tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Milon Krotonlainen

Milon Krotonlainen (, ; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen urheilija, joka oli kotoisin Krotonista. Hänet tunnettiin poikkeuksellisen suurista ruumiinvoimistaan, ja hän voitti painin Olympian kisoissa kuudesti.
Elämä.
Milon oli Diotimoksen poika ja kotoisin Krotonista Suur-Kreikasta nykyisestä Etelä-Italiasta. Hän voitti painin kuusi kertaa Olympian kisoissa ja yhtä monesti Python kisoissa. Hän voitti ensin poikien painin 60. olympiadin kisoissa (540 eaa.) ja sitten miesten painin 62.–66. olympiadien kisoissa (532, 528, 524, 520 ja 516 eaa.). Kun Milon osallistui Olympian kisoihin seitsemännen kerran, hän kuitenkin hävisi vastustajalleen.
Menestyksellään Milon sai paljon mainetta ja kunniaa kotimaassaan, ja hänet nimitettiin jopa armeijan komentajaksi, kun krotonlaiset sotivat Telyksen johtamia sybarislaisia vastaan Krathis-joen taistelussa vuonna 511 eaa. Diodoros Sisilialainen laittaa jopa koko krotonlaisten voiton Milonin ansioksi, sanoen hänen osallistuneen taisteluun kuin Herakleeksi pukeutuneena ja Olympiasta saamansa voitonseppele päässään.
Kyseinen taistelu on ainoa kerta, kun Milon esiintyy muissa kuin urheiluun liittyvissä yhteyksissä. Herodotos kuitenkin kertoo, että Milonin maine oli niin suuri, että kun persialaisia paennut lääkäri Demokedes tuli Krotoniin, hän kiirehti päästä naimisiin Milonin tyttären kanssa, luottaen siihen, että Milonin maine turvaisi hänet. Joidenkin tietojen mukaan Milon olisi kuulunut pythagoralaisiin.
Milonin uskomattomista voimista kerrotaan antiikin lähteissä useita tarinoita. Kerrotaan esimerkiksi, että hän kantoi nelivuotiaan hiehon olallaan Olympian stadionin poikki ja myöhemmin söi sen yhdessä päivässä. Olympiaan pystytettiin hänen patsaansa, jota Filostratos ja Pausanias kuvaavat.
Milonin kerrotaan kuolleen vanhana ja vanhuuden heikentämänä. Hän oli kävelemässä metsässä ja näki puunrungon, jonka puunhakkaajat olivat leikanneet osittain halki. Milon yritti repiä sitä auki lisää, mutta jäi kiinni runkoon niin että joutui susien syömäksi.
Oddgeir Bruaset

Oddgeir Bruaset (s. 10. joulukuuta 1944 Rauma, Norja) on norjalainen toimittaja, juontaja ja kirjailija. Hän työskenteli NRK:n paikallistoimituksessa Møressa ja Romsdalissa vuosina 1971–2015. Bruaset on työssään ja tuotannossaan tuonut erityisesti esiin Norjan syrjäseutujen asukkaiden elämää. Televisiosarjallaan "Der ingen skulle tru at nokon kunne bu" Bruaset voitti parhaan makasiiniohjelman Gullrutenin vuonna 2009.
Orsippos

Orsippos Megaralainen (, ; 700-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Megarasta. Hän voitti Olympian kisojen stadionjuoksun 15. olympiadin kisoissa eli vuonna 720 eaa., ja hänet mainitaan usein ensimmäiseksi, joka kilpaili kisoissa alastomana. Tätä ennen kilpailijat olivat olleet vaatetettuja. Tieto Orsippoksen voitosta on peräisin Eusebiokselta. Kyseisen kohdan voisi tulkita kuitenkin myös niin, että ensimmäinen alastomana kilpaillut olisi ollut samojen kisojen dolikhoksen voittaja, lakonialainen Akanthos.
Express (lehti)

Express oli vuosina 1971–1987 ilmestynyt suomalainen kaksikielinen poliittinen aikakauslehti, joka oli Perustuslaillisen oikeistopuolueen äänenkannattaja. Lehti toimi kanavana presidentti Urho Kekkosen ja suomettumisen vastustajille.
"Expressin" perustamisen taustalla olivat silloiset Ruotsalaisen Kansanpuolueen (RKP) kansanedustajat Georg C. Ehrnrooth ja Victor Procopé sekä kokoomuksen kansanedustaja Tuure Junnila, jotka edustivat puolueidensa oikeistosiipiä ja halusivat mielipiteilleen oman äänenkannattajan. He sopivat Kustannusyhtiö Libertaksen perustamisesta vuonna 1970, mutta varsinainen perustaminen tapahtui seuraavana vuonna. Siihen vaikutti ratkaisevasti Sveitsissä asunut suomalainen liikemies Tauno Jalanti, joka ehdotti Ehrnroothille nimeä "Express" ja lahjoitti hankkeeseen hieman rahaakin. Lehden ensimmäinen päätoimittaja ja samalla kustannusyhtiön toimitusjohtaja oli Ove Ohlström. Perustamisessa olivat mukana myös muun muassa Sakari Talvitie, Panu Toivonen ja Timo T. A. Mikkonen. Osakkeenomistajiin kuului merkittäviä talouselämän vaikuttajia, kuten Matti Virkkunen ja Olavi Sohlberg. Ennen Libertaksen merkitsemistä kaupparekisteriin julkaisijana oli Irina Matvejew. Kaikkia perustajia yhdisti vahva Kekkosen ja kommunismin vastustus.
"Express" alkoi ilmestyä marraskuussa 1971. Aluksi se esiintyi Ehrnroothin perustaman Pohjoismainen perusta -järjestön kannattajana. Lehden koko nimenä oli alkuaan "Express: riippumaton mielipidelehti" ("oberoende politisk tidning") ja vuodesta 1977 "Perustuslaillinen lehti" ("konstitutionell tidning"). Lehti ilmestyi vuodesta 1972 kahdeksasta kymmeneen kertaan vuodessa. Jokaisessa numerossa oli erilliset suomen- ja ruotsinkieliset osat. Tilaajamäärä oli suurimmillaan noin 3 500, minkä lisäksi lehteä myytiin pieniä määriä irtonumeroina. Lehti jouduttiin lakkauttamaan vuonna 1987.
Tutkija Riku Keski-Rauskan mukaan "Express" mahdollisesti vaikutti KGB:n palveluksessa olleen neuvostodiplomaatti Albert Akulovin karkottamiseen Suomesta paljastamalla tämän harjoittaman vakoilun. Hänen toimintaansa viitattiin ensin helmikuussa 1972 toimittaja Kari Räisäsen kirjoittamassa artikkelissa ja marraskuussa lehti mainitsi hänet nimeltä. Suojelupoliisin salaisen raportin mukaan KGB uskoi ja kenties tiesikin "Expressin" saavan rahoitusta tai muuta tukea Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA:lta, joka olisi toimittanut lehdelle Akulovia koskeneet tiedot. Supon mukaan Ehrnroothin yhdysvaltalaiselle kongressiedustajalle lähettämän siepatun kirjeen julkaisu vasemmistolaisessa "Päivän Sanomissa" maaliskuussa 1972 olisi ollut KGB:n ja Akulovin junailema vastaisku ja kosto "Expressin" kirjoituksista. Akulov joutui lähtemään Suomesta keväällä 1973.
Øvre Rendalin kirkko

Øvre Rendalin kirkko () on Rendalenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1759.
Ytre Rendalin kirkko

Ytre Rendalin kirkko () on Rendalenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1751.
Otnes

Otnes on taajama Rendalenin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 241 vuonna 2023. Otnes oli entisen Ytre Rendalin kunnan hallintokeskus.
Finn Skårderud

