)
Bitter, Sweet &amp; Twisted

Bitter, Sweet &amp; Twisted on brittiläisen hard rock -yhtyeen The Quireboysin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin EMIn kautta vuonna 1993 ja se saavutti Ison-Britannian albumilistalla sijan 31.
Yhteensä kolme albumin kappaletta julkaistiin singlenä ("Tramps &amp; Thieves", "Brother Louie" ja "Last Time"), mutta "Last Time" julkaistiin vain japanissa. "Brother Louie" oli näistä parhaimman listamenestyksen saanut sijalla 32 Ison-Britannian singlelistalla.
Suurimman osan albumista tuotti Bob Rock, joka on aiemmin tuottanut mm. Metallicaa, Bon Jovia sekä Mötley Crüea. Muutamat levyn raidoista ("Don't Bite The Hand" ja "Brother Louie") kuitenkin tuotti The Rolling Stonesin tuottaja Chris Kimsey. Bitter, Sweet &amp; Twisted oli viimeinen The Quireboys -albumi ennen yhtyeen paluulevyä This Is Rock N' Roll vuonna 2001.
Turo Kartto

Turo Kartto (alk. Tord Hjalmar Karlstedt; ) oli suomalainen näyttelijä, elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja. Hän oli lyhyeksi jääneestä urastaan huolimatta yksi Suomen elokuva-alan monitoimisimpia tekijöitä. Kartto teki käsikirjoituksen muun muassa elokuviin "Onnellinen ministeri" ja "Avioliittoyhtiö" sekä moniin sodanaikaisiin "Puolustusvoimain katsauksiin". Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Vihtori ja Klaara", "Aktivistit" ja "Rikas tyttö" (1939). 
Ura.
Kartto opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1932–33 taidefilosofiaa, finanssioppia, kansantaloustiedettä, tilastotiedettä ja valtio-oppia. Hän suoritti saksan ja latinan kielikokeet, muttei mitään kokonaista yliopistotutkintoa. Kartto oli Turun Teatterin näyttelijä vuosina 1936–38. 1930-luvun puolivälissä hän esiintyi Suomalaisen Oopperan opereteissa "Giuditta" ja "Ruhtinatar Jadja". Elokuva kuitenkin veti häntä puoleensa ja hän sai kiinnityksen Suomi-Filmin lyhytelokuva- ja käsikirjoitusosastolle. Suomi-Filmissä Kartto selosti sotapropagandaa sekä suunnitteli, ohjasi ja leikkasi "Puolustusvoimain katsauksia". Hän teki lisäksi muutamia vapaa-aiheisia lyhytelokuvia.
Kartto haavoittui vakavasti talvisodassa Karjalankannaksella, minkä jälkeen siirtyi skenaristiksi Suomen Filmiteollisuuteen. 
Ensimmäiset elokuvaroolinsa Kartto teki vuonna 1936. Hänen muistettavimpia elokuvaosiaan ovat muun muassa nuoren aktivistin rooli Risto Orkon aatedraamassa "Aktivistit" (1939) ja paroni Ahlfeldtin rooli Valentin Vaalan komediassa "Rikas tyttö" (1939). Hän näytteli myös tohvelisankari Vihtori Vuorenkaiun poikaa Teuvo Tulion tuottamassa ja ohjaamassa elokuvassa "Vihtori ja Klaara" (1939).
Kartto laati käsikirjoituksia moniin elokuviin, kuten Vaalan ohjaamiin draamoihin "Jumalan myrsky" (1940) ja "Antreas ja syntinen Jolanda" (1941) sekä Hannu Lemisen komedioihin "Täysosuma" (1941), jossa Kartto myös näytteli sivuosassa, ja "Avioliittoyhtiö" (1942). "Vihtorin ja Klaaran" hän käsikirjoitti yhdessä Teuvo Tulion kanssa. Lisäksi Kartto sanoitti ainakin 15 iskelmää, joista tunnetuin on ”Katupoikien laulu”.
Karton ohjaama "Rivilotta" (1943) oli paljon kiitosta saanut dokumenttielokuva Suomen "naistaistelijoista", mutta se sai ensi-iltansa vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Kuolema.
Turo Karton puoliso oli vuodesta 1938 hänen kuolemaansa saakka näyttelijä Liisa Pakarinen. Kartto kuoli tapaturmaisesti 32-vuotiaana Espoossa 19. heinäkuuta 1942. Hän oli ollut kyläilemässä näyttelijäystävänsä huvilalla ja lähtenyt veneellä Siikajärvelle puolenyön jälkeen. Kun Karttoa ei kuulunut takaisin järveltä, häntä alettiin etsiä. Vene löytyi veden täyttämänä, mutta Karton ruumis löytyi vasta lähes kuukausi myöhemmin, 18. elokuuta. Hänen siunaustilaisuutensa pidettiin 22. elokuuta Hietaniemen kappelissa.
Linda Wong

Linda Wong (13. syyskuuta 1951 – 17. joulukuuta 1987) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja kuuluisimpia varhaisia pornotähtiä. Hän syntyi Havaijilla ja oli taustaltaan aasialainen. Hän kasvoi San Franciscossa, Kaliforniassa ja hänet otettiin vuonna 1999 postuumisti XRCO Hall of Fameen.
Wong esiintyi elokuvassa ensi kerran vuonna 1976. Vuonna 1977 hän esiintyi yhdessä Georgina Spelvinin ja John Holmesin kanssa eroottisessa elokuvassa "Jade Pussycat". Hän oli aiemmin harjoittanut jonkin aikaa laillisesti prostituutiota Las Vegasissa nimellä Linda Ching. Hän oli maineensa huipulla 1970-luvulla ja jatkoi uraansa 1980-luvulle saakka. 
Wong kärsi päihderiippuvuudesta ja menehtyi lopulta Petalumassa tapaturmaiseksi oletettuun yliannostukseen.
Robert Taylor (näyttelijä)

