tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ranskan Polynesian kielet

Ranskan Polynesia on melko monikielinen alue. "Ethnologuen" mukaan saarilla tavataan yhdeksän elävää kieltä, joista seitsemän on kotoperäisiä. Alueen asukkaista 98 % on lukutaitoisia.
Ranska.
Ranskan kieli saapui saarille 1800-luvun alussa. Kielestä tuli pakollinen oppiaine kaikissa kouluissa 30. lokakuuta 1862 annetun määräyksen nojalla, jonka virallinen tarkoitus oli alkuperäisväestön "sivistäminen". Toisen maailmansodan jälkeen ranskalaistamistoimet kiihtyivät huomattavasti sen jälkeen, kun Ranska alkoi tekemään ydinkokeita alueella (1966–1995). Presidentti Charles de Gaullen mukaan ranskan kielen aseman vahvistaminen ja ranskalaistaminen olivat "lahja, jonka olemme heille [polynesialaisille] velkaa testilaukauksista".
Ranska on saarten ensisijainen kieli, jolla asioita hoidetaan. Esimerkiksi Ranskan Polynesian parlamentti työskentelee nimenomaan ranskaksi. Suurin osa saarten asukkaista osaa ranskaa: vuonna 2012 ranskaa ymmärsi sekä osasi lukea, kirjoittaa ja puhua 94,9 %. 
Vuonna 2022 julkaistun selvityksen mukaan Tahitin ja Moorean saarilla vähintään 55 % kaikista yli 15-vuotiaista käyttää ranskaa kotikielenään. Tämä on huomattavasti harvinaisempaa syrjäisemmillä saarilla: esimerkiksi Marquesas- ja Australsaarilla vastaava luku on paikka paikoin alle 20 %.
Kotoperäiset kielet.
Tahiti on Ranskan Polynesian puhutuin ja näkyvin alkuperäiskieli. Sillä on virallisen kielen asema ranskan rinnalla. 1970-luvulla ranskalaistamispolitiikassa otettiin takapakkia, ja kun vuonna 1977 Ranskan Polynesia sai laajan autonomian, kotoperäisten kielten opetus sallittiin kouluissa. Tahiti nostettiin toiseksi viralliseksi kieleksi ranskan rinnalle vuonna 1980.
Vuonna 2004 säädetyn lain nojalla yksilöt ja järjestöt saavat käyttää kotoperäisiä kieliä vapaasti, vaikka ne eivät olisikaan virallisia kieliä. Kotoperäiset kielet on lain nojalla tunnustettu paikallisen polynesialaisen kulttuurin keskeiseksi osaksi, joita tulee suojella. Saman lain nojalla tahitia tulee opettaa kaikilla kouluasteilla ja sen opetus ja opiskelu ovat osa paikallisia opettajaopintoja. Ranskan Polynesian parlamentin luvalla koulu voi myös vaihtaa tahitin johonkin toiseen kotoperäiseen kieleen.
Vuonna 2012 kotoperäisten kielten puhujamäärät kotikielenä jakautuivat seuraavasti:
Muut kielet.
Ranskan Polynesiassa on huomattava kiinalaisyhteisö. Kiinalaisia alkoi saapua saarille jo 1860-luvulla. Kiinalaisväestön keskuudessa näkyvin kieli on hakka-kiina, mutta myös muita kiinan kielen variantteja puhutaan. Mandariinikiinaa opetetaan monissa paikallisissa kouluissa, ja mandariinikiina on vuosien kuluessa kasvattanut suosiotaan hakka-kiinan kustannuksella.
Englantia opetetaan ja puhutaan yleisesti saarilla erityisesti matkailualan parissa työskentelevien keskuudessa.
Vuonna 2012 Ranskan Polynesian kymmenen puhutuinta vierasta kieltä olivat:
Liezi

Liezi (kiin. 列子, "Lièzǐ") on taolainen klassikkoteos, joka perinteisesti liitetään ajattelija Lie Yukoun (列圄寇) opetuksiin. Tekstin nykyinen muoto on laadittu todennäköisesti 300–400-luvuilla jaa. "Liezi" kuuluu kolmeen varhaisen taolaisen filosofian keskeiseen teokseen yhdessä "Daodejingin" ja "Zhuangzin" kanssa.
Historia ja alkuperä.
Lie Yukoun historiallinen olemassaolo on epävarma, ja varhaiset kiinalaiset lähteet mainitsevat hänet vain harvoin. Varhaisin säilynyt versio "Liezistä" perustuu Zhang Zhanin (張湛, 4. vuosisata jaa.) laatimaan versioon ja kommentaariin, joka on nykyään tunnetun teoksen pohja. Useat modernit tutkijat katsovat, että "Liezi" sisältää eri aikakausilta peräisin olevia aineksia, jotka Zhang Zhan tai hänen aikalaissukupolvensa on koonnut yhtenäiseksi teokseksi.
Rakenne.
"Liezi" koostuu kahdeksasta luvusta (卷, "juàn"), jotka on nimetty legendaaristen tai symbolisten hahmojen mukaan:
Luvut sisältävät anekdootteja, tarinoita, dialogeja ja filosofisia pohdintoja. Osa kertomuksista esiintyy myös "Zhuangzissa" ja muissa varhaisissa kiinalaisissa teksteissä.
Filosofia.
"Liezi" käsittelee useita taolaisen ajattelun keskeisiä teemoja, kuten:
Teoksen seitsemäs luku, "Yang Zhu", poikkeaa osin muusta sisällöstä ja heijastaa sellaista eettistä ajattelua, joka korostaa yksilön nautintoa ja henkilökohtaista etua. Luvun suhde taolaiseen filosofiaan on ollut tutkimuskirjallisuudessa laajan keskustelun kohteena.
Vaikutus.
Vaikka "Liezi" ei ole ollut yhtä vaikutusvaltainen kuin "Daodejing" tai "Zhuangzi", se on säilynyt merkittävänä osana taolaista kirjallisuutta. Teksti on vaikuttanut myöhempään filosofiseen ja uskonnolliseen taolaisuuteen kommentaariensa ja tarinaperinteensä kautta.
Suomenkielinen käännös.
Teoksesta on julkaistu suomeksi käännös nimeltä Liezi – Salaisuuksien tien kulkija. Käännöksen teki Toivo Koskikallio. Teoksen toimittivat Jouko ja Petteri Koskikallio, ja sen julkaisi Suomen Itämainen Seura vuonna 2008 (Suomen Itämaisen Seuran julkaisuja 35).
Forum Domitii

Forum Domitii oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijaitsi lähellä nykyistä Montbazinia.
Maantiede.
Forum Domitii sijaitsi Gallia Narbonensiksessa Via Domitian varrella. Antiikin aikaiset "itinerariumit" eli reittiluettelot sijoittavat kaupungin reitille, joka johti Nemausuksesta (nyk. Nîmes) Narboon (nyk. Narbonne). Etäisyys Arauris (nyk. Hérault) -joen varrella sijainneesta Cesserosta (nyk. Saint-Thibéry) Forum Domitiihin oli 18 roomalaista mailia eli noin 27 kilometriä, ja "Itinerarium Antonini Augustissa" etäisyydeksi Forum Domitiista Sextantioon annetaan 17 mailia eli noin 25 kilometriä. Vaikka Forum Domitii sijaitsi kahden hyvin tunnetun paikan välillä, sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Sen on kuitenkin täytynyt sijaita jossakin nykyisen Montbazinin lähellä.
Historia.
Forum Domitiin perusti prokonsuli Gnaeus Domitius Ahenobarbus noin vuonna 121 tai 120 eaa., eli kaksi tai kolme vuotta ennen provinssin pääkaupungin Narbon perustamista, sen jälkeen kun hän oli kukistanut allobrogit. Kaupunki perustettiin nimensä mukaisesti markkinapaikaksi, ja sai nimensä perustajastaan samoin kuin Via Domitia. Kaupungin nimi esiintyy antiikin lähteistä vain "itinerariumeissa" ja "Tabula Peutingerianassa" sekä eräissä piirtokirjoituksissa.
Rakennukset ja löydökset.
Alueelta on löydetty antiikin aikaisia rakenteita sekä gallo-roomalaista esineistöä Via Domitian kummaltakin puolelta. Itse tien linjaus on alueella helposti tunnistettavissa.
Forum Voconii