Finn Skårderud (s. 1956) on norjalainen entinen psykiatri. Norjalainen terveydenhoitoalan valvontaviranomainen Statens helsetilsyn peruutti hänen lääkärinlisenssinsä marraskuussa 2023. Syynä olivat hänen jatkuvat laiminlyöntinsä ja epäasiallinen käytöksensä potilaita kohtaan. Skårderud on erikoistunut syömishäiriöihin ja toiminut Norjan olympiakomitean urheilupsykiatrina. Hän on myös perehtynyt italialaisiin elokuviin ja kirjoittanut niihin liittyviä esseitä sekä kirjoja.
Muuta.
Tanskalaisen "Yhdet vielä" -elokuvan juoni perustuu Skårderudin erään vanhan kirjan esipuheessa esittämään ajatukseen, jonka mukaan ihminen syntyy liian vähän alkoholia veressä ja siksi juopuminen on hyväksi. Skårderud on itse sanonut tulleensa väärintulkituksi ja irtisanoutunut teoriasta, joka ei hänen mukaansa ollut lainkaan tieteellinen. Hän antoi kuitenkin luvan nimensä käytölle elokuvassa luettuaan käsikirjoituksen.
Ytre Rendal

Ytre Rendal on entinen Norjan kunta, joka perustettiin vuonna 1880 jakamalla Rendalenin kunta kahteen osaan. Toinen niistä oli Øvre Rendal. Nämä kunnat yhdistettiin uudelleen Rendaleniksi vuonna 1965. Ytre Rendalin hallintokeskus oli Otnes. Kuntaliitoshetkellä Ytre Rendalin pinta-ala oli 1 350 neliökilometriä ja asukasluku 1 913.
Ludwig Bähr

Ludwig Wilhelm Bähr (31. toukokuuta 1831 Hannover – 1. tammikuuta 1869 Helsinki) oli saksalaissyntyinen arkkitehti ja Suomen ensimmäisen arkkitehtuurin opettajanviran haltija.
Hannoverissa syntyneen ja siellä arkkitehtuuria opiskelleen Bährin puoliso oli Ida Jakobine Cecilie von der Heller. Bähr toi Suomeen 
arkkitehtuurin polyteknillisen koulutusmallin ja käytänteitä. Kun Polyteknillinen opisto alkoi muotoutua Helsingin teknillisestä reaalikoulusta Suomessa 1860-luvun alussa, koulun oppiaineeksi tuli myös arkkitehtuuri eli rakennustaide. Bähr nimitettiin koulun uuteen rakennustaiteen opettajan virkaan 1863. Saksassa hän oli työskennellyt sekä virkamiehenä että yksityisarkkitehtina, suunnitellen muun muassa asuin-, liike- ja tehdasrakennuksia ja avustaen tunnettuja kirkkoarkkitehteja. Suomessa ei silti tiedetä yhtään hänen suunnittelemaansa rakennusta. 
Saksan kielellä opettanut Bähr ei myöskään onnistunut muodostamaan hyviä suhteita ruotsinkieliseen seura- ja liike-elämään eikä pääsemään läheiseen yhteistyöhön Intendentinkonttorin tai yksityisten arkkitehtien kanssa. Bährin ansiona on kuitenkin, että hän loi arkkitehtuurin opetukselle perustan Suomessa teknillisen koulutuksen yhteydessä. Useasta hänen oppilaastaan tuli tunnettuja arkkitehteja ja kansallisen rakennustoimen vaikuttajia, mukaan lukien Berndt Ivar Aminoff, Albert Mellin, Theodor Granstedt, Wolmar Westling ja Evert Lagerspetz. Bährin Suomessa aloittamaa opetustyötä jatkoi Frans Sjöström.
Bähr

Bähr on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Vihdin datakeskus

Vihdin datakeskus on Microsoftin suunnittelema datakeskus, joka rakentuu Vihdin Nummelaan. Sen hankealue on laajuudeltaan 60 hehtaaria. Rakennus sijoittuu Etelä-Nummelaan Rostin yrityspuistoon, joka rakentuu noin 2,5 kilometrin päähän Nummelan taajamasta.
Vihdin datakeskusalueelle suunnitellaan neljää datakeskusrakennusta ja tukitoimintoja, kuten muuntoasemat, huolto- ja toimistorakennukset, vesienhallintajärjestelmät sekä tarvittavat huoltotiet ja pysäköintialueet. Microsoft ja Vihdin kunta tekivät alueesta 12,3 miljoonan euron kaupat kesäkuussa 2023.
Vihdin datakeskus on osa Microsoftin datakeskushanketta, johon kuuluu kolme erillistä ja itsenäisesti toimivaa, toistensa kanssa synkronoituvaa keskusta. Vihdin lisäksi kaksi muuta datakeskusta sijoittuvat Espooseen ja Kirkkonummelle.
Daag (vuoden 1973 elokuva)

Daag () on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Yash Chopra ensimmäisessä tuotannossaan. Juoni perustuu Thomas Hardyn romaaniin "Pormestarin tarina". Päärooleja näyttelevät Rajesh Khanna, Sharmila Tagore ja Raakhee.
Elokuva oli suuri menestys ja seitsemästä Filmfare Awards -ehdokkuudesta se voitti kaksi palkintoa.
Juoni.
Sunil Kohli menee naimisiin rakastamansa Sonian kanssa. Pian häiden jälkeen Sunil pelastaa vaimonsa Dheeraj Kapoorin raiskausyritykseltä ja Dheeraj kuolee taistelussa. Sunil tuomitaan vankeuteen, mutta matkalla vankilaan tapahtuu onnettomuus ja Sunilin oletetaan kuolleen. Raskaana oleva Sonia pakenee kotikaupungistaan ja työskentelee muutaman vuoden opettajana, kunnes hänet erotetaan historiansa vuoksi. Hänet ottaa luokseen asumaan ystävä Chandni, joka on ollut koko tämän ajan naimisissa kuolleeksi oletetun ja uuden identiteetin omaksuneen Sunilin kanssa.
Kirkkonummen datakeskus

Kirkkonummen datakeskus on Microsoftin suunnittelema datakeskus, joka rakentuu Kirkkonummelle. Datakeskuksen hankealue on laajuudeltaan 50 hehtaaria. Datakeskus sijoittuu Masalan taajama-alueen kaakkoispuolelle Sundsbergin alueelle, joka rakentuu noin kilometrin päähän Masalan taajamasta.
Kirkkonummen datakeskusalueelle suunnitellaan kolme datakeskusrakennusta ja tukitoimintoja, kuten kunnossapito- ja toimistorakennukset sekä tarvittavat huoltotiet ja pysäköintialueet.
Kirkkonummen datakeskus on osa Microsoftin datakeskushanketta, johon kuuluu kolme erillistä ja itsenäisesti toimivaa, toistensa kanssa synkronoituvaa keskusta. Kirkkonummen lisäksi kaksi muuta datakeskusta sijoittuvat Vihtiin ja Espooseen.
Valmistuessaan datakeskusten avulla saavutetaan 400 000 tonnin vuotuinen hiilidioksidipäästöjen pysyvä vähennys. Datakeskusten tuottama päästötön hukkalämpö kattaa noin 40 prosenttia Espoon, Kauniaisten ja Kirkkonummen noin 250 000 kaukolämmön käyttäjän lämmöntarpeesta.
Hepokorvenkallion datakeskus

Hepokorvenkallion datakeskus on Microsoftin suunnittelema datakeskus, joka rakennetaan Högnäsin kaupunginosaan Espooseen. Se sijoittuu Hepokorven ja Tollinmäen väliselle alueelle, noin 3,5 kilometrin päähän Espoon keskuksesta. Datakeskuksen hankealue on laajuudeltaan 28 hehtaaria. Microsoft maksoi maa-alueesta Espoolle noin 30 miljoonaa euroa.
Hepokorvenkallion datakeskusalueelle suunnitellaan neljä datakeskusrakennusta ja tukitoimintoja, kuten muuntoasemat, kunnossapito- ja toimistorakennukset, vesienhallintajärjestelmät sekä tarvittavat huoltotiet ja pysäköintialueet. Rakennustöiden on tarkoitus alkaa syksyllä 2024.
Hepokorvenkallion datakeskus on osa Microsoftin datakeskushanketta, johon kuuluu kolme erillistä ja itsenäisesti toimivaa, toistensa kanssa synkronoituvaa keskusta. Espoon lisäksi kaksi muuta datakeskusta sijoittuvat Vihtiin ja Kirkkonummelle.
Valmistuessaan datakeskusten avulla saavutetaan 400 000 tonnin vuotuinen hiilidioksidpäästöjen pysyvä vähennys. Valmistuttuaan datakeskukset kattavat päästöttömällä hukkalämmöllään noin 40 prosenttia Espoon, Kauniaisten ja Kirkkonummen noin 250 000 kaukolämmön käyttäjän lämmöntarpeesta.
Johann Christian Lobe

