tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pekka Suvitie

Pekka Johannes Suvitie (s. 28. kesäkuuta 1952 Nousiainen) on suomalainen yleisurheilija. Hän voitti aikuisten SM-mitaleja 1970-luvulla pituudessa, kolmiloikassa ja kymmenottelussa. 
Alun perin Pekka Suvitie oli kymmenottelija, jossa hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa vuonna 1972. Seuraavana vuonna Suvitie saavutti kymmenottelussa SM-hopeaa Heikki Kyösolan ottaessa niukan voiton Suvitiestä. Samanaikaiset opinnot Turun yliopiston oikeustieteellisessä pakottivat rajaamaan ajankäyttöä yleisurheilun, ja näin pituushypystä tuli päälaji. Siinä hän otti Suomen mestaruuden vuoden 1974 Kalevan kisoissa tiukassa taistelussa Tapani Taavitsaisen kanssa heidän päätyessä samaan tulokseen 779 cm Suvivuon toisen hypyn ollessa parempi. Vuonna 1975 hän palasi kymmenotteluun ottaen toisen Suomen mestaruutensa uudella SE-tuloksella 7 829 kovien kilpakumppanien Heikki Leppäsen ja Johannes Lahden sijoittuessa muille mitaleille. Saman vuoden syksyllä käydyissä moniottelijoiden Eurooppa cup -kilpailussa Suviovuo sijoittui parhaana suomalaisena viidenneksi. Olympiavuoteen 1976 Suvitie panosti keskittymällä enemmän heikompiin kymmenottelulajeihinsa eli 400 ja 1 500 metrin juoksuihin. Tämä ei kuitenlkaan tuottanut tulosta, jonka vuoksi panostus yleisurheiluun ei ollut enää sen jälkeen yhtä intensiivistä kuin aiemmin.
Pekka Suvitie valmistui oikeustieteellisestä vuonna 1979. Hän kilpaili vielä pituudessa, jossa saavutti SM-pronssia vuonna 1978 ja SM-kultaa vuonna 1979 ja samana vuonna myös kolmiloikan SM-hopeaa. Hän saavutti vuonna 1978 Kansainvälisen työläisurheilukomitean (CSIT) mestaruuskisoissa pituushyppykultaa. Vuodesta 1981 jälkeen Suvitie edusti Raision Urheilijoita.
Suvitie ei lakimieheksi valmistumisensa jälkeen kuitenkaan toiminut alalla. Hän toimi urheilu-uransa jälkeen 1980-luvulla yövartijana ja paikallislehden toimittajana. Sen jälkeen hän toimi parikymmentä vuotta rakennuksilla uudistalojen sisustuksien tekijänä. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2015.
Pekka Suvitie osallistui poliittiseen toimintaan SKDL:n edustajana. Hän toimi 1980-luvulla Turun kaupunginvaltuutettuna ja oli kansanedustajaehdokkaana myös useammissa 1980-luvun eduskuntavaaleissa.
Nelson Mandela Bay Stadium

Nelson Mandela Bay Stadium on jalkapallostadion Port Elizabethin kaupungissa Etelä-Afrikassa. Se oli yksi 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikoista.
FS Béarn (1920)

Béarn oli Ranskan laivaston ensimmäinen varsinainen lentotukialus.
Taustaa.
Ranskan laivaston pyrkimys ensi kerran operoida maakoneilla sotalaivalta oli, kun 700 tonnin sluupi "Bapaumelle" asennettiin lentokansi Nieuport 17 -hävittäjiä varten. Kaksi vuotta myöhemmin Ranskan laivastolle annettiin lupa tilata ensimmäinen täydellä lentokannella varustettu alus.
Kuten kaikki ensimmäiset lentokannella varustetut alukset "Béarnin" suunnittelun pohjana oli raskas sotalaiva. Ranskan laivastolle oli tilattu neljä Normandie-luokan taistelulaivaa vuoden 1913 laivasto-ohjelmassa ja viides "Béarn" vuoden 1914 laivasto-ohjelmassa. Alus tilattiin marraskuussa 1913, mutta ensimmäisen maailmansodan alkaessa kaikkien rakentaminen keskeytettiin materiaalien ja työvoiman käyttämiseksi tehokkaammin sodan edistämiseen. Alukset kuitenkin säilyivät, vaikka niistä oli poistettu osia, sodan loppuun saakka.
Alusten kohtalosta esitettiin lukuisia ehdotuksia, mutta ne olivat vanhentuneita ja epätaloudellista alustyyppiä ja niiden kohtaloksi lopulta muodostui Washingtonin laivastosopimus. "Béarn" kuitenkin päätettiin vuonna 1922 muuttaa lentotukialukseksi brittiläisen esimerkin mukaisesti, ja sen muutostyöt aloitettiin elokuussa 1923.
Palvelus.
Ennen toista maailmansotaa alus oli heikosti varustettujen laivastonilmavoimien koulutusaluksena ja lentokoneiden kuljetusaluksena. Toisen maailmansodan alussa Yhdysvalloista tullessaan alus pysähtyi kesäkuussa 1940 Yhdysvaltain vaatimuksesta Martiniqueen, jotta aluksen lastina olleet lentokoneet eivät joutuisi saksalaisten käsiin. Alus pysyi Länsi-Intiassa Yhdysvalloissa vuosina 1943–1944 tehtyyn huoltoonsa saakka, minkä jälkeen alus palasi kuljetustehtäväänsä.
Alus jatkoi kuljetustukilaivana vielä sodan päätyttyä Ranskan pyrkiessä säilyttämään siirtomaansa Indokiinassa. Aluksen aseet poistettiin vuonna 1948 ja siirrettiin koululaivaksi ja edelleen sukellusveneiden emälaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa 1966 ja romutettiin seuraavana vuonna.
Lompolo

Lompolo tai lompalo tarkoittaa järvimäistä suvantoa joen varrella. Lompolo-sanaa käytetään Peräpohjolan murteissa. Lompolo on lainattu suomeen (pohjois)saamen "luobbal"-sanasta, joka tarkoittaa samaa, mutta on suomen kielen lampi-sanan etymologinen vastine.
Gourmet Club

Gourmet Club on Juha Wuolijoen ohjaama suomalainen TV-elokuva, joka sai ensi-iltansa TV1:n "Kotikatsomo"-sarjassa 29. marraskuuta 2004. Elokuva voitti parhaan TV-elokuvan Venla-palkinnon vuonna 2004. 
Elokuva julkaistiin DVD:llä 13. huhtikuuta 2005.
Juoni.
Gourmet Club on eksklusiivinen kerho, jonka jäsenet kokoontuvat kahden viikon välein illalliselle. Jokaisella kerralla yksi kerhon jäsenistä tuo muille jäsenille tuntemattoman raaka-aineen, josta Chef Orsino Mangiacavallo (Michael Badalucco) valmistaa aterian. Jäsenet yrittävät arvata, mikä raaka-aine on kyseessä. Oikein tiennyt voittaa ennen ruokailua asetetut panokset itselleen. Mikäli kukaan jäsenistä ei arvaa oikein, saa raaka-aineen tuoja rahat itselleen. 
Yksi kerhon jäsenistä, Paavo Ylönen (Hannu-Pekka Björkman), kärsii rahaongelmista lainajärjestelyidensä takia. Hän kuitenkin keksii raaka-aineen, jota kukaan jäsenistä ei ikinä arvaisi.
Mbombela Stadium

Mbombela Stadium Nelspruitin kaupungissa Etelä-Afrikassa oleva jalkapallostadion. Se oli yksi 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikoista. Se sijaitsee 660 metrin korkeudessa merenpinnasta. Stadionilla pelataan myös rugbya.
East End

