tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ylimmäinen Vuorijärvi

Ylimmäinen Vuorijärvi on kirkasvetinen ja niukkaravinteinen järvi Kannonkosken ja Äänekosken rajalla Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 54,5 hehtaaria ja vesitilavuus 5,5 kuutiohehtometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 73 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Ylimmäisen Vuorijärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,8 kilometriä. Järvessä on kaksi itään suuntaavaa lahtea, joista pohjoisemman karttanimi on Itälahti. Järven leveys Itälahden kohdalla on noin puoli kilometriä. Noin viidesosa järvestä on vähintään 20 metriä syvä ja yhdeksäsosa vähintään 25 metriä syvä. Vähintään kymmenen metriä syvä alue muodostaa yhtenäisen vyöhykkeen, jonka pohjoisosassa on järven syvin kohta, 33 metriä. Järven läntinen ranta on melko jyrkkä, 20 metrin syvyyskäyrä kulkee noin 25 metrin päässä rantaviivasta. Järven pohjoinen ja eteläinen osa sekä itäosan lahdet ovat varsin matalia.
Ylimmäisen Vuorijärven eteläosassa on muutaman aarin laajuinen luoto. Järven rannat ovat erämaisia. Ylimmäinen Vuorijärvi laskee Vuorijokea Keskimmäiseen Vuorijärveen (144,0 metriä mpy), joka sijaitsee noin 600 metriä luoteeseen.
Ylimmäisen Vuorijärven vesitilavuus on 5 454 000 kuutiometriä.
Ylimmäinen Vuorijärvi (14.441.1.037) kuuluu Vuosjärven alueeseen (14.441), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Ylimmäinen Vuorijärvi on kolmanneksi laajin Vuosjärven alueen 39:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Vuosjärvi ja Koivujärvi. Ylimmäistä Vuorijärveä seuraa Iso Luomajärvi.
Vuorijärvet on kolme erämaista järveä Kannonkosken itäosassa. Ne ovat kaakosta luoteeseen Ylimmäinen Vuorijärvi, Keskimmäinen Vuorijärvi ja Pieni Vuorijärvi, joka tunnetaan myös nimellä Alimmainen Vuorijärvi.
Keskimmäinen Vuorijärvi

Keskimmäinen Vuorijärvi on kirkasvetinen ja niukkaravinteinen järvi Kannonkosken itäosassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 25,7 hehtaaria ja vesitilavuus 2,3 kuutiohehtometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 76 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Keskimmäisen Vuorijärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,8 kilometriä. Suurin leveys on noin 200 metriä. Saaria ei ole. Järven keskiosasta ulottuu pohjoisen rannan tuntumaan yli kilometrin pituinen vyöhyke, jonka syvyys on vähintään 10 metriä. Vyöhykkeen sisällä järven keskiosassa on noin hehtaarin laajuinen alue, jonka syvyys on 20–22 metriä. Järven eteläinen osa on matalampaa, aivan etelässä on yhdeksän metrin syvänne.
Keskimmäisen Vuorijärven rannat ovat erämaisia ja paikoin jyrkkiä. Korkeimmat kohdat ovat noin 40–50 metriä järven pintaa ylempänä. Keskimmäiseen Vuorijärveen laskee Vuorijoki Ylimmäiseltä Vuorijärveltä (153,6 metriä mpy), joka sijaitsee puoli kilometriä kaakkoon. Keskimmäinen Vuorijärvi laskee Pieneen eli Alimmaiseen Vuorijärveen (132,0 metriä mpy), joka sijaitsee alle puoli kilometriä luoteeseen.
Keskimmäisen Vuorijärven vesitilavuus on 2 310 000 kuutiometriä.
Keskimmäinen Vuorijärvi (14.441.1.034) kuuluu Vuosjärven alueeseen (14.441), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Keskimmäinen Vuorijärvi on viidenneksi laajin Vuosjärven alueen 39:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Keskimmäistä Vuorijärveä seuraa Iso Luomajärvi.
Vuorijärvet on kolme erämaista järveä Kannonkosken itäosassa. Ne ovat kaakosta luoteeseen Ylimmäinen Vuorijärvi, Keskimmäinen Vuorijärvi ja Pieni Vuorijärvi, joka tunnetaan myös nimellä Alimmainen Vuorijärvi.
Pieni Vuorijärvi