Johann Christian Lobe (30. toukokuuta 1797 Weimar – 27. heinäkuuta 1881 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä sekä musiikkikirjailija ja -toimittaja.
Lobe oli eräiden lähteiden mukaan itseoppinut. Muiden lähteiden mukaan hän sai huilun- ja viulunsoiton opetusta Weimarissa August Eberhard Mülleriltä. Vuonna 1808 Lobe pääsi huilistiksi Weimarin herttuan orkesteriin, jossa hän sittemmin soitti alttoviulua vuoteen 1842 saakka. Hän johti omaa musiikkikouluaan ennen muuttoaan Leipzigiin. Lobe oli "Allgemeine musikalische Zeitungin" päätoimittaja vuosina 1846–1848 ja toimitti "Fliegende Blätter für Musik" -lehteä vuosina 1855–1857. Hän oli myös "Illustrirte Zeitungin" musiikkitoimittaja. Lobe ystävystyi Weimarissa Johann Wolfgang von Goethen kanssa.
Rostin yrityspuisto

Rostin yrityspuisto on Vihdin Nummelaan rakenteilla oleva yritysalue. Rostin yrityspuisto sijaitsee Etelä-Nummelassa Vanhan Turuntien ja Turun moottoritien välissä. Rostin yrityspuiston alue on kooltaan 146 hehtaaria. Rostin yrityspuiston kaava tuli lainvoimaiseksi maaliskuussa 2023. Rostin yrityspuiston päätien ja poikkikatujen toteuttaminen aloitettiin vuonna 2024. Yrityspuistoon sijoittuu muun muassa Microsoftin datakeskus.
Mutsumi Inomata

Mutsumi Inomata (, , 23. joulukuuta 1960 – 10. maaliskuuta 2024) oli japanilainen animaattori ja videopelisuunnittelija, joka suunnitteli hahmoja useisiin tunnettuihin peleihin ja anime-sarjoihin. Hän suunnitteli hahmoja muun muassa "Tales of-" ja "Tekken-"pelisarjoihin, sekä "Sacred Seven-" ja "Windaria-"anime-sarjoihin. Hän oli parhaiten tunnettu Bandai Namcon "Tales of" -sarjasta, jossa hän aloitti vuonna 1997 "Tales of Destiny" -pelissä ja jatkoi hahmojen pääsuunnittelijana vuoden 2016 "Tales of Berseria" -peliin saakka. Hän toimi myös animaattorina ensin Ashi Productionille vuosina 1979–1982 ja myöhemmin perustamassaan Kaname Productionissa. Hän toimi myös kirjojen kuvittajana.
Tytön pää

Tytön pää, myös Rukous, on Wäinö Aaltosen veistos, joka sijaitsee Satalinnan sairaalan pihalla Harjavallassa. Syyskuussa 1928 valmistunut musta graniittiveistos on 45 cm korkea. Sen lahjoitti silloiselle Harjavallan parantolalle kirjailija Maila Talvio.
Talvion tavoitteena oli kerätä varoja tulevan Satakunnan parantolan taideteoksia varten. Talvion oma hankinta parantolaa varten oli "Tytön pää". Sen lisäksi parantola sai tai hankki Emil Cedercreutzin reliefin "Rukoileva enkeli" ja Wäinö Aaltosen veistämät rintakuvat Maila Talviosta ja hänen puolisostaan J. J. Mikkolasta.
Satakunnan sairaanhoitopiirin (nykyinen Satakunnan hyvinvointialue) lopettaessa toimintansa vuonna 2019 Satalinnassa veistos jätettiin alkuperäiselle sijalleen.
Skantz

Skantz on pääasiassa Ruotsissa ja Suomessa esiintyvä sukunimi. Nimestä on olemassa useita variantteja mm. Skans, Skanz, Skants sekä Skantsi. Nimi on Ruotsin vallan aikainen sotilasnimi ja viittaa keskiaikaiseen linnoitteeseen, Skanssiin. 
Lähteet.
taustat". 2013.
Koivissilta

Koivissilta on Vihdin kirkonkylän taajamassa sijaitseva pienalue ja taajamanosa. Koivissilta kuuluu kirkonkylän tilastoalueeseen. Koivissillalla asui vuoden 2014 lopussa 165 asukasta.
Koivisilta on myös yritysalue joka sijaitsee kakkostien ja Nummelantien liittymän tuntumassa. Yritysalueelle saa sijoittaa teollisuusrakennuksia sekä liike- ja toimistorakennuksia. Yritysalueen koko on 22 000 kerrosneliömetriä. Koivissillan yritystonttien pinta-alat ovat 2 400–5 750 neliömetriä.
Veikkoinkorpi

Veikkoinkorpi on Vihdin Nummelan taajamassa sijaitseva pienalue ja taajamanosa. Veikkoinkorpi kuuluu Hiidenrannan tilastoalueeseen. Veikkoinkorpi on teollisuusalue, jonka alueella toimii noin 200 yritystä. Veikkoinkorvessa asui vuoden 2014 lopussa 31 asukasta.
Veikkoinkorpi sijaitsee Valtatie 2:n ja Valtatie 25:n kulmauksessa. Alue rajoittuu lounaassa Taivaantiehen.
Yritysalue on rakennettu suurelta osin aikaisemmin Veikkolan kartanon omistuksessa olleille alueille. Veikkoinkorven teollisuusalue sijoittuu Nummelanharjun vedenotolle tärkeäksi luokitetulle 1-luokan pohjavesialueelle.
Tupolev Tu-141