Robert Taylor, oikealta nimeltään Spangler Arlington Brugh, (5. elokuuta 1911 Filley, Nebraska – 8. kesäkuuta 1969 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Häntä pidettiin yhtenä sukupolvensa suurimmista näyttelijöistä, ja hän oli tunnettu komeudestaan; mustista hiuksistaan ja sinisistä silmistään. Hänet tunnettiin lempinimellä ”täydellisen miehen profiili”.
Ura.
Taylor teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1934. Hänen uransa kulta-aikaa olivat 1930- ja 1940-luvut, jolloin ilmestyivät hänen kuuluisimmat elokuvansa, kuten "Lääkärin omatunto" ("Magnificent Obsession", 1935) jossa vastanäyttelijänä oli Irene Dunne, "Kamelianainen" ("Camille", 1936), jossa hänen vastanäyttelijöinään olivat Greta Garbo ja Lionel Barrymore, ja "Sumujen silta" ("Waterloo Bridge", 1940), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Vivien Leigh. Viimeksi mainittu oli Taylorin oma suosikki elokuvauraltaan. 1950-luvulla ikä alkoi jo näkyä Taylorin kasvoilla ja elokuvaroolien saaminen vaikeutui. Hän näytteli kuitenkin aina kuolemaansa asti.
Yksityiselämä.
Taylor oli kaksi kertaa naimisissa, ensin näyttelijä Barbara Stanwyckin kanssa vuodet 1939–1951 ja sitten Ursula Thiessin kanssa vuodesta 1954 aina kuolemaansa asti. Ursulan kanssa hänellä oli kaksi lasta. Hän kuoli keuhkosyöpään. Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Ruotsinpuoliverinen

Ruotsinpuoliverinen eli SWB () on Ruotsista kotoisin oleva puoliverinen. Rotu jalostettiin käyttämällä arabianhevosia sekä saksalaisia puoliverirotuja, joista eniten vaikuttivat trakehnenin- ja hannoverinhevoset. Kaarle X Kustaa perusti 1600-luvun puolivälissä Malmöhön Flyingen kuninkaallisen siittolan, jossa rotua alettiin jalostaa Ruotsin hovin ja armeijan ratsuhevoseksi.
Ominaisuudet.
Ruotsinpuoliveriset ovat säkäkorkeudeltaan 155–170 cm. Väreinä hyväksytään kaikki yksiväriset. Rakenteeltaan ruotsinpuoliveriset ovat keskimäärin hieman suomenpuoliverisiä raskaampia mutta sopusuhtaisia. Runko on syvä, takaosa voimakas ja jalat terveet. Luonne on tasainen ja kiltti.
Ruotsinpuoliveriset ovat menestyneet kilparatsuina kansainvälisesti erittäin hyvin. Varsinkin kouluratsastuksessa ne ovat suosittuja, sillä erityisesti voimakas takaosa tekee ruotsinpuoliverisestä loistavan kouluhevosen. Ruotsinpuoliveriset menestyvät myös este- ja kenttäratsastuksessa ja niitä käytetään myös vaunuhevosina.
Hanns Eisler

Hanns Eisler (6. heinäkuuta 1898 Leipzig, Saksan keisarikunta – 6. syyskuuta 1962 Itä-Berliini, Saksan demokraattinen tasavalta) oli saksalainen säveltäjä. 
Eisler syntyi Leipzigissa, jossa hänen juutalainen isänsä Rudolf Eisler toimi filosofian professorina. Perhe muutti vuonna 1901 Wieniin Itävalta-Unkariin. Eisler oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja haavoittui taisteluissa useaan otteeseen. Sodan jälkeen hän opiskeli vuosina 1919–1923 Arnold Schönbergin johdolla. 
Eisler siirtyi vuonna 1925 Berliiniin, jossa hän liittyi Saksan kommunistisen puolueen jäseneksi. Hän teki uransa alkuvaiheessa yhteistyötä Bertolt Brechtin kanssa ja kirjoitti musiikin muun muassa useisiin tämän näytelmiin. Hän oli myös mukana työstämässä Brechtin kanssa elokuvaa "Kuhle Wampe", jonka esittämisen natsit kielsivät vuonna 1933. Hän pakeni kansallissosialistien Saksasta Yhdysvaltoihin, jossa hän sävelsi musiikkia muun muassa Hollywood-elokuviin. Hän julkaisi Theodor Adornon kanssa myös kirjan elokuvamusiikin säveltämisestä. 
Eisler käytti teoksissaan ajoittain Schönbergin kaksitoistasäveltekniikkaa. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "Deutsche Sinfonie" (1935–1957) ja "Hollywood Songbook" (1938–1943). Eislerin lupaavan uran etenemistä Yhdysvalloissa haittasi kylmä sota, jonka aikana säveltäjä päätyi Hollywoodin mustalle listalle. Palattuaan Saksaan säveltäjä asettui Itä-Berliiniin ja sävelsi Itä-Saksan kansallislaulun ”Auferstanden aus Ruinen”. 
Bertolt Brechtin kuoleman jälkeen Eislerin loppuelämää varjostivat masennus ja heikentynyt fyysinen terveydentila. Hän kuoli Itä-Berliinissä 64-vuotiaana.
Tiina Rinne