Pieni Vuorijärvi (myös Alimmainen Vuorijärvi) on järvi Kannonkosken itäosassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Etäisyys Jyväskylästä on 78 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Pienen Vuorijärven pituus kaakosta luoteeseen on 300 metriä. Järven leveys on alle 100 metriä. Rantaviivan pituus on 671 metriä. Saaria ei ole ja rannat ovat erämaisia. Pieneen Vuorijärveen virtaa laskuoja kaakosta Keskimmäiseltä Vuorijärveltä, johon puolestaan virtaa laskuoja Ylimmäiseltä Vuorijärveltä. Pieni Vuorijärvi laskee Vuorijokea luoteeseen Vuorilahteen (107,2 metriä mpy), joka on Vuosjärven kapea ja melko syvä kaakkoon suuntaava lahti. Etäisyys Pieneltä Vuorijärveltä Vuorilahteen on kolmisen kilometriä.
Pieni Vuorijärvi (14.441.1.033) kuuluu Vuosjärven alueeseen (14.441), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Ylimmäinen Vuorijärvi on viidenneksi pienin Vuosjärven alueen 39:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Vuorijärvet on kolme erämaista järveä Kannonkosken itäosassa. Ne ovat kaakosta luoteeseen Ylimmäinen Vuorijärvi, Keskimmäinen Vuorijärvi ja Pieni Vuorijärvi.
Jättimersawa

Jättimersawa ("Anisoptera scaphula") on siipipuukasvien (Dipterocarpaceae) heimoon, mersawojen ("Anisoptera") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on suurikokoinen ja ainavihanta puu, jolla on suhteellisesti pieni latvus. Jättimersawa voi kasvaa 30–45 metriä korkeaksi ja sen rungon halkaisija voi olla 1,35 metriä.
Jättimersawa on ainavihantien tai lähes ainavihantien siipipuumetsien latvuskerrosta muodostava puulaji. Laji kasvaa kumpuilevilla alueilla sekä laaksoissa merenpinnan tasosta noin 700 metrin korkeuteen asti. Jättimersawa kasvaa luonnossa Aasiassa Bangladeshissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Malesiassa.
Jättimersawaa on hakattu luonnosta puutavaraksi ja puutavaraa on myyty kansainvälisesti mersawapuuna. Nykyisin sen hakkaaminen on kiellettyä Thaimaassa ja Malesiassa ja suurin uhka onkin metsien raivaaminen maatalousmaaksi. Lajin uusiutuminen on heikkoa ja laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi (EN) lajiksi.
Jättimersawaa voi kasvattaa ja se kasvaa parhaiten alueilla, joilla päivien keskilämpötila on vuoden ympäri +20°C – +33°C ja vuoden sademäärä on 2000–3000 mm. Jättimersawa pärjää kuitenkin alueilla, joilla vuoden päivien keskilämpötila vaihtelee +15°C – +38°C välillä ja vuotuinen sademäärä 1100–4000 mm:n välillä. Nuoret puut kasvavat parhaiten hieman varjossa, mutta vanhemmat puut tarvitsevat enemmän valoa. Jättimersawa menestyy monenlaisilla maaperillä, mutta suosii happamuuden suhteen maaperää, jonka pH on 5–6 menestyen pH-alueella 4,5–6,5. Jättimersawa voi tuottaa puutavaraa 15–40 m3 hehtaarilta vuodessa.
Kimberly Newell

Kimberly Newell () on kanadalaissyntyinen jääkiekkoilija, joka pelaa Venäjän naisten jääkiekkoliigassa kiinalaisessa KRS Vanke Rays -joukkueessa. Hänellä on myös Kiinan kansalaisuus ja hän pelaa Kiinan maajoukkueessa Pekingin talviolympialaisissa.
Newell on pelannut Vanke Raysin joukkueessa kaudesta 2018-–2019 lähtien. Ensimmäisen kauden joukkue pelasi Kanadassa naisten ammattilaissarja CWHL:ssa mutta siirtyi sarjan loputtua pelaamaan Venäjän sarjaan.
Ennen siirtymistään Vanke Raysiin Newell pelasi neljä vuotta Princetonin yliopiston joukkueessa naisten yliopistosarjaa. Newell suoritti yliopistossa bachelor-tason opinnot taloustieteessä ja rahoituksessa ja työskenteli New Yorkissa Credit Suisse pankissa ennen siirymistään ammattilaisjääkiekkoilijaksi. Newellin isovanhemmat ovat kiinalaisia.
Newell edusti Kanadaa vuoden 2013 alle 18-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskisoissa.
Bourbon Street (kappale)