Tupolev Tu-141 Striž () on neuvostoliittolainen miehittämätön tiedustelukone, nykytermein drooni. Laite lensi ensimmäisen kerran 1974, ja se otettiin sarjavalmistukseen 1979 Harkovan lentokonetehtaalla. Neuvostoliitossa valmistettiin 152 konetta, jotka sijoitettiin pääasiassa länsirajalle.
Kehitys.
Tupolev Tu-141 Striž perustui aiempiin DBR-1 (Tu-123) ja DBR-2 (Tu-139) -hankkeisiin, joiden kokemukset mahdollistivat täysin pelastettavien tiedustelulennokkien kehittämisen. Tu-141 suunniteltiin samanaikaisesti taktisen Tu-143 Rejs -lennokin kanssa, ja molemmissa hyödynnettiin samankaltaisia teknisiä ratkaisuja. Tu-141 oli tarkoitettu syvälle vihollisen alueelle, satojen kilometrien päähän rintamasta, kun taas Tu-143 toimi kymmenien kilometrien säteellä.
Suunnittelu ja ominaisuudet.
Alun perin Tu-141 suunniteltiin kaksivaiheiseksi lennokiksi, joka voisi murtautua ilmatorjunnan läpi trans- tai lievästi ylisoonisella nopeudella (1 200–1 300 km/h) ja palata takaisin. Tämä osoittautui kuitenkin liian monimutkaiseksi, joten koneen kohdalla päätettiin rajoittua 1 000 km/h nopeuteen ja korvata laskutelineillä tapahtuva lasku laskuvarjojärjestelmällä. Tu-141 muistuttaa rakenteeltaan suurempaa versiota Tu-143:sta. Se on matalasiipinen, pyrstötön metallirakenteinen lennokki, jossa on kolmiomainen siipi, etusiipi (PGO) ja suihkumoottori (KR-17A tai R9A-300, veto 2000 kg). Laitteisto sisältää valokuvaus- ja infrapunajärjestelmiä, jotka mahdollistavat tiedustelun päivin ja öin, sekä navigointijärjestelmän pitkiä lentoja varten.
Lennokki on 14 metriä pitkä ja käyttää Tumanski KR-17A -suihkumoottoria. Sen nopeus on yli 1 000 km/h. Tiedustelua varten on PA-4-panoraamakamera ja alaspäin suunnattu kamera A-86-P. Kuvaaminen tapahtuu filmille, joka poistetaan paluun jälkeen ja kehitetään. Laskeutuminen tapahtuu laskuvarjolla ja hidastavilla raketeilla.
Laitteessa on mahdollisesti tutka ja infrapunasensorit.
Suunnistus tapahtuu inertianavigoinnilla.
Käytettävyys ja tuotanto.
Tu-141 laukaistaan kiinteällä polttoaineella toimivalla raketilla, ja laskeutuminen tapahtuu laskuvarjoilla. Maahuolto ja laukaisu hoidetaan liikuteltavilla järjestelmillä, jotka mahdollistavat nopean siirtämisen. Sarjatuotanto alkoi vuonna 1979 Harkovan lentokonetehtaalla, ja vuoteen 1989 mennessä sitä valmistettiin 152 kappaletta. Lennokki otettiin käyttöön Neuvostoliiton armeijassa, pääasiassa länsirajoilla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen monet Tu-141:t päätyivät Ukrainan asevoimille.
Ukraina on käyttänyt drooneja Ukrainan sodan aikana. 10. maaliskuuta 2022 iltayhdentoista jälkeen Ukrainan laukaisema Tu-141 putosi Kroatiaan Zagrebiin yliopiston kampukselle. Modernisoituja Tu-141-drooneja on käytetty iskuissa Venäjälle. Vuonna 2023 Ukrainan puolustustiedustelu ilmoitti käyttäneensä drooneja venäläisiä Tu-95-pommikoneita vahingoittaneessa iskussa Saratov-Engelsin lentotukikohtaan.
Marja Honkonen

Marja Honkonen on suomalainen toimittaja. Hän on "Journalisti"-lehden päätoimittaja maaliskuusta 2024 alkaen. Hän on ollut lehden toimittaja vuodesta 2014 alkaen ja toiminut myös päätoimittajan sijaisena ja vt. toimitussihteerinä. Hän vastaa myös Journalistiliiton viestinnän johtamisesta. Aiemmin hän toimi Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittajana 2008–2011 ja sen jälkeen vihreiden viestintäsuunnittelijana.
Jamaikanmustaturpiaali

Jamaikanmustaturpiaali ("Nesopsar nigerrimus") on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Jamaikalla.
Koko ja ulkonäkö.
Jamaikanmustaturpiaali kasvaa 18–23 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin höyhenpuku on kokonaan musta ja erityisesti päässä ja selässä on sininen kiilto. Jamaikanmustaturpiaalin nokka on pitkähkö ja kapea.
Levinneisyys ja elintavat.
Jamaikanmustaturpiaalia tavataan hajanaisesti Jamaikalla. Lajin elinympäristöä ovat kalkkikivimaiden sademetsät ja se suosii koskemattomia metsiä. Sen ravintoa ovat hyönteiset, etanat, pienet sammakot ja liskot. Satunnaisesti jamaikanmustaturpiaali syö myös hedelmiä. Linnun pesimäkausi on touko-kesäkuussa. Kuppimainen pesä rakennetaan puuhun ja naaras munii kaksi munaa.
Jamaikanmustaturpiaali luokitellaan erittäin uhanalaiseksi, ja kannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen hakkuiden ja kaivostoiminnan vuoksi.
Kamppailuistunto

Kamppailuistunto (, ’moittimiskokous’) oli Mao Zedongin Kiinassa julkinen häpeärangaistus, joka kohdistettiin ”luokkavihollisina” pidettyihin henkilöihin. Tällainen henkilö yleensä joutui olemaan pitkiä aikoja polvillaan samaan aikaan, kun häntä häpäistiin, pahoinpideltiin ja lopuksi pakotettiin tunnustamaan rikoksensa. Uhreilla saattoi olla väitetystä rikoksesta kertova kyltti roikkumassa kaulassa ja heidän oletettiin harjoittavan itsekritiikkiä heihin kohdistetuista syytöksistä. Punakaartit saattoivat kiduttaa uhreja raa'asti tunnustuksien saamiseksi. 
Kamppailuistunto saatettiin järjestää esimerkiksi häpäistävän työpaikalla ja häpäisijät olivat vertaisia tai alaisia. Näin ollen koulussa saatettiin järjestää kampppailuistunto, jonka kohteena oli opettaja ja oppilaat saivat esittää tästä syytöksiä. Konseptilla myös kannustettiin siihen, että ilmiannettaisiin ystäviä, puolisoita tai omia vanhempiaan. Käytäntö nousi merkittäväksi kulttuurivallankumouksen aikana.
Alun perin kamppailuistunto perustui Neuvostoliiton marxismi-leninismistä omaksuttuun ”itsekritiikin” käsitteeseen. Kamppailuistunnot eivät aluksi sopineet kiinalaisen kulttuurin vaatimukseen ”kasvojen säilyttämisestä”, mutta kamppailuistunnoista tuli silti myöhemmin suosittuja jo 1930-luvulla. Kamppailuistunnoista luovuttiin vuonna 1978, kun Deng Xiaoping otti vallan.
Ensimmäinen naula

Ensimmäinen naula on Jukka M. Heikkilän vuonna 2024 ilmestynyt historiallinen romaani, joka sijoittuu antiikin ajan Roomaan.
Ensimmäinen naula on historiallinen romaani, joka dramatisoi Rooman tasavallan synnyn
antiikin historiankirjoittajien tradition mukaisesti. Kirjan päähenkilö on Marcus Horatius
Pulvillus, tasavallan ensimmäisen vuoden preetori. Sivuhenkilöitä ovat muun muassa
Brutus ja Valerius Poplicola.
Tapahtumat sijoittuvat vuosiin 509–508 eKr.
Kolmikätisen Jumalanäidin kirkko (Tallinna)

Kolmikätisen Jumalanäidin kirkko on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon kirkkorakenus Tallinnan vanhassakaupungissa.
Pienikokoinen kirkko sijaitsee keskiaikaisessa rakennuksessa Tallinnan kaupunginmuurin ääressä. Samassa yhteydessä myös pieni kirkkotaide- ja käsityömuseo.
Aiheesta muualla.
Saimaan Pallon SM-liigakausi 2023–2024

Jääkiekon SM-liigakausi 2023–2024 oli SaiPalle 37. kausi SM-liigassa ja kaikkiaan 49. kausi pääsarjatasolla. Joukkueen ensimmäinen ottelu oli 13. syyskuuta vieraissa KalPaa ja viimeinen ottelu 12. maaliskuuta Pelicansia vastaan. Kausi oli seuralle neljäs peräkkäinen ilman pudotuspelejä (viides, mikäli peruttu pudotuspelikevät 2020 lasketaan mukaan). SaiPa oli toista kautta peräkkäin sarjan viimeinen, ja seura teki uuden sarjaennätyksen peräkkäisissä peleissä ilman varsinaisen peliajan voittoa. Joukkueen paras maalintekijä oli Valtteri Ojantakanen ja paras pistemies Antti Kalapudas. Päävalmentajana toimi Ville Hämäläinen.
Otteluohjelma.
Harjoitusottelut.
SaiPa osallistui 4. elokuuta järjestettyyn Rauman Pitsiturnaukseen sekä 19.–20. elokuuta Slovakian Popradissa järjestettyyn Tatra Cupiin.
Pelaajatilastot.
Kenttäpelaajat.
"MV = Maalivahti, P = Puolustaja, H = Hyökkääjä"
Sirkka Valjakka