Tiina Maarita Rinne (virallisesti Rinne-Reitala; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki työtä pää­asiassa teatteri­näyttelijänä, erityisesti Kansallis­teatterissa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1994. Hänet muistetaan myös Maija Mäki­maan roolista televisio­sarjassa "Kotikatu".
Ura.
Tiina Rinne kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1947–1950. Samalla kurssilla hänen kanssaan opiskelivat muiden muassa myöhemmät näyttelijät Jussi Jurkka ja Veikko Sinisalo sekä myöhemmät ohjaajat Rauni Mollberg ja Mikko Niskanen.
Rinne aloitti näyttelijän­uransa vuonna 1950 Intimiteatterissa. Hän esiintyi myös muun muassa Turun kaupunginteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa. Rinne teki miltei 20 vuotta pitkän uran Suomen Kansallis­teatterissa. Hän esiintyi myös useissa elo­kuva- ja televisio­rooleissa, joista hänet muistetaan Maija Mäkimaan roolista draama­sarjassa "Koti­katu". Hän oli tekemässä sarjaa sen alusta loppuun vuosina 1995–2012.
Kunnianosoitukset.
Rinne palkittiin vuonna 1987 Pro Finlandia -mitalilla ja samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Teatteri­järjestöjen Keskus­liiton kultainen kunnia­merkki.
Yksityiselämä.
Tiina Rinne kuului tunnettuun teatteri­sukuun. Hänen vanhempansa olivat Jalmari Rinne ja Anni Aitto. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1961 lähtien taide­historioitsija Aimo Reitala (1931–2012), ja heillä on kolme lasta, joista Mikko Reitala on kirjailija-käsi­kirjoittaja-näyttelijä, Janne Reitala on lääkäri ja Heta Reitala on teatteritutkija ja tietokirjailija. Tiina Rinteen veljiä olivat näyttelijät Tommi Rinne ja Taneli Rinne, sisar­puolia näyttelijät Katriina Rinne ja Marjatta Rinne, setiä näyttelijät Joel Rinne ja Einar Rinne sekä serkku näyttelijä Eila Rinne. Rinne kuoli 91-vuotiaana tammi­kuussa 2021 ja hänet on haudattu Helsingin Kulo­saareen Lepo­saaren hautaus­maalle avio­miehensä viereen.
James Perse

James Perse (s. 1972 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen vaatesuunnittelija, joka perusti omalla nimellään toimivan vaatemerkin vuonna 1996. Hänellä on omat "JP Boutique" -liikkeet Beverly Hillsissä, Las Vegasissa, Los Angelesissa, Malibussa, New Yorkissa ja San Diegossa, ja hänen tuotteitaan myydään Yhdysvaltain lisäksi viidessä muussa maassa ja lukuisissa verkkokaupoissa. Suomessa Persen luomuksia on myynyt ainakin Gaudete Helsingissä. Vaatemerkillä on useita monivuotisia mallistoja naisille, miehille ja vauvoille.
Vuonna 2005 Persen tuotteita myytiin jo noin 40 miljoonalla dollarilla ja hänen kuvailtiin olevan tulossa "Hollywood-instituutioksi". Vuonna 2008 Persen tuotteita myytiin hänen mukaansa noin 80 miljoonalla dollarilla.
Tausta.
Jamesin isällä Tommy Persellä oli oma "Maxfield"-niminen muotiliike Los Angelesissa, jonka kautta James hankki kokemusta ja sai ensimmäisiä vaatemallejaan myyntiin. James oli innokas urheiluharrastaja ja hänen ensimmäinen suunnittelutyönsä oli lippalakki isän liikkeeseen. Tuotteesta tuli menestys ja esimerkiksi elokuvaohjaajat alkoivat tilata lakkeja henkilökunnalleen ja levy-yhtiöt kiertueidensa myyntitavaraksi. Vuonna 1994 Perse julkaisi ensimmäisen t-paitamallistonsa ja kaksi vuotta sen jälkeen ensimmäisen omaa nimeään kantavan naisten toppimallin. Vuonna 2003 hän aukaisi ensimmäisen oman myymälänsä.
Seijun Suzuki