East End tarkoittaa yleisimmin Thamesin pohjois- ja Cityn itäpuolella olevia Lontoon kaupunginosia. 
Lontoon East End syntyi asutuksen levittyä kaupungin vanhan keskustan keskiaikaisten muurien itäpuolisille alueille. East End on alusta asti ollut selvästi köyhempää aluetta kuin kaupungin länsipuoli. Sinne sijoittui teollisuutta, joka hyödynsi Thames- ja Leajokien läheisyyttä. Varsinkin hajuja päästävät toiminnot, kuten nahkan parkitseminen, jotka oli kielletty kaupunginmuurien sisällä, sijoittuivat sinne osittain siksi, että vallitsevat länsituulet veivät hajut poispäin kaupungista.
East Endistä kehittyi 1800-luvulla leimallisesti köyhien ja siirtolaisten asuttama liikakansoitettu alue. Vuonna 1866 kolera surmasi siellä 3000 asukasta.
EastEnders on brittiläinen draamasarja, joka sijoittuu kuvitteelliseen Walfordin kaupunginosaan Lontoon East Endissä.
Barracuda (kappale)

”Barracuda” on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Heartin kappale. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen kolmannelta albumilta "Little Queen" (1977).
Kappaleesta tekivät coverversion The Accüsed EP:lleen "Hymns for the Deranged" (1988) ja Rasputina livealbumilleen "A Radical Recital" (2005). ”Barracuda” soi elokuvissa "Charlien enkelit" (2000) ja "Roll Bounce" (2005) sekä "Kukkulan kuningas" -sarjan jaksossa ”Dang Ol’ Love” vuodelta 2002 ja vuoden 2004 "" -videopelissä K-DST-radiokanavalla.
Yläjärvi (Pyhäjärvi Vpl)

Yläjärvi () on järvi entisen Vpl Pyhäjärven kunnan alueella, Karjalankannaksella. Järvi on pohjois-eteläsuuntainen, n. 2–4 kilometriä leveä ja n. 10 kilometriä pitkä järvi. Yläjärvi laskee vetensä sen länsipuolella olevaan Pyhäjärveen. Yläjärven rannalla sijaitsi pieni Yläjärven kylä. Nykyisin sen länsirannalla on venäläistä kesämökkiasutusta.
Junge Roemer

Junge Roemer ("Junge Römer") on pop rap -laulaja Falcon toinen studioalbumi, joka julkaistiin 6. huhtikuuta 1984.
Albumi nousi Itävallan albumilistan ensimmäiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 21 viikkoa.
HMS Activity

HMS Activity (viirinumero D94) oli Britannian kuninkaallisen laivaston saattuetukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin nopea rahtialus "Telemachus".
Valmistus.
Alus tilattiin Dundeesta Caledon Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. toukokuuta 1942 ja valmistui 14. lokakuuta.
Muutostyöt.
Alus siirrettiin 4. lokakuuta 1943 muutostöitä varten Gladstonen telakalle Liverpooliin, missä alukselle rakennettiin etrin lentokansi ja sen oikeaan reunaan komentosilta. Ruumaan rakennettiin etrin hangaari, jonka korkeus oli etriä. Hangaarin pituus mahdollisti ainoastaan hyvin pienen konemäärän. Hissi oli etriä kertaa etriä ja kykeni siirtämään 10 000 naulaa painavan lentokoneen. Alukselle rakennettiin lentokoneita varten 20 000 gallonan polttoainevarasto.
Alukselle asennettiin perään kaksiputkinen 4 tuuman 45 kaliiperin tykki. Lisäksi asennettiin kymmenen kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, joista neljä asennettiin ulkoneville hyllyille lentokannen alapuolelle ja kuusi yläkannen tasolle. Lisäksi alukselle asennettiin neljä yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä leveille alustoille.
Alus kykeni operoimaan virallisesti joko kuudella torpedopommittajalla ja neljällä hävittäjällä tai neljällä torpedopommittajalla ja kuudella hävittäjällä. Aluksella oli lentokoneita varten 20 000 gallonaa polttoainetta ja 10 kpl 18 tuuman torpedoita, 36 kpl 500 naulan ja 96 kpl 240 naulan sirpalepommeja sekä 144 kpl Mk XI -syvyyspommeja.
Palvelus.
Alus oli 1943 uusien lentäjien lentotukialustoiminnan koulutusaluksena, kunnes se siirrettiin suojaamaan saattueita Pohjois-Atlantille ja Jäämerelle. Alus oli lisäksi usein laivastontankkialuksena.
Alus oli ensimmäisen kerran suojaustehtävässä saattueen JW58 kaukosuojaukseen. Osaston muodostivat komentajan vara-amiraali Dalrymple-Hamiltonin lippulaiva risteilijä "HMS Diadem" (komentaja E. G. A. Clifford), saattuetukialukset "HMS Activity", jonka päällikkönä oli komentaja Willoughby, kannellaan kolme 819 laivueen Fairey Swordfishiä ja seitsemän Grumman F4F Wildcatiä ja "HMS Tracker" (komentaja Huntley) kannellaan seitsemän Grumman F4F Wildcatiä ja kaksitoista Grumman TBF Avengeria. Osaston hävittäjäsuojana olivat "HMS Impulsive", "HMS Inconstant", "HMS Obedient", "HMS Offa", "HMS Opportune", "HMS Onslow", "HMS Oribi", "HMS Orwell", "HMS Saumarez", "HMS Serapis", "HMS Scorpion" ja HMNoS "Stord".
Alus kuljetti 1945 täydennyslentokoneita Kaukoitään. Se myytiin huhtikuussa 1946 siviilikäyttöön, jolloin alus ristittiin "Breconshireksi". Alus saapui romutettavaksi 24. huhtikuuta 1967 Miharaan Japaniin.
Toninho Cerezo

Toninho Cerezo (s. 21. huhtikuuta 1955, Belo Horizonte), oikealta nimeltään Antônio Carlos Cerezo, on ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi puolustavan keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä, viimeisimpänä Kashima Antlersille vuodet 2013–2015.
Cerezo liittyi Brasilian maajoukkueeseen maaliskuussa 1977 ja pelasi joukkueessa 57 virallista maaottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän kuului joukkueensa kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1978 ja 1982. Ensin mainitussa Brasilia sijoittui kolmanneksi.
Aimo Pajunen

Aimo Kalervo Pajunen (20. marraskuuta 1931 Helsinki – 22. maaliskuuta 2013) oli suomalainen kenraali. Pajusta on sanottu erääksi Urho Kekkosen ajan keskeisistä turvallisuuspoliittisista vaikuttajista Suomessa.
Ura.
Suomalaisille silloinen eversti Pajunen tuli tutuksi viimeistään Helsingissä 1968 järjestettyjen Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen SALT-neuvottelujen yhteydessä. Presidentti Urho Kekkonen oli asettanut Pajusen ratkaisemaan neuvottelujen käytännön ongelmia. Eversti Pajunen muun muassa toimitutti uima-altaan neuvostovaltuuskunnan majapaikkaan Merihotelliin ja puita Hakaniemen rantaan. Menestys SALT-komennuksessa vauhditti hänen uraansa kenraaliluutnantiksi ja puolustusministeriön kansliapäälliköksi saakka. Hän toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä viidentoista vuoden ajan, vuosina 1979–1994 eli reserviin siirtymiseensä saakka.
Hän palveli puolustusministeriön lisäksi muun muassa Länsi-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1974–1975 ja Puolustusneuvoston sihteeristössä 1970–1974.
Yksityiselämä.
Aimo Pajusen isä oli everstiluutnantti Arvi Pajunen.
Pajunen oli naimisissa Seija Guttormsenin kanssa 1954–1996 ja Rea Nukarin kanssa vuodesta 2003.
Anna Retulainen