Forum Voconii oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Vidaubanin Les Blaïsia. 
Forum Voconii oli gallo-roomalainen kaupunki, ja sijaitsi Gallia Narbonensiksessa 24 roomalaisen mailin eli noin 35 kilometrin päässä Forum Juliista, kuten käy ilmi Plancuksen Cicerolle lähettämästä kirjeestä. Myös "Itinerarium Antonini Augusti" antaa saman välimatkan. Plinius vanhempi kutsuu Forum Voconiita latinalaiskaupungiksi, toisin sanoen sillä oli latinalaisoikeudet ("jus Latii").
Bergen (taajama)

Bergen on taajama Bergenin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 91 neliökilometriä ja asukasluku 272 125 vuonna 2024.
Bergen on Oslon jälkeen Norjan väkiluvultaan toiseksi suurin taajama.
Dimmelsvik

Dimmelsvik on taajama Kvinnheradin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala oli 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 463 vuonna 2024.
Uskedal

Uskedal on taajama Kvinnheradin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala oli 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 730 vuonna 2024.
Herøysund

Herøysund on taajama Kvinnheradin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala oli 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 534 vuonna 2024.
Leknes (Alver)

Leknes on Norjassa Alverin kunnassa sijaitseva taajama. Sen pinta-ala oli 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 1 218 vuonna 2024.
Frekhaug

Frekhaug on taajama Alverin kunnassa Norjassa. Sen pinta-ala oli 1,7 neliökilometriä ja asukasluku 3 421 vuonna 2024.
Krossneset

Krossneset on taajama Alverin kunnassa Norjassa. Sen pinta-ala oli 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 486 vuonna 2024.
Weyler Hildebrand

Veiler Hildebrand Ekwall (4. tammikuuta 1890 Västervik – 17. marraskuuta 1944 Solna) oli ruotsalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän tuli 1930-luvulla tunnetuksi Fridolf Rhudinin kanssa tekemistään komedioista. Hildebrandin esikoisohjaus oli "Söderkåkar" vuonna 1932. Huumoriviihteen lisäksi hän ohjasi myös vakavampia draamoja, kuten vuoden 1944 "Mitt folk är icke ditt". Kaikkiaan Hildebrand ehti lyhyellä mutta tuotteliaalla urallaan olla mukana kymmenissä elokuvissa näyttelijänä, käsikirjoittajana tai ohjaajana.
Anders Ek

Anders Ek (7. huhtikuuta 1916 Göteborg – 17. marraskuuta 1979 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän näytteli 1940-luvulla Göteborgin kaupunginteatterissa ja myöhemmin Dramatenissa. Lisäksi hän esiintyi televisiossa ja elokuvissa.
Ekin isä oli historian professori Sverker Ek ja puoliso tanssija-koreografi Birgit Cullberg.
Futuna-aniwan kieli

Futuna-aniwa, tai länsi-futuna, on polynesialainen kieli, jota puhutaan Vanuatulle kuuluvilla Futunan ja Aniwan saarilla. Vuonna 2001 kielellä oli 1500 puhujaa.
Kielen ei katsota olevan uhanalainen ja se jakautuu kahteen päämurteeseen. Länsi-futunan lähimpiä sukulaiskieliä on muun muassa länsi-uvea.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Lähetyssaarnaajat William Gunn ja John Gibson Paton alkoivat kehittää kirjallista standardia 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Uusi testamentti käännettiin länsi-futunaksi ensimmäisen kerran vuonna 1898.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Sverker Ek

Sverker Ek (23. helmikuuta 1887 Göteborg – 1981) oli ruotsalainen kirjallisuushistorioitsija, joka toimi Göteborgin korkeakoulun professorina vuosina 1932–1955. Ek tutki muun muassa Ruotsin keskiaikaisia balladeja, muinaisia kansanlauluja ja 1700-luvun runoutta. Hänen väitöskirjansa käsitteli Frans Mikael Franzénin Turun-vuosien tuotantoa.
Ekin vaimo oli kirjailija Karin Ek ja heidän poikansa oli näyttelijä Anders Ek. Myöhemmästä avioliitosta syntyi kirjallisuustieteilijä Sverker R. Ek.
Sverker R. Ek

Sverker R. Ek (1930 – 3. lokakuuta 2019) oli ruotsalainen kirjallisuustieteilijä. Hän toimi professorina Uumajan yliopistossa vuodesta 1985. Ekin väitöskirja käsitteli Hjalmar Bergmanin romaanituotantoa, ja myöhemmässä tutkimuksessaan hän keskittyi 1900-luvun ruotsalaiseen teatteritaiteeseen.
Ekin isä oli kirjallisuushistorioitsija Sverker Ek.
Leif Anderson

Leif ”Smoke Rings” Anderson (1925 – 17. marraskuuta 1999) oli ruotsalainen musiikkitoimittaja ja radiojuontaja. Hän juonsi Sveriges Radiolla jazz-musiikkiin keskittynyttä ohjelmaa "Smoke Rings – Swing och sweet med Leif Anderson" 1 786 jaksoa vuosina 1960–1999. Anderson tunnettiin käheästä äänestään ja englantia skoonen murteeseen sekoittavasta puhetavastaan.
Dispatch (videopeli)

Dispatch on AdHoc Studion kehittämä ja julkaisema interaktiivinen videopeli. Se julkaistiin loka-marraskuussa 2025 Windowsille ja Playstation 5 -konsolille kahdeksan jakson osissa.
Pelin päähahmo on Robert Robertson, eli supersankari Mecha Man, jonka mecha-puku tuhoutuu taistelussa arkkivihollista vastaan ja saa työtarjouksen supersankareiden hälytyskeskuksessa lähettäjänä, jossa hän joutuu ohjaamaan entisiä superrikollisia, opastaen heistä supersankareita.
Oke Vaasjoki

Oke Adolf Vaasjoki (vuoteen 1941 "Åke Adolf Walldén"; 15. joulukuuta 1916 Valkeala – 14. heinäkuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen geologi ja geologian ja mineralogian apulaisprofessori.
Vaasjoen vanhemmat olivat kaupanjohtaja Arthur Walldén ja Eva Kajander ja puoliso vuodesta 1941 Pirjo Varstala. Vaasjoki tuli ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta 1935 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1946 ja lisensiaatiksi 1954 ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1955. 
Vaasjoki oli Teknillisen korkeakoulun ylimääräinen opetusassistentti 1945 ja 1946 ja mineraalikemian erikoisopettaja 1967–1968. Geologian tutkimuskeskuksen tilapäinen geologi hän oli 1945–1946, vt. kallioperägeologi 1946, malmigeologi 1946–1953, vt. malmiosaston johtaja ja valtiongeologi 1953–1954, tilapäinen valtiongeologi 1955–1959 ja ylimääräinen valtiongeologi 1959–1961. Helsingin yliopistossa Vaasjoki oli geologian ja mineralogian dosentti 1959–1969, geologian ja mineralogian laitoksen kivimuseon hoitaja 1961–1969 sekä geologian ja mineralogian vt. apulaisprofessori useaan eri otteeseen 1962–1969 ja apulaisprofessori 1969–1974. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä.
Arvid Högbom