Seijun Suzuki (; oik. Seitaro Suzuki, ; 24. toukokuuta 1923 Nihonbashi, Tokio – 13. helmikuuta 2017 Tokio) oli japanilainen elokuvaohjaaja. Hän teki nelisenkymmentä b-elokuvaa Nikkatsu-studiolle, valtaosin yakuza-tyylilajin rikoselokuvia.
Seitaro Suzukin ura alkoi toisen maailmansodan jälkeen apulaisohjaajana. Vuonna 1954 hän pääsi töihin Nikkatsu-tuotantoyhtiöön ja ohjasi ensimmäiset elokuvansa vuonna 1956. Studio tuotti elokuvia sarjatuotantona niukkoine budjetteineen ja tiukkoine kuvausaikatauluineen. Suzuki herätti närää muokkaamalla käsikirjoituksia mielensä mukaisiksi. Vuoden 1967 elokuvaa "Tehtävänä murha" studion johtaja piti niin käsittämättömänä, että hän erotti Suzukin ja kielsi tämän muidenki elokuvien levityksen.
Nuoret elokuvaohjaajat ja opiskelijapiirien fanijoukot alkoivat protestoida Suzukin erottamista vastaan, ja vuoden kuluttua studio pyysi anteeksi laitonta irtisanomista. Suzuki ohjasi vuosien ajan lähinnä televisiotuotantoja, mutta palasi 1970-luvun loppupuolella takaisin pitkien teatterielokuvien pariin ja ohjasi niitä harvakseltaan 2010-luvulle asti. Länsimaissa hän nousi kulttimaineeseen 1980-luvulla. Tokion elokuvafestivaaleilla nähtiin vuonna 2006 kaikki Suzukin 48 elokuvaa.
Suomessa Suzukin elokuvia on esitetty harvemmin. Elo-syyskuussa 2018 Yle Teema esitti Kino Klassikko -ohjelmapaikalla kuusi Suzukin elokuvaa: "Tähtäimessä vankiauto" (Jûsangô taihisen' yori: Sono gosôsha o nerae) vuodelta 1960, "" (Kutabare akutô-domo - Tantei jimusho 23) ja "Pedon nuoruus" (Yajû no seishun) vuodelta 1963, "Tokion rakkikoira" (Tokyo nagaremono) ja "Tappelun elegia" (Kenka erejî) vuodelta 1966 sekä viimeiseksi jäänyt Nikkatsu-tuotanto "Tehtävänä murha" (Koroshi no rakuin) vuodelta 1967. Elokuvat olivat katsottavissa myös Yle Areenassa elo-syyskuussa 2018.
John Thaw

John Edward Thaw () oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi elokuvissa, televisiossa ja teatterissa. Thaw tunnetaan roolistaan komisario Morse "samannimisessä" televisiosarjassa.
Ura.
Thaw opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa. Hänen ensimmäinen pääroolinsa televisiossa oli ylikonstaapeli John Mann sarjassa "Redcap" (1964–1966), jota seurasi suurempi läpimurto kovaotteisen komisario Jack Reganin osassa poliisisarjassa "The Sweeney" (1975–1978).
Kolmannen kerran Thaw sai esitettäväkseen poliisin roolin vuonna 1987, jolloin hänestä tuli oluesta pitävä, punaisella Jaguarilla ajava ylikomisario Morse. Morse-sarjaa tehtiin vuosina 1987–2000 yhteensä 33 jaksoa, joista osa perustui Colin Dexterin romaaneihin. Thaw sai osastaan Bafta-palkinnot vuosina 1990 ja 1993.
Vuosina 1995–1999 Thaw esitti asianajaja James Kavanaghia sarjassa "Kavanagh QC".
John Thaw esiintyi myös useissa elokuvissa. Hän näytteli Richard Attenborough’n ohjaamissa elokuvissa "Chaplin" sekä "Huuto vapaudelle", josta hän oli ehdolla parhaan sivuosan Bafta-palkinnon saajaksi.
Yksityiselämä.
Thaw oli naimisissa Sally Alexanderin kanssa, josta hän kuitenkin erosi neljä vuotta myöhemmin. Hän avioitui myöhemmin näyttelijätär Sheila Hancockin kanssa. Thaw’n tytär Abigail Thaw ensimmäisestä ensimmäisestä avioliitosta on näyttelijä.
Vuonna 2004 julkaistussa elämäkerrassaan "The Two of Us: My Life with John Thaw" Hancock kertoi Thawn 1970-luvun lopulta asti sairastaman alkoholismin vaikuttaneen heidän elämäänsä ja aiheuttaneen katkoksia Thawn uralla. Thawn toipui alkoholismistaan ennen kuolemaansa.
Thaw nimitettiin Brittiläisen imperiumin komentajaksi vuonna 1994.
Thaw kuoli ruokatorven syöpään.
Erogeeninen alue

Erogeeninen alue on kehossa oleva alue, jonka koskettelu ja hyväily tuottaa seksuaalista mielihyvää. Erogeeniset alueet ovat herkkiä kosketukselle, koska niissä on paljon sensorisia hermopäätteitä. Erogeenisten alueiden koskettelusta voi seurata monimutkaisia fysiologisia reaktioita, joihin liittyy oksitosiinin erityksen lisääntyminen aivolisäkkeestä, mikä herkistää ihoa ja lisää sukuelinten tuntoherkkyyttä.
Erogeenisia alueita on useimmilla naisilla esimerkiksi korvalehdissä, kaulalla, hartioissa, niskassa, kyynärtaipeissa, kainaloissa, ristiselässä, navassa, reisien sisäpinnoilla, nänneissä, varpaissa, sormissa, sukupuolielimissä sekä välilihan ja peräaukon seudulla. Häpykieli on naisen erogeenisin alue. Toinen erityisen erogeeninen kohta on G-piste emättimen etuseinämässä.
Miehen erogeenisia alueita ovat sukuelimet, nännit, niska, kaula, hartiat, reisien sisäpinnat, välilihan ja peräaukon seutu, varpaat ja sormet. Peniksen pää on kaikkein erogeenisin alue.
Vuonna 2013 julkaistun yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan erogeeniset alueet ovat lähes samat kaikilla ihmisillä sukupuolesta ja seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta. Kaikkein erogeenisimmat alueet olivat tutkimuksen mukaan sukupuolielimet, huulet, korvat, sisäreidet ja olkapäät. Sen sijaan jaloissa ei ole erogeenisia alueita.
Slave I

