tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marie Fel

Marie Fel (24. lokakuuta 1713 – 2. helmikuuta 1794) oli ranskalainen oopperalaulaja. Felin perhe oli musikaalinen: isä Henri Fel oli urkuri ja veli Antoine Fel oli säveltäjä sekä baritonilaulaja.
Fel pääsi laulajaksi Pariisiin oopperaan 20-vuotiaana ja ura kesti 35 vuotta. Tämä tarkoittaa että hän lauloi kaikissa Rameaun oopperoissa ja monissa Lullyn ja Campran tuotannoissa .Rameau kirjoitti monia oopperoitaan ajatellen juuri Felin laulavan niissä. Oopperauran jälkeen hän lauloi vielä kymmenen vuotta Concert Spirituelissa.
Ensimmäinen suhde Felillä oli oopperalaulaja Louis de Cahusacin kanssa. Pariskunta asui eri osoitteissa eikä pitänyt suhdettaan mitenkään esillä. Vuonna 1750 Le Fel tapasi taidemaalari Quentin La Tourin. Suhde kesti yli 30 vuotta ja sen tunnustivat kaikki paitsi kirkko. Kun La Tour sairastui ja joutui perheensä hoidettavaksi, kirjoitti Fel hänelle useita pitkiä kirjeitä. Casanova mainitsee Felin muistelmissaan. Oopperalaulaja Sophie Arnould oli Felin oppilas.
Yasmine Lafitte

Yasmine Lafitte arabiaksi ياسمين لافيت (1. lokakuuta 1973, Tahar Souk, Marokko) on marokkolais-ranskalainen entinen pornonäyttelijä. 
Lafitten perhe muutti Lyoniin kun hän oli vauva. 18-vuotiaana hän lähti kotoaan ja opiskeli sairaanhoitajaksi ja työskenteli samalla tarjoilijana. Aikuisviihteen tekemisen hän aloitti silloisen miesystävänsä kanssa vuonna 2004. Kolme vuotta myöhemmin hän solmi rahakkaan sopimuksen Marc Dorcelin tuotantoyhtiön kanssa.
Lafitte on esiintynyt myös valtavirran elokuvissa. Hän teki vuonna 2007 roolin Cannesin elokuvajuhlilla esitetyssä Danielle Arbidin elokuvassa "A Lost Man"ja sivuroolin Olivier Marchalin rikoselokuvassa "MR 73". Tehtyään useita pornoelokuvia hän lopetti niiden tekemisen vuonna 2009 keskittyäkseen valtavirran elokuviin ja työhönsä tuottajana. Hän sai uransa aikana aikuisviihdealan palkintoja. 
Vuonna 2011 Lafitte antoi haastattelun, jossa kritisoi pornotuottajia. Hänen mukaansa he riistävät pornonäyttelijöitä, jotka antavat oikeuden julkaista kuviaan loputtomasti. Lisäksi kuvat esittävät pornonäyttelijät halvetavissa tilanteissa koko maailmalle. Tuottajilla on hienot asunnot, mutta esiintyjät asuvat vaatimattomasti, hän jatkoi.
Pipin I (Akvitanian kuningas)

Pipin I (noin 797 – 13. joulukuuta 838) oli Akvitanian karolingikuningas ja frankkien valtakunnan keisari Ludvig Hurskaan toiseksi vanhin poika.
Pipin sai Akvitanian hallinnan heinäkuussa 814 ja hänet tunnustettiin Akvitanian kuninkaaksi vuonna 817. Oli kuitenkin selvää, että Pipin oli vanhemman veljensä, Ludvigin kruununperijäksi valitun Lothar I:n alainen ja vasalli. 
Vuonna 830 Pipin aloitti kolmen vanhimman pojan kapinan Ludvigia vastaan, koska heidän isänsä oli toisen vaimonsa Judit von Welfin painostamana alkanut suosia heidän velipuoltaan Kaarlea. Pipin teki kuitenkin sovinnon isänsä kanssa helmikuussa 831. Pipin aloitti uuden kapinan vuonna 832, minkä jälkeen Ludvig riisti Pipiniltä kuninkuuden. Pipin onnistui pakenemaan vankilasta ja käytti hyväkseen Akvitaniassa nauttimaansa laajaa tukea. Hän liittyi veljiensä kanssa uuteen kapinaan vuonna 833, ja sen surauksena Ludvig Hurskas syöstiin vallasta. Veljesten välille puhkesi kuitenkin erimielisyyksiä, ja Pipin alkoi katua kapinaa. Hän auttoi palauttamaan Ludvig Hurskaan takaisin keisariksi. Sen jälkeen Pipin sai Akvitanian kuninkuuden takaisin ja lisäksi haltuunsa Anjoun. Pipin kuoli ennen isäänsä vuonna 838.
Danielle Arbid

Danielle Arbid (26. huhtikuuta 1970 Beirut, Libanon) on libanonilais-ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän on tehnyt sekä fiktio- että draamaelokuvia. Hän on tehnyt elokuvia vuodesta 1997 ja niitä on esitetty useilla elokuvafestivaaleilla.
Chilleurs-aux-Bois

Chilleurs-aux-Bois on kunta Ranskassa Loiret'n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Orléansin kaupungista koilliseen.
Kunnan alueella on renessanssilinna "Château de Chamerolles", joka on onnistunut säilyttämään keskiaikaisen ilmeensä. Se rakennettiin vuosina 1500–1530 muinaisen keskiaikaisen linnoituksen paikalle. Toisen maailmansodan aikana linna vallattiin ja ryöstettiin, ja se jäi rapistumaan. Vuonna 1987 linna saatiin aluehallinnon hallintaan ja aloitettiin laajamittainen kunnostusohjelma, joka kesti viisi vuotta.
Bertha Lutz

Bertha Maria Júlia Lutz (2. elokuuta 1894 – 16. syyskuuta 1976) oli brasilialainen eläintieteilijä, poliitikko ja diplomaatti. Lutzista tuli johtava hahmo sekä Amerikan feministiliikkeessä että ihmisoikeusliikkeessä. Hänellä oli tärkeä rooli naisten äänioikeuden saamisessa Brasiliassa. Hän edusti maataan YK: n kansainvälisen järjestön konferenssissa ja allekirjoitti Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan. Poliittisen työnsä lisäksi hän oli luonnontieteilijä Brasilian kansallismuseossa ja hän oli erikoistunut nuolimyrkkysammakkoihin. Hänen mukaansa on nimetty kolme sammakkolajia ja kaksi liskolajia.
Varhainen elämä ja koulutus.
Bertha Lutz syntyi São Paulossa. Hänen isänsä, Adolfo Lutz (1855–1940), oli sveitsiläistä alkuperää oleva lääkäri ja epidemiologi ja hänen äitinsä Amy Marie Gertrude Fowler oli brittiläinen sairaanhoitaja. Bertha Lutz opiskeli luonnontieteitä, biologiaa ja eläintiedettä Pariisin Sorbonnen yliopistossa valmistuen vuonna 1918. Pian tutkinnon suorittamisen jälkeen hän palasi Brasiliaan.
Tieteellinen ura.
Palattuaan Brasiliaan vuonna 1918 Lutz omistautui sammakkoeläinten tutkimiseen, erityisesti nuolimyrkkysammakoihin ja lehtisammakkoihin. Vuonna 1919 hän aloitti työt Brasilian kansallismuseossa. Myöhemmin hänestä tuli kasvitieteilijä. Elämänsä aikana Lutz julkaisi lukuisia tieteellisiä tutkimuksia ja julkaisuja. Hänen auktorilyhenteensä on Lutz.
Lutzin kunniaksi on nimetty kaksi brasilialaista liskolajia, "Liolaemus lutzae" ja "Phyllopezus lutzae", sekä kolme sammakkolajia, "Dendropsophus berthalutzae", "Megaelosia lutzae" ja "Scinax berthae".
Kuolema.
Hän kuoli 82-vuotiaana, vuonna 1976.
Aleksandr Gelman