Anna Retulainen (s. 5. huhtikuuta 1969 Orimattila) on suomalainen taidemaalari, joka on tehnyt ekspressiivisiä piilokuvamaisesti esittäviä maalauksia. 
Retulainen on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Konstfackissa Tukholmassa. Alkuun Retulaiselta oli esillä suuria eläinaiheisia maalauksia, jotka näyttävät läheltä katsottuna hahmottomalta maalausryöpyltä. Kauempaa katsoen niistä erottui esimerkiksi tappelevia koiria tai karjalaumoja. Myöhemmin Retulainen on yhdistänyt maalauksissaan perinteiset vihannesasetelmat ja kukka-aiheet spontaaniin maalaustapaan.
Retulaisen teokset muistuttavat historiallisia joukkokohtauksia ja asetelmataidetta. Maalausten aiheet hahmottuvat pienten viitteiden kautta. Samaan aikaan ne on mahdollista nähdä abstrakteina tai informalistisina. Usein ne tuovatkin mieleen hahmopsykologian piilokuvat.
Hänelle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021. Retulaisen puoliso on Helsingin yliopiston keskiajan historian professori Samu Niskanen.
FC Loviisa

FC Loviisa on suomalainen jalkapalloseura Loviisan kaupungista. Seuran kotikenttä on Loviisan keskuskenttä, jonne mahtuu noin 500 katsojaa. 
FC Loviisa perustettiin vuonna 1992 Loviisan Torin ja Loviisan Riennon yhdistettyä jalkapallotoimintansa. Seura pelasi Kakkosessa kaudella 1994. Tor oli pelannut Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1939 ja 1966 sekä kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1974 ja 1976–1979. Kaudella 2009 FC Loviisan miesten joukkue pelaa Uudenmaan piirin Kutosessa. Vielä edellisellä kaudella joukkue pelasi Kaakkois-Suomen piirin Nelosessa. FC Loviisan miesten edustusjoukkue pelasi Kaakkois-Suomen piirin kolmosessa kaudella 2006.
Miesten edustusjoukkueen lisäksi FC Loviisalla on useita tyttö- ja poikajoukkueita. Loviisassa järjestetyssä maajoukkueen jalkapallokoulussa kävi yli 200 lasta vuosina 2008–2009. Seura järjestää Fortum Cup -junioriturnauksen.
FC Loviisalla on toimintaa myös futsalissa.
Kaappaus metrossa – Pelham 1 2 3

Kaappaus metrossa – Pelham 1 2 3 (alkuperäinen nimi "The Taking of Pelham 123") on Tony Scottin 2009 ohjaama trillerielokuva, jonka pääosissa ovat Denzel Washington ja John Travolta. Filmi perustuu Morton Freedgoodin salanimellä John Godey kirjoittamaan samannimiseen kirjaan. Kirja on filmattu aiemmin vuosina 1974 pitkänä elokuvana "Pelham 1-2-3 kaapattu" ja 1998 televisioelokuvana. Tämän version kuvaukset aloitettiin maaliskuussa 2008, ja se sai ensi-iltansa 12. kesäkuuta 2009.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä Ridley Scottin Tony-veli on ohjannut elokuvan mekaanisesti ja saanut aikaan vain paljon melua tyhjästä sekä ”ajan ja paikan tajua yhtä vähän kuin flipperissä”.
HMS Nairana (D05)

HMS Nairana (viirinumero D05) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Nairana-luokan saattuetukialus toisen maailmansodan lopulla. Alun perin se oli nopea rahtialus.
Muutostyöt.
Muutostöiden yhteydessä alukselle rakennettiin etrin lentokansi ja sen vasempaan reunaan silta, mutta ei katapulttia. Aluksen 45 × 34 jalan hissit kykenivät siirtämään 15 000 paunan lentokoneen hangaarista kannelle. Aluksen hangaarin korkeus oli etriä. Aluksella oli lentokoneita varten 52 000 gallonaa polttoainetta.
Aluksen konekapasiteetiksi oli suunniteltu viisitoista torpedopommittajaa ja kuusi hävittäjää, mutta käytännössä koneiden määrää oli hieman vähennettävä. Koneille oli aluksella 68 kpl 500 paunan, 180 kpl 250 paunan normaalia pommia, 58 kpl 500 paunan miinapommia, 21 kpl 18 tuuman torpedoa ja 270 kpl Mk XII -syvyyspommia.
Alukselle asennettiin tutkat tyyppejä 281B, 277 ja 293 korkeaan verkkomastoon. Tyypin 277 kapeakeilainen valvontatutka oli asennettu kuitenkin lyhyeen mastoon sillan katolle.
Palvelus.
"Nairana" toimi vuoden 1944 alusta Pohjois-Atlantilla sukellusveneiden torjuntaosastoissa. Se suoritti tehtävää usein yhdessä "HMS Activityn" kanssa. Alus myös suojasi Pohjoisella jäämerellä kulkevia saattueita.
Sodan jälkeen.
"Nairana" vuokrattiin 23. maaliskuuta 1946 Alankomaiden laivastolle, joka nimesi sen "Hr.Ms. Karel Doormaniksi" viirinumerolla QH1. Alus palautettiin 28. toukokuuta 1948 ja se myytiin lähes välittömästi kauppalaivastolle. Alus muunnettiin kauppa-alukseksi, ja se nimettiin "Port Victoriksi". Alus romutettiin 21. heinäkuuta 1971.
Marjut Töyli

Marjut Elisa Töyli (s. 23. toukokuuta 1967 Vaasa) on suomalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu. 
Lappeenrannan Urheilu-Miehiä edustanut Töyli voitti 400 metrin aitajuoksun SM-kultaa vuonna 1993 ja hopeaa 1992. Sisäradoilla hän voitti kultaa 300 metrin aitajuoksussa vuonna 1993 ja 400 metrin juoksussa pronssia vuonna 1994. Töyli osallistui myös Stuttgartin MM-kisoihin 400 metrin aidoissa vuonna 1993, mutta jäi alkueriin. Hänen ennätyksensä matkalla oli pari viikkoa ennen MM-kisoja juostu 58,23.
HMS Vindex

HMS Vindex oli Britannian kuninkaallisen laivaston Nairana-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin nopea rahtialus.
Muutostyöt.
Muutostöiden yhteydessä alukselle rakennettiin etrin lentokansi ja sen vasempaan reunaan silta, mutta ei katapulttia. Aluksen 45 × 34 jalan hissit kykenivät siirtämään 15 000 paunan lentokoneen hangaarista kannelle. Aluksen hangaarin korkeus oli etriä. Aluksella oli lentokoneita varten 52 000 gallonaa polttoainetta.
Aluksen konekapasiteetiksi oli suunniteltu viisitoista torpedopommittajaa ja kuusi hävittäjää, mutta käytännössä koneiden määrää oli hieman vähennettävä. Koneille oli aluksella 68 500 paunan, 180 250 paunan normaaliapommia, 58 500 paunan miinapommia, 21 × 18 tuuman torpedoa ja 270 Mk XII -syvyyspommia.
Palvelus.
"Vindex" palveli Pohjois-Atlantilla sukellusveneiden torjunta- ja saattuetehtävissä. Vuosina 1944-1945 aluksella oli muun muassa Firefly-pari sekä Fulmareita.
Sodan jälkeen.
"Vindex" muunnettiin kauppa-alukseksi ja se nimettiin "Port Vindexiksi". Alus romutettiin 1971.
Quantico