Arvid Gustaf Högbom (11. tammikuuta 1857 Vännäs, Ruotsi – 19. tammikuuta 1940) oli ruotsalainen geologi. Hän oli vuodesta 1895 geologian ja mineralogian professori Tukholman korkeakoulussa, josta hän siirtyi 1896 vastaavaan virkaan Uppsalan yliopistoon. Hän teki Ruotsin geologiaa koskevia tutkimuksia ja julkaisi niistä useita teoksia. Hän tutki varsinkin Jämtlandin tunturiseutua, jota koskettelevat teokset "Geologisk beskrifning öfver Jämtlands Iän" (1894) ja "Om Ragundadalens geologi" (1899). Laaja ja ansiokas, kaikkia luonnonsuhteita käsittelee teos "Norrland, naturbeskrifning" (1906).
Söngvakeppnin 2015

Söngvakeppnin 2015 oli Islannissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Islannin edustaja Eurovision laulukilpailuun 2015. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin 258 kappaletta. Kappaliesta 12 valittiin kilpailuun. Kilpailijat julkaistiin 8. tammikuuta ja kilpailukappaleet 23. tammikuuta.
Kilpailu koostui kahdesta semifinaalista ja finaalista. Semifinaalit kilpailtiin 31. tammikuuta ja 7. helmikuuta ja finaali 14. helmikuuta. Kilpailun sääntöjen mukaan kappaleet tuli esittää semifinaaleissa islanniksi ja finaalissa kielellä, jolla kappale oli tarkoitus esittää kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa. Kummassakin semifinaalissa kilpaili kuusi kappaletta, joista äänestettiin puhelinäänestyksellä kolme finaaliin. Semifinaalien jälkeen finaaliin myönnettiin vielä yksi villi kortti. Finaalissa voittaja valittiin kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella puhelinäänestäjät ja raati äänestivät yhdessä kaksi kappaletta superfinaaliin. Superfinaalissa puhelinäänestäjät äänestivät kappaleita, ja tulos määräytyi ensimmäisen kierroksen ja superfinaalin puhelinäänestysten yhteistuloksella. Kilpailun voitti María Ólafsdóttir kappaleella "Unbroken".
Kilpailun kulku.
Ensimmäinen semifinaali.
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 31. tammikuuta.
Toinen semifinaali.
Toinen semifinaali kilpailtiin 7. helmikuuta.
Finaali.
Finaali kilpailtiin 14. helmikuuta. Björn og félagar ja Haukur Heiðar Hauksson esittivät finaalissa kappaleensa islanniksi, loput englanniksi. Finaalin raadin muodostivat Yohanna, Stefán Hilmarsson, Einar Bárðarson, Sigríður Thorlacius ja Valdimar Guðmundsson.
Högsandin lastenparantola

Högsandin lastenparantola oli Tenholassa Hangon radan varrella, meren rannalla Lappohjassa toiminut, 1901 perustettu tuberkuloosiparantola. Laitosta ylläpiti sitä varten perustettu yhdistys Föreningen Sanatorium för skrofulösa barn – Risatautisten lasten parantolayhdistys. Se toimi alkuun vain kesäkausina, ja siellä hoidettiin tuberkuloosia sairastaneita lapsia. Sairaansijoja oli alussa 30, myöhemmin 88, talvikauden aikana 68. 1920-luvun alussa parantolasta tuli ympärivuotinen. Parantolan lääkärinä toimi Viva Lagerborg, ensin muun toimensa ohella. Parantolan vakituiseksi lääkäriksi hän tuli 1923 ja toimi siellä aina kevääseen 1940 asti, jolloin alue vuokrattiin Neuvostoliitolle. Parantolan toimintaa jatkettiin sen jälkeen Paraisilla, ensin Pjukalassa kansanopiston tiloissa ja syksystä 1940 Salvelan tilalla. Lagerborg jatkoi työtä vielä siellä, mutta oman sydänsairauden vuoksi hän vetäytyi työstä 1940.
Parantolan omaisuus lahjoitettiin vuonna 1960 Suomen lastenhoitoyhdistykselle.
Olav Hammarström

Olav Hammarström (1906–2002) oli suomalainen arkkitehti, joka teki valtaosan urastaan Yhdysvalloissa.
Suomenruotsalaisen pankinjohtajaperheen poika Olav Hammarström asui lapsena Heinolassa, mutta kävi koulunsa Helsingissä. Isä tuomittiin talousrikoksista vuosiksi vankilaan ja teki itsemurhan, kun poika oli noin 20-vuotias.
Ylioppilastutkinnon ja varusmiespalveluksen jälkeen Olav Hammarström työskenteli rakennuksilla apumiehenä ja opiskeli iltaisin Ateneumissa Taideteollisuuskeskuskoulun yleistä kurssia. Hän pääsi piirtäjäksi tunnettuun arkkitehtitoimistoon ja sitä myöten opiskelemaan arkkitehdiksi Teknilliseen korkeakouluun. Tutkinnon teko kesti 11 vuotta, koska hän monien muiden tavoin opiskeli työn ohessa rakennustoiminnan ollessa 1930-luvulla vilkasta.
Valmistuttuaan 1938 Hammarström sai paikan kanadalais-englantilaisessa omistuksessa olleesta Petsamon Nikkeli Oy:stä. Yhtiö rakennutti Petsamoon suuren Kolosjoen kaivosyhdyskunnan (nyk. Nikel) funkistyylisine asuinrakennuksineen, jotka oli tehty etupäässä Siporex-kevytbetoniharkoista. Myös nuori arkkitehti majoittui vaimonsa ja tyttärensä kanssa Kolosjoelle, mutta jo pian alue evakuoitiin talvisodan sytyttyä. Hammarström jäi sotilaaksi puolustamaan Petsamoa, jossa hän työskenteli myös jatkosodan vuosina, kun nikkelikaivosta alettiin taas jälleenrakentaa ja laajentaa. Kaivos oli vuosina 1941–1944 saksalaisten käsissä, jotka tuhosivat Lapin sodassa suuren osan kaivoksen infrastruktuurista.
Sotien jälkeen Hammarström työskenteli aluesuunnitelma-arkkitehtinä Satakunnassa. Hän suunnitteli Ahlström-yhtiöille teollisuusrakennuksia ja asuinalueita Euran Kauttualle ja Porin Pihlavaan. Hän alkoholisoitui, ja ensimmäinen avioliitto päättyi eroon. Harry ja Maire Gullichsenin kautta Hammarström tutustui Alvar Aaltoon, joka tarvitsi apulaisen Yhdysvaltojen-hankkeidensa toteutukseen. Keväällä 1948 Hammarström muutti Yhdysvaltoihin ja työskenteli MIT-yliopiston opiskelija-asuntolan Baker Housen parissa, mikä poiki lisää töitä Alvar Aallon suhteiden myötä.
Myös amerikansuomalainen arkkitehti Eero Saarinen työllisti Hammarströmiä muun muassa General Motorsin teknillisen keskuksen parissa. Tällöin Hammarström tapasi uudelleen tekstiilitaiteilija Marianne Strengellin, jonka kanssa oli nuorena Suomessa seurustellut. He avioituivat kesällä 1949 ja tekivät yhteistyötä monien rakennusprojektien parissa. Hiljainen ja vaatimaton Hammarström jäi melko tuntemattomaksi ja usein sosiaalisesti taitavamman vaimonsa Marianne Strengellin varjoon.
Pariskunta asui eri puolilla Yhdysvaltoja ja rakensi Hammarströmin piirtämän huvilan itärannikon Cape Codiin. Sinne Hammarström suunnitteli myös episkopaalisen kirkon St. James the Fisherman -kesäkappelin, jota pidetään hänen tunnetuimpana työnään. Hammarströmin piirtämiä kirkkoja nousi myös Kaliforniaan, Massachusettsin Amherstiin, New Hampshiren Nashuaan ja New Jerseyn Oak Ridgeen. Hän tuli Yhdysvalloissa tunnetuksi myös monista maastoa myötäilevistä huvilarakennuksistaan, jotka poikkesivat paikallisesta arkkitehtuurista. Hän opetti arkkitehtuuria Yalen yliopistossa ja MIT:ssä.
Emi Koussin yliopisto