Aleksandr Isaakovitš Gelman (; 1933 Dondușeni, Moldavia, Romania) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija. Opiskellessaan Chișinăun yliopistossa 1960–1963 hän työskenteli viilaajana.
Gelmanin näytelmät olivat neuvostoaikana suosittuja. Hän arvosteli suunnitelmatalouden epäkohtia, kuitenkin aika laimeasti, niin ettei syntynyt ongelmia. Näytelmiä on esitetty suomeksikin, myös kuunnelmaksi sovitettuna.
Gelman joutui lapsena perheensä kanssa Ukrainaan Beršadin gettoon. Toisen maailmansodan lopulla hän selviytyi isänsä kanssa hengissä kuolemanmarssista.
Laura Alma-Tadema

Laura Theresa Alma-Tadema, syntyjään Epps (16. huhtikuuta 1852 – 15. elokuuta 1909) oli englantilainen taidemaalari, joka maalasi kotinäkymiä sekä paljon kuvia naisista ja lapsista. Hänen miehensä Lawrence Alma-Tadema oli myös taidemaalari.
Laura Eppsin lapsuudenkodissa oltiin kiinnostuneita eri taiteista. Hän oli aluksi kiinnostunut musiikista ja halusi säveltäjäksi. Tuleva aviomies Lawrence Alma-Tadema oli jäänyt leskeksi vuonna 1869 ja saman vuoden joulukuussa vieraillessaan ystävänsä luona, hän tapasi Eppsin perheen tyttäret, jotka olivat 19- ja 17-vuotiaita. Laura oli nuorempi ja Lawrence rakastui tähän heti. 
Lawrence Alma-Tadema tarjoutui antamaan Lauralle opetusta piirtämisessä, sillä saisi sen varjolla olla rakkautensa kohteen luona. Rakkaus muuttui molemminpuoliseksi ja kumppanukset ilmoittivat menevänsä naimisiin. Lauran vanhemmat eivät tähän myöntyneet, sillä he pitivät tytärtään liian nuorena perustamaan perheen. Pariskunta solmi avioliiton vuonna 1871 ja Laurasta tuli Lawrencen lasten Laurensen ja Annan äitipuoli. Omia lapsia hän ei saanut. Samaan aikaan hän aloitti omaa uraansa taiteilijana. 
Laura Alma-Tademan ura käynnistyi toden teolla vuonna 1873, jolloin hänellä oli kaksi näyttelyä. Toinen oli Pariisin Salongissa ja toinen Lontoossa Royal Academy of Artsissa. Teoksiinsa hän oli saanut selviä vaikutteita alankomaalaisesta 1600-luvun taiteesta. Teoksilleen hän antoi aviomiehensä tavoin juoksevan numeroinnin. Historiallisten maalaustensa hän halusi kuvaavan tarkasti ja todenmukaisesti niissä kuvattavaa aikaa. Hän sai työnsä esille toisena englantilaisena naistaiteilijana Pariisin maailmannäyttelyyn vuonna 1878.
Vuosi Laura Alma-Tademan kuoleman jälkeen hänelle pidettiin muistonäyttely. Nykyään hänen töitään on esillä melko harvoin ja suurin osa niistä on yksityiskokoelmissa. Leighton House Museum järjesti näyttelyn hänen töistään vuonna 2017.
Weeekly

Weeekly () on seitsenjäseninen eteläkorealainen tyttöyhtye, jonka levy-yhtiönä toimii IST Entertainment (aiemmin Play M Entertainment). Yhtyeeseen kuuluvat jäsenet Soojin, Monday, Soeun, Jaehee, Jihan ja Zoa. Jiyoon jätti yhtyeen kesäkuussa 2022. Weeekly julkaisi ensimmäisen minialbuminsa "We Are" kesäkuussa 2020.
Historia.
Ennen uran alkua (2017–2019).
Soojin, Jiyoon ja Soeun kilpailivat JBTC:n musiikkikilpailussa "Mix Nine" 2017–2018. Soojinilla oli iso rooli ohjelmassa, mutta hän joutui vetäytymään sarjasta, sillä joutui liikenneonnettomuuden takia hätäleikkaukseen. 
Lokakuussa 2018 Fave Entertainment ilmoitti suunnitelmistaan debytoida uusi tyttöyhtye Fave Girls (). Yhtyeen kokoonpanoon kuului Soojin, Jiyoon, Monday, Soeun ja Jaehee. Nimi vaihdettiin väliaikaisesti PlayM Girlsiksi (), kun Plan A Entertainment ja Fave Entertainment yhdistyivät ja muodistuvat Pl ay M Entertainmentin huhtikuussa 2019.
"We Are" ja "We Can" (2020).
Play M Entertainment ilmoitti maaliskuussa 2020, että PlayM Girls tulisi debytoimaan saman vuoden kesäkuussa. Yhtyeen uusi nimi Weeekly ja kaikki sen seitsemän jäsentä julkistettiin samalla viikolla. Kesäkuun alussa ilmoitettiin, että yhtye julkaisisi 30. päivä debyyttialbuminsa "We Are".
Single ”Tag Me” ja minialbumi "We Are" julkaistiin suunniteltusi 30. kesäkuuta. Weeekly piti lehdistötilaisuuden samana päivänä. Debyyttinäytös piti alun perin pitää V Liven kautta, mutta esiintymispaikan lähellä syttynyt tulipalo esti sen. ”Tag Me” -singlen musiikkivideo sai 10 miljoonaa katselukertaa viikossa, ja albumi myi 10 000 kappaletta kahdeksassa päivässä.
Elokuussa yhtye julkaisi fanikuntansa nimen, joka oli Daileee. Korean kuluttujafoorumi myönsi yhtyeelle Uuden tulokkaan -palkinnon.
Weeeklyn toinen minialbumi "We Can" ja sen nimikkosingle ”Zig Zag” julkaistiin lokakuussa. Yhtye esiintyi M Countdownissa singlellä 15. lokakuuta. Esitys herätti huomiota, sillä koreografiaan kuului isojen kuutioiden työntäminen ympäri lavaa. ”Zig Zag” -singlen musiikkivideo sai 10 miljoonaa katselukertaa neljässä päivässä, joka rikkoi yhtyeen edellisen ennätyksen.
"We Play" ja "Play Game: Holiday" (2021).
Weeekly julkaisi kolmannen minialbuminsa "We Play" ja sen nimikkosinglen ”After School” maaliskuussa 2021.
Yhtye julkaisi neljännen minialbuminsa "" ja sen nimikkosinglen ”Holiday Party” 4. elokuuta.
"Play Game: Awake" (2022–).
Helmikuun 28. päivä uutisoitiin, että jäsen Jiyoon jää tauolle yhtyeen toiminnasta ahdistuneisuuden vuoksi.
Weeekly julkaisi ensimmäisen singlealbuminsa "" ja sen nimikkosinglen ”Ven Para” 7. maaliskuuta 2022.
Jiyoon jätti yhtyeen kesäkuussa.
Kōgyoku