Slave I on "Tähtien sota" -univerumista tuttu avaruusalus, joka kuului galaksin parhaalle palkkionmetsästäjälle, Jango Fettille. Jangon kuoltua alus periytyi Boba Fettille, joka oli Jango Fettin täydellinen klooni ja jota hän kasvatti poikanaan. Jango Fettin alus on Kuat-OY:n tuliruiskuluokan torjuntahävittäjän prototyyppi, joka on suunniteltu partioalukseksi Oovo-IV vankilaplaneetalle. Boba Fett järkeili, että galaksin paatuneimpien rikollisten vartiointiin suunniteltu alus sopisi mainiosti hänen epätavalliseen ammattiinsa.
Aiheesta muualla.
Slave I Jedipediassa
Toimialan taloustiede

Toimialan taloustiede () on taloustieteen ala, joka tutkii yritysten strategista päätöksentekoa sekä markkinarakenteita. Usein tarkastelun kohteena ovat epätäydellisen kilpailun muodot.
Tyypillisimmin tutkittavia markkinamuotoja ovat monopoli, duopoli ja muut oligopolitilanteet. Lisäksi tutkimussuunta tarkastelee esimerkiksi tuotedifferentaation, hintadiskriminaation, yritysjärjestelyiden ja kartellien sekä markkinoille tulo- ja poistumisesteiden vaikutuksia markkinoiden toimintaan ja tasapainoon.
Toimialan taloustieteen teoria on valtavirraltaan sovellettua peliteoriaa. Myös empiirisellä tutkimuksella on vahvat perinteet tutkimussuunnan sisällä. Taloustieteen sisäisessä jaottelussa toimialan taloustiede lukeutuu osaksi mikrotalousteoriaa ja sillä on useita liittymäkohtia esimerkiksi informaatiotaloustieteeseen sekä kilpailupolitiikkaan.
Tunnettuja toimialan taloustieteen tutkijoita ovat muiden muassa Oz Shy, Jean Tirole sekä suomalainen Bengt Holmström.
Antti Malinen

Antti Malinen (3. marraskuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija, joka on edustanut SM-liigassa Kempeleen Lentopalloa sekä oululaisia Ettaa ja Sun Volleyta. Hän on pelannut pääsarjassa 316 ottelua.
Malinen on pelannut urallaan Kempeleen ja Sun Volleyn lisäksi muun muassa Alavieskan Virissä ja lentopalloseura Ettassa. Ettassa Malinen pelasi SM-liigassa siihen asti kunnes Etta putosi liigasta 2005. Kaudella 2006 Malinen oli nostamassa Kempeleen Lentopalloa SM-liigaan. Kempele voitti kauden aikana yhtä lukuun ottamatta kaikki pelinsä ja eteni ylivoimaisesti SM-liigaan. Malinen kuului usean vuoden ajan SM-liigan keskitorjujien parhaimmistoon ja oli tärkeä lenkki Kempeleen joukkueessa.
Juho Rajala

Juho Rajala (s. 6. elokuuta 1985) on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen lentopalloilija, pelipaikaltaan libero.
Rajala toimii lentopallon mestaruusliigan Vantaa Ducksin päävalmentajana kaudella 2019–2020. Tätä ennen hän toimi valmentajana naisten 1-sarjassa kolmen kauden ajan eri seuroissa.
Peliura.
Rajala on Oulunsalosta kotoisin oleva liberopelaaja. Rajala edusti Oulunsalon Vasamaa koko junioriuransa ajan. 
Miesten Lentopallon Mestaruusliigassa Rajala debytoi 1.10.2003 oululaisen Ettan riveissä Perungan Poikia vastaan. Ettassa Rajala pelasi 2003–2005. Seuraavat kaksi kautta 2005–2007 Rajala pelasi Raision Loimussa ennen siirtymistään vuonna 2007 Kempeleen Lentopalloon. Kahden Kempeleen kauden jälkeen ura jatkui seuran nimenvaihdon myötä Sun Volleyssa seuraavat kolme kautta tuoden tuplamestaruuden 2010.
Raision Loimuun Rajala siirtyi takaisin kaudeksi 2012–2013. Hänet valittiin kauden ensimmäiseen kuukauden tähdistöön liberoksi syys-lokakuussa. Rajala jatkoi kaudella 2013–2014 Raision Loimun riveissä, Lentopallon Mestaruusliigassa, jonka jälkeen hän siirtyi Ettaan, jossa päätti peliuransa kauteen 2015–2016. Rajala valittiin myös Suomen miesten lentopallomaajoukkueeseen keväällä 2013.
Lisäksi Rajala on edustanut aikuisten sarjatasoilla nuorten maajoukkuetta, kun hän opiskeli Kuortaneen valtakunnallisessa valmennuskeskuksessa. Kuortaneella opiskellessaan Rajala edusti nuorten maajoukkuetta 1-sarjassa.
Anton Praetorius

