tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antti Kesti

Antti Kesti () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat seppä Matti Kesti ja Anna Karoliina Tervo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Olga Johanna Elisabeth Nurron kanssa. 
Opinnot.
Kesti kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja Jalkaväen kanta-aliupseerikoulun vuonna 1927. 
Jääkärikausi.
Kesti työskenteli metsätyömiehenä Pyhännällä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 22. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Kesti siirrettiin 3. huhtikuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan.
Suomen sisällissota.
Kesti saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. krenatöörirykmentin Savo pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Moisiossa, Tampereella ja Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen ja Lammin kautta Koskelle.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Kesti palveli sisällissodan jälkeen 2. krenatöörikymentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonassa ja hetken Terijoen rajavartiopataljoonassa. Hän erosi armeijan palveluksesta vuoden 1918 lopulla ja liittyi vuoden vaihteessa Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Kokemäen suojeluskuntaa. missä hän toimi huhtikuulle 1919 asti. Eronsa jälkeen hän suuntasi kulkunsa Viron vapaussotaan, missä hänet sijoitettiin panssarijunadivisioonan suomalaiseen pataljoonaan ja otti osaa taisteluihin Mustjoella, Mentzenissä (Möniste) ja Rosenhofissa (Vana Roosa). Viron vapaussodasta palattuaan hän astui armeijan palvelukseen 1. lokakuuta 1919 ja hänet sijoitettiin rehumestariksi Keski-Suomen rykmentin II pataljoonaan ja palveli pataljoonaa 30. huhtikuuta 1924 saakka. Seuraavaksi hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1926 kuormastovääpeliksi Karjalan kaartin rykmentin I pataljoonaan ja palveli pataljoonassa 1. toukokuuta 1928 saakka, jolloin hän erosi armeijasta ja siirtyi poliisikonstaapeliksi Kotkan poliisilaitokselle 31. maaliskuuta 1929, missä hän palveli 5. tammikuuta 1930 saakka. Poliisilaitokselta hän erosi ja työskenteli myöhemmin sahatyömiehenä Kotkassa aina vuoteen 1939 saakka.
Talvi- ja jatkosta.
Kesti osallistui talvisotaan rehumestarina ja kuormastoupseerina 3. divisioonassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Tampereen Hevosvarikolle ja edelleen joukkueenjohtajaksi Aunuksen Heimosoturipataljoonaan, missä joukossa hän osallistui taisteluihin Pieningässä ja Klimetskin saaressa ja vuonna Rukajärven suunnalla. Vuonna 1944 hän joutui sotasairaalaan, mistä päästyään hänet siirrettiin Henkilötäydennyskeskus 12:sta 3. komppaniaan. Sotien jälkeen hän siirtyi Oy Serlachius Ab:n Takon palvelukseen. Hänet haudattiin Tampereelle.
Zsigmond Nagy

Zsigmond Nagy (27. heinäkuuta 1937 Csengőd, Unkari – 1. maaliskuuta 2010 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kuulantyöntäjä.
Nagy sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kuulantyönnössä viidenneksi tuloksella 17,97 m. Kaksi vuotta myöhemmin Tokion olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 18,88 m. Hänen edellään oli kolme yhdysvaltalaista sekä maanmies Vilmos Varjú.
Juho Keto

Juho Julius Keto () oli suomalainen jääkärivänrikki. 
Perhesuhteet.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Keto ja Emma Finnilä. Hänelle syntyi lapsi 15.9.1912 Senja Lyydia Aapramintytär Soidinkankaan kanssa 
Tauno Aaprami Ahola , mutta suhdetta ei koskaan virallistettu.
Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Laina Elma Vesisenahon kanssa.
Opinnot.
Keto kävi kansakoulun ja vuonna 1918 Haminan taistelukoulun.
Jääkärikausi.
Keto työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. tammikuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Keto astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 sotilasvalan ja palvelusitoumuksen allekirjoitettuaan, jonka jälkeen hänet ylennettiin aliupseeriksi. Takaisin Suomeen hän palasi 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin konekivääriupseeriksi Karjalan 2. rykmentin 10. pataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Ahvolassa ja Naulasaaressa sekä Viipurissa. Keto haavoittui lievästi taistelussa Ahvolassa 6. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Keto määrättiin 19. toukokuuta 1918 alkaen opettajaksi alipäällystökursseille Sortavalaan, jonka jälkeen hän palasi takaisin 2. Karjalan rykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5. Itä-Suomen Jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin nuoremmaksi upseeriksi 6. marraskuuta 1918 Karjalan kaartin rykmentin 2. pataljoonaan. Armeijasta Keto erosi 28. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Hänet sijoitettiin 1. lokakuuta 1919 paikallispäälliköksi Vetelin suojeluskuntaan, jossa hän palveli 1. huhtikuuta 1921 saakka, jonka jälkeen erosi suojeluskunnasta ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä.
Talvi- ja jatkosota.
Keto osallistui talvisotaan kuormastokomppanian päällikkönä Kokkolan sotilaspiirissä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin väestönsuojelu komppanianpäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 13:een ja edelleen joukkueenjohtajaksi 953. Ilmasuojelukomppaniaan, josta hänet kotiutettiin vuonna 1942. Sotien jälkeen hän jatkoi kotitilansa viljelyä Vetelissä. Hänet haudattiin Veteliin.
Johannes Kiljunen

Johannes Matias Ilmari Kiljunen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat raatimies Yrjö Juhani Kiljunen ja Anna Henriikka Hartikainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lempi Narisen kanssa. 
Opinnot.
Kiljunen kävi kaksi luokkaa Kuopion klassillista lyseota ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Lappeenrannan yhteiskoulussa vuonna 1921. Hän suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiivikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja ampumatoimintakurssin vuonna 1924 sekä taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925. 
Jääkärikausi.
Kiljunen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. marraskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 6. tammikuuta 1918. 
Suomen sisällissota.
Kiljunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui sisällissodan taisteluihin Kurussa ja Muroleessa Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston 4. patterissa ja otti osaa taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Kiljunen toimi Suomen tykistökoulussa, mistä hänet siirrettiin 29. elokuuta 1918 Laatokan Valamon saariasemalle. Valamosta hänet siirrettiin 10. marraskuuta 1918 kenttätykistörykmentti 2:n 3. patteriin ja edelleen 30. huhtikuuta 1919 alkaen kenttätykistörykmentti 3:n I patteristoon. Tykistöstä hänet siirrettiin 25. syyskuuta 1920 Uudenmaan rykmenttiin ja edelleen 15. kesäkuuta 1921 alkaen joukkueenjohtajaksi Savon jääkärirykmentin 8. komppaniaan. Armeijasta Kiljunen erosi 23. marraskuuta 1921. Seuraavana vuonna 1. syyskuuta hänet nimitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin 5. alueen päälliköksi. Hänet haudattiin Lappeenrantaan.
Documenta