Keisarinna Kōgyoku (皇極天皇, "Kōgyoku-tennō", 594–661), eli Keisarinna Saimei (斉明天皇, "Saimei-tennō"), oli Japanin 35. ja 37. monarkki perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan. Hänen valtakautensa Kōgyokuna kesti vuodesta 642 vuoteen 645, ja Saimeina vuodesta 655 vuoteen 661. Hän antoi valtaistuimen veljelleen Kōtokulle vuonna 645, ja nousi takaisin valtaan tämän kuoltua uudella nimellä Saimei. Saimei hallitsi maata kuolemaansa saakka.
Kōgyoku/Saimei oli järjestyksessä toinen Japania hallinnut keisarinna, joita on tähän päivään saakka ollut yhteensä kahdeksan. Ensimmäinen naismonarkki oli Suiko. Kōgyokun/Saimein jälkeen muut kuusi naishallitsijaa olivat Jitō, Genmei, Genshō, Kōken/Shōtoku, Meishō ja Go-Sakuramachi.
Historia.
Ennen nousuaan krysanteemivaltaistuimelle hänen henkilökohtainen nimensä ("imina") oli Takara (宝). Keisarinnana hänen nimensä olisi ollut Ametoyo Takara Ikashi Hitarashi hime (天豐財重日足姬).
Prinsessa Takara (Takara no miko) oli keisari Bidatsun lapsenlapsenlapsi.
Kōgyokun valtakausi.
Hänen ensimmäisen valtakautensa aikana Soga-klaani kaappasi vallan. Kōgyokun poika Naka no Ōe suunnitteli vallankaappausta ja tappoi Soga no Irukan hovissa Kōgyokun valtaistuimen edessä. Kōgyoku järkyttyi tapauksesta ja luopui valtaistuimesta.
Elinaikanaan Kōgyokun arvonimi ei olisi ollut "tennō" (keisari), sillä useimpien tutkijoiden mukaan tätä arvonimeä alettiin käyttää vasta keisari Tenmun ja keisarinna Jitōn valtakausilla. Hänen arvonimensä oli siis oletettavasti Sumeramikoto tai Amenoshita Shiroshimesu Ōkimi (治天下大王), joka tarkoittaa "kaikkea taivaan alla hallitsevaa suurta kuningatarta". Kōgyokua on voitu kutsua myös tittelillä Yamato Ōkimi (ヤマト大王/大君) eli "Yamaton suuri kuningatar".
Kōgyoku hallitsi neljä vuotta. Hänen jälkeensä valtaan nousi hänen veljensä Kōtoku.
Saimein valtakausi.
Kōtokun kuoleman jälkeen ensimmäisenä vallanperimysjärjestyksessä oli Naka no Ōe, joka pysyi kruununprinssinä äitinsä noustessa jälleen valtaan. Täten hän pysyi aktiivisena Japanin politiikassa.
Korean Baekje tuhottiin vuonna 660, Saimein viidentenä hallintovuonna. Japani auttoi Baekjea yrityksessä Baekjen dynastian palauttamisesta. Vuoden 661 alussa Saimei vastasi tilanteeseen lähtemällä pääkaupungistaan Yamaton provinssissa. Hän aikoi johtaa sotaretken Koreaan. Keisarinna majaili Ishiyan väliaikaispalatsissa Iyon provinssissa, joka on nykyään Dōgo-onsen. Toukokuussa hän saapui Asakuran palatsiin pohjoisessa Tsukushin provinssissa Kyūshūssa, joka kuuluu nykyään Fukuokan prefektuuriin. Japanin ja Baekjen armeija valmistautui sotaan Sillaa vastaan, mutta keisarinnan kuolema esti suunnitelmat. Vuonna 661 Saimei kuoli Asakuran palatsissa, ennen kuin armeija ehti lähteä Koreaan. Lokakuussa hänen ruumiinsa tuotiin Kyūshūsta meritse Naniwa-zun satamaan (nykyisin Osakan kaupunki), ja hänen hautajaisensa pidettiin marraskuun alussa.
Keisarinna Saimei hallitsi seitsemän vuotta. Hänen hautapaikkaansa sijaitsee Kengoshizukan haudassa Asukan kylässä Naran prefektuurissa. Häntä kunnioitetaan perinteisesti muistopyhätössä (misasagi) Narassa. Paikka on Kōgyokun/Saimein mausoleumi, ja sitä kutsutaan virallisesti nimellä Ochi-no-Okanoe no misasagi.
Kåddböle

Kåddböle on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Se sijaitsee Kemiön lounaislaidalla.
Kåddbölen naapurikylät ovat Högmo lännessä, Mattkärr pohjoisessa ja Smedsböle idässä. Etelässä kylä rajoittuu entiseen kunnanrajaan, jonka takana on Nivelaxin takamaita. Kåddböle sijaitsee Storbäckenin ojalaaksossa, jonka läpi kulkee pieni harjumuodostelma. Kylän pohjoislaidalla kohoaa mäkialue Kåddbölebrinken. Kylän asutus on hajallaan kylän alueella.
Kåddböle on ollut kolmen tai kahden talon muodostama kylä 1500-luvulla. Kylän kantatilat Östergård ja Västergård ovat sijainneet vierekkäin Storbäckenin varrella vuoden 1786 isojaon kartan mukaan. Östergård jaettiin kahtia 1833 ja vuosisadan aikana kylään syntyi useita palstatiloja ja torppia. Västergård jaettiin kahtia 1913 ja Östergård on siirretty yhteisestä pihapiiristä nykyiselle paikalleen, mikä lopullisesti hajautti vanhan kylärakenteen. Torpat ja palstatilat ovat itsenäistyneet 1920- ja 1930-luvuilla ja 1950-luvulla kylään syntyi hieman siirtoväen pientiloja.
Esihistoriallinen asuinpaikka.
Vuonna 2009 Kåddbölestä löydettiin viitteitä esihistoriallisesta asuinpaikasta. Tutkimuksissa löydettiin noin parikymmentä pientä saviastian palasta ja muutamia palaneita luita. Suurin osa näistä saviastian paloista oli karkeita ja sisälsi kivimurskaa, mikä viittaa varhaismetallikauden tyyliin. Kuitenkin keramiikka olisi voinut olla peräisin lähes miltä tahansa esihistorialliselta vuosituhannelta. Kolmessa astian palassa havaittiin kevyitä naarmuja ulkopinnassa, ja yhdessä palassa oli epämääräinen koristepainanne, joka muistutti Morbyn keramiikassa nähtyjä koristeita. Radiohiiliajoituksella saatiin palaneesta luusta ajoitus varhaispronssikauteen tai varhaisrautakauteen, mikä sopii yhteen muiden löytöjen ajoituksen kanssa. Puuhiilestä teetetty radiohiiliajoitus puolestaan osoitti ajoituksen varhaiskeskiaikaan. Tämä ajoitus tukee hyvin asuinpaikan iän arviota, joka perustuu muihin löytöihin.
Bridgeman

Bridgeman voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Gertrud Adelborg

Gertrud Virginia Adelborg (10. syyskuuta 1853 Karlskrona – 25. tammikuuta 1942 Gagnef) oli ruotsalainen opettaja ja feministi. Adelborg oli näkyvästi mukana taistelussa naisten oikeuksien puolesta, ja vuonna 1907 hän sai Illis Quorum -arvomitalin.
Cléry-Saint-André

Cléry-Saint-André on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Orléansin kaupungista lounaaseen.
Kunnan keskustassa on goottilaistyylinen Notre-Dame de Cléryn basilika. Samalla paikalla on ollut pieni kirkko jo 1300-luvun alusta. Englantilaiset sotajoukot tuhosivat kirkon 1400-luvulla käydyn satavuotisen sodan aikana. Vain kirkon kellotorni säilyi tuholta. Ranskan kuningas Ludvig XI lupasi rakennuttaa kirkon uudelleen. Ludvig XI vieraili Cléryssä vuonna 1465 voitokkaan Montlhéryn taistelun jälkeen, ja vuonna 1467 hän julisti rakennuksen "kuninkaalliseksi kappeliksi". Myöhemmin hän valitsi kirkon hautauspaikakseen, ja jonne hänet on myös haudattu.
Myrsky Galilean merellä

Myrsky Galilean merellä on vuonna 1633 valmistunut Alankomaiden kultakauden maalaustaiteen öljymaalaus, jonka on maalannut Rembrandt. Se oli aiemmin esillä Isabella Stewart Gardner Museumissa, Bostonissa, mutta se varastettiin vuonna 1990, ja on yhä kateissa. Se on Rembrandtin ainut meriaiheinen maalaus. Maalaus esittää Jeesusta tyynnyttelemässä myrskyä Gennesaretinjärvellä, mikä mainitaan Markuksen evankeliumissa.
Alma Möller