Anton Praetorius (1560 Lippstadt – 6. joulukuuta 1613 Laudenbach) oli saksalainen pappi, reformoitua uskontoa edustanut teologi ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi noitavainojen ja kidutuksen vastustajana. Avioliitosta 1586 Maria Praetoriuksen kanssa hänellä oli yksi poika. 
Elämä.
Dittelsheimin ensimmäisenä reformoituna pappina Praetorius kirjoitti 1595 latinankielisen selvityksen Heidelbergin linnan kuuluisasta ”Ensimmäisestä Suuresta Tynnyristä”. Vuonna 1596 Praetorius nimitettiin ruhtinaan hovisaarnaajaksi (läheinen Frankfurt am Main), ja vuotta myöhemmin ruhtinas nimitti hänet noitatuomioistuimen jäseneksi. 
Praetorius protestoi noituudesta syytettyjen kidutusta vastaan. Hänen ansiotaan oli, että eräs noituudesta syytetty nainen päästettiin vapaaksi ja syyte häntä vastaan peruutettiin. Kysymyksessä on tähän mennessä ainoa historiasta tunnettu tapaus, jossa pappi oli se, joka lopetti epäinhimillisen kidutuksen ja esti "oikeinkäynnin". Praetorius menetti hovisaarnaajan paikkansa, ja hänestä tuli 1598 pappi Laudenbachin kylään. 
Poikansa Sculteruksen nimissä hän julkaisi 1598 noitavainoa ja kidutusta vastustavan kirjan "Gründlicher Bericht von Zauberey und Zauberern ('Perusteellinen selvitys taikuudesta ja taikureista'). Kirjan toista painosta vuonna 1602 julkaistaessa Praetorius rohkeni käyttää omaa nimeään kirjan kirjoittajana. 1613 samasta kirjasta ilmestyi kolmas painos, johon hän kirjoitti henkilökohtaisen alkulauseen. Praetoriuksen kuoleman jälkeen tuntemattomat henkilöt julkaisivat kirjasta jälkimaailmalle vielä neljännenkin painoksen.
Ilmasipuli

Ilmasipuli ("Allium cepa" Proliferum-ryhmä, syn. "Allium cepa" var. "viviparum") on monivuotinen sipuli. Se kehittää sipuleita sekä maanalaiseen varteensa että varsiensa latvoihin. Ilmasipuli talvehtii Suomen oloissa. Optimaalinen ilmasipulin kasvupaikka on aurinkoinen ja hyvin lannoitettu.
Kasvin meheviä varsia käytetään ruohosipulin tavoin. Latvaan kasvavista pikkusipuleista voi kasvattaa uusia taimia.
Sauber C15

Sauber C15 oli Leo Ressin suunnittelema Formula 1 -auto, jolla Sauber-talli kilpaili kaudella 1996. Siinä oli voimanlähteenä Fordin Zetec-R moottori. Autoa ajoivat Heinz-Harald Frentzen, jolle kausi oli Sauberilla jo kolmas ja Benettonilta siirtynyt Johnny Herbert.
Sauber sai ajokkeihinsa uudet V10-moottorit, kun vielä viime kaudella talli käytti kahdeksansylinterisiä voimanlähteitä. Uudet Zetec-R V10-moottorit osoittautuivat kuitenkin odotettua heikommiksi ja talli keräsi ainoastaan 11 MM-pistettä ja yhden palkintosijan.
Tallin kuljettajat osoittivat kuitenkin hyviä otteita. Frentzen oli hieman Herbertiä nopeampi, mutta Herbert saavutti tallin historian toisen palkintosijan ajamalla maaliin kolmantena Monacon GP:ssa. Frentzen ajoi silloin neljänneksi.
Sauber sijoittui C15-autollaan valmistajien mestaruussarjassa seitsemänneksi 11 pisteellä.
Formula 1 -tulokset.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
Alan J. Pakula

Alan Jay Pakula (7. huhtikuuta 1928 New York – 19. marraskuuta 1998 New York) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnettiin erityisesti rikoselokuvan ja poliittisen salaliittotrillerin parissa tekemästään työstä. Hänen tunnettuja ohjaustöitään ovat "Klute – rikosetsivä", "Sofien valinta" ja "Presidentin miehet".
Pakula syntyi puolanjuutalaisten vanhempien perheeseen, ja hän opiskeli Yalen yliopistossa. Hän harkitsi psykoanalyytikon uraa mutta kiinnostui näyttelijöiden ohjaamisesta ylioppilasteatterissa. Hän aloitti elokuvauransa Warner Brothersin animaatioyksikössä assistenttina vuonna 1948.
Pakula sai surmansa auto-onnettomuudessa ollessaan palaamassa New Yorkin Manhattanilta kotiinsa Long Islandille.
Paul Osipow

Paul Osipow (s. 11. kesäkuuta 1939 Kymi) on suomalainen taidemaalari ja näyttelijä. 
Henkilöhistoria.
Osipowin vanhemmat olivat käyttöpäällikkö Igor Osipow ja Elna Arponen. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 oli keramiikkataiteilija, kuvanveistäjä Anna-Maria Osipow, avioliitto päättyi eroon 1980-luvun alussa. Osipow opiskeli maalaamista Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1958–1962, Vapaassa taidekoulussa vuonna 1960 ja Teksasin yliopistossa vuosina 1975–1976. Hän on toiminut useaan otteeseen opettajana taidealan oppilaitoksissa Suomessa, samoin kuin vt. professorina Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa. Hän on Teksasin osavaltion kunniakansalainen. Osipow sai valtion 15-vuotisen taiteilija-apurahan 1985, prinssi Eugenin mitali hänelle myönnettiin 1989.
Taiteellinen toiminta.
Maalaustaide.
Osipowin läpimurto tapahtui vuonna 1966 järjestetyssä Nuorten näyttelyssä. Siellä oli esillä Osipowin urbaania elämää kuvaavia popmaalauksia, jotka saivat paljon kiitosta. Hänen maalauksensa ovat muuttuneet paljon tuosta ajasta ja nykyään hänen teoksiaan onkin vaikea luokitella minkään tietyn taidesuuntauksen mukaan. Suomen ja Euroopan lisäksi hänen taulujaan on ollut esillä eri näyttelyissä Yhdysvalloissa, Japanissa ja Israelissa. 
Elokuvataide.
1960- ja 1970-luvuilla Osipow näytteli myös muutamissa elokuvissa. Hänellä oli pääosa Risto Jarvan läpimurtoelokuvassa "Työmiehen päiväkirja" (1967) ja Matti Kassilan Aila Meriluoto -filmatisoinnissa "Haluan rakastaa, Peter" (1972). Tosin jälkimmäisen elokuvan kohdalla ohjaaja ei ollut tyytyväinen Osipowin ääneen, joten näyttelijä Matti Oravisto sai dubata hänen repliikkinsä. Osipowilla oli rooli myös niin ikään Risto Jarvan ohjaamissa elokuvissa "Kun taivas putoaa..."(1972) sekä "Mies, joka ei osannut sanoa ei" (1975).
Cutting Crew