Documenta on laaja nykytaiteen näyttely, joka järjestetään viiden vuoden välein sadan päivän ajaksi Kasselin kaupungissa Saksan keskiosassa. Kasselin documentaa pidetään Venetsian biennaalin ohella eräänä merkittävimmistä kuvataiteen kansainvälisistä tapahtumista. Suomessa järjestetyt Ars-näyttelyt ovat documentaan verrattavia, mutta pienempiä kuvataidetapahtumia. 
Saksan ollessa jakautunut Kassel sijaitsi lähellä Itä-Saksan rajaa. Järjestäjät kirjoittavat sen nimen pienellä alkukirjaimella.
Historiaa.
Ensimmäinen documenta järjestettiin vuonna 1955 Kasselin puutarhanäyttelyn yhteydessä. Siellä oli esillä teoksia nykytaiteen suurimmilta nimiltä kuten Pablo Picassolta ja Wassily Kandinskylta. Kaikkiaan 570 teosta 148 taiteilijalta edustivat ekspressionismia fauvismia ja muita sotaa edeltäneiden vuosien modernismin suuntauksia. Näyttelyn ripustuksessa oli viitteitä natsien vuoden 1937 rappiotaiteen näyttelyyn: esimerkiksi Wilhelm Lehmbruckin veistos, joka oli natsien näyttelyssä keskeinen pilkan kohde oli jälleen näyttävällä paikalla, mutta nyt arvostuksen kohteena.
Toisella kerralla documenta oli jo instituutio. Alaotsikkona oli nyt "Taide vuoden 1945 jälkeen". New Yorkin Modernin taiteen museo lainasi näyttelyyn 97 työtä.
Kolmannessa documentassa vuonna 1964 mottona oli "Taide on sitä mitä taiteilijat tekevät." Näyttelyn noin 500 työtä edustivat modernin taiteen kehitystä impressionismista alkaen - esillä oli töitä Cézannelta, van Goghilta, Chagallilta, Picassolta ja Dixiltä, Kokoschkalta, Feiningeriltä sekä Paul Kleeltä, de Chiricolta, Max Ernstiltä ja Mirólta.
Viidennessä documentassa näyttelyn perusfilosofiaa muutettiin: aiemmin oli valittu mahdollisimman hyviä yksittäisiä töitä, nyt annettiin yhden taiteellisen johtajan koota eheä kokonaisuus ja valita teokset edustamaan tätä teemaa. Vuonna 1972 taiteellisena johtajana oli Harald Szeemann, ja hän valitsi näyttelyn otsikoksi “Questioning reality – pictorial worlds today “.
Kuudennessa documentassa oli mukana paljon amerikkalaisten taiteilijoiden piirroksia, sekä itäsaksalaisten taiteilijoiden sosialistista realismia.
Seitsemännen documentan kuuluisin teos oli Joseph Beuysin "yhteiskunnallista kuvanveistoa" edustava "7 000 tammea", jotka istutettiin kaupunkiin ja sen lähiympäristöön. 
Viimeaikaiset documentat.
Yhdennessätoista documentassa taiteellinen johtaja oli ensimmäistä kertaa Euroopan ulkopuolelta: Okwui Enwezor joka kuuden eri maista kotoisin olevan apulaiskuraattorin kanssa kokosi hyvin kansainvälisen näyttelyn. 
Kahdestoista documenta oli avoimesti poliittinen. Sen teemoja olivat "Is modernity our antiquity?", "What is bare life?" ja "What is to be done?" Ensimmäinen liittyy nykytaiteen historialliseen perspektiiviin. Toinen kysymys koskee sitä, mikä on paljas elämä, ja kolmas pohtii taiteen ja esteettisen kokemuksen roolia tässä kaikessa.
Lionel Dietrichsen

Lionel Dietrichsen oli 1800-luvulla elänyt brittiläinen lintutieteilijä ja kauppias.
Lionel Dietrichsen mainosti "Literary Gazette" -lehdessä 20. helmikuuta 1830, että hänellä on myytävänä laaja valikoima ulkomaisten lintujen nahkoja. 3. joulukuuta 1834 Dietrichsen mainitaan patenttilääkkeiden ja parfyymien kauppiaana Oxford Streetillä.
Dietrichsen nimesi linnuista vaeltajalurikin ("Glossopsitta porphyrocephala"). Hän julkaisi tiedonannon uudesta lajista Lontoossa vuonna 1832.
Pramoedya Ananta Toer

Pramoedya Ananta Toer (6. helmikuuta 1925 – 30. huhtikuuta 2006) oli indonesialainen kirjailija, joka kirjoitti esseitä, novelleja, romaaneja ja keskustelukirjoja ja käsitteli kotimaansa ja sen kansan historiaa. Hänen teostensa aihepiirit ulottuvat siirtomaavallan ajasta itsenäisyystaistelun ja Japanin miehityksen kautta siirtomaavallan jälkeisiin Sukarnon ja Suharton autoritaarisiin kausiin.
Pramoedyan kirjoitukset joutuivat toisinaan siirtomaaisäntien ja myöhemmin kansallisten vallanpitäjien epäsuosioon. Pramoedyan tuotantoa sensuroitiin Indonesiassa ennen uudistusten aikaa, vaikka hänen maineensa Indonesian ulkopuolella kasvoi. Suharton valtakauden alussa Pramoedyaa pidettiin aiemman hallinnon jäänteenä, vaikka hän oli joutunut vastatusten edellistenkin vallanpitäjien kanssa. Hänet karkotettiin moneksi vuodeksi Burun saarelle, jolla pidettiin poliittisia vankeja. Siellä Pramoedya loi maineikkaimman teoksensa "Buru Quartet", jota hän kertoi suullisesti muille vangeille ennen kuin se kirjoitettiin muistiin ja salakuljetettiin pois saarelta. Hän vastusti sekä eräitä Sukarnon että tämän seuraajan Suhartonkin ratkaisuja. Kritiikki hänen teoksissaan on usein kätkettyä, vaikka Pramoedya olikin kolonialismin ja rasismin suorasanainen vastustaja. Vuosien mittaisen vankeuden ja kotiarestin aikana hänestä tuli ihmisoikeuksien ja sananvapauden puolustajien "cause célèbre".
Mustajärvi (järvi Parkanossa)

Mustajärvi on kirkasvetinen ja karu latvajärvi Parkanon ja Karvian rajalla. Järven pinta-ala on 1,62 neliökilometriä ja rantaviivan pituus 8,1 kilometriä. Mustajärven laskujoki on Mustaluoma, joka virtaa pohjoiseen ja laskee Jalasjärven alueella Mustalampeen.
Mustajärvi on erittäin herkkä ulkoiselle kuormitukselle ja ympäristönmuutoksille. Vuosien saatossa järven tila on huonontunut. Myös Mustaluomassa virtaavan veden määrä on vähentynyt. Mustajärven vesi on vähäravinteista, happipitoista sekä happamuudeltaan sopivaa vaikkapa ravuille ja lohikaloille. Vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan ollut erinomaista. Järvi sijaitsee pohjavesialueella.
Vuosina 1989–2000 Mustajärveen istutettiin järvilohta, siikaa ja kuhaa.
Järveä ympäröi kaksi turvetuotantoaluetta: Alkkia ja Sompaneva. Niiden tuotantopinta-ala on noin 620 hehtaaria. Ramboll Finland Oy (ent. Symo Oy) suoritti pölytarkkailuja alueella vuosina 2010, 2012 ja 2013, minkä lisäksi tarkkailuja jatkettiin vuonna 2014.
Järven rannoilla on loma-asutusta, minkä voidaan osaltaan myös katsoa kuormittavan järveä, mutta vedenlaadun mittausten perusteella tätä ei ole havaittu.
Mustajärven itärannalla sijaitsee julkinen uimaranta.
Karvian puoleisella järven rannalla sijaitsee Korpiniemen metsäkämppä, joka on vuonna 1935 valmistunut Metsähallinnon kämppä. Rakennus on rakenteeltaan erikoinen: siinä on esimerkiksi jyrkkä katto. Rakennus on nykyisin yksityisomistuksessa.
Peltor