Alma Dagbjört Möller (s. 24. kesäkuuta 1961 Siglufjörður) on islantilainen lääkäri sekä sosiaalidemokraattisen liiton poliitikko, joka on toiminut Islannin terveysministerinä joulukuusta 2024 lähtien. Aiemmin hän työskenteli Islannin terveysjohtajana eli valtionlääkärinä Islannin terveysjohtajan virastossa. Huhtikuussa 2018 Islannin valtionlääkärinä aloittanut Alma oli ensimmäinen, vuonna 2020 jo 258 vuoden ikään ehtineen Islannin terveysviraston johdossa toimiva nainen.
Alma Möller nousi laajempaan, kansainväliseen julkisuuteen vuonna 2020 Islannin jo tuolloin hyvin onnistuneiden covid-19-taudin rajoittamiseen liittyvien toimien johdosta.
Alma oli kuusilapsisen perheen nuorin lapsi. Hänen isoveljensä on islantilainen kansanedustaja, entinen liikenneministeri Kristján L. Möller. Alma Möller tuli ylioppilaaksi vuonna 1981 (Menntaskólinn). Hän valmistui lääkäriksi Islannin yliopistosta (M.D. 1981). Hän oli Islannin ensimmäinen rannikkovartioston helikopterilääkärinä toiminut nainen; tätä varten hän opiskeli myös Skotlannissa järjestetyillä erikoiskursseilla. Tässä työssä toimiessaan hän päätyi sanomalehden laajaan teema-artikkeliin. Alma pätevöityi Ruotsissa Lundin yliopistollisessa sairaalassa nukutus- ja tehohoidon erikoislääkäriksi (1995) ja sai Euroopan anestesiajärjestön pätevyyden 1996. Hän työskenteli Lundin yliopistollisessa sairaalassa erikoislääkärinä ja väitteli Lundin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi anestesia- ja tehohoidon aihepiiristä (1999). Hän suoritti myös maisteritutkinnon terveydenhoidon hallinnon ja kansanterveyden alalta ja sai terveyshallinnon asiantuntijapätevyyden. 
Vuosina 1993–2002 Alma työskenteli lääkärinä Lundin yliopistollisessa sairaalassa. Vuonna 2002 hän aloitti Islannin yliopistollisen sairaalan Landspítalin Fossvogurin ja Hringbrautin yksiköiden tehohoidon ylilääkärinä. Ennen Islannin terveysjohtajan asemaa hän oli Landspítalin operatiivisen osaston johtaja vuosina 2014–2018.
Vuoden 2024 parlamenttivaaleissa Alma valittiin Islannin parlamenttiin Alþingiin sosiaalidemokraattisen liiton ehdokkaana Suðvesturkjördæmi-vaalipiiristä. Hän istuu terveysministerinä Kristrún Frostadóttirin hallituksessa.
Vallée-de-Ronsard

Vallée-de-Ronsard on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen rannalla, noin 31 kilometriä Vendômen kaupungista itään.
Vallée-de-Ronsardin kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019, jolloin kaksi kuntaa Couture-sur-Loir ja Tréhet yhdistyivät.
Kunnan nähtävyys on renessanssirunoilija Pierre de Ronsardin syntymäpaikka "Manoir de la Possonnière". Kartano on rakennettu 1400-luvulla. Sitä on kuitenkin muutettu ja kunnostettu 1800-luvun puolivälissä, mutta se on kuitenkin säilyttänyt alkuperäisen olemuksen. Kartanon huoneissa voi tutustua kirjailijan elämään. Kartanoa ympäröivät puutarhat on kunnostettu vuonna 2003.
Daehaeng

Daehaeng (, 3. helmikuuta 1927 Soul, Korea – 22. toukokuuta 2012 Soul, Etelä-Korea), syntyjään Jum Soon No (), oli eteläkorealainen buddhalainen nunna. Hän edusti zenbuddhalaisuutta (koreaksi , "seon", toisinaan myös "korealainen zen").
Elämäkerta.
Jum Soon No syntyi vuonna 1927 Japanin miehittämässä Koreassa. Perhe oli aluksi melko varakas. Non isä oli palvellut upseerina Korean viimeisen kuninkaan alaisuudessa ja vastusti Japanin miehitystä. Non ollessa 6-vuotias salainen poliisi tuli pidättämään tämän isän, mutta perhe onnistui pakenemaan ja jätti kaiken taakseen. Perhe asui maakuopassa ja sai ruokansa kerjäämällä tai keräilemällä sadonkorjuun tähteitä. Tämä oli musertava kokemus Non isälle, joka purki pahaa oloaan perheeseensä. Tämä puolestaan sai tyttären pohtimaan ihmisyyttä ja kärsimystä.. 
Luostarivihkimyksen No sai korealaiselta mestarilta Hanam Jungwonilta vuonna 1948.
Korean sodan aikana Daehaeng yritti itsemurhaa useaan otteeseen uskoen, että ihminen pääsee vasta kuoleman jälkeen näkemään todellisen itsensä. Eräänä päivänä hän seisoi kallion reunalla, mutta koki uskonnollisen kokemuksen oivaltaen, että ruumiin tuhoamisesta ei olisi apua. Hän vietti lähes koko 1950-luvun vaeltaen pitkin Etelä-Koreaa, minkä jälkeen hän asettui Sangwonin temppelin läheisyyteen..
Vuonna 1972 Hanmaum Seon -keskus aloitti toimintansa. Keskuksen tavoite jatkaa Daehaengin opettamalla tiellä, ja toimintaa on Etelä-Korean lisäksi kuudessa eri maassa. Keskus kuuluu eteläkorealaiseen Jogye-sääntökuntaan.
Daehaeng kuoli Soulissa 22. toukokuuta 2012.
Kirjoja.
Daehaengin kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa:
Daehaengin koreankielisiä kirjoja on käännetty useille kielille kuten englanniksi, espanjaksi, ranskaksi, kiinaksi ja japaniksi.
Fabrizia Pons

Fabrizia Pons (s. 26. kesäkuuta 1955) on italialainen kartanlukija, joka on urallaan osallistunut 67 MM-ralliin ja juhlinut viidesti kilpailun voittoa.
Ura.
Pons aloitti ralliuransa kuljettajana Italian kansallisen sarjan kilpailuissa vuonna 1976.
Pons aloitti kartanlukijan uransa vuonna 1976 Amedeo Gerbinon ja Franco Berruton kyydissä. 
Varsinaisen läpimurtonsa MM-tasolle Pons teki vuonna 1981 istuuduttuaan Michèle Moutonin kartanlukijaksi. Yhteistyö Moutonin kanssa kesti vuoteen 1985. Vielä vuonna 1986 he ajoivat yhdessä Korsikan rallissa Peugeotin B-ryhmäläisellä, mutta keskeyttivät kisan vaihdelaatikon rikkouduttua. Myöhemmin samana vuonna Pons ja italialaiskuljettaja Lucky kilpailivat yhdessä kansallisen sarjan kilpailussa Italiassa.
Vuosina 1990–1993 Pons kilpaili Italian kansallisessa rallisarjassa Carlo Rivoiran kartanlukijana ja Historic EM-sarjassa Giorgio Tessoren kartanlukijana yhteensä yhdeksässä kilpailussa. Vuonna 1994 Pons kilpaili kolmessa Ralliautoilun EM-sarjan kilpailussa italialaisen Piero Longhin kartanlukijana ennen paluutaan MM-sarjaan. Kreikan Akropolis-rallista lähtien Pons toimi Fordin tehdastallissa ajaneen Ari Vatasen kartanlukijana vuoden 1996 Ruotsin ralliin asti. Tämän jälkeen hän istuutui Subarulla ajaneen Piero Liatin kartanlukijaksi. He ajoivat yhdessä aina kauden 1998 Australian ralliin asti. Kauden päättäneessä Englannin rallissa Pons kilpaili jälleen yhdessä Ari Vatasen kanssa. Ralli oli myös Ponsin aktiiviuran päätöskilpailu.
Vuonna 2000 Pons ja Piero Liatti ajoivat yhdessä EM-sarjaan kuuluneessa Rally della Lana -kilpailussa, jonka he voittivat. Vuonna 2002 Pons istui Saksan MM-rallissa Jutta Kleinschmidtin ohjaaman nolla-auton kartanlukijana. Seuraavan kerran Pons puki ajohaalarit ylleen vuonna 2006 kun hän ja Alessandro Fiorio osallistuivat historic Porschella Uudessa Seelannissa ajettuun Otagon ralliin. He osallistuivat kisaan samaisella autolla myös vuonna 2007. 2008 Pons osallistui samaan kisaan Michele Moutonin kanssa ja 2010 Piero Liatin kanssa. 2009 kauden ainoan kilpailunsa Pons istui turkkilaisen Burcu Çetinkayan kartturina Italian kansallisen sarjan rallissa. Pons osallistui Otagon ralliin liki vuosittain vuoteen 2013 asti eri kuljettajien kanssa. Sen ohessa hän osallistui erinäisiin historic kilpailuihin ja San Remon Rallylegend näytöskilpailuihin.
Vuodesta 2014 lähtien Pons ja italialaiskuljettaja Lucky ovat kiertäneen historic-autojen EM-sarjaa ja osallistunut niiden ohessa pienempiin historic-ralleihin enimmäkseen Italiassa.
Palkinnot.
Pons sai vuonna 1982 Halda Trophy -palkinnon, joka myönnetään parhaimmille kartanlukijoille.
Sameera Reddy