Emi Koussin yliopisto (, lyhennys UNEK) on marraskuussa 2011 perustettu yksityinen, ranskankielinen yliopisto Tšadin pääkaupungissa N’Djamenassa.
Kooltaan yliopisto on varsin pieni. Sillä on kaksi tiedekuntaa ja molempien opiskelijamäärän ilmoitetaan olevan yli 1 000. Tiedekunnat (tdk) ja niiden kampusten sijainnit N’Djamenassa ovat: 
Yliopisto on sijoittunut vuosien 2024–2025 yliopistovertailuissa usein Tšadin neljän arvostetuimman yliopiston joukkoon.
Tapio Heinosen parhaita

Tapio Heinosen parhaita on suomalaislaulaja Tapio Heinosen ensimmäinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Kokoelma sisältää kaksitoista Heinosen levyttämää kappaletta vuosilta 1969–1973. Kappaleista neljä on Heinosen omaa nimeä kantavalta debyyttialbumilta, kolme Heinosen toiselta studioalbumilta "Vielä kerran…" ja loput neljä singlejulkaisuilta.
EMI julkaisi kokoelman vinyylilevynä ja C-kasettina Columbia-levymerkin alaisuudessa. Alun perin singleinä julkaistut kappaleet ovat sittemmin julkaistu myös muilla Heinosen kokoelmalevyillä, kuten vuoden 1994 kokoelmalla "Aarteet".
Tekijät.
Muusikot.
Kappaleilla ”Rakkaustarina” ja ”Rosie Romero” säestää Ove Lindin orkesteri, jossa soittavat tunnistamattomat ruotsalaiset muusikot.
Lyhtyhoki

Lyhtyhoki ("Steindachneria argentea") tai lyhtykummeli on turskakalalaji ja ainoa laji lyhtyhokien heimossa. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantin länsiosista. Lyhtyhoki on aiemmin luokiteltu kuuluvaksi joko kummeliturskien tai lestikalojen heimoon.
Koko ja ulkonäkö.
Lyhtyhoki kasvaa useimmiten noin 20 cm pitkäksi, ja suurimmillaan se voi saavuttaa 30–40 cm:n pituuden. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkänomainen ja hyvin voimakkaasti pyrstöä kohden suippeneva. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on lyhyempi ja kolmionmuotoinen. Taaempi selkäevä on pitkä ja yhdistynyt perä- ja pyrstöevien kanssa. Peräevän etuosa on korkea ja kolmiomainen. Lyhtyhoki on väriltään hopeankiiltoisen harmaa ja sen vatsassa on valoelimiä, joissa elää symbioottisia bioluminoivia bakteereja.
Levinneisyys ja elintavat.
Lyhtyhokia tavataan Uudesta-Englannista Brasiliaan ulottuvalta alueelta ja yleisin sen on Karibianmeren alueella. Laji elää lähellä pehmeitä pohjia 100–1 300 metrin syvyydessä ja liikkuu öisin lähempänä pintaa kuin päivisin.
Svend Høgsbro

Svend Høgsbro (1855–1910) oli tanskalainen poliitikko. Hän toimi vuodesta 1881 asianajajana ja osallistui yhteiskunnalliseen toimintaan. Hän oli muun muassa Tanskan naisliiton hallituksen jäsen 1884–1900, Tanskan kulutusosuuskuntien (Fællesforeningen for Danmarks brugsforeninger) hallituksen jäsen vuodesta 1896 ja osuusvaliokunnan ("andelsudvalget") sihteeri 1898–1908. Hänet valittiin 1895 kansankäräjille, jossa hän liittyi vasemmistoreformipuolueeseen. Hän oli vuodesta 1905 yleisten töiden ministeri ja 1908–1809 Peter Adler Albertin jälkeen oikeusministeri.
Høgsbron isä oli grundtvigilainen poliitikko Sofus Magdalus Høgsbro.
Benjamin Höijer

Benjamin Karl Henrik Höijer (1767–1812) oli ruotsalainen filosofi ja professori. Hän tuli 1789 dosentiksi ja 1798 filosofian apulaiseksi Uppsalan yliopistoon. Hän haki useita kertoja turhaan lehtorin ja professorin virkoja Uppsalasta, Turusta ja muualta. Ruotsin hallitus ei kuitenkaan taipunut nimittämään häntä, koska epäili hänen johtamaansa Juntan-nimistä poliittis-kirjallista järjestöä vallankumoukselliseksi. Hän pääsi vasta 1809 professoriksi Uppsalaan.
Höijer oli asenteiltaan jyrkkä kirjallisissa kiistoissaan ja muita ihmisiä arvostellessaan, mutta häntä pidettiin taitavana opettajana, ja hän oli aikansa Ruotsin parhaita filosofisia kykyjä. Hän kirjoitti muun muassa G. A. Silfverstolpen julkaisemaan "Litteratur-Tidningeniin" kirjoituksia, joissa hän käsitteli Immanuel Kantin filosofiaa. Teoksessaan "Om den philosophiska constructionen" hän aloittaa Kantista mutta poikkeaa tästä väittäessään, että ”käsitteiden konstruktio” on mahdollista myös filosofiassa, ei ainoastaan matematiikassa. Filosofisen käsitteiden konstruoimisen hän aloitti ”puhtaasta itsetietoisuudesta” ja kehitti itsenäisesti oppeja, jotka ovat sukua Johann Gottlieb Fichten, Friedrich von Schellingin ja Georg Wilhelm Friedrich Hegelin ajatuksille ja jotka tavallaan kuvastavat tiivistettynä koko spekulatiivisen saksalaisen idealismin kehitystä. Hän esitti ajatuksia myös estetiikasta.
Höijerin kootut teokset ilmestyivät viisiosaisena 1825–1827.
Gesine

Gesine on saksalainen naisen etunimi, alun perin friisiläinen muoto nimestä "Gertrud". 
Gesine-nimi on viime vuosikymmeninä harvinaistunut. Vuoden 2024 tietojen mukaan Gesine-nimeä oli Saksassa annettu vuodesta 2010 lähtien ensimmäiseksi etunimeksi noin 40 tyttölapselle, ja Saksan Gesinet olivat tuolloin keskimäärin 64-vuotiaita.
Hapsijäärä