Cutting Crew on vuonna 1985 Englannissa perustettu pop/rockyhtye. Yhtye on toiminut vuosina 1985–1993 ja uudella kokoonpanolla vuodesta 2006 alkaen.
Historia.
Cutting Crew’n perustivat Englannissa vuonna 1985 kitaristi Kevin MacMichael ja laulaja Nick Van Eede. He olivat tavanneet Halifaxissa Kanadassa omien yhtyeidensä kiertueella. Kaksikko äänitti Englannissa demon ja sai levytyssopimuksen Siren Recordsin kanssa. Vuonna 1986 yhtyeeseen liittyivät basisti Colin Farley ja rumpali Martin Beedle. Kaikki neljä olivat jo kokeneita muusikkoja.
Yhtyeen ensimmäinen albumi "Broadcast" (1986) sai vaihtelevia arvosteluja, mutta sen ensimmäinen single ”(I Just) Died in Your Arms” nousi listaykköseksi muun muassa Yhdysvalloissa. Yhtye lähti maailmankiertueelle esiintyen The Banglesin, Starshipin sekä Huey Lewis and the Newsin lämmittelijänä.
Yhtyeen seuraavat albumit "The Scattering" (1989) ja "Compus Mentus" (1992) eivät menestyneet esikoisalbumin tavoin, ja yhtye lopetti vuonna 1993. Yhtye palasi yhteen uudella kokoonpanolla vuonna 2006 ja julkaisi albumin "Grinning Souls".
Charmian Hussey

Charmian Hussey on englantilainen kirjailija. Hän on tunnettu kirjasta "Salaisuuksien laakso", jonka hän kirjoitti alun perin pojalleen, mutta käsikirjoitus unohtui ullakolle. Sittemmin hän julkaisi sen omakustanteena. Lontoolainen kustannusyhtiö julkaisi mhyöhemmin uuden painoksen.
Husseyn ura alkoi Lontoossa, hän oli kuuluisimpien muotihuoneiden mannekiinina. Myöhemmin hän opiskeli arkeologiksi ja osallistui kaivauksiin Englannissa ja Lähi-idässä. Nykyisin hän asuu miehensä kanssa Cornwallissa ja viljelee siellä maata. Luonnon ja erityisesti sademetsien suojelu on edelleen lähellä hänen sydäntään.
Muriel Duckworth

 
Muriel H. Duckworth CM (31. lokakuuta 1908 Austin, Québec, Kanada – 22. elokuuta 2009 Magog, Québec, Kanada) oli kanadalainen feministi ja rauhanaktivisti. 
Duckworth perusti useita sosiaalisia toimintaryhmä ja johti eri hyväntekeväisyysjärjestöjä kuten Kanadan Oxfamia. Vannoutuneena pasifistina hän osallistui toisen maailmansodan vastaisiin mielenosoituksiin ja tuki vietnamilaisia naisia Vietnamin sodan aikana. Hän siirtyi anglikaanisesta kirkosta kveekarien jäseneksi, koska kveekarit tuomitsevat jyrkästi kaiken väkivallan.
Duckworth ylennettiin vuonna 1983 Kanadan ritarikunnan jäseneksi. Hän sai useita kunnianosoituksia Kanadan eri yliopistoista. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin Pearsonin rauhanmitali.
Mika Ääritalo