Quantico on kunta Prince Williamin piirikunnassa Virginiassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli 561 asukasta vuonna . Alueella sijaitsee useita Yhdysvaltain poliisi- ja sotilastoiminnan rakennuksia, muun muassa DEA:n, FBI:n ja merijalkaväen koulutuskeskukset.
Vuonna 2008 kaupungin pormestariksi tuli Iris Tharp.
The Brothers Bloom

The Brothers Bloom on Rian Johnsonin käsi­kirjoittama ja ohjaama yhdys­valtalainen seikkailu­komedia vuodelta 2009.
Lærdalin tunneli

Lærdalin tunneli () on Norjan ja maailman pisin maantietunneli. Se on 24,5 kilometriä pitkä ja sijaitsee Sognin ja Fjordanen läänissä Aurlandin ja Lærdalin välillä. Tunneli on kaksikaistainen ja osa eurooppatietä E16. 
Tunnelin rakentaminen aloitettiin vuonna 1995, ja se otettiin käyttöön marraskuussa 2000. Tunneli maksoi 930 miljoonaa kruunua.
Tunneliin on louhittu kolme luolaa, jotka toimivat levähdyspaikkoina.
Fighting

Fighting on Dito Montielin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva, joka sai ensi-iltansa 2009. Päärooleissa esiintyvät Channing Tatum, Terrence Howard, Luis Guzmán, Brian White ja kamppailulajien asiantuntija Cung Le.
Kellokosken ruukki

Kellokosken ruukki eli Kellokosken Tehdas Oy – Mariefors Bruk Ab toimi Tuusulassa Kellokosken alueella vuodesta 1795 vuoteen 1963, ja se jalosti takkirautaa auroiksi, kirveiksi ja muiksi työkaluiksi. Loppuaikoina kuitenkin alumiini korvasi raudan ja maito­tonkista tuli yhtiön päätuote. Yhtiön viimeinen toimitusjohtaja vuodesta 1927 oli Torsten Carlander-Reuterfelt.
Bellamyn tervehdys

Bellamyn tervehdys on Yhdysvalloissa vuosina 1892–1942 käytössä ollut tervehdys, jota käytettiin ennen muuta Yhdysvaltain lipun tervehtimiseen nk. lippuvalan yhteydessä. Tervehdys on saanut nimensä Francis Bellamyn (1855–1931) mukaan, joka otti sen osaksi lippuvalaansa vuonna 1892. Hänen alkuperäisen ohjeensa mukaan lippua tervehdittiin ensin sotilaallisesti nostamalla oikea käsi kämmenpuoli alaspäin otsalle, ja kun valassa mainittiin sana ”lippu”, oikea käsi nostettiin suoraksi yläviistoon, kämmenpuoli ylöspäin. Bellamyn mukaan tämä ele korosti iloa ja ylpeyttä, jonka vapauden symbolin, Yhdysvaltain lipun, tuli herättää katsojissa. 
Koska monet vierastivat sotilaallisen tervehdyksen käyttämistä lippuvalan yhteydessä (joka yleensä vannottiin luokkahuoneissa koulupäivän aluksi), Bellamy korvasi sen pian käden asettamisella rinnalle, sydämen korkeudelle. Siitä käsi nostettiin ylös tervehdykseen.
1920-luvulla Italian fasistit ottivat käyttöön nk. roomalaisen tervehdyksen, jonka Saksan kansallissosialistit pian omaksuivat itselleen nimellä Hitler-tervehdys tai saksalainen tervehdys. Tämä erosi vain vähän Bellamyn tervehdyksestä, lähinnä siten, että kämmenen asento oli erilainen (tässäkin suhteessa Bellamyn tervehdyksesta oli useita muunnoksia). Lisäksi Bellamyn tervehdys on määritelty nimenomaan lipun tervehtimisen yhteyteen, kun taas roomalainen ja saksalainen tervehdys olivat yleisesti käytössä tervehdyksinä. Tästä huolimatta monet yhdysvaltalaiset pitivät kiusallisena, että Yhdysvaltain luokkahuoneissa koululaiset tervehtivät maan lippua tavalla, joka oli lähes identtinen Italian fasistien tai Saksan kansallissosialistien tervehdyksen kanssa.
Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 Yhdysvallat joutui mukaan toiseen maailmansotaan. Tällöin Bellamyn tervehdys joutui entistä kiusallisempaan valoon. Presidentti Franklin D. Roosevelt määräsikin, että lippuvalan yhteydessä lippua tuli tervehtiä pitämällä käsi sydämellä koko valan ajan; sama koski myös Yhdysvaltain kansallislaulua, Tähtilippua. Yhdysvaltain kongressi hyväksyi asiaa koskevan lain 22. kesäkuuta 1942. Tämän jälkeen Bellamyn tervehdys poistui käytöstä nopeasti, vaikkakin osa kansalliskonservatiivisista piireistä halusikin ensiksi jatkaa sen käyttöä.
Vtoraja Liga

Vtoraja Liga (, "kakkosliiga") oli Venäjän jääkiekon neljäs sarjataso. Liiga oli jaettu keskiseen ja Uralin divisioonaan.
Vtoraja Liga oli neuvostoaikana maan kolmas sarjataso. Neuvostoliiton kaaduttua Venäjällä perustettiin Vysšaja Liga, mistä tuli uusi toinen sarjataso ja neuvostoaikaiset alemmat sarjat putosivat pykälän alemmas.
Havannansilkkikoira

Havannansilkkikoira ("havana silk dog", "silk havanese") on kuubalainen koirarotu. Se muistuttaa havannankoiraa mutta sitä ei tule sekoittaa siihen. Rodun tarkoituksena oli luoda uudelleen Euroopassa aiemmin suosittu, mutta sittemmin sukupuuttoon kuollut sylikoira, jonka juurten oli uskottu olleen siirtomaa-aikaisessa Kuubassa.
Ulkonäkö.
Rodulla sallitaan kaikki värit ja väriyhdistelmät paitsi merle - kunhan kirsu ja silmänympärykset ovat mustat; poikkeuksena suklaanruskeat yksilöt, joilla sallitaan tummanruskea kirsu ja silmänympärykset. Yleisimpiin väreihin lukeutuvat kerma, fawn, kullankeltainen, punainen, suklaanruskea, soopeli, agouti, sininen, brindle, musta ja valkokirjava. Säkäkorkeus vaihtelee 23–28 cm välillä. 
Alkuperä.
Alkuperäinen rotu tunnettiin nimellä "Blanquito de la Habana" tai "Blanquito Cubano". Se oli valkoinen, bichon-tyyppinen kuubalainen rotu, jonka juurista ei ollut varmuutta, mutta erään teorian mukaan sen esi-isän olisivat tuoneet saarelle italialaiset (bolognese tai maltankoira) ja toisen mukaan espanjalaiset ("bichon tenerife"/ teneriffankoira). Jälkimmäinen teoria on uskottavampi, sillä monet Kuubaan saapuneista eurooppalaisista olivat peräisin Kanariansaarilta. Tästä huolimatta maltankoiraa pidetään yleisesti kaikkien bichon-rotujen kantamuotona.
Blanquito de la Habana syntyi noin 1500-luvulla ja oli Kuubassa suosittu aina 1800-luvulle asti. Silloin se sekoittui villakoiriin, minkä seurauksena syntyi nykyinen havannankoira.
Lippuvala (Yhdysvallat)