Hapsijäärä ("Necydalis major") on sarvijäärien heimoon (Cerambycidae) kuuluva laji. Aikuisen hapsijäärän peitinsiivet ovat lyhyet ja väriltään ruskeat. Lajin pää, etuselkä ja takaruumis ovat mustat, jalat pitkät ja kellertävät. Tuntosarvet ovat melko pitkät. Aikuinen hapsijäärä on kooltaan 21-34mm.
Aikuiset hapsijääjät ovat lyhytikäisiä, mutta toukkavaihe kestää kolme vuotta.
Hapsijäärät elävät monilla isoilla pystyyn kuolleilla lehtipuilla.
Hapsijäärä on Suomessa vakiintunut ja yleinen sekä elinvoimainen laji. Lajia esiintyy laajemmin Euroopan alueella.
Ott

Ott (äännetään liudentuneella t:llä) on virolainen miehen etunimi. 
Nimi Ott tuli Virossa käyttöön muiden omaperäisten, historiallisten tai kansanperinteeseen palautuvien nimien rinnalla 1900-luvun alussa. Etymologisesti se palautuu ’karhua’ merkitsevään sanaan (vrt. suomen "ohto, otso"). Ottin nimipäivä on Viron kalenterissa 9. toukokuuta.
Vuoden 2025 alussa Ott-nimisiä miehiä oli Virossa 845, ja Ott oli miehennimistä 194:nneksi yleisin. Keskimäärin Viron Ott-nimiset olivat 34-vuotiaita, ja eniten heitä oli ikäluokassa 35–39.
Ott on tunnettu myös saksankielisissä maissa harvinaisena etunimenä. Saksalainen Ott-nimi, samoin kuin nimi "Otto," on lyhentymää "Ot-"alkuisista nimistä (esimerkiksi "Otmar, Otmund"), ja sitä käytetään myös sukunimenä.
Moundoun yliopisto

Moundoun yliopisto (, lyhennys UDM) on julkinen ranskankielinen yliopisto, joka toimii Moundoun kaupungissa Tšadin lounaisosassa. Oppilaitoksen historia alkoi vuonna 2002 perustetusta yritystoiminnan instituutista (Institut Universitaire des Techniques d'Entreprise de Moundou', IUTEM), varsinainen yliopisto perustettiin vuonna 2008.
Yliopisto raportoi siellä olevan yhteensä 5 892 opiskelijaa. Opetusta annetaan neljässä tiedekunnassa (tdk):
Yliopisto on sijoittunut vuoden 2025 yliopistolistauksissa Tšadin kolmen arvostetuimman yliopiston joukkoon.
Höpken

Höpken on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Iva Lulashi

Iva Lulashi (s. 1988, Tirana) on albanialainen nykytaiteilija, joka tunnetaan figuratiivisesta maalauksestaan. Hän asuu ja työskentelee Milanossa, Italiassa.
Lulashi valmistui Venetsian kuvataideakatemiasta vuonna 2016. Hänen teoksensa yhdistävät henkilökohtaisia muistoja, poliittista kuvastoa ja intiimiä narratiivia.
Vuonna 2024 Lulashi valittiin edustamaan Albaniaa 60. Venetsian biennaalissa näyttelyllä "Love as a Glass of Water", joka viittaa venäläisen feministin Aleksandra Kollontain "vesilasiteoriaan".
Lulashi on esiintynyt useissa eurooppalaisissa gallerioissa, muun muassa Prometeo Gallery Ida Pisani (Milano), Alberta Pane Gallery (Pariisi) ja MASSIMODECARLO (Pariisi).
Hänen teoksiaan on käsitelty kansainvälisessä taidejournalismissa, kuten "Frieze" ja "Artforum International".
Reinbek

Reinbek on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Saksassa. Se kuuluu Hampurin suurkaupunkialueeseen. Reinbek sijaitsee Schleswig-Holsteinin kaakkoisosassa.
Maantiede.
Reinbek sijaitsee 18 kilometriä Hampurista itään. Etäisyys Lyypekistä on 49 kilometriä lounaaseen, autoteitse 61 kilometriä.
Historia.
Nykyinen Reinbek oli asuttuna jo tuhansia vuosia ennen ensimmäistä dokumentointia. Reinbekin muodostavat Schönningstedt (ensimmäinen maininta 1224), Ohe (1238) ja Hinschendorf (1238). Loput Hinschendorfista lahjoitettiin luostarille 1251 ja sen nimeksi tuli Reinbek. Paikkakunta oli Tanskan eteläisin piste ja Bille-joki oli rajana Saksi-Lauenburgin herttuakuntaan. Hinschendorfin kylä purettiin 1599 ja vasta 1772 Hinschendorfin kartano rakennettiin nykyisen Täbyplatzin kohdalle. Se merkitsi Reinbekin kehittymisen alkua, paikkakuntaa tosin hallitsivat edelleen Tanskan kuninkaat. Vuonna 1867 Preussi annektoi Schleswigin ja Holsteinin. Berliini–Hampuri-rautatien valmistuminen 1846 antoi kasvusysäyksen Reinbekille, joka oli alle 300 asukkaan paikkakunta. Alkoi syntyä ravintoloita ja käsityöläisyyttä, jotka tekivät aiemmin hajanaisesta Reinbekista yhtenäisemmän alueen.
Reinbekin ja Hampurin välinen etäisyys oli siinä määrin vähäinen, että uusia asuinalueita oli rakennettava. Kaupunkioikeudet Reinbek sai 1952. Reinbek-Schönningstedt-Glinden -teollisuusalueen kehitys avitti kaupungin kehitystä. Vuoden 1974 alueliitosten myötä Schönningstedt, Ohe, Neuschönningstedt ja osia Stemwardesta ja Glindestä liittyi Reinbekiin. Kaupunki sai nykyisen laajuutensa.
Reinbekin arkkitehtuuriin kuuluu linna Schloss Reinbek, jonka historia alkaa 1500-luvulta.
Talous ja liikenne.
E. Michaelis &amp; Co on graafisen alan toimija ja Buhck-Gruppe on merkittävä ympäristöalan tekijä. Almirall valmistaa lääkkeitä ihosairauksiin. Reinbekin halki kulkee raitiotieyhteys, joka yhdistää sen Hampuriin. Maantiet Bundesstraße 5, Bundesautobahn 24 ja Bundesautobahn 1 johtavat Hampuriin sekä Berliinin, Lyypekin ja Bremenin suuntiin.
Miller (olut)

Miller on yhdysvaltalainen olutmerkki. Millerin nimellä myytäviä oluita ovat Miller Genuine Draft, Miller High Life, Miller Lite, Miller64 Extra Light ja Miller Chill.
Historia.
Vuonna 1855 Frederick Miller (1824–1888) osti Charles Lorenz Bestiltä ja hänen isältään Plank Road -panimon Milwaukeessa Wisconsinissa ja alkoi valmistaa olutta. Frederick Millerin kuoleman jälkeen hänen kolme poikaansa ja heidän lankonsa jatkoivat panimotoimintaa. Miller High Life tuli markkinoille vuonna 1903. 
Millerin panimo siirtyi 1966 Philip Morris Inc. -nimisen tupakkayhtiön omistukseen, minkä jälkeen panimossa kehitettiin suosittu kevytolut Miller Lite. Miller Liten valmistus aloitettiin vuonna 1975. Vuonna 1985 syntyi lager-olut Miller Genuine Draft. Vuonna 2002 tehdyillä kaupoilla South African Breweries PLC (SAB) osti Millerin panimon Altria Groupilta, jolloin syntyi SABMiller -niminen yhtiö. Vuonna 2016 Millerin panimo siirtyi juomayhtiö Molson Coorsin omistukseen.
Jaysea Lynn