Mika Ääritalo (s. 25. heinäkuuta 1985 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi vuonna 2020 päättyneellä pelaajaurallaan pääasiassa Turun Palloseurassa. Hän edusti Veikkausliigassa myös FC Lahtea ja Kuopion Palloseuraa sekä pelasi ulkomailla Saksassa ja junioritasolla Englannissa. Hän pelasi useissa Suomen juniorimaajoukkueissa ja kuusi ottelua A-maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ääritalo palasi TPS:n riveihin kaudella 2005 Aston Villan organisaatiosta. Hän siirtyi Englantiin tammikuussa 2003. Hänestä olivat kiinnostuneita myös Manchester United, Arsenal FC ja useiden hollantilaisseurojen ohessa Feyenoord.
Kaudella 2006 Ääritalo teki ensimmäisen liigamaalinsa Turun paikallisottelussa FC Interiä vastaan. Kauden jälkeen hänet valittiin vuoden liigatulokkaaksi pelaajien äänestyksessä ja hän voitti myös katsojien äänestämän Pohjolan vakuuttaja -kisan.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Ääritalo pelasi Viroa vastaan toukokuussa 2010. Hän on pelannut kaikkiaan kuusi A-maaottelua, joista yksi kuului EM-kisojen karsintaan, ja teki maalin tammikuussa 2012 Trinidad ja Tobagoa vastaan.
Ääritalo on edustanut lähes koko uransa ajan Turun Palloseuraa. Kaudella 2011 hän teki Veikkausliigassa 11 maalia sekä kausina 2007 ja 2012 kahdeksan maalia. TPS:n pudottua Veikkausliigasta kauden 2014 päätteeksi Ääritalo siirtyi FC Lahteen. Lahdessa hän pelasi yhden kauden ja esiintyi yhteensä 23 ottelussa ennen siirtymistään Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti myös yhden kauden ajan ja jossa hän pelasi 30 liigaottelua. Kaudelle 2017 Ääritalo palasi takaisin Ykkösessä pelanneeseen TPS:ään. Kaudella 2018 hän pelasi TPS:n joukkueessa Veikkausliigassa 29 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kauden 2019 TPS pelasi Ykkösessä mutta nousi jälleen kaudeksi 2020 Veikkausliigaan. Ääritalo teki joukkueensa ensimmäisen maalin lokakuussa 2019 pelatussa ja TPS:n 0–3-vierasvoittoon päättyneessä ratkaisevassa liigakarsintaottelussa Kokkolan Pallo-Veikkoja vastaan. Tämän jälkeen hän ilmoitti lopettavansa uransa kauden 2020 päätteeksi.
Helen Dunmore

Helen Dunmore (12. joulukuuta 1952 Yorkshire, Englanti – 5. kesäkuuta 2017) oli brittiläinen runoilija sekä lasten- ja nuortenkirjailija.
Elämä ja ura.
Dunmore opiskeli englannin kieltä Yorkshiren yliopistossa. Ennen ensimmäisen kirjansa julkaisua hän asui kaksi vuotta Suomessa. Dunmore työskenteli englannin opettajana Turussa. Hänen teoksensa "House of Orphans" sijoittuu Suomen sortovuosien aikaan.
Dunmore sai Orange-palkinnon romaanistaan "A Spell of Winter" vuonna 1996. Hänen teoksensa "The Siege" oli ehdolla Whitbread-palkinnon ja Orange-palkinnon saajaksi. Hän matkusti ja luennoi monissa paikoissa ympäri maailmaa, myös Suomessa.
Dunmore kertoi maaliskuussa 2017 sairastavansa syöpää, johon hän kuoli 5. kesäkuuta 2017.
Teoksista.
Dunmore aloitti kirjailijanuransa 1980-luvun alussa julkaisemalla ensimmäisen runokirjansa "The Apple Fall" (1983). Ensimmäinen romaani "Zennor in Darkness" ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin. Se kertoo kirjailija D. H. Lawrencen ja hänen saksalaissyntyisen vaimonsa Friedan elämästä toisen maailmansodan aikana Zennor-nimisessä kaupungissa. Dunmore kertoi olevansa kiinnostunut D. H. Lawrencen, Katherine Mansfieldin ja Virginia Woolfin kaunokirjallisesta tuotannosta.
Dunmoren ensimmäinen suomennettu romaani oli "Keskustelua kuolleiden kanssa" ("Talking to the Dead", 1996), jossa nuori taiteilija, valokuvaaja Nina, matkustaa sisarensa kutsusta tämän luokse maaseudulle. Sisar Isabel on toipumassa keisarinleikkauksesta ja haluaa Ninan auttavan taloustöissä. Kuumin kesä miesmuistiin ei ole ainoa tekijä, joka aiheuttaa ahdistusta ja pahaa oloa. Sisarusten menneisyydestä käy ilmi seikkoja, jotka kumpikin haluaisi unohtaa ja vaientaa kuoliaaksi. Tapahtumat etenevät omalla voimallaan eteenpäin kohti lopullista, yllättävää päätöstään.
Dunmoren runoutta on ilmestynyt suomennettuna "Kuuna päivänä" -kokoelmassa (2003).
Bibliografia.
Runokokoelmat.
Lähde
Romaanit.
Lähde
Tignes

Tignes on ranskalainen kunta, joka sijaitsee Rhône-Alpesin alueella ja Savoien departementissa.
Maantiede.
Tignesin kunta on eräs korkeimmalla sijaitsevista vakinaisesti asutuista kuntayhteisöistä Euroopassa. Varsinaisen kylän korkein kohta on 2 127 metriä ja kylässä asuu vakinaisesti lähes 2 200 asukasta. Kylä sijaitsee laaksossa, jonka halki virtaa Isère-joki, joka laskee Rhône-jokeen lähellä Valenvcen kaupunkia.
Talviurheilukeskus.
Kunta on tunnettu talviurheilukeskus. Kaikkein korkeimpien huippujen alueella voidaan harrastaa hiihtämistä myös kesäisin, joten osa hiihtokeskuksista on avoinna ympäri vuoden. Tignes on muodostanut naapurikunnan Val d'Isèren kanssa yhteistyössä Espace Killyn laskettelualueen, jossa on hoidettuja rinteitä 300 kilometriä.
Historia.
Ennen toista maailmansotaa Tignesin kunta ja kylä olivat lähes tuntemattomia ja niin Ranskan historian puitteissa kylän historia ei yllä edes eiliseen, vaan se on kokonaisuudessaan nykyisyyttä.