Lippuvala () on Pohjois-Amerikan Yhdysvalloissa käytössä oleva rituaali, jossa osanottajat vannovat uskollisuutta Yhdysvaltain lipulle ja sille kansakunnalle, jota se edustaa. Vala lausutaan yleensä seisaaltaan yhteen ääneen, ja sen aikana oikea käsi tulisi pitää rinnalla, sydämen kohdalla. Miesten tulisi valan aikana paljastaa päänsä, mikäli heidän käyttämällään päähineellä ei ole uskonnollista merkitystä. Sotilaallisissa univormuissa olevat tekevät valan aikana kunniaa. 
Lippuvala on Yhdysvalloissa yleinen ennen muuta koulujen aamunavausrituaalina. Se on tällä hetkellä käytössä 25 osavaltiossa ja kuudessa sen käyttämistä kouluissa ”suositellaan”. 2000-luvulla eri oikeusistuimet ovat kuitenkin useasti linjanneet, että kaikilla oppilailla on perustuslaillinen oikeus kieltäytyä lippuvalasta. Lisäksi lippuvalaa voidaan käyttää yleisötapahtumissa, jossa Yhdysvaltain lippu nostetaan juhlallisesti salkoon, ja se voi olla käytössä esimerkiksi oikeuskäsittelyn aluksi. 
Lippuvala sai virallisen aseman 22. kesäkuuta 1942, jolloin Yhdysvaltain kongressi sääti asiaa koskevan lain. Kongressin tarkoituksena oli lujittaa amerikkalaisten yhteenkuuluvuuden tunnetta ja uskollisuutta kotimaahansa toisen maailmansodan raivotessa. Alun perin tervehdys otettiin käyttöön jo vuonna 1892, jolloin valan teksti julkaistiin "Youth’s Companion Magazine" -lehdessä Bostonissa, Massachusettsissa. Sitä käytettiin aluksi Kristoffer Kolumbuksen löytöretkien 400-vuotisjuhlien yhteydessä. Alkuperäisen valatekstin oli laatinut Francis Bellamy. Bellamyn laatimassa versiossa vannottiin uskollisuutta ”lipulleni” ("to my flag"), ei ”Yhdysvaltain lipulle”. 
Lippuvalaan lisättiin sanat ”Jumalan alaiselle” ("under God") kongressin päätöksellä 14. kesäkuuta 1954. Samassa yhteydessä säädettiin myös, että ”kansakunta” ("Nation") kirjoitetaan isolla alkukirjaimella. Aloitteen Jumalan lisäämisestä teki presidentti Dwight D. Eisenhower, joka halusi lisäyksellä taistella ”jumalattomia kommunisteja” vastaan kylmän sodan ilmapiirissä. Lisäys on erityisen huomattava, koska Yhdysvaltain perustuslaki erottaa kirkon ja valtion hyvin tarkkaan toisistaan. Esimerkiksi yleisissä kouluissa, joissa vannotaan uskollisuutta ”Jumalan alaiselle kansakunnalle”, ei saa olla minkäänlaista uskonnonopetusta. 
Sanamuoto.
Lähde:
Year One – kaiken alku

Year One – kaiken alku on Harold Ramisin 2009 ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jossa kaksi patalaiskaa metsästäjä-keräilijää karkotetaan kivikautisesta yhteisöstään. He vaeltavat sitten halki muinaisen maailman ja tapaavat muiden muassa Raamatun henkilöhahmoja kuten Kain ja Abel sekä Abraham ja Iisak.
Vastaanotto.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Year One" on ”rakenteeltaan rasittavan löysä ja yksittäisissä kohtauksissaankin kehnosti rytmitetty pöljäilyfarssi, jonka typerinä – eikä tippaakaan rakastettavina, kuten kunnon komediaan kuuluisi – antisankareina huseeraa kivikautisesta kylästään karkotettu tolvanakaksikko”.
Mucuchíes

Mucuchíes eli venezuelanpaimenkoira ("Venezuelan Sheepdog") on venezuelalainen koirarotu. FCI ei ole toistaiseksi tunnustanut sitä, mutta Venezuelan Kennelliitto "Federación Canina Venezolana" (FCV) on hiljattain hyväksynyt sen viralliseksi roduksi.
Ulkomuoto.
Mucuchíesilla on lyhyt karvapeite ja sen raajoissa on hapsut. Väritys on joko valkoinen tai valkoinen hunajanvärisin, punaruskein, mustin tai harmain merkein. Mucuchíes painaa 30–50 kg ja sen säkäkorkeus vaihtelee 55,9–71,1cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on erittäin rakastava, älykäs ja aktiivinen. Sosiaalistaminen ja määrätietoinen koulutus ovat välttämättömiä, sillä se voi olla aggressiivinen vieraita kohtaan. 
Alkuperä.
Mucuchíesin alkuperä on epämääräinen, mutta sen tiedetään olevan kotoisin Rangelin kuntaan kuuluvasta Mucuchíesin kylästä Méridan osavaltiosta, jossa se on toiminut Andien vuoristokoirana. 1500-luvun lopussa se saapui Venezuelan Andeille ja vartioi ja suojeli siellä karjaa petoeläimiltä. Espanjalaisten uskotaan tuoneen sen maahan ja sen esi-isiin lukeutuvat espanjanmastiffi, pyreneittenmastiffi, algerianmastiffi, aidi ja pyreneittenkoira. Vuosien saatossa kyseisiä rotuja risteytettiin keskenään sekä paikallisten venezuelalaisten koirien kanssa, ja niin saatiin aikaan voimakas ja erittäin monikäyttöinen työkoira. Vuonna 1926 mucuchíes oli levittäytynyt koko Venezuelan alueelle ja myös osittain sen ulkopuolelle. Maalaus, jossa esiintyy hevosella ratsastava Simón Bolívar mucuchíesin kanssa, joka annettiin hänelle hänen ylittäessään Venezuelan, on kuuluisa. Huono jalostus vahingoitti kantaa ja vuonna 1961 perustettiin yhdistys varmistamaan sen, että jalostus parantuisi. Vuonna 1964 rotu nimettiin Venezuelan kansalliskoiraksi. Vuonna 2012 Venezuelan Kennelliitto viimein tunnusti rodun.
Hoito.
Rotu kaipaa paljon liikuntaa ja kaipaa lenkkien lisäksi säännöllistä irti juoksemista suurella alueella. Se ei kaipaa paljoa harjausta.
Barrett Firearms Manufacturing