Jaysea Lynn on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija ja TikTok-vaikuttaja. Hän julkaisi Simon &amp; Schusterin kustantamana ensimmäisen kirjansa "For Whom The Belle Tolls" e-kirjana loppuvuonna 2024 ja painettuna lokakuussa 2025.
Elämä.
Jaysea Lynn kasvoi Astoriassa Oregonissa. Hän oli kristitty, kunnes aloitti korkeakouluopinnot. Hänen perheensä eli merellistä elämää, minkä seurauksena hän asui asuntolaivassa kahdeksan vuotta.
Ura.
Lynn alkoi julkaisemaan TikTok-videoita helvetissä asiakaspalvelutyötä tekevistä ”Hellp Deskin” -olennoista, kuten syöpään kuolleesta Lilystä ja erilaisista demoneista. Videot saivat suosiota, minkä seurauksena hän alkoi julkaisemaan Lilyn tarinaa Patreon-sivullaan. Hän kokosi tarinansa e-kirjaksi nimeltä "Whom The Belle Tolls", joka julkaistiin 30.12.2024. Kirjaa myytiin 40 000 kappaletta ensimmäisen kuukauden aikana. Simon &amp; Schuster julkaisi alun perin ainoastaan äänikirjaksi ajatellun teoksen painettuna Saga Pressin ja äänikirjana Simon Maverickin kautta. Lynn on solminut kustannussopimuksen kolmesta kirjasta eli "Whom The Belle Tolls" on trilogian ensimmäinen osa.
Csaba Dömötör

Csaba Dömötör (s. 13. syyskuuta 1982 Budapest, Unkari) on unkarilainen europarlamentaarikko kaudella 2024–2029. Hän edustaa oikeistolaista Fidesz-puoluetta ja kuuluu Euroopan parlamentissa Euroopan patriootit -ryhmään.
Csaba Dömötör opiskeli Budapestin Corvinus-yliopistossa kansainvälisiä suhteita Euroopan opintolinjalla vuosina 2001–2006. Vuosina 2005–2006 hän toimi Fidesz-puolueen virkailijana, vuosina 2006–2007 yhteiskunnallisen "Kommentár"-aikakauslehden toimituksessa. Vuosina 2007–2014 hän työskenteli Unkarin valtuuskunnan avustajana Euroopan parlamentissa, ja samaan aikaan hän vaikutti myös Euroopan kansanpuolueen nuorisojärjestössä toimien sen varapuheenjohtajana 2009–2011 ja puheenjohtajana 2011–2013.
Vuonna 2014 Dömötör työskenteli Fidesz-puolueen varakampanjapäällikkönä parlamentti- ja europarlamenttivaaleissa. Vuosina 2014 hän toimi hallituksen viestinnästä vastaavana varavaltiosihteerinä pääministerin kanslian alaisuudessa, vuodesta 2015 lähtien pääministerin kanslian parlamenttivaltiosihteerinä. 
Vuonna 2018 Dömötör valittiin Unkarin parlamenttiin Fidesz-KDNP-vaaliliiton listalta. Hän uusi mandaattinsa vuoden 2022 parlamenttivaaleissa. Syyskuussa 2024 Fidesz nimitti hänet edustajakseen Euroopan parlamenttiin Balázs Győrffyn tilalle, joka joutui jättämään paikkansa lyötyään juovuksissa naista budapestilaisessa ravintolassa.
Dömötör on naimisissa ja neljän lapsen isä.
Daniel von Höpken

Daniel Niklas von Höpken (1669–1741) oli ruotsalainen poliitikko, taustaltaan saksalainen. Toimittuaan kansliaviroissa hänestä tuli ulkoasiain valtiosihteeri 1719, ja hän osallistui samana vuonna rauhansopimusten solmimiseen Hannoverin ja Ison-Britanniann kanssa. Vuoden 1723 valtiopäivillä hän liittyi holsteinilaiseen puolueeseen, jonka johtajia hän seuraavina vuosina oli. Puolueen kukistuttua hänet nimitettiin 1727 kauppakollegion puheenjohtajaksi. Virassa ollessaan hän merkantilismin periaatteita noudattaen toimi kaupan ja teollisuuden kehittämiseksi. Hän oli vanhastaan Arvid Hornin vastustajia ja ryhtyi sittemmin Carl Gyllenborgin ja muiden kanssa juonittelemaan Hornin kukistamiseksi. Hän oli 1734 syntyneen hattupuolueen perustajia ja häikäilemättömimpiä johtajia. Kun hattupuolue 1738–1739 valtiopäivillä Hornin kukistuttua oli päässyt valtaan, hän sai ansioistaan palkkioksi 8 000 hopeataaleria.
Pinja Kärhä

Pinja Iida Ilona Kärhä (s. 20. maaliskuuta 2007 Loimaa) on suomalainen moukarinheittäjä. Hän edustaa kansallisissa kisoissa Noormarkun Nopsaa.
Ura.
Kärhän ennätys 4 kg moukarilla on 67.09 m ja 3 kg moukarilla 72.02 m. Kärhä on edustanut Suomea useasti nuorten arvokilpailuissa hienolla menestyksellä. Kärhä saavutti U20 EM-kilpailuissa pronssia Tampereella vuonna 2025. Vuonna 2024 Kärhä sijoittui U18 EM-kilpailuissa Slovakian Banská Bystricassa neljänneksi tuloksella 71.44 m (3 kg). Kärhä on myös voittanut EYOF (Euroopan nuorten olympiafestivaalit) -mestaruuden Slovenian Mariborissa vuonna 2023. Lisäksi Kärhä on edustanut Suomea nuorten Suomi–Ruotsi-maaottelussa kaksi kertaa.
Nuorten suomenmestaruuskilpailuista Kärhällä on yhteensä 11 kulta- ja 3 hopeamitalia moukarinheitosta ja kuulantyönnöstä. Kalevan kisoissa hänen paras sijoituksensa on 4. (Espoossa 2025). 
Ennätykset.
Pinja Kärhällä on myös hallussaan useita nuorten Suomen ennätyksiä moukarinheitossa:
Pehr Johan Höppener

Pehr Johan Höppener (1725–1802) oli ruotsalainen poliittinen kirjailija. Hän palveli jonkin aikaa virkamiehenä muun muassa valtionarkistossa, jossa laati luettelon kaikista 1522–1750 annetuista kuninkaan "plakaateista". Hän toimi vuodesta 1759 asianajajana ja poliittisena kirjailijana. Hän kirjoitti vapauden aikana myssyjen kannalta useita kiistakirjoituksia hattuja vastaan. Hän oli jälkeen Kustaa III:n palveluksessa ja julkaisi muun muassa painovapauden puolesta lentokirjasen "Tertius interveniens2 (1774). Hän antoi 1779 kuninkaalle kirjoituksen "Somnium politicum", joka sisälsi uuden valtiosääntöehdotuksen. Hän riitaantui 1780-luvulla kuninkaan kanssa ja moitti tätä myöhemmissä kirjoituksissaan.
Höppenerin kirjoitustyyli oli yleensä loukkaavaa, ja hän joutui siksi tuon tuosta syytteeseen. Hän hyökkäsi kiivaasti varsinkin aatelistoa ja virkamiehiä vastaan ja ylisti talonpoikia.
Mauritiuksenharmaakaija