Sameera Reddy (s. 14. joulukuuta 1978 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen entinen näyttelijä, joka työskenteli pääasiassa hindinkielisissä elokuvissa, tamilin- ja telugunkielisten elokuvien lisäksi.
Reddy teki debyyttinsä romanttisessa toimintaelokuvassa "Maine Dil Tujhko Diya" vuonna 2002. Hänet tunnetaan parhaiten pääosista elokuvissa kuten "Darna Mana Hai" (2003), "Musafir" (2004), "Jai Chiranjeeva" (2005), "Taxi Number 9211" (2006), "Ashok" (2006), "Race" (2008), "Varanam Aayiram" (2008), "De Dana Dan" (2009), "Vettai" (2012) ja "Tezz" (2012).
Yksityiselämä.
Reddy meni naimisiin yrittäjä Akshai Varden kanssa maharashtralaisessa seremoniassa 21. tammikuuta 2014. Heillä on kaksi lasta, vuonna 2015 syntynyt poika ja vuonna 2019 syntynyt tytär.
Otto Gelsted

Otto Gelsted, ent. "Jeppesen", (1888 Middelfart, Tanska – 1968 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen runoilija ja kriitikko.
Gelsted julkaisi 1920 esikoisteoksensa "De evige Ting". Hän oli Tanskassa ekspressionismin ensimmäisiä edustajia. Runojen taustalla näkyy klassinen kulttuuri ja kriittisyys. Hänen tuotannossaan on vaikutteita syvyyspsykologiasta, uuskantilaisuudesta ja marxilaisuudesta. Hän antoi tukensa vallankumoukselliselle, humanistiselle kulttuurikritiikille.
Gelsted valmistui 1909 filosofian kandidaatiksi. Hän opiskeli Sveitsissä psykoanalyysia. Vuoden 1914 jälkeen hän työskenteli useissa sanomalehdissä, ja myöhemmin hän kirjoitti aikakauslehtiin kriittisiä ja filosofisia kirjoituksia. Hän julkaisi useita runokokoelmia ja taiteilijaelämäkertoja. Hänet valittiin 1961 Tanskan akatemian jäseneksi, ja hän oli Norjan kirjailijaliiton kunniajäsen. Saksalaismiehityksen aikana Gelsted pakeni Ruotsiin, sillä hän oli julkikommunisti ja tunnettu natsivastaisuudestaan.
Hans Kirk on haudattu samaan hautaan kuin Gelsted. He olivat elinikäisiä ystävyksiä.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2002

Vuoden 2002 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kiinassa 14.–25. syyskuuta 2002. Kisakaupunkeja oli yhdeksän: Zhangjiagang, Changshu, Taicang, Wuzhong, Changzhou, Suzhou, Huai’an, Zhenjiang, Nanjing. Turnaukseen osallistui 16 joukkuetta. Kustakin neljästä alkulohkosta kolme parasta joukkuetta pääsivät kahteen jatkolohkoon, joista molemmista neljä parasta selviytyivät puolivälieriin. Nanjingissa pelatussa loppuottelussa Yhdysvallat voitti Venäjän pistein 79–74. Pronssiottelussa Australia voitti Etelä-Korean pistein 91–63.
Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Yhdysvaltain Lisa Leslie. Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat yhdeksän ottelua pelanneet Australian Lauren Jackson (23,1) ja Venäjän Jelena Baranova (18,1), viisi ottelua pelannut Japanin Mutsuko Nagata (17,4), yhdeksän ottelua pelannut Yhdysvaltain Lisa Leslie (17,2), viisi ottelua pelannut Senegalin Awa Gueye (17,2) ja yhdeksän ottelua pelannut Yhdysvaltain Sheryl Swoopes (16,9). Levypallotilaston ykkönen oli Venäjän Jelena Baranova (11,0) ja syöttötilaston ykkönen Japanin Kaori Kusuda (4,8).
Yhdysvaltain kultamitalijoukkue.
Shannon Johnson, Dawn Staley, Sue Bird, Sheryl Swoopes, Delisha Milton-Jones, Lisa Leslie, Tamika Catchings, Tamecka Dixon, Natalie Williams, Jennifer Gillom, Katie Smith, Tari Phillips.
İrem Yaman

İrem Yaman (4. elokuuta 1995) on turkkilainen taekwondoin ja maailmanmestari. 
Yaman on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2015 lähtien. Hän voitti vuonna 2015 Turkin, Egyptin, Ukrainan ja Moldovan avoimet turnaukset, mutta Grand Prix -kilpailuissa pääsi parhaimmillaan välieriin. Hän voitti kuitenkin vuonna 2015 Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 62 kg sarjan maailmanmestaruuden. Yaman voitti loppuottelussa espanjalaisen Marta Calvon 14–4. Vuonna 2016 Yaman voitti Turkin ja Alankomaiden avoimet turnaukset. Montreux'n EM-kilpailuissa 2016 Yaman voitti 62 kg Euroopan-mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa ranskalaisen Magda Wiet-Héninin 5–0. Vuonna 2017 Yaman voitti Saksan ja Turkin avoimet turnaukset. MM-kilpailuissa 2017 Yaman hävisi ensimmäisessä ottelussaan ruotsalaiselle Elin Johanssonille. Hän voitti vuoden päätteeksi ensimmäisen Grand Slam -turnauksen Wuxissa, kun hän voitti kiinalaisen Lijun Zhoun 2–0. Vuonna 2018 Yaman voitti Turkin avoimen turnauksen. Hän saavutti myös uransa toisen Euroopan-mestaruuden, kun hän voitti Kazanin MM-kilpailujen loppuottelussa Calvon 8–1. Hän saavutti myös kaksi Grand Prix -turnaus voittoa Moskovassa ja Taoyuanissa. Vuoden 2019 Yaman aloitti voittamalla Yhdysvaltain avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa 2019 Yaman eteni aina loppuotteluun 62 kg sarjassa. Hän voitti loppuottelussa brasilialaisen Caroline Santosin 21–7.
Ken Angrok