Bourbon Street on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1980. Se ilmestyi albumilla "10/80" sekä singlenä loppuvuodesta 1980. Kappaleen säveltäjiksi ja sovittajiksi on merkitty Remu Aaltonen ja Albert Järvinen, sanoittajaksi Jim Pembroke.
”Bourbon Street” oli Hurriganesin isoin hitti pitkään aikaan.&lt;ref name="Fagerholm/237"&gt;Fagerholm &amp; Riihimaa 2010, s. 237.&lt;/ref&gt; Kappale vetosi pitkästä aikaa moniin kuulijaryhmiin ikä- ja makutottumuksista riippumatta. Single ylsi "Seura"-lehden singlelistalla sijalle 14 ja Mitä Suomi soittaa -listalla sijalle 20. "Suosikki"-lehden listalla se ei sijoittunut. RAY:n soitetuimpien kappaleiden listalla ”Bourbon Street” oli kuudentena maaliskuussa 1981.&lt;ref name="Kontiainen/267"&gt;Kontiainen 2020, s. 267.&lt;/ref&gt; Kappale soi paljon myös radiossa.
Singlen B-puoli on rautalankatyylinen ”Just for You”. Singlen kappaleista julkaistiin myös 12 tuuman maxisingle, jota painettiin noin 200 kappaletta. Sitä jaettiin ilmaiseksi muun muassa keikoilla ja kilpailupalkintoina.
Kirkiöt

Kirkiöt eli serapiakset ("Serapias") on kämmekkäkasvien heimoon kuuluva kasvisuku. 
Sukuun kuuluu noin 25 lajia, joita tavataan luonnonvaraisina Välimeren seudulla ja Brittein saarilla. Ne ovat maassa kasvavia monivuotisia kämmeköitä, jotka yleensä kuolevat kukkimisen jälkeen. Niillä on kaksi munanmuotoista juurimukulaa ja vahapintaiset lehdet. Kukassa on kypärää muistuttava rakenne, joka on muodostunut yhteenkasvaneista kehälehdistä. Keskimmäinen kehälehti, labellum on pitkä ja kolmikulmainen, ja kurkottuu kielimäisenä alaspäin, ja se on joillakin lajeilla karvainen.
Useimpien kirkiölajien arvellaan olevat hyönteisten pölyttämiä, mutta tätä oletusta ei tue se, että monet niistä tuoksuvat voimakkaasti joko yöllä tai lämpimällä säällä.
Cassin piirikunta (Michigan)

Cassin piirikunta () on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 51 589 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Cassopoliksen kylä, ja suurin kunta on Ontwa Township. Piirikunta on perustettu vuonna 1829.
Väestö.
Vuonna 2020 Cassin piirikunnan 51 589 asukkaasta valkoisia oli 89,7 %, mustia 5,2 %, alkuperäisasukkaita 1,2 % ja aasialaisia 0,8 %. Vuonna 2019 3,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Fatixa Aitova