Mauritiuksenharmaakaija ("Psittacula bensoni") on sukupuuttoon kuollut papukaijalaji. Se sai suomenkielisen nimen vasta vuoden 2017 jälkeen.
Se tunnetaan fossiileista, aikalaispiirroksista ja tarinoista. Sen kuvailtiin olevan pitkäpyrstöinen, harmaa papukaija. Siitä ei ole väripiirroksia tai nahkoja, joten sen täydellinen ulkonäkö ei ole täysin tunnettu, esimerkiksi lajin nokan väriä ei tiedetä. 
Se luokiteltiin ensin sukuun "Lophopsittacus" mauritiuksenisokaijan kanssa, mutta on sittemmin luokiteltu kuuluvan "Psittacula"-sukuun, johon kuuluu nykyään esimerkiksi kauluskaija ja isokauluskaija. Kooltaan mauritiuksenharmaakaija saattoi olla lähellä isokauluskaijaa (eli noin 58 cm pitkä nokasta pyrstön kärkeen ja noin 250 gramman painoinen), mutta sen nokka oli leveämpi.
Willem van West-Zanen kuvailee lajia Mauritiuksen vierailulla 1600-luvulla erityisen pelottomaksi: "Osa miehistöstä lähti linturetkelle ja nappasi niin monta lintua kuin halusivat, kaikki käsin, se oli suorastaan ilahduttavaa katseltavaa. Erityisen kesyjä olivat harmaat papukaijat: jos yhden sai kiinni ja sen pani ääntelehtimään, pian satoja lintuja lenteli pään ympärillä, ja niitä saattoi iskeä maahan pienillä kepeillä."
Laji hävisi joskus 1730-luvun jälkeen, kun metsiä tuhottiin maanviljelyn tieltä.
Pohjois-Norsunluurannikon sudanilaistyyliset moskeijat

Pohjois-Norsunluurannikon sudanilaistyyliset moskeijat ovat Unescon maailmanperintökohde, johon kuuluvat kahdeksan moskeijaa, jotka sijaitsevat Norsunluurannikon pohjoisosassa Tengrélassa, Koutossa, Sorobangossa, Samatiguilassa, Nambirassa, Kongissa ja Kaouarassa. Ne edustavat sudanilaista arkkitehtuurityyliä, joka on ominainen Länsi-Afrikan savannialueelle. Tämä tyyli heijastaa tärkeää muuttoliikettä Saharan islamilaisten valtioiden eteläosista metsäalueille. Muutto alkoi 1300-luvulla ja kiihtyi Songhai-imperiumin romahduksen jälkeen 1500-luvun lopulla. Kolaa ja kultaa etsiessään mandinkakauppiaat perustivat pysähdyspaikkoja Nigerjoen rannoilta Kongiin johtaville teille edistääkseen ja tehostaakseen Saharan ylittävää kauppaa perustamalla uusia kaupunkeja, kääntymällä islaminuskoon ja rakentamalla moskeijoita.
Säilyneet moskeijat, jotka on rakennettu pääasiassa 1600- ja 1800-lukujen välillä, syntyivät Djennén 1300-luvulla kehittyneen tyylin sekoittuessa paikallisiin Gur- ja Mandé-kulttuurialueiden arkkitehtuurimuotoihin ja -tekniikoihin. Pohjois-Norsunluurannikon sudanilaistyyliset moskeijat ovat taitavien rakentajien työtä, jossa yhdistyvät hienovaraisesti ja harmonisesti paikallisten yhteisöjen sekä islamin lanseeraaneiden mandinka-kauppiaiden rakennustaidot. Näille moskeijoille on yhteistä matalat, kapenevat, suorakaiteen tai neliön muotoiset rakenteet; massiiviset puiset tai maasta tehdyt pilasterit, korkeat katkaistun pyramidin muotoiset minareetit, joita kruunaavat pienet kattoa koristavat hiipat, sekä suippokaarimaiset minareetit ja kartion muotoiset qibla-tornit. Tämä rakennusmuoto on levinnyt laajalti koko Sudanin alueella.
Moskeijat on rakennettu savesta ja hirsistä, ja puinen tukirakenne pistää ulos seinistä, mikä luo omintakeisen koristelun. Moskeijaa varten tehtiin savitiiliä sekoittamalla savea pieniin kiviin. Rakennus on muurattu savitiilitekniikoilla, jotka on yhdistetty ruoteilla. Tämä rakenne on luotu kestämään alueen suhteellisen sateista ilmastoa. Sisätilat pysyvät viileinä vaikka ulkona olisi paahtava helle. Lattia on peitetty hienolla hiekalla ja rukousmatoilla.
Moskeijat sijaitsevat kylissä ja kaupungeissa. Niitä ympäröivät julkiset tilat, joissa ihmiset kokoontuvat, ja niiden korkealle kohoavan rakenteen tarkoituksena oli erottaa ne selvästi muista rakennuksista ja antaa niille näkyvyyttä ympäristössään. Niiden jatkuva olemassaolo palvontapaikkoina todistaa paitsi niiden jatkuvasta käytöstä ja säännöllisestä hoidosta ja ylläpidosta, ennen kaikkea siitä että niitä pidettiin paikallisesti arvossa, taitavien paikallisten muurareiden osallistumisesta ja paikallisyhteisöjen tuesta.
Forum novum (Aemilia)

Forum novum oli antiikin aikainen kaupunki Gallia cispadanassa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Fornovo di Taron kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Kaupungin nimi tarkoittaa ”Uutta markkinapaikkaa”. Se tunnetaan lähinnä eräästä piirtokirjoituksesta, jossa se mainitaan "municipiumina" (”"municipium Foronovanorum"”). Koska kyseinen kirjoitus on löydetty Parmasta, ei voi olla epäilystäkään, etteikö siinä tarkoitettu Forum novum olisi sama paikka, jota yhä kutsutaan nimellä Fornovo. Näin kaupunki oli Tarus (nyk. Taro) -joen laaksossa 15 roomalaista mailia eli noin 22 kilometriä Parmasta lounaaseen. On ilmeistä, että kyseessä on sama paikka, josta Paulus Diaconus käyttää nimimuotoa "Foronianum", ja jonka hän mainitsee Aemilian varuskuntien ("castra Aemiliae") joukossa.
Forum Truentinorum

Forum Truentinorum tai Forum Druentinorum oli antiikin aikainen kaupunki Gallia cispadanassa Italiassa. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta varmuudella.
Plinius vanhempi mainitsee kyseisen kaupungin Gallia cispadanan "municipiumien" joukossa. Hänen todistuksensa vahvistavat piirtokirjoitukset, joissa esiintyy muoto ”"municipium Forodruent."” (”"Forodruentinorum"”). Koska nimeä ei mainita "itinerariumeissa", vaikuttaa selvältä, ettei paikka sijainnut seudun valtatien Via Aemilian varrella. On oletettu, että se olisi sijainnut nykyisessä Bertinorossa noin kolme roomalaista mailia eli noin 4,5 kilometriä etelään Forum Popiliista (nyk. Forlimpopoli). Tämä on kuitenkin vain arvelua.
Rodriguesinisokaija

Rodriguesinisokaija ("Necropsittacus rodricanus") on sukupuuttoon kuollut papukaijalintulaji. Se sai suomenkielisen nimensä vasta vuoden 2017 jälkeen. 
Sen kuvaillaan olleen vihreä, suuri papukaija. Se tunnetaan useiden varhaisten matkailijoiden kertomuksista sekä useista subfossiilisista luista.
Laji oli kotoperäinen Rodriguesin saarella Mauritiuksella, mutta on nyt sukupuuttoon kuollut. Lajin taantumasta tiedetään vain vähän. Se mainittiin ensimmäisen kerran vuosina 1725–26 ja kerrottiin olevan harvinainen vuoteen 1761 mennessä. Se havaittiin viimeksi vuonna 1761 ja katosi luultavasti pian sen jälkeen metsien hävityksen, liikapyynnin ja vieraslajien aiheuttaman saalistuksen seurauksena.
Lajin elintavoista ei tiedetä juuri mitään, mutta se oli todennäköisesti metsässä asuva laji. Varhaiset havainnot viittaavat siihen, että laji asutti pääasiassa Rodriguesin eteläpuolella sijaitsevaa pientä saarta, jossa se söi pieniä mustia siemeniä ja kävi mantereella lähinnä juomassa.
Os Guinness