Peltor (tunnetaan myös nimellä 3M Peltor) on kuulonsuojaimien, viestintäratkaisujen sekä suojakypärien ja kasvonsuojaimien valmistaja. Alkujaan ruotsalainen Peltor on valmistanut kuulosuojaimia yli 50 vuotta. Vuonna 2008 amerikkalainen 3M osti Peltorin. Vuonna 2009 se ilmoitti siirtävänsä tehtaat Wrocławiin Puolaan.
Miten haluatte

Miten haluatte () on William Shakespearen vuosina 1599–1600 kirjoittama komedia. Se perustuu Thomas Lodgen romanssiin "Rosalynde". Se kertoo nuoresta neitosesta, Rosalindista, joka rakastuu Orlandoon, pakenee mieheksi pukeutuneena Ardenin metsään ja löytää sieltä turvapaikan, perheensä ja lopulta rakastettunsa.
Näytelmän lainatuin runo on "Koko maailma" (), ja se alkaa:
Se on osa ritari Rolandin Jacques-pojan repliikkiä.
Boris Fjodorov

Boris Grigorjevitš Fjodorov (, 13. helmikuuta 1958 Moskova – 20. marraskuuta 2008 Lontoo) oli venäläinen taloustieteilijä ja poliitikko.
Fjodorov valmistui 1980 Moskovan taloustieteiden instituutista. Vuosina 1980–1987 hän työskenteli Neuvostoliiton valtionpankissa, myöhemmin Tiedeakatemian alaisessa maailmantalouden instituutissa, jossa hän teki väitöskirjansa USA-Kanadan-instituutissa, ja 1989–1990 NKP:n keskuskomitean konsulttina.
Hän oli laatimassa Gorbatšoville ns. 500 päivän talousohjelmaa.
Vuonna 1990 Fjodorov nimitettiin Venäjän sosialistisen federatiivisen tasavallan finanssiministeriksi. Vuosina 1991–1992 hän johti Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin Venäjän ja IVY-maiden osastoa. Joulukuusta 1992 hän oli Venäjän varapääministerinä, maaliskuuta 1993 finanssiministerinä.
Fjodorov erosi hallituksesta alkuvuodesta 1994 ja perusti UFG-finanssiyrityksen, joka myytiin 2005 Deutsche Bankille. Hän oli duuman jäsen 1995–1998 ja syyskuusta 1998 uudelleen varapääministerinä. Hänen poliittinen tukijoukkonsa oli "Eteenpäin Venäjä!" -puolue. Hän oli vajaan vuoden liittovaltion veropalvelun johdossa.
Fjodorov oli vuodesta 2005 Sberbankin ja Gazpromin ja noin kymmenen muun yrityksen hallitusten jäsen sekä UFG Private Equity ja Asset Management -yhtiöiden johtaja. Gazpromista hänen arvioidaan hallinneen noin seitsemää prosenttia.
Fjodorov kuoli Lontoossa, jonne hänet lennätettiin hoitoon sairauskohtauksen jälkeen. Hän oli kuollessaan viisikymmenvuotias.
Fjodorov kokosi venäläis-englantilaisen taloustermien sanakirjan, jonka vuoden 2000 painoksessa on noin 15 000 termiä. Hän oli innostunut historiasta ja ihaili Pjotr Stolypinia. Hän osallistui useiden keisarinaikaisten kartanoiden entisöintiin ja suojeluun.
Future Blues

Future Blues on yhdysvaltalaisen Canned Heat -yhtyeen elokuussa 1970 julkaistu albumi. Se on samalla viimeinen laatuaan, jolla on mukana alkuperäisjäsen ja laulunkirjoittaja Alan Wilson, sillä hän kuoli myöhemmin samana vuonna. Dr. John vierailee kappaleessa ”London Blues”.
Cover-versio Wilbert Harrisonin kappaleesta ”Let's Work Together” muodostui hitiksi (UK #2, Sveitsi #8, AUT #15, USA #26). Albumin kansikuva on ideoitu kuuluisan toisen maailmansodan aikaisen valokuvan "Iwo Jiman lipunnosto" pohjalta.
Projekti 659

Projekti 659 () oli Neuvostoliiton laivaston viiden 1960-luvulla valmistetun ohjuksin aseistetun ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.
Projektin aluksia valmistui 1960–1962 viisi Komsomolin telakalla Komsomolsk-na-Amuressa. Niiden aseistuksena oli kahdeksan P-5 Pjatjorka () -risteilyohjusta. Käyttötarkoitus oli strateginen, ts. uhata Yhdysvaltain maaperää ydinohjuksilla. Kaikki veneet palvelivat Neuvostoliiton Tyynenmeren laivastossa. Ballististen ohjusten kehitys jätti veneet nopeasti vanhentuneiksi. Ne muunnettiin 1970-luvun alussa SALT-1-sopimuksen rajoitusten vuoksi hyökkäyssukellusveneiksi (projekti 659T, ). Kaksi aluksista poistettiin käytöstä onnettomuuksien seurauksena ja loput kolme vuoteen 1993 mennessä.
Sunny Day

”Sunny Day” on Kristiina Wheelerin eskoisalbumin "Hitchin to Helsinki" ensimmäinen single. Kappale sai ensisoittonsa The Voicen Ensireaktiossa 20. toukokuuta 2008, päivää myöhemmin se oli ladattavissa MTV3 Store Download sekä Helsingin Sanomien Musiikkilataamo -palveluissa. 4. elokuuta 2009 kappale oli saataville myös muista digikaupoista.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Misko Iho. Helsinkiläisessä Dubrovnik -ravintolassa kuvatussa videossa esiintyy myös näyttelijä Tommi Korpela.
Beauvais

Beauvais (ääntyy ) on kaupunki Pohjois-Ranskassa. Se on Oisen departementin prefektuuri eli pääkaupunki, Picardien alueella ("région"). Kaupungissa on 55 481 asukasta (2006).
Beauvais'ssa ovat asuneet muun muassa runoilija Jean Racine, Ranskan presidentti Félix Faure sekä muotisuunnittelija Hubert de Givenchy.
Nähtävyydet.
Beauvais'n merkittävin nähtävyys on sisätiloiltaan maailman korkein goottilainen katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin 1225, mutta joka romahti kaksi kertaa rakentamisen aikana (12. marraskuuta 1284 ja 30. huhtikuuta 1573). Katedraalin rakennustyöt lopetettiin vuonna 1605 ja se on edelleen keskeneräinen. Epävakaita rakenteita on myöhemmin vahvistettu sisäpuolisin puu- ja teräsrakentein. Keskeneräisyydestään huolimatta katedraali on kuitenkin käytössä.
Urheilu.
Beauvais on jalkapallojoukkue AS Beauvais Oisen ja lentopallojoukkue Beauvais Oise U.C:n kotikaupunki.
Tampereen teknillinen lukio