Fatixa Ğabdelwäli qızı Aitova (o.s. Яушева: Jauševa, ven. Фатиха Абдулвалиевна Аитова; "Fatiha Abdulvalievna Aitova", 1866–1942) oli tataarilainen filantrooppi ja opettaja, joka perusti Kazaniin ensimmäisen naisten lukion.
Elämäkerta.
Fatixa Aitova syntyi Troitskin kaupungissa Venäjän keisarikunnassa varakkaan kauppiaan Abdulvali Jauševin tyttärenä. Jauševin perhe tunnettiin vahvoina islamilaisen opetuksen "uuden menetelmän" eli jadidismin kannattajina.
Aitova (os. Jauševa) avioitui vuonna 1887 Suleiman Aitovin kanssa, joka oli liikemies, poliitikko ja julkisuuden henkilö, rikkaasta kazanilaisesta Aitovin perheestä. Fatiha ja Suleiman saivat viisi lasta.
Aitovan ensimmäinen kouluprojekti valmistui vuonna 1897. Hän rahoitti hankkeen itsenäisesti. Koulussa tytöille opetettiin ompelua, kirjontaa ja neulomista, jonka seurauksena he pystyivät myöhemmin hankkimaan oman elantonsa. Koulua laajennettiin vuonna 1899, mutta lopetti toimintansa kolmen vuoden kuluttua.
Kun isä-Abdulvali kuoli vuonna 1906, Aitova sai suuren perinnön, josta hän sijoitti ison osan uuden naisten koulun perustamiseen. Se avautui vuonna 1909. Koulua ylläpidettiin lähinnä Aitovan perinnön voimin, ja vuonna 1910 hän sai rahoitusta Kazanin kaupungin duumasta. Koululle rakennettiin oma kaksikerroksinen rakennus. Oppilaille suunniteltiin univormu, jossa oli ruskea mekko, mustavalkoinen esiliina ja valkoinen huivi vaaleanpunaisella reunuksella. Koulussa oli vuosina 1913-1914 noin 220 oppilasta ja yhdeksän opettajaa. Opetukseen kuului uskonnon opinnot, tataarin kieli ja kirjallisuus, laskuoppi, maantiede, historia, luonnonhistoria, kalligrafia, piirtäminen, käsityöt, ja venäjän kieli.
Aitova sai osakseen vastustusta yrittäessään muuttaa koulua lukioksi. Kun Kazanin julkisten koulujen johtaja kielsi Aitovan pyrkimykset viidesti, hän pyysi apua kaupungin duuman edustajalta Ivan Godnevilta. Godnevin kautta Aitova pääsi tapaamaan kansanopetusministerin ja osaston johtajan. Yhdessä miehensä kanssa Aitova lisäksi matkusteli ympäri Eurooppaa tutustumassa siihen, miten lukioita ylläpidetään Prahassa, Wienissä ja Berliinissä. Vihdoin vuonna 1916 Aitova sai luvan avata yksityisen lukion tataaritytöille.
Aitovan lukiossa opetettiin (edellisen koulun aineiden lisäksi) muun muassa Venäjän historiaa, fysiologiaa, fysiikkaa sekä arabian, saksan, englannin, ranskan ja persian kieliä.
Aitova osallistui vuonna 1917 ensimmäiseen Venäjän musliminaisten kongressiin Kazanissa.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen neuvostohallinto valtioillisti Aitovan lukion ja hänen muun omaisuutensa, ja hän jäi pennittömäksi. Ministerineuvoston puheenjohtaja Ishak Rahmatullin yritti yhteyksillään auttaa Aitovaa mutta epäonnistui. Lukio muutettiin yläasteeksi.
Venäjän sisällissodan aikoihin Aitova pakeni Omskiin ja muutti sieltä Bakuun ja lopulta Moskovaan. Hän palasi Kazaniin 1941 ja kuoli seuraavana vuonna poikansa Jakubin vaimon Maryamin hoitamana.
Kazanissa vuonna 1993 perustettu koulu on nimetty Aitovan mukaan.
Plandemic

Plandemic on dokumentin kaltaiseksi tehty salaliittoteoreettinen 26-minuuttinen elokuva, jonka julkaisi internetissä sen tehnyt Mikki Willis 4. toukokuuta 2020.
"Plandemic"-elokuvassa Willis haastattelee entistä molekyylibiologi Judy Mikovitsia, joka väittää, että koronaviruspandemiaa käytetään muiden muassa Bill Gatesin ja Anthony Faucin vallan ja ansioiden kasvattamiseen. Haastattelussa uusi koronavirus esitetään ihmisten kehittämänä. Haastatellun Mikovitsin tieteellinen ura kriisiytyi, kun hän vuonna 2009 julkaisi "Science"-lehdessä kirjoituksen, jossa kroonista väsymysoireyhtymää väitettiin viruksen vaikutuksen aiheuttamaksi. Väitteet eivät kestäneet tarkastelua, joten julkaisu vedettiin pois; kiistat Mikovitsin ja hänen työnantajansa, yksityisen laboratorion välillä johtivat vuonna 2012 Mikovitsin pidätykseen oikeuden pakoilusta syytettynä. Rikossyytteet hylättiin myöhemmin, mutta Mikovits alkoi jatkossa esiintyä tiedeyhteisön laajamittaisen korruption uhrina. Hän on pitänyt rokotevastaisille ystävällisiä autismikonferensseja, joissa on esitetty perusteettomia teorioita autismin synnystä.
"Plandemic" levisi erittäin nopeasti sosiaalisen median palveluissa ja sai pian yli kahdeksan miljoonaa katselukertaa. Youtube ja Facebook poistivat videon 6. toukokuuta 2020, mutta video jäi kiertämään rokotevastaisten ja monenlaisten salaliittoteoreetikoiden keskuudessa. 18. elokuuta 2020 julkaistiin "Plandemicin" jatko-osana elokuva "Plandemic: Indoctornation". Sitä markkinoitiin etukäteen voimakkaasti, mutta sen vaikutus jäi vähäisemmäksi kuin alkuperäisen videon.
1000X