Sirkka Eine Valjakka (o.s. Ojala; 9. heinäkuuta 1913 Lahti – 3. toukokuuta 1996 Jyväskylä) oli suomalainen museonjohtaja ja kansanperinteen tutkija, joka toimi Keski-Suomen museon hoitajana ja johtajana vuosina 1949–1978. Hän osallistui myös Jyväskylän kunnallispolitiikkaan ja laati teoksia Jyväskylän rakennushistoriasta.
Valjakan isä oli Keski-Suomen museon ensimmäinen museonhoitaja, Jyväskylän seminaarin lehtori Toivo Ojala, ja äiti kansakoulunopettaja Eine Matilda Avenius. Sirkka Valjakan puolisona oli vuodesta 1941 opetusneuvos Urho Valjakka. Valjakka kirjoitti ylioppilaaksi Porissa vuonna 1934 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1940, maisteriksi 1950 ja lisensiaatiksi 1970. Sota-aikana hän oli lottana. Hän tutki kansanperinnettä Keskisuomalaisen Osakunnan kotiseuturetkillä sekä suomensukuisten kansojen kulttuuria. Hänen lisensiaattitutkimuksensa vuodelta 1970 käsittelee Jyväskylän rakennushistoriaa.
Valjakka toimi Kuopion museon hoitajana vuosina 1947–1949 ja tuli Jyväskylän museon hoitajaksi sekä museoyhdistyksen sihteeriksi isänsä seuraajana vuonna 1949. Museonjohtajan tittelin hän sai vuonna 1960. Alvar Aallon arkkitehtitoimisto suunnitteli Keski-Suomen museon vuonna 1961 valmistuneen rakennuksen Valjakan laatiman tilasuunnitelman pohjalta. Valjakan kaudella järjestettiin myös käsityöläismuseona toimivien vanhojen rakennusten siirtäminen Keski-Suomen museon tontille ja perustettiin erillinen Pienmäen talomuseo. Hän vaikutti lisäksi päätökseen sijoittaa Suomen kotiteollisuusmuseo Jyväskylään vuonna 1982. Sivutoimisesti Valjakka oli Jyväskylän yliopiston tuntiopettajana vuosina 1957–1974.
Kokoomusta edustanut Valjakka oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1957–1968 ja presidentin valitsijamies vuoden 1962 vaaleissa. Hän oli Keski-Suomen maakuntaliiton hallituksen jäsen vuosina 1951–1960, Suomen museoliiton keskushallituksen jäsen vuodesta 1967, Jyväskylä-Seuran hallituksen jäsen vuosina 1955–1978, Jyväskylän liike- ja virkanaisten liiton puheenjohtaja vuosina 1951–1961 ja Suomen soroptimistiunionin presidentti vuosina 1966–1968. Vuodesta 1991 hän oli Suomen museoliiton kunniajäsen.
Valjakka osallistui Keski-Suomen maakuntahengen ja kulttuurielämän kehittämiseen. Hän kuului kilpailulautakuntaan, joka valitsi Keski-Suomen vaakunan vuonna 1951. Hänelle myönnettiin vuonna 1982 Jyväskylä-mitali.
Teoksia.
Valjakka kirjoitti myös useita lukuja 1940–1980-luvulla julkaistun "Keski-Suomi"-tietokirjasarjan eri osiin.
Viinintuotanto Ukrainassa

Viinintuotanto on yksi Ukrainan maatalouden osa-alue, joka on perinteisesti ollut pieni. Maan ilmasto ja hedelmällinen maaperä sopivat kuitenkin monien eri rypälelajikkeiden viljelyyn etenkin Etelä-Ukrainassa Mustanmeren läheisyydessä ja Taka-Karpatiassa.
Historia.
Varhaisimmat jäänteet Ukrainassa kasvatetuista viiniköynnöksistä ovat 800-luvulta eaa. Muinaiset kreikkalaiset tuottivat viinejä Krimin niemimaalla ja Mustanmeren alueella jo 700-luvulla eaa. Taka-Karpatian seudulta on löydetty rypäleiden leikkaamiseen käytettyjä veitsiä 300-luvulta eaa. Joidenkin historioitsijoiden mukaan viinikulttuuri saattoi Ukrainassa alkaa jo Tripoljen kulttuurin aikaan (5 000–3 000 eaa.). Tuon kulttuurin jäännöksiin liittyy paljon keramiikkaa, ja jo 7 000 vuotta vanhoista saviruukuista on löydetty viinirypäleiden siemeniä. 
Muun Euroopan tavoin munkeilla oli keskeinen rooli viinintuotannossa keskiajalla. Krimin sodan jälkeen venäläinen ruhtinas Lev Golitsyn alkoi viljelemään viiniä nykyisen Ukrainan alueella. Hän oli tutustunut kuohuviinin valmistukseen opiskellessaan Pariisissa. Golitsynia pidetään Venäjän kuohuviinin isänä.
Neuvostoaikoina viiniviljelmät kollektivisoitiin siinä missä muukin maatalous ja viinin tuotannosta tuli entistä teollisempaa: tavoitteena oli tuottaa määrällisesti enemmän viiniä kuin tuottaa kallista ja laadukasta viiniä. Kotimaan markkinoilla juotiin enimmäkseen väkeviä viinejä ja jälkiruokaviinejä. Vuosina 1985–1987 ukrainalaisista viinitiloista katosi 80 %, kun Gorbatšov käynnisti alkoholin vastaisen kampanjan.
Venäjän miehitettyä Krimin niemimaan vuonna 2014 merkittävä osa - noin 17 000 hehtaaria- Ukrainan viinintuotantoalueista siirtyi miehitysalueisiin. Miehitysalueisiin siirtyi muun muassa Massandran historiallinen viinitila. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 osa Ukrainan perinteisistä viininviljelyalueista, kuten Hersonin alue, muuttui rintamaksi. Viinintuotanto on kuitenkin jatkunut olosuhteiden salliessa.
Viinialueita ja rypälelajikkeita.
Viinin päätuotantoalueet sijoittuvat Taka-Karpatiaan ja Ukrainan Mustanmeren läheisiin eteläosiin eli Krimille sekä H’ersonin, Mykolajivin ja Odessan alueille. Jonkin verran kokeellista viinintuotantoa tehdään myös Lvivissä, Kiovassa ja Ternopilissä.
Ukrainassa kasvatetaan useita yleisiä rypälelajikkeita Cabernet Sauvignon, Merlot, Chardonnay ja Riesling. Näiden lisäksi paikallisia erikoisuuksia ovat Telti Kuruk, Odesa Black ja Sukholimansky.
Markansaari

Markansaari on Pirkanmaan Ikaalisissa Kyrösjärvessä oleva saari.
Maantietoa.
Metsäinen saari on 630 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on hieman yli 10,1 hehtaaria. Se sijaitsee Kyrösjärven kaakkoispuoliskossa Ikaalisten keskustaajaman edustalla järvenselällä. Sen lähellä sijaitsee tätä suuremman kokoinen saari Taivalsaaret, joka nimestään huolimatta on nykyisin yksi suuri saari. Markansaaren ympärillä samalla alle kolmimetrisellä matalikolla sijaitsee neljä pientä saarta sekä lukuisia luotoja ja kiviä. Itäpuolisia saaria ovat Viisikymmenpenninen, jossa on kaksi rakennusta, Kaksikymmenviisipenninen ja Penni. Länsipuolisella pikkusaarella ei ole Karttapaikassa karttanimeä. Markansaaren keskiosassa sijaitsee laaja mäki, joka kohoaa 97 metrin korkeuteen eli huippu nousee yli 14 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Saaren pohjoiskärjessä sijaitsee vapaa-ajan asunto.
Virkistysarvoja.
Saarella sijaitsee kalastajien käyttämä nuotiopaikka. Saaressa sijaitsee myös paikallisen saunaseuran rakentama telttasauna, jonka paikka on Ikaalisten kaupungin omistamalla maalla.
Markansaari on hyvä retkeily- ja telttailupaikka. Kesäisin Markansaarella on myös kaksi laituria sekä pieni uimaranta. Lisäksi saaresta löytyy ulkohuussi.
Historiaa.
Saaren eteläpäässä on Museoviraston tiedoissakin mainittu 13–15 metriä leveä kivistä ladottu kivikehä, jonka kehä on noin metrin leveä. Sen lähellä saattaa olla toinenkin kivilatomus, joka olisi kuitenkin hajotettu. Kivirakenteita ei ole tutkittu, mutta paikalliset ovat liittäneet ne Kyrösjärven kautta kulkeneeseen erä- ja kauppareittiin.
Otto Klauwell