Tampereen teknillinen lukio on matematiikan ja tekniikan opetusta painottava lukio Tampereella Hervannan kaupunginosassa. Lukiossa opiskelee noin 500 opiskelijaa. Lukion läheisyyden Tampereen yliopiston Hervannan kampuksen ja Tredun vuoksi lukiolla on useita yhteistöitä näiden opintolaitoksien kanssa.
Yleistä.
Lukiossa on yli 20 matematiikkakurssia pakollisista aineista logiikkaan ja lineaarialgebraan. Tieto- ja viestintätekniikan osalta kurssitarjottimesta löytyy muun muassa CAD-piirtäminen, 3D-mallintaminen ja koodaaminen, joka järjestetään yhteistyössä Tampereen yliopiston kanssa. On siis mahdollista saada joitain yliopistokursseja tehtyä jo lukiossa.
Myös fysiikasta on paljon koulukohtaisia lisäkursseja kuten robotiikkaa. Monet lisäkurssit tehdään yhteistyössä Ammattiopisto Tredun kanssa. 
Kampuksen kirjastossa on 3D-tulostin, jolla opiskelija voi tulostaa ilmaiseksi omia 3D-tulostuksiaan.
Tampereen teknillisen lukion opiskelijat ovat vastuussa Hep!-kampuslehden sisällön tuotannosta. Opiskelijat saavat toimittajakurssilla suunnitella omia sivuja yhteistyössä Tredun kanssa. Lukion rakennus on yhteydessä tredun A rakennukseen ruokalan kautta ja opiskelijat voivat käyttää ruokalan molempia puolia.
Historia.
Kaukajärven yhteiskoulu.
Kaukajärven yhteiskoulun kannatusyhdistys perustetaan vuonna 1969. Kaukajärven yhteiskoulu aloittaa toiminnan Vehmaisten vanhan kansakoulun tiloissa syksyllä 1969 rehtorina filosofian maisteri Reijo Peltola.
Hervannan lukio.
1973 Kaukajärvi-Hervanta-lukiolle myönnettiin perustamislupa, jonka jälkeen opetusta tarjottiin myös Ahvenisjärven koulussa. Koulu tuli Tampereen kaupungin omistukseen 1. heinäkuuta 1975 ja Hervannan lukio aloitti toimintansa 1. elokuuta 1976. Lukio sijaitsi Opiskelijankadun varrella.
Tampereen teknillinen lukio.
Hervannan lukion nimi muutettiin kesällä 2012 Tampereen teknilliseksi lukioksi. Uusiin tiloihinsa Hepolamminkadulle lukio muutti vuonna 2014. Tilat sijaitsevat Tredun Hervannan-kampuksen yhteydessä osoitteessa Hepolamminkatu 10.
MATEK-linja.
Matematiikka- ja tekniikkalinja (MATEK) on Teknillisen lukion erityinen painotusalue. MATEK-linjalle valitaan vuosittain 54 opiskelijaa erillisellä haulla, jossa painotetaan peruskoulun päättötodistuksen matematiikan ja äidinkielen arvosanoja. MATEK-linjalaiset pääsevät ilmaiseen MATEK-retkeen joka syksy, jossa opiskelijat vierailevat muun muassa Heurekassa ja Olkiluodon ydinvoimalassa. Linja ei käytännössä eroa yleisestä linjasta, sillä myös yleisellä linjalla voi suorittaa MATEK-linjalle tarkoitettuja kursseja. Vastaavasti MATEK-linjalla ei ole pakko suorittaa linjalle suunnattuja erityiskursseja ollenkaan.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (lyh. THL, , ) on sosiaali- ja terveysministeriön alainen tutkimus- ja kehittämislaitos. THL aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2009 Kansanterveyslaitoksen ja Stakesin yhdistyessä.
Lainsäädännön mukaan THL:n toimialaan kuuluvat väestön terveys ja hyvinvointi. THL:n tehtäviä ovat väestön hyvinvoinnin ja terveyden edistäminen, sairauksien ja sosiaalisten ongelmien ehkäiseminen sekä sosiaali- ja terveyspalveluiden kehittäminen. THL tutkii hyvinvointia sen suppeassa sosiaalipoliittisessa merkityksessä. THL on yksi Suomen tilastoviranomaisista.
Valtion asiantuntijalaitoksena THL tarjoaa tietoa valtionhallinnon ja kuntien päättäjille, alan järjestöille ja muille toimijoille, tiedeyhteisölle ja kansalaisille. Yksi sen tärkeimmistä tehtävistä on tukea kuntia sosiaali- ja terveyspalvelujen kehittämisessä. THL:n tuottaman tiedon avulla voidaan THL:n mukaan seurata ja parantaa palvelujen saatavuutta, laatua, tuottavuutta, tehokkuutta ja vaikuttavuutta.
Hallinto.
THL:n päätoimipiste sijaitsee Helsingissä. Lisäksi sillä on toimipaikat myös Kuopiossa, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Laitoksella on hieman alle tuhat työntekijää. THL:n vuosibudjetti on noin 150 miljoonaa euroa, josta valtion budjettirahoituksen osuus oli 75 prosenttia vuonna 2019. 
THL:n pääjohtajana toimii filosofian tohtori Mika Salminen(maaliskuussa 2025).
Lakisääteiset tehtävät.
Lakien tai asetusten tarkemmin määrittelemiä tehtäviä ovat muun muassa: 
Resurssit.
Vuonna 2011 THL:n työntekijöille laskettiin 1 231 henkilötyövuotta. Sitten THL:n toimintoja alettiin supistaa. Vuosina 2013–2014 työsuhde päättyi noin 200 henkilöltä. Vuonna 2016 irtisanotuksi joutui noin 220 työntekijää. Vuosiksi 2017–2018 THL:n rahoitus väheni lähes kymmenellä miljoonalla eurolla, mikä vei työpaikan esimerkiksi monilta asiantuntijalääkäreiltä ja tutkimusryhmien johtajilta. Vuonna 2018 THL:n alaisuudessa tehtiin enää 971 henkilötyövuotta. Tutkimukseen käytettyjen työvuosien määrä lähes puolitettiin vuosina 2015–2017.
Ilta-Sanomien toimittaja Marko Lempisen näkemyksen mukaan koronavirusepidemian aikaan maaliskuussa 2020 THL:n tekemä riskiarvio petti ja THL:ää tietolähteenään käyttäneen Marinin hallituksen säätämät rajoittamistoimenpiteet viivästyivät. IS:n haastattelemien asiantuntijoiden mukaan irtisanomisten seurauksena THL:stä puuttuu tätä nykyä sellaista asiantuntemusta, josta olisi ollut apua koronaviruksen kaltaisten epidemiodien torjumisessa.
Jalkaväkirykmentti 35 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 35 (JR 35) oli jatkosodan aikainen Lounais-Suomen sotilasläänin perustama Suomen maavoimien jalkaväkirykmentti. Rykmentti liitettiin 1. divisioonaan.
Perustaminen.
Varsinais-Suomen suojeluskuntapiiri perusti rykmentin joukot seuraavasti:
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Keskittäminen.
Jalkaväkirykmentti 35:n keskítysalueeksi määrättiin Lahti. Rykmentin esikunta ja esikuntakomppania lähtivät Liedosta 22. kesäkuuta junalla Lahteen. Seuraavina päivinä lähti loppuosa rykmentistä:
Rykmentissä palvelleita.
Rykmentissä palveli mm. kapteeni Paavo Kairinen, joka tuli myöhemmin tunnetuksi asekätkennästä ja asepalveluksesta Yhdysvaltojen armeijassa, jossa Kairinen yleni everstiksi. Turun Radio on haastatellut JR35 palvelleita sotaveteraaneja maatalousneuvos Eeri Hyrkköä ja Paavo Kairista 6.7.1994. Maanviljelyneuvos ja 1970-luvun lopun puolustusministeri Taisto Tähkämaa oli JR35:n riveissä Tali-Ihantalan taisteluissa kesällä 1944.. 
Myös Suomen tasavallan 9. presidentti Mauno Koivisto kuului rykmenttiin. Koivisto siirtyi rykmenttiin vuonna 1942. Vasta helmikuussa 1944 Koivisto siirtyi Lauri Törnin johtamaan jääkärikomppaniaan..
Jalkaväkirykmentti 56 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 56 (JR 56) oli jatkosodan aikainen Lounais-Suomen sotilasläänin 18.–22. kesäkuuta 1941 perustama Suomen maavoimien jalkaväkirykmentti, joka liitettiin 1. divisioonaan.
Perustaminen.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Komentaja(t).
Rykmentinkometajina olivat:
Keskittäminen.
Perustamisesta Kollaalle 18.6.–16.7.1941
Parolaan 23.–24.6. leiriytyminen Lehijärven ympäristöön
Aittovaaraan 2. heinäkuuta Karjalan Armeijan reserviksi
Tuupovaaran Lastujärven ja Loitimojärven väliselle kannakselle yöllä 8.–9. heinäkuuta. 
Aiheesta muualla.
JR 56 ja JR 60 Kilta ry missä on runsaasti myös pdf materiaalia veteraanitapaamisista
Jalkaväkirykmentti 60 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 60 (JR 60) oli jatkosodan Suomen maavoimien jalkaväkirykmentti, joka perustettiin Mynämäen seudulla ja osittain Satakunnassa ja Messukylässä. Rykmentti liitettiin 1. divisioonaan.
Perustaminen - 24.6..
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Keskittäminen.
Rykmentti keskitettiin Riihimäen seudulle, josta se kyettäisiin rautateitse siirtämään joko Hankoon tai itään.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Pioneeripataljoona 34 (jatkosota)