Ken Angrok (k. 1227) oli Jaavalla sijainneen Singhasarin kuningaskunnan hallitsija ja perustaja. Ken Angrok yhdisti aikaisemmin hajanaisen Itä-Jaavan oman valtansa alle. Hänen tarinansa tunnetaan myyttisiä kertomuksia lukuun ottamatta kuitenkin huonosti.
Elämäkerta.
Ken Angrokin elämän yksityiskohdat tunnetaan huonosti. Mataramin kuningaskunta Jaavalla oli jaettu vuonna 1042 Airlanggan kahdelle pojalle, jolloin muodostuivat Panjalu lännessä ja Janggala idässä. Idässä sijainnut kuningaskunta hävisi seuranneiden vuosien aikana pienemmät paikalliset tahot kävivät vuosikymmenten ajan sotia keskenään. Ken Angrok yhdisti Itä-Jaavan Singhasarin kuningaskunnaksi vuonna 1222.
1500-luvulta peräisin oleva teos "Pararaton" kertoo Ken Angrokin vaiheista myyttisen tarinan, jonka mukaan Ken Angrok on hindulaisen jumala Brahman ja tavallisen talonpoikaisnaisen lapsi. Äiti hylkää lapsensa eräälle hautausmaalle, josta hänet löytää varas. Varas kasvattaa Ken Angrokin, joka häviää kasvattajansa omaisuuden peleissä. Tämän tehtyään Ken Angrok karkaa ja toteuttaa useita muita pahoja tekoja, mutta säästyy niiden seurauksilta Brahman ansiosta. Erään kylän päällikön tyttären raiskattuaan Ken Angrok pakenee luolaan, jossa asuu useita jumalia. Jumalat adoptoivat Ken Angrokin ja päättävät tehdä tästä Jaavan kuninkaan. Ken Angrok saapuu tämän jälkeen Janggalan kuningaskuntaan kuuluvaan Tumapelin ruhtinaskuntaan, josta hänestä tulee kuvernööri Tunggul Ametungin hovin jäsen.
Tunggul Ametung on siepannut buddhalaisen munkin tyttären nimeltä Ken Dedes. Ken Angrok rakastuu Ken Dedesiin ja päättää murhata Ametungin. Ken Angrok pyytää tunnettua kris-seppää Gandringia valmistamaan hänelle aseen. Kun ase ei valmistu ajoissa, Angrok murhaa Gandringin. Kuoleva Gandring kiroaa Angrokin ja hänen jälkeläisensä seitsemänteen sukupolveen asti tullaan murhaamaan samalla aseella. Angrok murhaa edelleen Ametungin ja nai Ken Dedesin. Tarinan tässä vaiheessa kertomus muuttuu myyttisestä kertomuksesta historiallisemmaksi. Angrok otti nimen Ranggah Rajasa ja kukisti Kedirin hallitsija Kertajayan vuonna 1221 ja perustaa sitten Singhasarin. Kiinalainen Zhao Rukuo kuvaili Itä-Jaavan kuningaskuntaa vuonna 1225, jota hän kutsui nimellä "Sujidan". Zhao Rukuon mukaan kuningaskunta käsitti alueita paitsi Jaavalla, mutta myös Balilla ja Borneon lounaisosissa. Hän mainitsee myös paikan "Wunugu", joka saattaa viitata Molukeihin. Ken Angrok murhattiin vuonna 1227. Murhaaja Anusapati oli Ken Dedesin ja Kertajayan entisen hallitsijan lapsi. Anusapatin murhasi Angrokin poika Rangga Wuni, joka tunnetaan myös nimellä Wishnuwardhana. "Pararaton" mainitsee, että Angrokille rakennettiin muistomerkki Kagenenganissa. Kagenenganin sijaintia ei kuitenkaan tunneta.
Ken Angrok lienee ollut uskonnoltaan buddhalainen, mutta harjoitti sen jaavalaista piirteitä Shivan palvonnasta yhdistelevää muotoa.
Gemma Galgani

Pyhä Maria Gemma Umberta Pia Galgani (italian sanasta “gemma” eli “jalokivi”; 12. maaliskuuta 1878 Borgo Nuovo di Camigliano, Lucca, Toscana, Italia – 11. huhtikuuta 1903 Borgo Nuovo di Camigliano, Lucca, Toscana, Italia) oli italialainen pyhimys, mystikko, stigmaatikko, näkijä ja passionistitertiaari. Hän oli Enrico Galganin ja Aurelia Landin neljäs lapsi seitsemästä ja näiden ensimmäinen tyttölapsi. Paavi Pius XI julisti hänet kunnianarvoisaksi 29. marraskuuta 1931, autuaaksi 14. toukokuuta 1933, ja paavi Pius XII kanonisoi hänet 2. toukokuuta 1940 vaikka kanonisointia vastustivat Gemman näkyjä ja stigmatoita epäilevät henkilöt. Gemma on seuraavien aiheiden suojeluspyhimys: opiskelijat, apteekkarit, kiusauksia vastaan, vanhempien kuolemaa vastaan ja tuberkuloosia vastaan. Häntä kuvataan suojelusenkelillä, taivaallisella tuijotuksella, liljoilla ja ruusuilla, passionistikaavulla ja stigmatoilla. Hän eli paavi Leo XIII:n (1878−1903) hallituskauden aikana. Hänen muistopäiväänsä vietetään yleensä 11. huhtikuuta, mutta passionistit viettävät sitä 16. toukokuuta. Pyhän Gemman pyhäinjäännöksiä säilytetään passionistiluostarissa Luccassa.
Elämänvaiheet.
Pyhän Gemma Galganin elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Pyhäköt.
Pyhällä Gemmalla on ainakin seuraavia pyhäkköjä maailmalla:
Matea Jelić

Matea Jelić (s. 23. joulukuuta 1997 Split) on kroatialainen taekwondoin ja olympiavoittaja.
Jelić kilpaili ensimmäistä kertaa aikuisten turnauksessa vuonna 2014, kun hän osallistui Itävallan avoimeen turnaukseen. Hän myös voitti samana vuonna Kroatian avoimen turnauksen 67 kg sarjan. Vuonna 2015 hän osallistui ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin, mutta hävisi toisen ottelunsa ruotsalaiselle Elin Johanssonille. Hän kuitenkin voitti vuoden 2015 Serbian avoimen turnauksen. Vuonna 2016 Jelić kilpaili ensimmäistä kertaa EM-kilpailuihin. Hän eteni aina 67 kg sarjan välieriin, mutta hävisi tuolloin brittiläiselle Lauren Williamsille 13–12 saavuttaen kuitenkin uransa ensimmäisen arvokisamitalin. Hän voitti myös vuoden 2016 Venäjän avoimen turnauksen. Jelić voitti vuonna 2017 Itävallan avoimen turnauksen. Mujun MM-kilpailuissa 2017 hän eteni puolivälieriin, mutta hävisi sen turkkilaiselle Nur Tatarille 5–4. Vuoden 2018 EM-kilpailuissa Jelić hävisi puolivälierissä venäläiselle Polina Khanille. Hän myös kilpaili vuonna 2018 ensimmäistä kertaa Grand Prix -kilpailuissa voittaen Moskovan turnauksen ja ollen toinen Manchesterin turnauksessa. Vuonna 2019 Jelić viotti Belgian avoimen turnauksen. Mancehsterin MM-kilpailuissa 2019 hän hävisi puolivälierissä brasilialaiselle Milena Titonelille 14–13. Jelić kuitenkin voitti Rooman Grand Prix -turnauksen ja oli toinen Chiban ja Moskovan turnauksessa. Kauden päättäneessä Wuxin Grand Slam -turnauksen loppuottelussa Jelić voitti kroatialaisen Doris Polen.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Jelić sai kultaa alle 67 kg sarjassa voitettuaan loppuottelussa Lauren Williamsin.
Zheng Shuyin