Barrett Firearms Manufacturing on vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen asevalmistaja. Yrityksen tärkein tuote on Barrett M82 -kivääri.
Historia.
Yrityksen perustaja Ronnie Barrett aloitti uransa vuonna 1972 ammattivalokuvaajana. 1. tammikuuta 1982 hän oli rannalla kuvaamassa, kun ohi lipui PBR-vene, jossa aseistuksena oli kaksi .50 kaliiberin konekivääriä. Hän otti veneestä kuvan joka sai hänet myöhemmin miettimään aseen muuntamista tarkka-ampuja käyttöön.
Koska kukaan muu ei ollut vielä valmistanut .50 kaliiberin kivääriä, päätti Barret valmistaa prototyypin aseesta puoliautomaattisena. Hän piirsi muutamia luonnoksia aseesta ja lähestyi piirrosten kanssa eri metalliverstaita. Ideasta ei kuitenkaan oltu kiinnostuneita, vaan hänelle sanottiin että: "Jos ideasi olisi toimiva, joku älykkäämpi olisi jo tehnyt sen". Lopulta eräs työkalujen valmistaja suostui auttamaan häntä. Ensimmäistä prototyyppiä miehet tekivät varsinaisten töidensä lomassa, töiden kestäessä usein pitkälle yöhön. Lopulta, neljän kuukauden uurastuksen jälkeen, ensimmäinen olalta laukaistava .50 kaliiberin kiväärin prototyyppi oli valmis.
Aseesta tehtiin nopeasti uudistettu ja parempi versio, jonka Barret vei Teksasin asemessuille esiteltäväksi. Mielenkiinto aseeseen oli varsin lievää ja Barret sai ainoastaan kolme tilausta aseestaan. Varsin pienellä budjetilla hän perusti pienen verstaan autotalliinsa, jossa teki ensimmäisen 30 kappaleen ase-erän myytäväksi. Pienen mainoksen avulla Shot Gun Newsissa hän sai kaikki aseet myytyä miltei heti.
Ensimmäiset suuret myyntierät osti Ruotsi vuonna 1989. Vähän sen jälkeen, Yhdysvaltain armeija osti M82:a ja se tuli palveluskäyttöön Persianlahden sodassa. Nykyään yhtiöllä on sopimuksia yli 40 eri sotilasorganisaation kanssa tarkka-ammuntakivääreistä.
M82A1:n menestys johti yhtiön suunnittelemaan useita muita malleja .50 BMG -kaliiberin kivääreistä, mukaan lukien M95, M99 ja M99-1. Nämä ovat halvempia ja kevyempiä pulttilukkokivääreitä. Viimeisimpänä mallinaan Barret Firarms on tuonut markkinoille REC7-mallin (vuonna 2008) joka on rynnäkkökivääri. Ase on suunniteltu sitä silmällä pitäen, että se joskus syrjäyttäisi nyt laajasti yhdysvaltojen armeijan käytössä olevan m16/M4 rynnäkkökiväärin.
Yrityksen valikoimaan kuuluu aseiden lisäksi myös itse valmistettavat oheistarvikkeet, kuten kiikaritähtäimet ja tähtäimiin liittettävät BORS-etäisyysmittarit. Lisäksi yritys järjestää ampumakursseja, jossa opetellaan tarkkuusammuntaa Barret-kivääreillä.
Hyväkkäät

Hyväkkäät ("The Goodies") on brittiläinen televisiokomediasarja, jota esitettiin 1970–1982. Sarjassa esiintyivät Tim Brooke-Taylor, Graeme Garden ja Bill Oddie, jotka myös käsikirjoittivat sarjan jaksot.
Brooke-Taylor, Garden ja Bill Oddie olivat ensimmäisen kerran yhteistyössä radiokomediassa "I'm Sorry, I'll Read that Again", jota esitettiin 1964–1973. Ennen "Hyväkkäitä" he tekivät myös BBC:lle sketsikomediasarjan "Broaden Your Mind" (1968–1969). BBC esitti "Hyväkkäitä" vuoteen 1980 saakka, jonka jälkeen sarja siirtyi ITV:lle. Yksittäisiä jaksoja on myöhemmin julkaistu DVD:llä.
Britanniassa tunnetaan tapaus, jossa mies kuoli nauruun katsoessaan televisiosarjan jaksoa ”Ecky-Thump” vuonna 1975. Hän sai sydänkohtauksen naurettuaan puoli tuntia yhteen menoon. Miehen leski kirjoitti myöhemmin kirjeen sarjan esiintyjille ja kiitti heitä siitä, että he olivat tehneet miehen elämän viimeisestä puolituntisesta niin miellyttävän. Miehen lapsenlapsella on myöhemmin ilmennyt perinnöllinen rytmihäiriöille altistava Pitkä QT -oireyhtymä.
Margrethe Renstrøm

Margrethe Renstrøm (s. 21. maaliskuuta 1985 Søgne, Norja) on norjalainen yleisurheilija. Hän kilpailee pituushypyssä ja kolmiloikassa.
Renstrømin uran suurin saavutus on pituushypyn pronssi yleisurheilun EM-kisoista 2012. Hän hyppäsi Helsingissä järjestetyn kilpailun loppukilpailussa tuloksen 667 senttimetriä. Renstrøm on myös voittanut seitsemästi, vuosina 2002–2003 ja 2005–2009, pituushypyn ulkoratojen Norjan-mestaruuden. Vuoden 2009 mestaruuskilpailuissa, 1. elokuuta, hän hyppäsi Norjan ennätykseksi tuloksen 664 senttimetriä. Edellinen ennätys oli Berit Berthelsenin 656 senttimetriä vuodelta 1968. Sisäratojen Norjan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2009 ja sijoittunut toiseksi vuonna 2006. Hän paransi Norjan ennätystä yleisurheilun EM-kisojen 2010 karsinnassa Barcelonassa hypättyään 668 senttimetriä. Loppukilpailussa hän sijoittui 12:nneksi.
Kolmiloikassa Renstrøm on voittanut Norjan-mestaruuden kolmesti, ulkoradoilla vuosina 2006 ja 2007 sekä sisäradoilla vuonna 2005. Lisäksi hän on saavuttanut pronssia vuoden 2005 ulkoratojen Norjan-mestaruuskilpailuissa.
Renstrømin pituushyppyennätys sisäradoilla on 616 senttimetriä, jonka hän hyppäsi helmikuussa 2007. Hänen kolmiloikkaennätyksensä on ulkoradoilla heinäkuun 2006 Norjan-mestaruuskilpailuissa hypätty 13,25 metriä.
Renstrøm edustaa oslolaista Idrettsklubben Tjalvea, johon hän siirtyi vuonna 2005 synnyinpaikkakuntansa seurasta Søgne IL:stä.
Renstrøm on koulutukseltaan fysioterapeutti. Hän on valmistunut Høgskolen i Oslosta.
Suunnitelma W

Suunnitelma W () on Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin yhdessä toisen maailmansodan aikana luoma suunnitelma, jonka tarkoituksena oli vastata Saksan suunnittelemaan maihinnousuun Irlantiin. Saksa oli vuosina 1939–1940 käymänsä salamasodan jälkeen miehittänyt Puolan ja Ranskan sekä useita pienempiä maita, ja Britannia sai perustellusti aiheen epäillä olevansa itse seuraava hyökkäyksen kohde. Vaikka Irlanti oli toisessa maailmansodassa virallisesti puolueeton, saksalaisten hyökkäystä myös sinne pidettiin mahdollisena. Saksalaiset olivatkin aloittaneet operaatio Vihreäksi nimetyn suunnitelman maihinnoususta Irlantiin laatimisen toukokuussa 1940. Britannian tiedustelu sai siitä ensimmäisiä viitteitä jo kesäkuun aikana. Britit olivat kiinnostuneita Irlannin suojaamisesta, sillä saksalaisten valtaamana se uhkaisi heidän läntistä sivustaansa ja yhteyksiään Atlantille.
Brittiläis-irlantilainen puolustus oli molemmille osapuolille kiusallinen ehdotus, sillä Irlannin johdossa oli useita sisällissodassa Britanniaa vastaan vuosina 1916–1921 taistelleita henkilöitä. Saksalaismiehityksen uhka ja Irlannin satamien merkitys puhui kuitenkin vahvasti yhteisen puolustussuunnitelman puolesta.
SukuLaku

SukuLaku on Cloetta Suomen (vuoteen 2013 saakka Leaf) valmistama kaakaota sisältävä täytelakritsi. Sitä myydään 14 gramman patukkana, 120 gramman makeispussina ja 700 gramman laatikossa. Myös samantyyppisiä irtokarkkeja on saatavilla.
Vuonna 2014 tuotteen valmistusmaa oli Slovakia.
Jack McGrath

John James "Jack" McGrath (8. lokakuuta 1919 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. marraskuuta 1955) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kahdeksaan Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1948–1955. Hän saavutti yhteensä yhden paalupaikan, yhden nopeimman kierroksen, kaksi palkintosijaa ja 9 MM-pistettä. Hän oli kolmas vuosien 1951 ja 1954 kilpailuissa. Hän jakoi sijoituksensa Manny Ayulon kanssa vuoden 1951 kilpailussa. Hän starttasi urallaan eturivistä kuudesti.
McGrath voitti ensimmäisen CRA-sarjan mestaruuden vuonna 1946. Hän kuoli vuonna 1955 kauden viimeisessä kilpailussa Phoenixissä Arizonassa.
Art Cross