Pioneeripataljoona 34 eli Pion.P 34 oli jatkosodan aikainen Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin perustama divisioonan pioneeripataljoona. Pataljoona kuului 3. divisioonaan.
Perustaminen.
Pioneeripataljoona 34 perustettiin Muhoksella ja Utajärvellä 15. - 20. kesäkuuta 1941. 
Keskittäminen.
Pioneeripataljoona keskitettiin Hyrynsalmelle 20. kesäkuuta 1941.
Lakkauttaminen.
Pioneeripataljoona 34 kotiutettiin marraskuussa 1944 Muhoksella.
Pioneeripataljoona 15 (jatkosota)

Pioneeripataljoona 15 eli Pion.P 15 oli jatkosodan aikainen Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin perustama armeijakunnan pioneeripataljoona, joka kuului III armeijakuntaan.
Perustaminen.
Iin Alarannan varuskuntaan sijoitettu pioneeripataljoona 5 perusti liikekannallepanossa pioneeripataljoona 15:n 17. kesäkuuta 1941 annetun käskyn mukaisesti. Pataljoonankomentajaksi määrättiin luutnantti Niilo K. Simpainen, joka luovutti komentajan tehtävät 27. heinäkuuta seuraajalleen luutnantti Eino K. Pyyrylle.
Pataljoonan kokoonpano oli (yhteensä noin 580 miestä):
Rauhanajan pataljoonassa oli miehiä yli määrävahvuuden ja näistä miehistä muodostettiin 22. heinäkuuta neljäs pioneerikomppania, joka hajotettiin parin sotaviikon jälkeen täydennyksinä muihin komppanioihin.
Historia.
Pataljoona keskitettiin aluksi Taivalkosken, Suomussalmen ja Kuusamon alueille, joissa se teki tie- ja siltatöitä. Sotatoimien alkaessa pataljoonan pääosa oli keskitetty Kiestinkiin etenevään ryhmä J:hin, jonka mukana se osallistui taisteluihin Kiimasvaarassa, Suvannossa, Tuhkalassa, Korpijärvellä, Tuhkapatunassa ja Kananaisissa.
Lapin sota.
Pataljoona lähti Karjalan kannakselta 26. syyskuuta 1944 kahdella junalla Ouluun, jonne ne saapuivat 29. syyskuuta. Oulussa pataljoona majoitettiin seuraavana päivänä saksalaisilta vapautuneeseen Tuiran parakkialueelle.
Lokakuussa pataljoona raivasi saksalaisten perääntyessään jättämiä miinoitteita ja murrosteita sekä kunnosti tiestöä rakentaen muun muassa siltoja. 1. komppania oli 3. lokakuuta alkaen Pudasjärvellä, 2. komppania alistettiin Rajajääkäriprikaatille ja 3. komppania Kemintien suunnassa.
Marraskuussa pataljoona oli Kemissä, jossa sen vanhimmat ikäluokat kotiutettiin. Pataljoona täydennettiin muista pioneeriyksiköistä saapuneilla täydennyksillä. 1. ja 3. komppania siirrettiin Muonioon ja 2. komppania jäi Kemiin rakentamaan ponttonisiltaa sekä avustamaan Tie- ja vesirakennushallitusta ylimenopaikan kunnossapitämisessä Kemijoen ylittävälle autoliikenteelle.
Komentaja(t).
Pataljoonankomentajina olivat
Jalkaväkirykmentti 53 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 53 eli JR 53 oli jatkosodan aikainen välirauhan 11. prikaatin perustama ja Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin täydentämä jalkaväkirykmentti. Rykmentti kuului 3. divisioonaan.
Perustaminen.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Jalkaväkirykmentti 32 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 32 (JR 32) oli jatkosodan aikainen Raahen suojeluskuntapiirin perustama Suomen maavoimien jalkaväkirykmentti, joka liitettiin 3. divisioonaan.
Perustaminen.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Lakkauttaminen.
Jalkaväkirykmentti 32 lakkautettiin 21. maaliskuuta 1944.
Hovikirjallisuus