Zheng Shuyin (, s. 1. toukokuuta 1994) on kiinalainen taekwondoin. Zheng voitti vuonna 2010 junioreiden maailmanmestaruuden 68 kg:n painoluokassa ja kultaa nuorten olympialaisissa yli 63 kg:n sarjassa. Hän on kilpaillut aikuisten turnauksissa vuodesta 2011 lähtien, jolloin osallistui Espanjan avoimeen turnaukseen. Hän osallistui samana vuonna Gyeongjun MM-kilpailujen 73 kg sarjaan. Hän hävisi toisen ottelunsa Rosana Simónille. Vuonna 2012 hän voitti ensimmäisen turnauksen, kun hän voitti Saksan avoimen turnauksen. Pueblan MM-kilpailujen 2013 neljännesvälierissä Zheng hävisi meksikolaiselle Briseida Acostalle. Vuonna 2014 Zheng aloitti kilpailun Grand Prix -turnauksissa. Hän oli tuona vuonna parhaimmillaan Suzhoun Grand Prix -turnauksessa, jossa jäi välieriin ja oli toinen Korean avoimessa turnauksessa. Zheng saavutti ensimmäisen arvokisamitalin Tšeljabinskin MM-kilpailuissa 2015. Hän eteni aina 73 kg sarjan loppuotteluun saakka, mutta hävisi sen eteläkorealaiselle Hye-Ri Ohlle 5–4. Hä voitti vuonna 2015 kuitenkin Indonesian ja Kazakstanin avoimen turnauksen. Grand Prix -turnauksista Zheng voitti Manchesterin ja Mexico Cityn turnaukset.
Vuonna 2016 Rio de Janeiron olympialaisissa Zheng kilpaili yli 67 kg sarjassa. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti nepalilaisen Nisha Rawalin 2–0. Puolivälierissä hän voitti ranskalaisen Gwladys Épanguen 4–1. Välierässä brittiläistä Bianca Walkdenia vastaan ottelu eteni aina jatkoerään saakka, jonka Zheng voitti. Loppuottelussa Zheng voitti meksikolaisen María Espinozan 5–1.
Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Zheng kilpaili yli 73 kg sarjassa. Hän eteni aina välieriin saakka, mutta hävisi sen yhdysvaltalaiselle Jackie Gallowaylle saavuttaen kuitenkin MM-pronssia. Vuoden 2017 Grand Prix -kilpailuissa hän ei päässyt välieriä pidemmälle. Vuonna 2018 hän kilpaili Aasian-mestaruuskilpailuissa, mutta hävisi puolivälierissä iranilaiselle Zahra Pouresmaeilille. Grand Prix -turnauksissa Zheng pärjäsi hyvin: hän voitti Manchesterin ja Fujairahin turnaukset. Uran toisen MM-hopean Zheng saavutti Manchesterin MM-kilpailuissa 2019, kun hän hävisi loppuottelussa brittiläiselle Walkdenille. Hän voitti kuitenkin Chiban, Sofian ja Moskovan vuoden 2019 Grand Prix -kilpailut.
Zhang Mengyu

Zhang Mengyu (, s. 11. elokuuta 1998) on kiinalainen taekwondoin.
Zhang on kilpaillut vuodesta 2015 lähtien aikuisten kilpailuissa, jolloin hän osallistui sotilaiden maailmankisoihin. Vuonna 2017 hän voitti ensimmäisen arvokisamitalin, kun hän oli kolmas Mujun MM-kilpailujen 67 kg sarjassa. Ensimmäisen arvokisamitalin Zhang voitti Aasian-mestaruuskilpailujen 2018 62 kg sarjassa, jonka loppuottelussa hän voitti vietnamilaisen Lâm Thị Hà Thanhin 10–2. Hän voitti myös ensimmäisen Grand Prix -kilpailun, kun hän oli voitokas Rooman turnauksessa vuonna 2018. Vuonna 2019 hän voitti Fujairahin avoimen turnauksen. Saman vuoden MM-kilpailuissa Zhang eteni aina loppuotteluun saakka 67 kg sarjassa. Hän voitti loppuottelussa turrkilaisen Nur Tatarin 18–9 saavuttaen uransa ensimmäisen arvokisavoiton.
Rebeca Matte Bello

Rebeca Matte Bello (29. lokakuuta 1875 Santiago – 15. toukokuuta 1929 Pariisi) oli chileläinen kuvanveistäjä. Hänen teoksiaan on nykyään nähtävissä Chilen kansallisessa taidemuseossa. Häntä pidetään Chilen nykyaikaisen kuvanveistotaiteen perustajana.
Diplomaattiperheen tyttärenä Matte Bello pääsi jo nuorena matkustamaan Eurooppaan. Hän opiskeli ensin Italiassa Villa Medicissä ja sitten Ranskassa Academie Julianissa. Vuonna 1900 hän sai mitalin Pariisin salongissa, ja lisää tunnustuksia tuli Italiasta, Yhdysvalloista ja Chilestä. Tyttären kuolema tuberkuloosiin aiheutti luomiskauden katkeamisen.
Matte Bello palasi Chileen ja lahjoitti suurimman osan töistään museolle. Hän oli mukana perustamassa orpokotia. Taiteen pariin hän palasi vuonna 1912, jolloin alkoi uusi tuottelias kausi. Hän valmisti tuolloin Haagissa sijaitsevan teoksensa "Spectre de la Guerre".
Matte Bello teki veistokset joko suoraan marmoriin tai teki pronssitöitä. Hän työnsä osuu siirtymävaiheeseen akateemisuudesta kohti realistisempaa ilmaisua, ja myöhemmän kauden töissä on selviä vaikutteita Rodinilta. Hänen työnsä heijastelevat tekijänsä omia tunteita, surua, kipua ja melankoliaa. Haagin rauhan palatsin puutarhan työn katsotaan enteilevän ensimmäisen maailmansodan kauhuja.
Matte Bello kuoli Pariisissa sairastettuaan tuberkuloosia.
Lee Da-bin

Lee Da-bin (s. 7. joulukuuta 1996) on eteläkorealainen taekwondoin ja olympiamitalisti.
Lee on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2014 lähtien, jolloin osallistui Taškentin Aasian-mestaruuskilpailuihin, mutta ei edennyt turnauksessa puolivälieriä pidemmälle. Hän kuitenkin voitti samana vuonna Korean avoimen turnauksen. Lee saavutti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti vuoden 2016 Aasian-mestaruuskilpailujen 73 kg sarjan loppuottelussa kambodžalaisen Sorn Seavmey 12–1. Hän voitti saman vuoden Venäjän avoimen turnauksen. Vuonna 2017 Lee alkoi kilpailemaan myös Grand Prix -kilpailuissa. Hän voitti vuoden aikana Korean avoimen turnauksen ja eteni Grand Prix -kilpailuissa parhaimmillaan loppuotteluun Abidjanin turnauksessa, mutta hävisi sen. Vuoden 2018 aluksi Lee saavutti pronssia Aasian-mestaruuskilpailuissa 2018. Hän voitti myös uransa ensimmäisen Grand Prix -kilpailun, kun hän oli voitokas Taoyuanin turnauksessa. Uran ensimmäisen MM-mitalin Lee saavutti Manchesterin MM-kilpailuissa 2019, kun hän voitti 73 kg sarjan loppuottelussa meksikolaisen María Espinozan 22–2. Hän voitti myös saman vuoden Rooman Grand Prix -turnauksen sekä Grand Slam -turnauksen Wuxissa loppuvuodesta.
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Lee sai yli 67-kiloisten sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Milica Mandićille pistein 10–7.
Dave Goulson

Dave Goulson (s. 30. heinäkuuta 1965) on brittiläinen biologian professori, joka on tullut tunnetuksi erityisesti kimalaistutkimuksesta, sekä kimalaisia ja muita mesipistiäisiä käsittelevistä yleistajuisista kirjoistaan. Goulsonin tunnetuin teos on alkuperäiskielellään vuonna 2013 julkaistu Kimalaisen kyydissä.
Vuonna 2006 Goulson perusti Bumblebee Conservation Trust -nimisen kimalaisten suojelua edistävän hyväntekeväisyysyhdistyksen.
Alexandra Hildebrandt