Ian Oswald "Os" Guinness (s. 30. syyskuuta 1941) on brittiläinen kirjailija, teologi ja yhteiskuntakriitikko. Hänen työnsä keskittyy kristillisen uskon, kulttuurin ja julkisen politiikan risteyskohtiin.
Guinness syntyi Kiinassa lääkäri-lähetyssaarnaajavanhempien lapsena toisen maailmansodan aikana. Hän on Dublinilaisen panimon perustajan Arthur Guinnessin pojanpojanpoika. Hän asui Kiinassa vuoteen 1951 asti, minkä jälkeen hän muutti Englantiin opiskelemaan. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon Lontoon yliopistossa ja tohtorin tutkinnon yhteiskuntatieteissä Oriel Collegessa Oxfordissa.
Guinness muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1984 ja on siitä lähtien asunut Washington (DC):n alueella, jossa hän on toiminut vierailevana tutkijana Woodrow Wilson -keskuksessa ja vierailevana tutkijana Brookings -instituutissa sekä vanhempana tutkijana Trinity Forumissa. Hänellä oli keskeinen rooli uskonnonvapautta koskevan Williamsburgin peruskirjan laatimisessa vuonna 1988 ja maailmanlaajuisen omantunnon peruskirjan laatimisessa vuonna 2012. Molemmat peruskirjat pyrkivät vahvistamaan omantunnon vapauden keskeistä asemaa moniarvoisissa yhteiskunnissa. 
Guinness on tuottelias kirjailija, joka on kirjoittanut tai toimittanut yli kolmekymmentä kirjaa, mukaan lukien "The Call" (1998), jossa tarkastellaan kutsumusta ja tarkoitusta raamatullisesta näkökulmasta, "Renaissance" (2014), jossa puolustetaan evankeliumin kykyä uudistaa sivilisaatiota sen taantumisen keskellä, ja "The Great Quest" (2022), jossa jäljitetään modernin vapauden juuret juutalais-kristillisessä perinteessä. Hänen kirjoituksissaan korostuvat apologetiikka, kulttuurikritiikki ja uskonnonvapauden puolustaminen maallisten hyökkäysten edessä, mikä on vaikuttanut evankelisen ajattelun suhtautumiseen nyky-yhteiskuntaan ilman, että se on vaarantanut keskeisiä vakaumuksiaan.
Tongankaija

Tongankaija ("Eclectus infectus)" on sukupuuttoon kuollut papukaijalintulaji. Se sai suomenkielisen nimensä vasta vuoden 2017 jälkeen. 
Tongankaijan läheisin sukulainen on avoparikaija, jonka kanssa se jakaa "Eclectus"-suvun. 
Laji kuvailtiin vuonna 2006 vain löydetystä 21 luusta arkeologisesta (myöhäinen holoseeni) ja paleontologisesta (myöhäinen pleistoseeni) kohteesta kolmelta Tongan saarelta, sekä hyvin rajallisen aineiston (kyynärluu, sääriluu-nilkkaluu) perusteella myöhäisholoseenilta peräisin olevasta arkeologisesta kohteesta Malakulalta, Vanuatulta.
Tongankaija kuoli sukupuuttoon noin 3000 vuotta sitten, luultavasti ihmisten vaikutuksen takia.
Harold Ockenga

Harold John Ockenga (6. kesäkuuta 1905 – 8. helmikuuta 1985) oli yhdysvaltalainen evankelikaalinen pastori, teologi ja yksi uusevankelisuuden merkittävimmistä johtohahmoista 1900-luvulla. Ockenga toimi pitkään Bostonin Park Street Churchin pastorina, oli yksi Fullerin teologisen seminaarin ja Gordon-Conwellin teologisen seminaarin perustajista, sekä National Association of Evangelicals (NAE) -järjestön ensimmäinen presidentti. Hän oli myös keskeinen vaikuttaja "Christianity Today" -lehden perustamisessa ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana.​
Ockenga pyrki yhdistämään evankelikaalisen uskon aktiiviseen yhteiskunnalliseen toimintaan ja erotti uusevankelikaalisuuden vanhasta fundamentalismista erityisesti yhteiskunnallisen eristäytymisen ja kulttuurikritiikin osalta. Hän katsoi, että kristityn tehtävä on vaikuttaa aktiivisesti yhteiskunnallisiin, poliittisiin ja taloudellisiin kysymyksiin kristilliseen vakaumukseen perustuen. Ockengan aloitteesta perustettu War Relief -toiminta kasvoi myöhemmin World Relief -järjestöksi.​
Kerstin Tuomas Larsson

Kerstin Tuomas Larsson (s. 1945 Pajala) on Ruotsin länsipohjalaiseen vähemmistöön kuuluva meänkielinen kirjailija.
Elämä.
Kerstin Tuomas syntyi ja kasvoi Pajalassa Tornionlaaksossa. Lapsuudessaan hän kuuli ja oppi sukunsa perinteistä kieltä meänkieltä, mutta ruotsalaistuvassa ympäristössä hän puhui pääasiassa ruotsia. Nuoruudessaan hän häpesi länsipohjalaistaustaansa ja oli iloinen saadessaan avioliitossa mieheltään suomalaisperäisen Tuomas-sukunimensä tilalle ruotsalaisnimen Larsson. Hän opiskeli ensin kauppakoulussa ja myöhemmin opettajaksi Uppsalassa.
Myöhemmin alettuaan pohtimaan identiteettiään hän yhdisti miehensä sukunimeen alkuperäisen sukunimensä ja alkoi työskennellä meänkielen elävöittämisen puolesta. Kirjoittamisen Tuomas Larsson aloitti runoilla, joita julkaistiin sanomalehdessä. Hänen ensimmäinen kirjansa oli vuonna 2002 julkaistu runokokoelma "Ääni kirkonmaan juurelta". Sittemmin hän on julkaissut useita teoksia, joista suurin osa on kirjoitettu meänkielellä. Hän on kirjoittanut runokokoelmien lisäksi pääasiassa lastenkirjoja, ja hän on myös kääntänyt Peppi Pitkätossua meänkielelle Tuula Uusitalon kanssa. Teoksessaan "Hjärntvättarresan" "/ Aivonpesoreisu" (2017) Tuomas Larsson käsittelee länsipohjalaisten ruotsalaistamista. Hän on työskennellyt myös Meän akateemi -järjestön kanssa.
6145 Riemenschneider

6145 Riemenschneider (2630 P-L) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kirkkauden ja valon heijastumisen perusteella asteroidi on läpimitaltaan todennäköisesti – . Asteroidin pyörähdysaika akselin ympäri on .
6146 Adamkrafft

6146 Adamkrafft (3262 T-2) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin spektrityyppi on Sq-luokkaa (SMASSII).
6147 Straub

6147 Straub (1081 T-3) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin .
6148 Ignazgünther

6148 Ignazgunther (5119 T-3) on keskikokoinen päävyöhykkeen asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä vyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidi on läpimitaltaan noin .