Hovikirjallisuus on kansankielinen kirjallisuudenlaji, joka oli suosittua etenkin Ranskassa vuosina 1100–1250. Sen aiheena oli hovielämän sääntöjä noudattava rakkaus ja sen varhaisin ilmenemismuoto oli eteläranskalaisten trubaduurien luoma laulurunous. Trubaduurien pohjoisranskalaiset vastineet, truveerit, levittivät hovikirjallisuutta Pohjois-Ranskaan ja muuallekin Länsi-Eurooppaan. Saksassa hovikirjallisuuden vastineena toimi minnelaulu.
Hovikirjallisuuden synty uudisti kirjallisuutta, sillä aiemmin käytetty latinan kieli vaihtui paikalliseen kansankieleen, muinaisprovensaaliin. Myös aihepiiri uudistui, sillä aiempi uskonnollinen ja filosofinen runous vaihtui miehen ja naisen välisen rakkauden kuvaukseksi. Hovirakkauden sääntöihin kuului, ettei avioliittoa solmittu rakkaudesta, vaan poliittisten tai taloudellisten syiden vuoksi. Nainen hoiti velvollisuutensa aviomiestään kohtaan, mutta hänellä oli oikeus osoittaa kiintymystä myös rakastamaansa miestä kohtaan.
Ylhäisön keskuudessa elävä trubaduuri ei koskaan laulanut rakkaudestaan aviovaimoonsa, vaan suhteestaan ihailemaansa naiseen, johon nähden hän oli alistetussa asemassa. Trubaduurit olivat runoilijoita ja säveltäjiä, eivätkä suinkaan kierteleviä laulajia. Monet trubaduurit olivat aatelismiehiä, jotka saattoivat viettää pitkiäkin aikoja samassa hovissa.
Hovikirjallisuudelle läheinen lajityyppi on ritariromaani, joka kukoisti 1100-luvun lopulta 1300-luvulle. Molemmat ovat kansankielisiä ja niillä on monia yhtymäkohtia. Hovikirjallisuuden aiheet liittyvät lähes yksinomaan rakkauteen, kun taas ritariromaanit ovat aihepiiriltään laaja-alaisempia. Ne käsittelevät uskomattomia seikkailuja, ristiretkiä ja eroottista ritarirakkautta. Ritariromaaneissa on runsaasti yliluonnollisia aiheita sekä satuainesta antiikista ja itämailta.
Tekijöitä.
Tunnettuja trubaduureja olivat
Tunnettuja truveereita olivat
Tristan ja Isolde.
Tunnettu pohjoisranskalainen hovikirjallisuuden teos on "Tristan et Iseult", joka on kirjoitettu 1100-luvun jälkipuoliskolla ja josta on säilynyt kaksi katkelmaa. Toisen katkelman on kirjoittanut Béroul ja toisen Thomas. Näiden katkelmien pohjalta kirjoitettiin kaksi saksankielistä jäljitelmää, joista toisen teki Eilhart von Oberg (eli 1100-luvulla) ja toisen Gottfried von Strassburg (k. noin 1230). Näiden kahden katkelman ja kahden jäljitelmän pohjalta ranskalainen keskiajan tutkija Joseph Bédier (1864–1938) kirjoitti oman versionsa Tristanin ja Isolden tarinasta, joka näin siirtyi 1900-lukulaisten luettavaksi. Richard Wagner kirjoitti Tristan ja Isolde -oopperansa libreton Gottfried von Strassburgin kertomuksen pohjalta.
Unaja

Unaja on Raumalla sijaitseva kylä ja vanha kauppapaikka. Se sijaitsee Rauman kaupungin eteläosassa. Unajaa tarkoittanee se Unio-niminen kaupunki, joka mainitaan Eerik Pommerilaisen verokirjassa vuodelta 1413, ja Rauma on ehkä siitä saanut alkunsa, koska vielä uuden ajan alussa Rauman porvarit omistavat puolet kylän maista. Mahdollisesti on siellä ollut kirkkokin. Unaja kuului vuoden 1993 kuntaliitokseen saakka Rauman maalaiskuntaan.
Unaja sijaitsee meren rannalla noin kuuden kilometrin päässä Rauman keskustasta sen eteläpuolella. Naapurikyliä ovat Vasarainen idässä, Kulamaa ja Vermuntila etelässä sekä Voiluoto ja Anttila lännen–lounaan suunnassa. 
Vuonna 2009 aloitti Unajassa toimintansa uusittu ala-aste, johon yhdistyivät Voiluodon ja Vermuntilan ala-asteet.
Historia.
Unajan historia ulottuu pitkälle menneisiin vuosisatoihin. Unaja mainitaan muun muassa joissakin 1400-luvun alun asiakirjoissa Rauman rinnalla. Tällöin kylät mahdollisesti maksoivat kauppaoikeuksistaan Ruotsin kruunulle yhteistä veroa.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt Unajan kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Lällärit lakoon

Lällärit lakoon on Buddy Van Hornin ohjaama toimintakomedia vuodelta 1980. Se on "Mies San Fernandosta" -elokuvan jatko-osa ja siinä nähdään lähes kaikki alkuperäiset näyttelijät. 
Rekka-autonkuljettaja Philo Beddoe (Clint Eastwood) lopettaa katutappelemisen. Hänet kuitenkin kiristetään mukaan vielä yhteen otteluun ja hänen naisystävänsä (Sondra Locke) siepataan. Beddoe pelastaa hänet eikä hänen tarvitse otella, mutta hän ja hänen vastustajansa (William Smith) haluavat silti selvittää, kumpi heistä on parempi.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kiteytti elokuvan tv-esityksen alla 1989 ”typeräksi ketkuttelufarssiksi”. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoi sen olevan ”yhtä huolettoman paukapäinen remellys” kuin edeltäjänsä. Hän antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Adaptiivinen järjestelmä

Adaptiivinen järjestelmä on joukko todellisia tai teoreettisia elementtejä, jotka muodostavat sellaisen kokonaisuuden, joka yhdessä "pystyy vastaamaan ympäristön muutoksiin reagoivilla osillaan".
Takaisinkytkentäsilmukat ovat olennainen adaptiivisten järjestelmien piirre. Esimerkkejä niistä ovat luonnon ekosysteemit, yksilölliset organismit, ihmisten muodostamat yhteisöt ja perheet.
Myös monet ihmisen kehittämät järjestelmät ovat adaptiivisia järjestelmiä. Laitteissa voi olla adaptiivisia menetelmiä: kehittyneitä säätöalgoritmeja tai tekoälyn alueeseen liittyviä piirteitä.
Esimerkiksi roboteissa on ohjaustoimintoja, jotka käyttävät takaisinkytkentäsilmukoita hyväkseen tunnistellakseen ympäristöä mittausten avulla. Silloin kun mittaussignaali vaikuttaa vastaavaan ohjausarvoon, puhutaan takaisinkytkennästä ja kysymyksessä on (ainakin osittaisesti toteutettu) adaptiivinen järjestelmä.
Niklas Jihde

Niklas Jihde (s. 19. kesäkuuta 1976 Hjärup) on ruotsalainen entinen salibandyn pelaaja. Hän edusti urallaan Pixbo Wallenstamia, AIK:ta ja Linköpingiä.
Jihde spekuloi lopettavansa kauden 2008–2009 jälkeen. Sittemmin Jihde kävi pelaamassa vielä Ruotsin 2-divisioonassa yhden kauden Linköpingissä ennen uransa päättämistä.
Otoakustinen emissio

Otoakustinen emissio ("OAE") on sisäkorvan tuottama ääni, jota syntyy sekä spontaanisti että vastineena ärsykkeelle.
Otoakustista emissiota seuraamalla voidaan tutkia korvan ja kuulon toimintaa. Otoakustista emissiota käytetäänkin muun muassa seulottaessa vastasyntyneiden kuulon toimintaa. Tutkimuksessa lähetetään korvaan ääniärsyke ja mitataan syntynyttä vastetta.
Jalkaväkirykmentti 14 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 14 (JR 14) oli jatkosodan aikainen Lounais-Suomen sotilasläänin perustama Suomen maavoimien jalkaväkirykmentti, joka kuului aluksi 1. divisioonaan, mutta jo ennen sodan puhkeamista siirrettiin merivoimien komentajan alaisuuteen Ahvenanmaalle.
Perustaminen.
Turun suojeluskuntapiiri perusti rykmentin pataljoonista kaksi Turussa ja kolmannen Mynämäellä.
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Taistelut.
Jalkaväkirykmentti siirrettiin merivoimien komentajan alaisuuteen Ahvenanmaalle miehitysjoukoksi, mutta kuljetettiin sieltä jo heinäkuussa Jäämeren rannikolle auttamaan saksalaisia näiden pyrkiessä kohden Muurmanskia.
Syksyllä 1941 rykmentti siirtyi Kuusamon itäpuolelle Kiestinkiin, jossa se kävi kovia taisteluita marraskuussa ja seuraavana keväänä. Pääosa rykmentistä lakkautettiin 21. syyskuuta 1942. Ainoastaan II pataljoona jatkoi palvelusta nimellä vahvennettu II/JR 14.
Lakkauttaminen.
Keväällä 1944 vahvennetun II/JR 14:n nimi muutettiin Erillinen Pataljoona 11:ksi.
Muuta.
Varsinais-Suomen maakuntakomppania on valinnut jalkaväkirykmentti 14:n perinnejoukko-osastokseen.
Roman Bondaruk