1000X ("tuhat kertaa") Neljä Ruusua -yhtyeen 16. studioalbumi, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2022. Albumin on tuottanut Mikko Tamminen. Julkaisuviikollaan "1000X" nousi Suomen virallisen albumilistan 21. sijalle. Kolme viikkoa myöhemmin se nousi listan kuudenneksi. Fyysisellä albumilistalla levy debytoi sijalla yksi.
Albumin ensisinglenä julkaistu ”Surutulitus” nousi radiosoittolistan 11. sijalle, toisena julkaistu ”Muuttolinnut” 25. sijalle, kolmas single ”Viimeinen valssi” 7. sijalle ja neljäs single ”Seuraan sua” 40. sijalle. Albumin viimeisestä singlestä ”Tähdelliset” julkaistiin virolaisella louhoksella kuvattu musiikkivideo.
Kappaleet.
Kappaleet on sanoittanut Ilkka Alanko, säveltänyt Kode Koistinen ja tuottanut Mikko Tamminen, ellei toisin mainita.
Tekijät.
Neljä Ruusua
Muut esiintyjät
Tuotanto
Leif Schulman

Leif Edvard Schulman (s. 21. marraskuuta 1968 Espoo) on Suomen ympäristökeskuksen pääjohtaja. Ennen nykyistä tehtäväänsä hän on toiminut muun muassa Luonnontieteellisen keskusmuseon johtajana vuosina 2010–2020 sekä Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan johtajana vuosina 2004–2009. 
Koulutus ja ura.
Schulman on koulutukseltaan filosofian tohtori. Väitöskirjansa hän teki Turun yliopiston Amazon-tutkimusryhmässä vuonna 2003. Väitös käsitteli elinympäristön vaikutusta Amazonian kasvilajiston syntyyn.
Brodski

Brodski myös: Brodsky on venäläinen sukunimi seuraavilla henkilöillä:
Agboville

Agboville on kunta ja aliprefektuuri sekä Agbovillen departementin ja Agnéby-Tiassan alueen hallinnollinen keskus Norsunluurannikon eteläosassa. Se sijaitsee Agnébyjoen varrella 75 kilometriä Abidjanista pohjoiseen. Kunnassa on 66 000 ja aliprefektuurissa 95 100 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Agbovillen departementtiin kuuluvat Aboudén, Agbovillen, Ananguién, Attobroun, Azaguién, Céchin, Grand-Morién, Guessiguién, Loviguién, Oress-Kroboun ja Rubinon aliprefektuurit. Kuntia ovat Agboville, Azaguié ja Rubino. Seudun kanta-asukkaat ovat akaneihin kuuluvia abeja ja kroboja.
Ranskalaisten vuonna 1903 perustama Agboville oli siirtomaa-aikana hallintopiirin keskus ja tärkeä kahvin ja kaakaon lastauspaikka Abidjanin–Nigerin rautatien varrella. Se sai kunnallishallinnon vuonna 1953 ja uudelleen 1980. Agbovillessa perustettiin vuonna 1944 Afrikkalaisten maanviljelijöiden ammattiliitto, josta kehittyi toisen maailmansodan jälkeen Norsunluurannikon demokraattinen puolue.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, liikenne, kaupankäynti ja palvelut. Tärkeimmät viljelykasvit ovat kahvi, kaakao, jamssi, keittobanaani, ananas, vihannekset, riisi ja maissi. Aikaisemmin kaupungissa toimi tekstiilitehdas ja puunjalostusteollisuutta. Seudulla kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.
Sobraliat

Sobraliat ("Sobralia") on kämmekkäkasvien heimoon kuuluva kasvisuku.
Suvussa on noin 140 lajia, jotka kasvavat trooppisilla alueilla Meksikosta Etelä-Amerikkaan. Sobralioiden kukat muistuttavat katleijan kukkaa, mutta kukoistavat vain lyhyen aikaa. Sekä kasvin että kukan koko vaihtelee suuresti, kukat ovat halkaisijaltaan 5–25 cm. Lehdissä erottuvat lehtisuonet selvästi, varsi muistuttaa kaislaa.
Saarijärvi (Ulmasenjoen valuma-alue, Suojärven piiri)