Otto Adolf Klauwell (7. huhtikuuta 1851 Langensalza – 11. toukokuuta 1917 Köln) oli saksalainen säveltäjä ja musiikintutkija.
Klauwell opiskeli Leipzigissä Carl Reinecken ja Richterin johdolla. Hän väitteli Leipzigin yliopistosta filosofian tohtoriksi vuonna 1874 väitöskirjallaan "Die historische Entwicklung des musikalische Canons". Klauwell työskenteli Kölnissä konservatorion opettajana vuodesta 1875 ja varajohtajana vuodesta 1905. Hän julkaisi lukuisia kirjoja musiikin aiheista. Klauwellin sävellystuotannon joukossa ovat oopperat "Das Mädchen vom See" (1889) ja "Die heimlichen Richter" (1902). Hän sävelsi myös alkusoittoja, kamarimusiikkia, pianokappaleita ja lauluja.
Frederick Brown

Frederick Brown (1851 - 1941) oli englantilainen taidemaalari sekä taideopettaja. Hän perusti vuonna 1886 New English Art Clubin, jonka jäsenet olivat Pariisissa koulutettuja taidemaalareita ja omasta mielestään jääneet syrjään Ison-Britannian taidemaailmassa. 
Brown opiskeli ensin South Kensington Schoolissa ja sen jälkeen Pariisissa Académie Julianissa vuodet 1883-1884. 
Kotimaahansa palattuaan Brown ryhtyi uudistamaan kotimaansa taideopetusta, jota hän piti vanhakantaisena. Toimittuaan opettajana Westminster School of Artissa, hänet nimitettiin Slade School of Artin professoriksi vuonna 1892. Ajanjaksoa pidetään nykyään koulun parhaana aikana. Opettajana hän panosti opiskelijoiden oman, yksilöllisen tyylin löytymiseen ja kehittämiseen. Hänen oppilaistaan mainittakoon Ethel Walker ja Henry Tonks 
Professorina ollessaan Brown käytti kaikki suhteensa taidemaailmassa saadakseen oppilaiden töitä julkisuuteen. Professorin virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1917 ja nimitti seuraajakseen Tonksin. 
Brown oli myös taidekeräilijä. Hän keräili aikalaistaiteilijoiden ja oppilaidensa töitä. Hänen omia töitään on Tate-gallerian kokoelmissa.
Junantuoma

Junantuoma on Aki Tykin 19. helmikuuta 2024 julkaistu ensimmäinen sooloalbumi.
Albumin ensisingle ”Satulinna, Satumaa” nousi Suomen virallisen radiosoittolistan 55. sijalle ja toisena julkaistu ”Junantuomat” 40. sijalle. Kolmantena singlenä julkaistiin ”Onnekkaimmat”.
Miesbach

Miesbach on kaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa.
Maantiede.
Miesbach sijaitsee ylänkömaalla Schlierach-joen laaksossa Baijerin eteläisimmässä osassa noin 40 kilometriä Münchenistä eteläkaakkoon.
Historia.
Miesbach mainitaan asiakirjassa ensi kerran vuonna 1114. Seuraavana vuosisatana paikkakunta sai markkinaoikeudet. Keskiaikana Miesbachia hallinnut Waldeckerin suku menetti valtansa Maxlrainin aatelissuvulle, joka yritti edistää reformaatiota alueella. Herttua Wilhelm V pakotti Miesbachin alueen takaisin katoliseen uskoon 1580-luvulla. 1600-luvun lopulla Miesbachista tuli pyhiinvaellusten kohde, vaihetta kesti noin sata vuotta. 1800-luvulla Miesbach oli edelleen maatalousvaltainen, vaikka sieltä kokeiltiin onnistuneesti sähkönsiirtoa Müncheniin 57-kilometrisellä linjalla. 1900-luvun suursodissa Miesbachissa toimi varuskunta. Vuonna 1918 sille annettiin kaupunkioikeudet. Miesbach säilyi vähin vahingoin toisesta maailmansodasta antautumalla yhdysvaltalaisille sotilaille toukokuussa 1945. Vuonna 1978 Miesbachiin liitettiin maalaiskunnat Hausham, Niklasreuth, Parsberg ja Wies.
Miesbachin merkittävä nähtävyys on vanhakaupunki kokonaisuudessaan. Siellä sijaitsee muun muassa kirkko Mariä Himmelfahrt, joka edustaa klassismin arkkitehtuuria.
Talous ja liikenne.
Miesbachin talous painottuu valmistavaan teollisuuteen ja maatalouteen. Kaupungissa on lääketeollisuutta ja ilmailualan yrityksiä. Miesbachin pohjoispuolitse kulkee moottoritie BAB 8, joka on yhdistetty kaupungin katuverkkoon maantiellä 472.
Spremberg

Spremberg on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksassa. Se koostuu Sprembergin kantakaupungista ja aiemmin itsenäisistä maalaiskunnista, jotka liitettiin siihen Saksojen yhdistymisen jälkeen. Sprembergin vanhakaupunki on rakennettu Spree-joen saarelle.
Maantiede.
Spremberg sijaitsee Brandenburgin kaakkoiskolkassa noin 125 kilometriä Berliinistä kaakkoon. Kaupungin halki virtaa Spree-joki, joka laajenee tekojärveksi kaupungin pohjoisosassa. Spremberg oli Saksan keisarikunnan maantieteellinen keskipiste vuodesta 1871 ensimmäiseen maailmansotaan.
Historia.
Sprembergin historiallisia dokumentteja tuhoutui kaikkiaan seitsemässä kaupunginpalossa vuosina 1429–1705. Arkeologisten löytöjen perusteella alueella on ollut jatkuvaa asutusta jo tuhansia vuosia. Ensimmäinen tunnettu asiakirjamaininta Sprembergista on vuodelta 1301 muodossa "oppidum et castrum Sprewenberch". Vuonna 1406 nimi oli lyhentynyt nykyiseen muotoonsa. Bautzenin ja Cottbusin välisellä matkalla oli käytännöllisintä ylittää Spree Sprembergin kohdalla, sillä ainoat joen ylittäneet sillat sijaitsivat siellä. Edullinen sijainti edisti talouskasvua. Sprembergin tekstiiliteolliset juuret yltävät 1500-luvulle, jolloin alueelle muutti alan käsityöläisiä. Vuosina 1880–1943 kaupungissa toimi tekstiilialan oppilaitos Preußische Fachschule für Textilindustrie.
Sprembergin vanhakaupunki sijaitsee saarella, jota Spree erottaa mantereesta. Se on yhdistetty muuhun kaupunkiin lukuisin silloin. Sprembergin vanhin rakennus on Schloss Spremberg, jonka historia alkaa 1000-luvulta.
Talous ja liikenne.
Sprembergin elinkeinoja ovat muun muassa kaivostoiminta, metallinjalostus, energiateollisuus ja muoviteollisuus. Lähimmät moottoritiet ovat kaupungin pohjoispuolitse kulkeva BAB 15 ja länsipuolitse kulkeva BAB 13.
Jonathan McDowell

Jonathan Christopher McDowell on astronomi ja astrofyysikko. Hän työskentelee Harvard–Smithsonian Center for Astrophysics:ssä ja kuuluu Chandra-avaruusteleskoopin työryhmään. McDowell on tehnyt vuodesta 1989 alkaen "Jonathan's Space Report" -nimistä uutiskirjettä ja sittemmin myös nettisivua.
Asteroidivyöhykkeen asteroidi 4589 McDowell nimettiin hänen mukaan vuonna 1993.
Hakojärvi (Hyrynsalmi)