Roman Bondaruk (s. 20. kesäkuuta 1974 Lviv) on ukrainalainen pistooliampuja.
MM-kilpailuissa Bondaruk on saavuttanut joukkuepronssia Lahdessa 2002 25 m olympiapistoolissa ja Zagrebissa 2006 25 m vakiopistoolissa. Olympialaisissa Pekingissä 2008 hän oli kuudes 25 m olympiapistoolissa tuloksella 774.7 (580+194.7).
Uusi Tie

Kustannus Oy Uusi Tie on Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen yhteydessä toimiva kustannusyhtiö, joka julkaisee kristillisiä lehtiä, kirjoja ja äänitteitä.
Uusi Tie on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Kirjat.
Uusi Tie on julkaissut muun muassa seuraavien kirjailijoiden teoksia: Pekka Eskelinen, Leif Nummela, Seppo Hämäläinen, Jaakko Mäkeläinen, Keijo Rainerma, Timo Eskola, Pekka Reinikainen, Lennart Saari, Jarmo Sormunen, Teuvo V. Riikonen, Jukka Sariola, Risto Soramies, Sakari Kähkönen, C. O. Rosenius, Per-Olof Malk, Leena Auranen, Eero Junkkaala, Liisi Jokiranta, Asta Lehtimäki, Matti Väisänen, Soili Haverinen, Mailis Janatuinen, Uuras Saarnivaara, Tapio Puolimatka ja Öivind Andersen.
Lehdet.
Kustannus Oy Uusi Tie julkaisee seuraavia lehtiä:
Palkinnot.
Kustannus Oy Uuden Tien kustantama Jukka Sariolan kirja "Ystäväni Seija – kutsumuksena Afganistan" valittiin vuoden kristilliseksi kirjaksi 2015. Valinnan suoritti kansanedustaja Jutta Urpilainen. Kirja kertoo Afganistanissa heinäkuussa 2014 surmansa saaneesta Kansanlähetyksen avustustyöntekijä Seija Järvenpäästä ja hänen ystävyydestään Jukka Sariolan kanssa.
Huuhaa-palkinto.
Skepsis ry antoi vuoden 2008 Huuhaa-palkinnon Kustannus Oy Uusi Tielle näennäistieteen levittämisestä yhtiön julkaistua kasvatustieteen professori Tapio Puolimatkan kirjat "Usko, tiede ja Raamattu" ja "Usko, tiede ja evoluutio". Skepsis katsoo kirjojen sekoittaneen uskonnon ja tieteen ja näkee kirjojen tarkoituksena fundamentalistisen uskonnon ja luomisopin tuomisen kouluopetukseen. Puolimatka analysoi Skepsiksen lausumaa kirjassaan "Tiedekeskustelun avoimuuskoe" (2010). Hän katsoo Skepsiksen rikkovan useita tieteellisen keskustelun periaatteita: (1) Skepsis hyökkää henkilöä eikä väitettä vastaan, (2) ohittaa vastustajan väitteen luomalla siitä irvikuvan, (3) luo väärän vastakkainasettelun. Puolimatka arvosteli lehtihaastattelussa sitä, että Skepsiksen lausumassa ei käsitellä hänen esittämiään argumentteja, vaan spekuloidaan kirjoittamisen motiiveilla. Hän piti kuitenkin myönteisenä sitä, että ateistit ovat kiinnostuneita hänen kirjoistaan.
Aasian GP2 -kausi 2008–2009

Aasian GP2 -kausi 2008–2009 oli Aasian GP2 -sarjan toinen kausi. Kausi alkoi 18. lokakuuta 2008 Kiinasta ja päättyi 26. huhtikuuta 2009 Bahrainiin. Kilpailut ajettiin Formula 1 ja Speedcar Series -sarjojen kisaviikonloppujen yhteydessä.
Kuljettajien mestaruuden voitti Kamui Kobayashi, toiseksi sijoittui belgialainen Jérôme d’Ambrosio ja kolmanneksi espanjalainen Roldán Rodríguez. Tallimestaruuden voitti DAMS. Kauden aikana nähtiin useita kuljettajanvaihdoksia, joista esimerkkinä Trident, jolla kilpaili yhteensä seitsemän kuljettajaa kauden aikana.
Suuntaissärmiö

Suuntaissärmiö (suunnikassärmiö eli parallelepipedi) on kuusitahkoinen monitahokas, jonka tahkot ovat suunnikkaita.
Suuntaissärmiöllä on kahdeksan kärkipistettä ja kaksitoista särmää. Särmät muodostavat kolme ryhmää, joissa kussakin on neljä keskenään yhdensuuntaista ja yhtä pitkää särmää. Vastakkaiset tahkot ovat yhdensuuntaiset. Suuntaissärmiö on särmiö, jossa mitkä tahansa kaksi vastakkaista tahkoa voidaan tulkita pohjiksi ja muut neljä tahkoa sivutahkoiksi.
Suuntaissärmiön erikoislajeja ovat suorakulmainen särmiö, jonka sivut ovat suorakulmioita, romboedri, jonka sivut ovat neljäkkäitä, sekä kaikkein säännöllisimpänä kuutio, jonka sivut ovat neliöitä.
Suuntaissärmiön avaruuslävistäjät leikkaavat toisensa samassa pisteessä, joka on suuntaissärmiön symmetriakeskus. Erikoistapauksia lukuun ottamatta suuntaissärmiöllä ei ole symmetria-akselia eikä symmetriatasoa, mutta jokaisella tahkolla on symmetriakeskus.
Tilavuus.
Suuntaissärmiön tilavuus saadaan kertolaskulla "Ah", jossa "A" on jonkin tahkon ("kannan") pinta-ala ja "h" on särmiön korkeus eli kyseisen tahkon kohtisuora etäisyys vastakkaisesta tahkosta (ks. kuva). 
Tilavuus skalaarikolmitulon avulla.
Suuntaissärmiön tilavuus voidaan myös laskea käsittelemällä sen yhdestä kärkipisteestä alkavia, erisuuntaisia särmiä vektoreina:
a = ("a"1, "a"2, "a"3), 
b = ("b"1, "b"2, "b"3) ja
c = ("c"1, "c"2, "c"3).
Tällöin suuntaissärmiön tilavuus on sama kuin näiden vektorien skalaarikolmitulon itseisarvo:
formula_1
Näin on, koska jos "b" ja "c" muodostamaa sivua käytetään kantana, on näiden sivujen muodostaman suunnikkaan pinta-ala yhtä suuri kuin vastaavien vektorien ristitulo, joka määritelmän mukaan on 
"A" = |b| |c| sin "θ" = |b × c|,
missä "θ" on sivujen b välinen kulma.
Suuntaissärmiön korkeus taas on 
"h" = |a| cos "α",
missä "α" on sivun a ja sitä vastaan kohtisuoran korkeussuunnan "h" välinen kulma. Ristitulon määritelmän mukaan tämä korkeussuunta on samalla ristitulovektorin formula_2 suunta.
Tästä seuraa edelleen, että tilavuus 
"V" = "Ah" = |a| |b × c| |cos "β"|,
mikä vektorien pistetulon määritelmän mukaan on yhtä suuri kuin a · (b × c).
Tilavuus determinantin avulla.
Jos suuntaissärmiön sivut komponenttimuodossa ilmoitettuina vektoreina ovat a = "(a1, a2, a3)", b = "(b1, b2, b3)" ja c = "(c1, c2, c3)", on suuntaissärmiön tilavuus yhtä suuri kuin näistä muodostetun matriisin determinantin itseisarvo :
formula_3. 
Yksinkertaisimmassa tapauksessa sivut a, b ja c ovat koordinaattiakselien suuntaisia, jolloin kyseessä on suorakulmainen särmiö. Tällöin näistä komponenteista kaikki muut paitsi "a1", "b2" ja "c3" ovat nollia, jolloin tämä lauseke yksinkertaistuu muotoon
formula_4 
eli suorakulmaisen särmiön tilavuus saadaan kertomalla sen erisuuntaisten särmien pituudet keskenään.
Stevan Pletikosić