Saarijärvi () on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskuoja yhtyy Sarkajokeen.
Maantietoa.
Saarijärvi on 1,3 kilometriä pitkä, 1,0 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on noin 100 hehtaaria. Se sijaitsee 9 kilometriä Leppäsyrjästä itään ja 15 kilometriä Loimolasta lounaaseen päin. Lähempänä sijaitsee pieni Raikonkoski (Райконкоски), joka kuuluu Uuksunjoen valuma-alueeseen. Järvi on muodoltaan kaksialtainen järvi, jonka vesialtaita yhdistää hyvin kapea salmi. Suurempi järvenosa jää salmen itäpuolelle ja siinä sijaitsee suuri saari. Se on järven ainoa saari, joka on lähes 500 metriä pitkä ja yli 400 metriä leveä metsäsaari. Salmen länsipuolinen järvenosa on 1,5 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvenosia erottaa toisistaan kilometrin pituinen kapea niemi. Voidaan myös tulkita, että itäosassa olisi kolmas järvenosa, joka liittyy järveen kapean salmen kautta. Vanhoissa suomalaiskartoissa on järvi piirretty autioksi järveksi, jonka lähin asutus on sijainnut puoli kilometriä lounaaseen päin. Maatilan vierestä on kulkenut tie, joka tulee nykyään Suistamolta ja Leppäsyrjältä ja yhtyy Loimolan ja Koiriojan yhdistävään tiehen. Lisäksi järven pohjoispuolelta kulkee ohi Matkaselkä–Suojärvi-rautatie.
Vesistösuhteita.
Saarijärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Ulmosenjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Ulmosenjoen valuma-alueen pääuomana sen keskijuoksulla sijaitseva Sarkajoki, johon Saarijärvikin laskee pientä laskuojaa pitkin. Saarijärven kapeasuiseen lahteen tulee lyhyt suo-oja kaakkoispuoliselta suolta, jossa sijaitsee pieni Rikijärvi (Рикиярви eli Пистъярви, "Pistjarvi"). Ympäröivät lammet ovat pieniä ja suurin lammista on Särkkälampi (Сярккалампи), josta ei tule järveen laskuojaa. Saarijärven laskuoja on yhteinen pohjoispuolella sijaitsevan Hirsikkojärven (Хирсиккоярви) laskuojan kanssa. Kilometrin pituinen laskuoja yhtyy Sarkajokeen, jota on kutsuttu myös Vaaherjoeksi, sen yläjuoksulla. Järven erottaa viereiseltä Uuksunjoen valuma-alueesta vedenjakajamäki Valkeaselkä (Гора Вялиселькя, "Gora Vjaliselkja"), jonka huippu yltää 126 metriä korkealle mpy.
Avoin työttömyyskassa

Avoin työttömyyskassa A-kassa on kaikille palkansaajille avoin, yleinen työttömyyskassa. A-kassa aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2022, kun Teollisuuden työttömyyskassa, Rakennusalan työttömyyskassa ja Työttömyyskassa Finka yhdistyivät. 
Avoimessa työttömyyskassassa on 190 911 jäsentä (31.12.2021), joten A-kassa on yksi Suomen suurimmista työttömyyskassoista. 
Taustaliitot.
Suurin osa jäsenistä kuuluu myös johonkin A-kassan taustaliitoista:
Organisaatio.
A-kassassa on noin 130 työntekijän henkilöstö. Suurin osa henkilöstöstä työskentelee Helsingin Hakaniemessä, jossa hoidetaan etuuskäsittely- ja asiakaspalvelutehtävien lisäksi johdon ja hallinnon tehtäviä. Lisäksi kassan henkilöstöä työskentelee etuuskäsittely- ja asiakaspalvelutyössä eri puolella Suomea, kuten Tampereella ja Kuopiossa. Kassanjohtajana toimii Irene Niskanen.
A-kassan hallinto-organisaatiossa ylintä päätäntävaltaa käyttää kassan kokous. Kassa kutsuu kaikille jäsenille avoimen kokouksen koolle vuosittain. Hallitukseen kuuluu kahdeksan jäsentä ja kahdeksan varajäsentä, joka kokoontuu noin kuusi kertaa vuodessa.
Palvelut.
Avoin työttömyyskassa maksaa ansiopäivärahaa palkkatyössä olleille työttömäksi jääneille jäsenilleen. Vuorotteluvapaan ajalta A-kassa maksaa vuorottelukorvausta. Vuorotteluvapaa on järjestely, jossa kokoaikatyössä ollut työntekijä sopii työnantajansa kanssa vuorotteluvapaalle siirtymisestä. Lisäksi työttömyyskassa myöntää liikkuvuusavustusta silloin, kun työttömänä ollut kassan jäsen ottaa vastaan vähintään kaksi kuukautta kestävän työn ja työmatka on pitkä.
Jäsenyys.
Suurin osa A-kassan jäsenistä on ammattiliittojen jäseniä. Kassan jäseneksi voi liittyä kuka tahansa alle 68-vuotias työsuhteessa työllistyvä palkansaaja.
A-kassan jäsenmaksu on 8 euroa kuukaudessa (96 euroa vuodessa) vuonna 2022.
Laineen Kasperi &amp; Palava Kaupunki