Art Cross (24. tammikuuta 1918 Jersey City, New Jersey, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 2005 La Porte, Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui neljään Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1952–1955. Hän oli toinen vuoden 1953 kilpailussa ja viides vuoden 1952 kilpailussa. Hän saavutti 8 MM-pistettä ja yhden palkintosijan. Hän johti vuosien 1954 ja 1955 kilpailuissa ennen keskeyttämistään. Hän sai vuoden tulokas palkinnon vuoden 1952 kilpailussa.
Cross kilpaili midget car -sarjassa vuonna 1938. Haavoituttuaan Ardennien taistelussa toisessa maailmansodassa hän sai purppurasydämen. Lopetettuaan kilpailemisen hän muutti LaPorteen Indianaan, jossa hän piti maatilaa. Hän siirtyi myöhemmin rakennusalalle.
Kirani James

 
Kirani James (s. 1. syyskuuta 1992 St. George's) on grenadalainen pikajuoksija ja 400 metrin juoksun maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Vuonna 2007 James voitti 14-vuotiaana hopeaa 400 metrillä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa niin ikään hopeaa 400 metrillä. Vuonna 2009 hän voitti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa kultaa 200 metrillä ennätyksellään 21,05 ja 400 metrillä kisaennätyksellä 45,24. Hänestä tuli ensimmäinen, joka on voittanut tämän ikäluokan MM-kilpailussa 200 metrin ja 400 metrin kilpailun. Vuonna 2010 hän voitti alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa 400 metrillä. 30. elokuuta 2011 hän voitti 400 metrin kultaa Daegun MM-kilpailuissa ennätysajallaan 44,60. Kahta päivää alle 19-vuotiaana hänestä tuli matkan kaikkien aikojen nuorin mitalisti MM-kilpailuissa ja maansa ensimmäinen yleisurheilun MM-mitalisti. Hän voitti loppukilpailussa kolmella sadasosasekunnilla vuoden 2009 mestarin LaShawn Merrittin. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli kuudes ajalla 46,21.
Lontoon olympialaisissa 2012 James voitti olympiakultaa ajalla 43,94. Hänestä tuli Grenadan ensimmäinen olympiamitalisti ja ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen 44 sekunnin alittaja 400 metrillä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli 400 metrillä seitsemäs. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän voitti kultaa 400 metrillä ajalla 44,24. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi ajalla 43,78. Rion olympialaisissa 2016 James sijoittui hopealle ajalla 43,76. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän oli 400 metrillä viides. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 hän sijoittui pronssille ajalla 44,19. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui toiseksi ajalla 44,48. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hänet hylättiin 400 metrin loppukilpailussa. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi ajalla 43,87. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän karsiutui 400 metrin välierissä.
Lucius Julius Caesar (konsuli 90 eaa.)

Lucius Julius Caesar (noin 135 eaa. – 87 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli diktaattori Julius Caesarin isän setä. Lucius oli konsulina vuonna 90 eaa. 
Lucius Julius Caesarin tiedetään yrittäen päästä kvestoriksi vuonna 100 eaa., mutta hän epäonnistui. Kuitenkin hän oli preettorina vuonna 94 eaa. ja tämän jälkeen Macedonian provinssin maaherrana. Palattuaan Roomaan hänet valittiin vuoden 90 eaa. konsuliksi. Vuonna 91 eaa. puhkesi liittolaissota ja Luciuksen veljenpoika konsuli Sextus Julius Caesar kuoli taistelussa samnilaisia vastaan. Seuraavana vuonna Lucius kukisti samnilaiset ja esitti uuden lain "Lex Julian", jonka mukaan kaikki kaupungit, jotka eivät vielä sotineet Roomaa vastaan, saivat kansalaisoikeudet. Tämä osoittautui hyväksi ratkaisuksi, ja seuraavana vuonna "Lex Plautia Papirian" mukaan kaikki, jotka lopettivat sodan Roomaa vastaan, saivat kansalaisoikeudet. Lucius valittiin tämän jälkeen kensoriksi. Hänen tehtäviinsä kuului uusien kansalaisten järjestäminen äänestyspiireihin. 
Liittolaissotaa seurasi Mariuksen ja Sullan välinen kamppailu. Kun Sulla viimein lähti sotimaan Pontoksen Mithridates IV:tä vastaan vuonna 87 eaa., palasivat Mariuksen kannattajat Roomaan ja Lucius kuoli seuranneessa yhteenotossa. Myös Luciuksen veli Gaius Julius Caesar Strabo surmattiin.
Lewi Pethrus

Petrus Lewi Pethrus (11. maaliskuuta 1884 Västra Tunhem, Länsi-Götanmaa – 4. syyskuuta 1974 Tukholma) oli saarnaaja, joka toi helluntaiherätyksen Ruotsiin. 
Vaiheet.
Palvelu baptistikirkossa.
Pethrus oli uskonnollisesti aktiivinen jo nuorella iällään. Hänet kastettiin vuonna 1899 baptistikirkkoon, jonka palveluksessa hän saarnasi Ruotsissa ja Norjassa jo ennen kuin oli aloittanut teologisen koulutuksensa. Betel-seminaarista valmistuttuaan hän suoritti pakollisen asepalveluksen vuonna 1906 ja jatkoi toimintaansa baptistikirkossa.
Liittyminen helluntaiherätykseen.
Pethrus kääntyi helluntailaiseksi tavattuaan Thomas Ball Barrattin. Hän oivalsi kielilläpuhumisen lahjansa olleen merkkinä Pyhän Hengen kasteesta. Vielä helluntaiherätykseen liityttyään hän jatkoi toimintaansa baptistikirkon parissa. 1911 hänestä tuli Tukholman Filadelfiaseurakunnan pastori. Seurakunta kuului silloin Ruotsin Baptistiyhdyskuntaan. USA:sta tulevat ja helluntailiikkeen syntyyn johtaneet uudet ajatukset vaikuttivat Pethrukseen. Filadelfiaseurakunta tuki pastorinsa mielipiteitä ja niinpä se erotettiin Baptistiyhdyskunnasta 1913. 
Pethruksesta tuli itseoikeutettu nopeasti kasvavan helluntailiikkeen johtaja. Hän perusti liikkeen ympärille useita liikeyrityksiä. Lehti "Evangelii Härold" alkoi ilmestyä 1916. Päivälehti "Dagen" alkoi ilmestyä 1945 hänen aloitteestaan, samoin radioyhtiö IBRA. Pethrus vaikutti myös siihen, että Ruotsiin perustettiin kristillinen puolue, KDS (Kristen demokratisk samling). Pethrus jatkoi saarnaajan työtään vielä erottuaan Filadelfia-seurakuntansa johdosta vuonna 1958. Kuningas nimitti hänet Vaasan ritarikuntaan vuonna 1973.
Kirjailija, toimittaja ja säveltäjä.
Pethrus myös kirjoitti kirjoja sekä hengellisiä lauluja ja toimi perustamansa kristillisen "Dagen"-lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka.
Pethruksen tunnetuin hengellinen laulu lienee hänen sanoittamansa ja säveltämänsä "Löftena kunna ej svika" vuodelta 1913. Siitä on useita suomennoksiaː
"Hengellisessä laulukirjassa" on myös toinen Pethruksen kirjoittama ja säveltämä laulu, "Taaskin joulu riemuinen", numero 27.
Kirjallisuus.
Ruotsalainen menestyskirjailija Per Olov Enquist julkaisi vuonna 2001 kohutun romaanin Lewi Pethruksesta. Puolifiktiivinen "Lewis resa" saavutti Ruotsissa laajan huomion: teosta myytiin nopeasti 100 000 kappaletta. Teos ilmestyi suomeksi nimellä "Matkamies" vuonna 2003 Gummeruksen kustantamana.
Baltasin piiri (Tatarstan)