Stevan Pletikosić (s. 14. maaliskuuta 1972 Kragujevac) serbialainen kivääriampuja ja olympiamitalisti.
Pletikosić on saavuttanut olympialaisissa pronssia Barcelonassa 1992 50 m pienoiskiväärin makuussa. Hän on osallistunut viisiin olympialaisiin. Lisäksi Pletikosić on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa Milanosaa 1994 50 m pienoiskiväärin makuussa ja Zagrebissa 2006 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa.
Ensio Kosta

Ensio Kosta (oik. Sten Carl Ducander; 2. maaliskuuta 1923 Helsinki – 4. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja Sävelradion pitkäaikainen toimittaja. Radiotoimittajana hänet tunnettiin oikealla nimellään, säveltäjänä ja sovittajana taiteilijanimellä. Kostan suppean sävellystuotannon merkittävin osuus ovat hänen uusklassistiset orkesteriteoksensa.
Elämä.
Ensio Kostan isoisä oli tallimestari ja ratsastuksenopettaja Carl Ducander, yksi suomalaisen sirkuksen uranuurtajista. Kosta opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1944–1945. 1950-luvulla hän työskenteli vuosia Westerlundin musiikkikaupassa muun muassa äänilevytoimittajana ja tuottajana, kunnes siirtyi vuonna 1957 vapaaksi säveltäjäksi. Seitsemän vuoden jälkeen hänet palkattiin vuonna 1963 Yleisradioon vastaperustetun Sävelradion toimittajaksi. Yleisradiossa Kosta työskenteli yli kaksikymmentä vuotta ja jäi eläkkeelle vuonna 1984. Radion viihdeorkesterin johtamisen lisäksi hänellä oli Sävelradiossa oma ohjelmansa, ”Musiikkia kaikkiruokaisille”.
Kostan ensimmäinen laajempi sävellysteos oli blueshenkinen "Jazzonia-suite" vuodelta 1947. Baritonille ja orkesterille sävelletyn neliosaisen laulusarjan teksteinä Kosta käytti afroamerikkalaisten tekijöiden runoja. Westerlundin musiikkikaupassa työskennellessään hän sävelsi ja sovitti muun muassa vastikään muotiin tulleita italialaisia mamboja ja venäläisiä romansseja. Tunnettuihin iskelmiin kuuluu ”Sadun sininen lintu”. Kosta sävelsi myös muun muassa kaksi sarjaa pianolle ja orkesterille, divertimenton orkesterille sekä "Cappricio barbaron" pianolle ja orkesterille. 
Kostan viimeiseksi työksi jäi sopraanolle ja kamariorkesterille sävelletty sarja "Musiikkia Keski-Maasta" vuosilta 1980–1982. Sen innoittajana toimi J. R. R. Tolkienin fantasiaromaani "Taru sormusten herrasta".
Kostan tuotanto edustaa uusklassisistista viihdemusiikkia. Hänen sävellyksensä ovat askeettisia ja epäsentimentaalisia mutta vivahteikkaita ja oivaltavasti soitinnettuja, ja hän suosi modaalisia muunnesointuja sekä bitonaalisuutta ja polytonaalisuutta.
Lyijykromaatti

Lyijykromaatti (PbCrO4) on lyijykationin ja kromaattianionin muodostama ioniyhdiste. Luonnossa sitä tavataan punaoransseja kiteitä muodostavana mineraalina krokoiittina.
Käyttö ja valmistus.
Lyijykromaattia on käytetty "kromikeltaisen" nimellä väriaineena. Muun muassa maalaustaiteessa sitä käytti Vincent van Gogh. Ainetta käytettiin myös antamaan väriä kankaille ja muoveille ja musteelle. Yksi syy lyijykromaatin käyttöön oli sen peittävyys. Ainetta käytetään myös pyroteknisissä esityksissä ja orgaanisten aineiden tunnistamisessa.
Lyijykromaattia voidaan valmistaa lyijysuolasta kuten lyijyasetaatista tai lyijynitraatista ja kromaatti- tai dikromaattisuoloista kuten kaliumkromaatista tai kaliumdikromaatista. Yhdistettäessä lyijy- ja kromaattiliuokset hyvin niukkaliukoinen lyijykromaatti saostuu astian pohjalle .
Turvallisuus.
Kuten useat muut lyijy-yhdisteet myös lyijykromaatti on hyvin myrkyllistä. Hengitettynä pöly aiheuttaa huonovointisuutta ja hengenahdistusta. Aine lisäksi aiheuttaa vaurioita useissa kudoksissa kuten munuaisissa ja luissa sekä myös vaikutuksia hermostoon ja verisuonissa. Sekä lyijy-yhdisteet että kromaatit ovat karsinogeenisiä ja mutageenisiä. Lyijykromaatti kertyy ravintoketjussa.
Ydinterrorismi

Ydinterrorismi on ydinasein tai likaisten pommien avulla tehtyjä terroritekoja ja laajemmin myös ydinvoimaloihin, ydinmateriaalin varastoihin ja kuljetuksiin kohdistuneita terrori-iskuja.
Maailmassa ei ole tähän mennessä sattunut yhtään varsinaista ydinterrorismiksi luokiteltavaa tekoa, mutta ydinaseiden levitessä suoran ydinaseterrorismin uhka kasvaa. Ydinase voidaan tehdä matkalaukkuun sopivaksi. Ydinterrorismin mahdollisuutta rajoittaa muun muassa ydintekniikan ja -materiaalien suhteellisen vaikea saatavuus ja kalleus.
Armenian–Azerbaidžanin taisteluissa vuonna 2020 Azerbaidžan uhkasi käynnistää ohjushyökkäykset Armenian ydinvoimalaan.