Alexandra Hildebrandt (s. Weissmann 27. helmikuuta 1959 Kiova) on saksalainen ihmisoikeusaktivisti ja Checkpoint Charlie -museon johtaja.
Hildebrandt oli naimisissa Checkpoint Charlie -museon perustajan ja entisen johtajan Rainer Hildebrandtin kanssa vuosina 1995–2008 tämän kuolemaan saakka. Hildebrandt tunnetaan kansainvälisesti Vapauden muistomerkin rakennuttamisen johtajana. Muistomerkki purettiin kiistanalaisesti vuonna 2005. Hildebrandtin työn painopiste on Checkpoint Charlie -museon säilyttämisessä ja kehittämisessä, DDR-järjestelmän uhrien kuntoutuksessa ja länsi-itä-rajalla kuolleiden pakolaisten kohtaloiden selvittämisessä. Vuonna 2004 hän perusti kansainvälisen ihmisoikeuspalkinnon, "Dr. Rainer Hildebrandt -mitalin", joka jaetaan vuosittain tunnustuksena erityisestä, väkivallattomasta sitoutumisesta ihmisoikeuksiin.&lt;ref name="diplomatisches-magazin.de 2012/02"&gt;&lt;/ref&gt;
Vuosina 2010–2013 Hildebrandt työskenteli varmistaakseen oligarkista poliittiseksi aktivistiksi muuttuneen Mihail Hodorkovskin vapauttamisen. Aluksi hän aloitti näyttelyllä Checkpoint Charlie -museossa saadakseen tietoisuutta Hodorkovskin kohtalosta sen jälkeen, kun tämän lakimiehet ja perhe pyysivät häneltä apua. Lopulta hän otti Saksan entisen ulkoministerin Hans-Dietrich Genscherin mukaan kansainväliseen kampanjaansa Hodorkovskin vapauttamiseksi. Vuonna 2013 Hodorkovski vapautettiin vankilasta tämän oltua vankina noin kymmenen vuotta.
Hildebrandt avioitui uudestaan vuonna 2016 ja hänellä on kahdeksan lasta.
Palkitut - tohtori Rainer Hildebrandtin ihmisoikeuspalkinto.
Tuomariston jäseninä ovat: Henry Kissinger, Joachim Gauck, Avi Primor, James Douglas-Hamilton, Douglasin paroni Selkirk, Sara Nachama ja Rainer Haushofer ( Albrecht Haushoferin veljenpoika).
Kontortionisti

Kontortionisti, myös notkeustaiteilija, notkeusakrobaatti tai käärmeihminen on erittäin notkea henkilö, joka taivuttelee ruumistaan epäluonnollisiin asentoihin. Kontortionistit esiintyvät usein sirkuksessa.
Jotkut kontortionistit pystyvät taivuttamaan selkärankaansa eteenpäin niin, että he saavat jalkansa taivutettua päänsä taakse, ja kävelevät sitten käsillään. Toiset kontortionistit pystyvät taivuttamaan alaruumiinsa takakautta päänsä eteen samalla kun he makaavat rinta lattiaa vasten tai seisovat käsillään. He pystyvät myös taipumaan seisaallaan taaksepäin ja koskettamaan käsillään lattiaa selkänsä takana. Kolmas kontortionistien kategoria on henkilöt, jotka pystyvät vääntämään nivelensä sijoiltaan.
Kontortionisteja on esiintynyt jo antiikin Kreikan, Rooman ja Egyptin taiteessa. Mongoliassa kontortionismi on ollut arvostettu perinnekulttuurin muoto 1600-luvulta alkaen.
Paul Ritter

Paul Ritter (s. Simon Paul Adams; 20. joulukuuta 1966 – 5. huhtikuuta 2021) oli englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "007 Quantum of Solace" (2008) ja "Harry Potter ja puoliverinen prinssi" (2009) sekä rooleistaan televisiosarjoissa "Friday Night Dinner" (2011–2020), "Vera Stanhope tutkii" (2011–2013) ja "Chernobyl" (2019).
Ritter menehtyi aivokasvaimeen 5. huhtikuuta 2021 ollessaan 54-vuotias.
Japanin naisten softballmaajoukkue

Japanin naisten softballmaajoukkue on Japanin softball-liiton hallinnoima softballmaajoukkue, joka edustaa Japania naisten maajoukkuepeleissä. Tammikuussa 2020 se oli WBSC:n maajoukkuerankingin toinen. Japani on voittanut kahdesti olympiakultaa (2008 ja 2021). Maailmanmestaruuden se on voittanut kolmesti (1970, 2012, 2014).
Maria Katajavuori

Maria Katajavuori, oikealta nimeltään Katariina E. M. Vuorinen (s. 1993 Turku), on suomalainen ekologi, tutkija ja kirjailija. Katajavuoren kirja "Kuoleman ja elämän kysymys. Miten yksilöt, lajit ja yhteiskunnat altistavat itsensä tuholle" sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2019. Katajavuoren toinen tietokirja "Valas lasimaljassa" valittiin tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi 2022.
Katajavuori on valmistunut maisteriksi Turun yliopistosta. Hänen pro gradu -tutkielmansa (2016) aiheena oli "Tundrakasvillisuuden muutoksia lämpenevässä ilmastossa sisämaan tunturin puurajaekotonilla". Katajavuori on asunut Norjassa vuodesta 2017 ja väitellyt tohtoriksi Norjan teknis-luonnontieteellisessä yliopistossa Trondheimissa aiheenaan ilmaston ja kasvinsyöjien vaikutus pohjoisen kasvillisuuteen. Hän työskentelee biologian tutkijana Tromssan yliopistossa Pohjois-Norjassa.
Gestur Pálsson

Gestur Pálsson (1852 Miðhús, Islanti – 1891 Winnipeg, Kanada) oli islantilainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli toimittajana Reykjavikissa 1882–1890 ja sitten Kanadassa.
Gestur Pálsson on merkittävä islantilainen realisti ja novellin uranuurtaja. Hänellä oli tietoisesti laadittu kirjallinen ohjelma, jonka mukaan hän kritisoi muun muassa yhteiskunnassa vallalla olevia epäoikeudenmukaisuuksia. Hän julkaisi yhden kirjan "Þrjár sögur", joka sisältää novellin "Vordraumur" ja kaksi muuta.
Louna Widenius

Louna Linnea Widenius (1982–2014) oli torniolaislähtöinen Tampereella vaikuttanut laulaja-lauluntekijä ja taidemaalari, joka ehti julkaista kaksi albumia, "Kunhan liike jatkuu" (2008) ja "Antaa heidän puhua" (2011). Taiteilijanimeä Louna käyttänyt artisti nousi otsikoihin vuonna 2011, jolloin hän syytti Chisua plagioinnista, kun hän huomasi yhtäläisyyksiä Chisun "Sabotage"- ja Lounan "Tuu mun luo" -kappaleiden pianoriffien välillä. Louna huomasi myös, että Sabotage-kappaleen musiikkivideo on kuvattu katolla, kuten hänen Karu maa -musiikkivideonsakin. Tästä hän päätyi myös Feissarimokiin, ja hänen mokastaan tuli sivuston kommentoiduin (tilanne 17.10.2012).
Louna kuoli hiljaisuudessa 32-vuotiaana syyskuussa 2014, ja hänen muistokonserttinsa järjestettiin alkuvuodesta 2015. Albumien lisäksi hänen kappaleitaan on julkaistu muun muassa tornionlaaksolaista musiikkia sisältävällä kokoelmalevyllä sekä "Onko jäähyväisiä olemassa" -nimisellä EP:llä.
Flamencokitaristi Joonas Widenius on Lounan veli.
Rosa Taikon

Rosa Taikon (30. heinäkuuta 1926 Tibro, Skaraborg – 1. kesäkuuta 2017) oli metallitöihin keskittyneeseen Kalderash-romanisukuun kuulunut ruotsalainen hopeaseppä, kirjailija ja näyttelijä. Rosa Taikon oli sisarensa Katarina Taikonin kanssa romanien ihmisoikeusliikkeen esitaistelijoita 1960-luvulla. Taikon perusti Zigenarsamfundet (romaniyhdistyksen) päätoimittaja Evert Kummin ja lääkäri John Takmanin kanssa. Hän opiskeli 1960-luvulla silloisessa Konstfackskolanissa ja perusti oman hopeasepänliikkeensä 1968. Hän piti useita näyttelyitä ja hänen korujaan on useiden museoiden kokoelmissa mukaan lukien Ruotsin kansallismuseo ja Oslon Taideteollisuusmuseo. Elämänsä aikana Taikon sai useita tunnustuksia sekä hänen taiteestaan, että työstään ihmisoikeuksien parissa.
Taikonin ateljee sijaitsee Ytterhogdalissa ja toimii nykyisin museona.