Baltasin eli Baltaçin piiri (, tataariksi Балтач районы, "Baltaç rayonı") on paikallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan pohjoisosassa Mari Elin ja Kirovin alueen vastaisella rajalla. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 095 neliökilometriä ja asukkaita on 33 500 henkeä (vuonna 2009).
Hallinnollinen keskus on Baltasin kaupunkimainen taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa: Burbaš, Burnak, Jangulovo, Karaduvan, Kugunur, Malyje Lyzi, Norma, Nuriner, Pižmar, Salaus, Šišiner, Smail, Sosna, Sredni Kušket, Šuban, Tsipja ja Verhni Subaš.
Seudulla on paljon rotkoja ja pieniä jokia. Piirin kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen maantie. Piirikeskuksesta Baltasista on matkaa Kazaniin 100 kilometriä.
Suurin osa asukkaista on tataareja ja udmurtteja.
Piirin alueella on elintarvike-, puunjalostus- ja rakennustarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljakasvien ja perunan viljelyyn.
Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo, lasten taidekoulu ja keskuskirjasto haaraosastoineen. Karaduganissa on Siperian maantien historialle omistettu museo, Tsipjassa kotiseutumuseo ja Šudassa Mirhaidar Faizin kotimuseo. Piirilehtinä ilmestyvät tataarinkielinen "Hezmät" ja udmurtinkielinen "Aźlańe".
Australia (manner)

Australia on eteläisellä pallonpuoliskolla sijaitseva, pinta-alaltaan maapallon pienin manner. Australian mantereella sijaitsee Australian valtio. Australian manner voidaan käsittää myös mannerjalustana, jolloin siihen kuuluisi Australian lisäksi myös Uusi-Guinea ja Tasmania. 
Australian manner muodostaa suurimman osan Oseanian maanosan maa-alueesta, johon kuuluvat myös Papua-Uusi-Guinea, Uusi-Seelanti sekä muita pienempiä eteläisen Tyynenmeren saaristoja.
Haapahuhdan koulu

Haapahuhdan koulu on Riihimäellä, Sammaliston kaupunginosan tuntumassa sijaitseva alakoulu. Koulu on nimetty läheisen Haapahuhdan asuinalueen mukaan.
Kun Riihimäen kauppalan väkiluku alkoi kasvaa sotien jälkeen, tuli uusien koulujen perustaminen kauppalan pohjoispuolelle välittömäksi. Haapahuhdan koulu aloitti toimintansa 1947, mutta koska koulurakennus oli vielä keskeneräinen ja sota sekä rakennustarpeiden puute hidastivat koulun valmistumista, aloitti koulu toimintansa evakkotiloissa Riihimäen vankilan salissa. Varuskuntaankin ehdotettiin evakkopaikaksi, mutta asia jäi pöydälle.
Arkkitehti Georg Jägerroosin suunnittelema koulurakennus valmistui viimein 1948. Haapahuhdan koulun oppilasmäärä oli suurimmillaan 1950-luvulla, jolloin se luettiin Riihimäen suurten koulujen joukkoon. Vuonna 1997 valmistui arkkitehti Harri Hietasen suunnittelema uusi liikuntahalli vankilan muurin vierustalle. Liikuntahalli on vankilan ja Haapahuhdan koulun yhteiskäytössä. Syksyllä 2000 jaettiin koulun entinen voimistelusali esiopetustilaksi ja ruokalaksi. Koulua myös laajennettiin vuonna 2002 arkkitehtitoimisto Jukka Turtiainen Oy:n suunnitelmin. 
Riihimäen kaupunki on lakkauttanut koulun vuonna 2023.
TED

TED (Technology, Entertainment, Design, ) on yksityinen voittoa tavoittelematon konferenssi, joka järjestettiin ensimmäisen kerran 1984. Sen vuotuisiin konferensseihin voivat osallistua vain kutsun saaneet. TEDin slogan on ”Levittämisen arvoisia ideoita” (). Parhaat videoidut konferenssipuheet ovat kaikkien saatavilla TEDin internetsivustolla, osa myös suomenkielisellä tekstityksellä - kts. kohta käännösprojekti.
TEDin alkuperäinen teknologia, viihde ja muotoilu -teema on sittemmin levinnyt kattamaan monia muita alueita. TED-konferenssin puhujissa on asiantuntijoita tieteiden eri aloilta, mutta myös muusikoita, ihmisoikeusaktivisteja, poliitikkoja ja niin edelleen. Muun muassa Bill Gates, Bill Clinton, Bono, Al Gore, nobelisti James D. Watson, kädellistutkija Jane Goodall, ja Googlen luoneet Sergey Brin ja Larry Page ovat pitäneet konferenssissa puheita. Vuoteen 2021 mennessä ainoat suomalaiset, jotka ovat puhuneet TEDissä ovat Linuxin kehittäjä Linus Torvalds, F-Securen tutkimusjohtaja Mikko Hyppönen, pelisuunnittelija Karoliina Korppoo ja johtamisen professori Anu Puusa. 
TEDin omistaa vuonna 1996 perustettu yksityinen voittoa tavoittelematon Sapling Foundation, jonka tavoitteena on levittää loistavia ideoita ja inspiroida ihmisiä luomaan parempi tulevaisuus.
Historia.
TEDin ensimmäinen konferenssi pidettiin vuonna 1984. Ensimmäisessä konferenssissa puhui muun muassa matemaatikko Benoît Mandelbrot ja esiteltiin juuri julkaistu Macintosh-tietokone. Konferenssi oli menestys, joskaan ei taloudellisesti. Järjestäjillä Richard Saul Wurman ja Harry Marks ei ollut tarpeeksi varoja järjestää seuraavaa konferenssia ennen kuin kuusi vuotta myöhemmin. Vuodesta 1990 lähtien konferenssi on kuitenkin pidetty joka vuosi. Vuonna 2000 65-vuotias Wurman oli valmis jättämään konferenssin järjestämisen ja marraskuussa 2001 TED siirtyi Chris Andersonin omistaman Sapling Foundationin omistukseen. Andersonista tuli konferenssin uusi kuraattori ja konferenssin formaatti pysyi entisellään.
TED Prize.
Vuonna 2005 TED alkoi jakaa palkintoa TED Prize, joka on rahalliselta arvoltaan 100 000 dollaria. Lisäksi palkitut saavat pitää puheen konferenssissa. Puheen aihe on toive, joka muuttaisi maailmaa (). Vuoteen 2009 asti palkinnon sai kolme henkilöä vuosittain.
Käännösprojekti.
Toukokuussa 2009 TED aloitti videoidensa avoimen kääntämisen eri kielille. Avoimeen käännösprojektiin voivat osallistua myös amatöörikääntäjät. Itse kääntäminen tapahtuu Amara-tekstityssivustoa hyödyntäen osissa niin, että yksi kääntäjä kääntää valmiista (esimerkiksi englanninkielisestä) tekstityksestä suomeksi, ja toinen vapaaehtoinen tarkastaa ja tarvittaessa korjaa käännöstä. Käännökset ovat enimmäkseen vapaaehtoisten tekemiä ja niitä tulee projektin edetessä koko ajan lisää.