Iso Hakojärvi ja Pieni Hakojärvi sijaitsevat noin 20 kilometriä Hyrynsalmen keskustasta itään Kainuun maakunnassa. Niiden pinta-ala on 2,8 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 76 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Pieni Hakojärvi sijaitsee Ison Hakojärven pohjoispuolella. Altaita erottaa Pirttiniemi ja yhdistää Hakosalmi, jonka kapein kohta on noin 120 metriä. Järven pohjoisin alue on Matolahti. Hakojärvien syvin alue sijaitsee Pienen Hakojärven eteläosassa, jossa on myös järven syvin piste, noin 17 metriä.
Ison Hakojärven ja Pienen Hakojärven laajin saari on Ison Hakojärven keskellä sijaitseva noin hehtaarin kokoinen Hakosaari. Pienen Hakojärven keskivaiheilla sijaitsee Selkäsaari-niminen pienten saarien ja luotojen rykelmä.
Suot ja metsät reunustavat Hakojärviä. Järvien tulouoma on koillisesta Mutkansuon halki virtaava Kaihlasjoki, joka laskee Kaihlaseen (185,3 metriä mpy), josta alavirta jatkuu Pienen Hakojärven koillisrantaan Ala-Kaihlasjokea pitkin. Hakojärvien luusua sijaitsee Ison Hakojärven luoteiskolkassa, jossa vedet laskevat Hakokoskea Hakojokeen ja päätyvät Ylä-Tervajärveen (170,6 metriä mpy).
Ison Hakojärven ja Pienen Hakojärven vesitilavuus on 9 908 000 kuutiometriä.
Iso Hakojärvi ja Pieni Hakojärvi (59.753.1.001) kuuluu Hakojärvien valuma-alueeseen (59.753), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Tervajoen valuma-alue (59.75) ja ensimmäinen on Luvanjoen valuma-alue (59.7). Hakojärvien valuma-alueeseen kuuluu kolmetoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Iso Hakojärvi ja Pieni Hakojärvi on niistä selkeästi laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Matala-Kokko, Syvä-Kokko ja Kaihlanen.
Johann Wilhelm Hertel

Johann Wilhelm Hertel (9. lokakuuta 1727 Eisenach – 14. kesäkuuta 1789 Schwerin) oli saksalainen säveltäjä, viulisti ja cembalisti. Hänen isänsä oli muusikko Johann Christian Hertel.
Hertel aloitti kiertämisen isäänsä säestävänä cembalistina 12-vuotiaana. Hän opiskeli viulunsoittoa Carl Höckhin johdolla Zerbstissä. Lisäksi hän sai opetusta Johann Heinrich Heililtä ja Berliinissä Franz Bendalta. Hertel oli Strelitzissä hoviviulistina ja -cembalistina vuosina 1744–1753. Vuodesta 1754 hän oli hovisäveltäjänä Schwerinissä.
Hertelin tuotantoon kuuluu orkesterimusiikkia, lauluja ja suurimuotoisempia vokaalimusiikin sävellyksiä, joihin kuuluu sekä maallisia että hengellisiä teoksia. Hertel kirjoitti kaksi omaelämäkerrallista kuvausta, jotka julkaistiin musiikkitieteilijä Erich Schenkin toimittamina vuonna 1957.
Charles Landelle

Charles Zacharie Landelle ( 2. kesäkuuta 1821 Laval - 13. lokakuuta 1908 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hänen maalasi laatukuvia , muotokuvia ja orientalistisia maalauksia. Hän oli omana aikanaan suosittu muotokuvamaalari ja hänen töitään on nykyään Ranskan ja Yhdysvaltojen museoiden kokoelmissa. 
Landelle opiskeli Pariisin taideakatemiassa Paul Delarochen ja Ary Schefferin oppilaana.Opintojen alkaessa hän oli vain 16- vuotias. Hän ei koskaan saavuttanut opettajiaan ilmaisuvoimassa, mutta kehitti oman kauniin tyylinsä. Hänen töitään oli esillä Pariisin Salongissa ensi kerran vuonna 1841 ja suuri yleisö ja kriitikot kiittelivät niitä. Kuningas Ludvig Filip kiinnitti myös huomionsa hänen maalauksiinsa ja myönsi hänelle kolmannen luokan mitalin. Arvostettua Prix de Romea hän ei saanut. 
Landelle teki maalausmatkoja Etelä-Ranskaan ja Italiaan ja teki paljon muotokuvia. Muotokuvamaalauksilla hän elätti itsensä, ne eivät olleet hänen mielestään merkittäviä töitä. Avioliiton Landelle solmi 1859. Liitosta syntyi kaksi poikaa, jotka kummatkin kuolivat ennen isäänsä. 
Vuonna 1848 tuli uusi palkinto ja vuonna 1852 keisari Napoleon III osti häneltä kaksi työtä ja lahjoitti ne hänen synnyinkaupungilleen. Lisäksi hänet nimitettiin kunnialegioonan ritariksi. Keisari mieltyi hänen töihinsä niin, että tilasi häneltä seinämasalauksia Élysée-palatsiin. Hän maalasi sinne neljää elementtiä kuvaavat maalaukset sekä sodan ja rauhan vertauskuvat. 
Vuonna 1866 Landelle matkusti Marokkoon. Tämän jälkeen hän innostui sikäläisistä aiheista. Matkalla oli virallinen luonne, sillä Landelle oli osa Napoleon III: n suurlähettilään, paroni Ayme d´Aquinin seuruetta. Matka kesti kaksi kuukautta ja sen aikana hän maalasi myös sulttaanin muotokuvan. Matkat Pohjois-Afrikkaan jatkuivat vuosina 1875- 1876, jolloin oli vuorossa Egypti. Landelle lumoutui Niilin laaksosta sekä muinaisten rakennusten raunioista. Myös vierailu Jerusalemissa oli suuri elämys. 
Landellea kohtasi odottamaton tragedia vuonna 1880, kun hänen vanhempi poikansa kuoli. Tämän jälkeen Landelle muutti vaimonsa ja nuoremman poikansa kanssa Algeriaan. Vain kahta vuotta myöhemmin hänen vaimonsa Alice menehtyi. Landelle jatkoi oleskeluaan Algeriaassa ja maalasi useita maalauksia sikäläisistä ihmisistä. Vuonna 1889 hän solmi avioliiton taidemaalari Anaïs Beauvais´n kanssa. 
Lavalissa, Landellen syntymäkaupungissa, ei ollut taidemuseota. Landelle oli aktiivinen museohankkeessa ja hän avasi Lavalin taidemuseon yhdessä presidentti Félix Fauren kanssa vuonna 1895. 
Elämänsä viimeiset vuodet Landelle eli yksin. Hänestä oli tullut uudelleen leski ja myös hänen toinen poikansa oli edesmennyt. Uransa aikana hän oli saanut paljon kunnianosoituksia ja hänen töitään oli ollut 208 näyttelyssä.
Anssi Eriksson

Anssi Eriksson on suomalainen pop-kulttuuriin erikoistunut toimittaja, kääntäjä ja tietokirjailija. Hän on kirjoittanut muun muassa Soundi- ja Riffi-lehtiin.
Östernäs

Östernäs on kaupunginosa Maarianhaminassa, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä Maarianhaminan keskustasta etelään. Östernäsiin johtaa tie 303, joka alkaa keskustassa Ålandsvägeniltä ja päättyy etelässä Järsövägeniin. 
Vuoden 2022 lopussa Östernäsissä asui 971 ihmistä. Asukasmäärältään Östernäs on Maarianhaminan toiseksi suurin kaupunginosa Västernäsin jälkeen.
Östernäsin nykyisestä rakennuskannasta suurin osa on 1970- ja 80-luvuilla valmistuneita pientaloja. Katujen nimistössä suurin teema on puut ja pensaat. Kaupunginosassa sijaitsee myös ahvenanmaalaisen kirkkoherran ja kirjailijan Valdemar Nymanin mukaan nimetty Valdemar Nymans stig.
Skolstigenillä sijaitsee entinen Övernäs folkskola, jossa toimi koulu vuodesta 1905–1906 vuoteen 1977 saakka, kunnes opetus siirtyi Ytternäs skolaan. Rakennuksessa toimii nykyisin päiväkoti ja se on suojeltu vuonna 2009. Nykyinen Övernäs skola toimii keskustassa Dalbergin kaupunginosassa.
Östernäs sijaitsee entisen Ytternäsin kylän mailla, joka vuoteen 1961 saakka kuului Jomalan kuntaan.
Flatey (Breiðafjörður)