Laineen Kasperi &amp; Palava Kaupunki on rap-artisti Laineen Kasperin sooloalbumi, joka julkaistiin 29. toukokuuta 2015.
Vihapuheita ja rakkauslauluja

Vihapuheita ja rakkauslauluja on rap-artisti Laineen Kasperin sooloalbumi, joka julkaistiin 9. toukokuuta 2018.
Psyko Cowboy

Psyko Cowboy on rap-artisti Laineen Kasperin sooloalbumi, joka julkaistiin 29. toukokuuta 2020.
Shine (Sopo Nižaradzen kappale)

Shine on georgialaisen laulaja Sopo Nižaradzen esittämä kappale, jolla hän edusti Georgiaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa. Kappale valittiin Georgian edustuskappaleeksi 27. helmikuuta pidetyssä karsinnassa, jossa Nižaradze esitti kaikki kappaleet.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 27. toukokuuta ja pääsi finaaliin. 29. toukokuuta pidetyssä finaalissa kappale sijoittui yhdeksänneksi.
Veikko Viisi

Veikko Viisi oli "Suomen Kuvalehteen" 1970-luvun alkupuolella kirjoittanut nimimerkki, joka kommentoi Suomen ulkopolitikkaa. Nimimerkin takana oli ainakin viisi Suomen ulkoasiainministeriön korkeaa virkamiestä.
Veikko Viiden kirjoitukset alkoivat ilmestyä "Suomen Kuvalehdessä" maaliskuussa 1972. Lehti mainosti ”Veikon” olevan hyvin perillä asioista ja tietävän etukäteen tulevistakin puheista ja teoista. Julkisuudessa nimimerkki yhdistettiin pian niin sanottuun ”tohtorikoplaan” tai ”everstijunttaan”, ulkoministeriötä johtaneiden korkeiden virkamiesten ryhmään. Arvaukset osuivat oikeaan, sillä nimimerkin taustaryhmään kuului ulkoasiainhallinnon korkeita virkamiehiä, kuten Max Jakobson, Risto Hyvärinen, Ilkka Pastinen, Keijo Korhonen ja Pasi Rutanen. Nimimerkkiä ”hallinnoi” "Suomen Kuvalehden" päätoimittaja Leo Tujunen, joka päätti kirjoitusten ilmestymisestä. Nimimerkki syntyi, kun Tujunen halusi Jakobsonin kirjoittavan vastauksen erääseen eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan Pekka Kuusen kirjoitukseen, ja nimet Kuusi ja Viisi muodostivat sanaleikin.
Veikko Viiden kirjoitukset sisälsivät niin tarkkoja tietoja, että niissä voitiin havaita yhtäläisyyksiä ulkoministeriön salaisten raporttien kanssa. Presidentti Urho Kekkonen päätteli Jakobsonin olevan Veikko Viiden takana, sillä yhdessä kirjoituksessa mainittiin asioita, joista Kekkonen oli keskustellut luottamuksellisesti vain Jakobsonin kanssa. Ulkoministeri Ahti Karjalainen ilmoitti maaliskuussa 1973 Jakobsonille, että ulkoministeriön virkamiehet eivät saaneet kirjoittaa ulkopolitiikasta ilman lupaa. Jakobson ilmoitti valtiojohdolle, että hän oli ollut alkujaan mukana nimimerkin taustaryhmässä, mutta lopettanut sillä kirjoittamisen jo ennen kuin kirjoituksista alkoi nousta suurempaa kohua. Presidentille helmikuussa 1973 lähettämässään kirjeessä Keijo Korhonen vakuutti, ettei hänellä ollut henkilökohtaisesti mitään tekemistä Veikko Viisi -nimimerkin kanssa.
Julkisuudessa Veikko Viiden kirjoituksiin tarttuivat erityisesti sosiaalidemokraatit, jotka halusivat haastaa ulkoministeriötä väitetysti johtaneen virkamiesklikin. SDP:n kansainvälisten asioiden sihteeri Paavo Lipponen kirjoitteli vuoden 1973 aikana useasti Veikko Viittä ja ”everstijunttaa” vastaan, ja epäili ulkoministeriön sanomalehtitoimiston olleen osallisena nimimerkin kirjoituksiin. Lipposen syytöksen mukaan ”"Veikko Viisi antaa tällä tavoin epäviralliset ohjeet UM:n virkamiehille ohi poliittisen johdon hyväksymän koneiston"”.
"Suomen Kuvalehden" uudeksi päätoimittajaksi syksyllä 1974 tullut Mikko Pohtola lopetti Veikko Viiden palstan, sillä hän halusi lehteen kirjoitettavan vain omalla nimellä.
Luettelo Joseph Brodskyn runojen suomennoksista