Flatey on saari Islannin luoteisrannikolla Breiðafjörðurin lahdella. Se on suurin noin neljänkymmenen pienen saaren ryppäässä. Saari on noin kaksi kilometriä pitkä ja kilometrin leveä. Se on varsin tasainen.
Saari on ollut aikanaan vilkas kauppapaikka, mutta nykyisin siellä on asutusta vain kesäisin. Siellä on kirjasto ja vuonna 1926 valmistunut kirkko.
Paolo Giorza

Paolo Giorza (11. marraskuuta 1832 Milano – 5. toukokuuta? 1914 Seattle) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.
Giorza sai varhaisimman musiikkikasvatukseltaan isältään, muusikko-kuvataiteilija Luigi Giorzalta. Lisäksi hän opiskeli kontrapunktia La Croixin johdolla. Giorza tuli tunnetuksi kevyen musiikin ja baletin säveltäjänä. Hänen tuotantoonsa kuuluu yli 70 balettia. Giorza teki yhteistyötä monien 1800-luvun jälkipuoliskon maineikkaimpiin kuuluneiden koreografien, kuten Luigi Manzottin kanssa. Hänen ensimmäiset balettinsa ovat vuodelta 1853. Suuren suosion hänen sävellyksistään sai isänmaallinen laulu "La bella Gigogin", joka esitettiin ensimmäisen kerran 31. joulukuuta 1858. Vuonna 1860 La Scalassa kantaesitettiin Giorzan ooppera "Corrado, Console di Milano" (libretto: Luigi Gualtieri), mutta vastaanotto oli kielteinen. Giorzan tuotantoon kuuluu myös toinen ooppera, "Alba Barozzi" (libretto: Antonio Ghislanzoni), joka jäi kuitenkin esittämättä. Hän sävelsi myös jonkin verran hengellistä musiikkia.
Vuonna 1863 Giorza kutsuttiin Lontooseen säveltämään musiikkia Viktoriaa varten. Sieltä hän lähti Pariisiin, josta hän palasi Italiaan vuonna 1866. Giorza sai Giuseppe Garibaldilta henkilökohtaisen kiitoskirjeen vapaushenkisen musiikin säveltämisestä. Myöhemmällä urallaan hän työskenteli muun muassa oopperakapellimestarina Pohjois-Amerikassa. Giorza suuntasi vuonna 1867 pitkille kiertueille Meksikoon, Kuubaan ja Yhdysvaltoihin. Vuonna 1879 hän lähti Australiaan, jossa pääsi Sydney International Exhibitionin musiikkijohtajaksi. Hän sävelsi tapahtumaa varten kantaatin. Giorza palasi Italiaan, mutta jakoi 1890-luvun alusta lähtien aikansa Italian ja Yhdysvaltain välillä. Viimeisinä vuosinaan hän asui pysyvästi Yhdysvalloissa, jossa hän työskenteli urkujensoiton yksityisopettajana. Giorza kuoli köyhyydessä Seattlessa.
Chilen ilmavoimien lento-onnettomuus 2019

Chilen ilmavoimien lento-onnettomuus tapahtui 9. joulukuuta 2019, kun mannertenvälisellä sotilaallisella lennolla ollut Lockheed C-130 syöksyi Drakensalmeen 520 kilometriä luoteeseen Kuningas Yrjön saaresta. Kaikki koneessa olleet 21 matkustajaa ja 17 miehistön jäsentä kuolivat onnettomuudessa.
Tausta ja tapahtumien kulku.
Onnettomuuskone teki ensilentonsa vuonna 1978, jolloin se siirrettiin Yhdysvaltain laivastolle. Se siirtyi Chilen ilmavoimille heinäkuussa 1995. Onnettomuuslento 9. joulukuuta 2019 oli huoltolento Kuningas Yrjön saarelle. Kone lähti Santiago de Chilestä kello 16.53 paikallista aikaa, ja kulki ensimmäisen välietapin ohi kello 17.44. Koneeseen saatiin yhteys viimeisen kerran kello 18.13, minkä jälkeen siihen menetettiin yhteys. Lentokone julistettiin kadonneeksi ja sen etsintöihin tarjosivat apua Uruguayn ja Argentiinan ilmavoimat.
Onnettomuuden jälkeen.
Onnettomuuskone löydettiin 12. joulukuuta noin 30 kilometrin päästä koneen viimeisestä tiedetystä sijainnista, noin 3 200 metrin syvyydestä. Chilen ilmavoimien pääkomentaja kertoi onnettomuuden jälkeen, että lentokoneen hylyn ylössaaminen on hyvin vaikeaa, eikä onnettomuuden syytä välttämättä saada koskaan selville.
Kolbeinsey

Kolbeinsey on luoto Islannin pohjoispuolella. Se sijaitsee noin 105 km pääsaaresta pohjoiseen. Saari on tuliperäinen, ja eroosio on pienentänyt sitä vuosikymmenten kuluessa.
Saari on syntynyt vulkaanisessa purkauksessa noin 12 000 vuotta sitten. Alue on edelleen vulkaanisesti ja seismisesti aktiivista, ja siellä havaittiin maanjäristyksiä vuonna 2017.
Kolbeinsey mitattiin ensimmäisen kerran vuonna 1616. Silloin se oli 100 m leveä ja 700 m pitkä. Vuonna 1903 sen pinta-ala oli kutistunut noin puoleen, ja vuonna 2001 se oli enää 90 m2. Vuonna 2021 Kolbeinsey oli 20 m leveä länsi-itäsuunnassa, ja 14,5 m pohjoisesta etelään. Luodolla on suuri poliittinen merkitys, sillä se on Islannin pohjoisin piste ja määrittää maan aluevesien laajuutta.
Saarelle rakennettiin helikopterin laskeutumispaikka vuonna 1989, mutta eroosio tuhosi siitä puolet vuonna 2006.
Sörnäisten rantapromenadi

Sörnäisten rantapromenadi () tai lyhyemmin Sörnäistenranta (), on kävelykatu Helsingissä Hanasaaren osa-alueella Sörnäisten kaupunginosassa. Se sijaitsee Sörnäisten rantatien vieressä Hanasaaren länsipuoleisen altaan rannalla. Rantapromenadin varrella ei toistaiseksi ole kiinteitä rakennuksia, mutta siihen on pystytetty muun muassa kesäterassi, padelkenttiä, ulkokuntosali ja koirapuisto. Vuosina 2017–2023 siinä toimi myös ravintolalaiva "Merikerho".
Tulevaisuus.
Sörnäistenrantaan on suunniteltu suurimittaista uudisrakentamista 2020-luvulla. Sörnäisten rantatien uudelleenlinjauksen myötä sen varrelle valmistuisi kaksi pitkulaista toimistokorttelia, jotka toimisivat liikennemelua peittävänä muurina rannan puolelle valmistuvalle 1 400 asukkaan asuinalueelle. Asuinkerrostalojen väliin on suunniteltu autoliikenteeltä rauhoitettuja kujia, ja samalla ranta-alueen virkistysmahdollisuuksia parannettaisiin lisäämällä vehreyttä. Sörnäistenrannan ja Hanasaaren eteläkärjen välistä siltaa on myös suunniteltu.
Helsingin kaupunginhallitus ja -valtuusto hyväksyivät uuden asemakaavan ja kaavamuutoksen helmikuussa 2024.