Tämä on luettelo Joseph Brodskyn runojen suomennoksista.
Runot kokoelmittain.
Antologioissa.
Kokoelmassa 
Kokoelmassa: 
Runot aakkosjärjestyksessä.
Runot on suomentanut Jukka Mallinen lukuun ottamatta runoa "Simeonin kuolema", jonka on suomentanut Anna-Maija Raittila
Avoin rajapinta

Avoin rajapinta () on rajapinta, jonka kaikki ominaisuudet ovat julkisia ja jota voi käyttää ilman rajoittavia ehtoja. Edellytyksenä on myös rajapintakuvauksen ja dokumentaation oleminen avoimesti saatavilla. Avoin rajapinta mahdollistaa, että voidaan esimerkiksi laatia rajapintaa hyödyntävän ohjelma ilman rajapinnan toimittajan erillistä hyväksyntää tai pakollisia lisenssimaksuja.
Avoimia rajapintoja tarjoaa esimerkiksi Ilmatieteen laitos, Maanmittauslaitos ja Digi- ja väestötietoviraston Avoindata.fi-palvelun rajapinta.
Johannes Hidman

Johannes Hidman (, 23. marraskuuta 1946 Kontupohja – 2015) oli venäjänsuomalainen kirjailija ja kääntäjä.
Hidman syntyi Suomesta muuttaneeseen työläisperheeseen. Keskikoulun jälkeen hän opiskeli näyttelijäksi Petroskoin suomalaisessa teatterissa ja valmistui Petroskoin yliopiston suomen kielen laitokselta vuonna 1977. Hidman työskenteli "Carelia"-lehden toimittajana vuodesta 1981.
Hidman julkaisi ensimmäisen kertomuksensa "Punalipussa" vuonna 1972. Vuonna 1989 samassa lehdessä ilmestyi pienoisromaani "Sen kun vaan", jonka aiheena ovat Neuvosto-Karjalan suomalaissiirtolaisten kohtalot. Hidman on myös suomentanut useita romaaneja. Hänet hyväksyttiin Venäjän kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 2001.
Osismit

Osismit () olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallian Armorikan läntisimmässä osassa, nykyisen Bretagnen pohjoisrannikolla. Heidän pääkaupunkinsa oli Vorganium. Vuonna 56 eaa. osismit olivat Armorikan voimakkaimman heimon venetien liittolaisia sodassa Caesarin johtamia roomalaisia vastaan. Venetit liittolaisineen hävisivät lopulta sodan, ja roomalaiset alistivat voittamansa kelttiheimot.
Nightmare Alley (vuoden 2021 elokuva)

Nightmare Alley on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut Guillermo del Toro. Elokuva perustuu William Lindsay Greshamin samannimiseen romaaniin, jonka ovat sovittaneet käsikirjoitukseksi del Toro ja Kim Morgan. "Nightmare Alley" on toinen Greshamin romaaniin perustuva elokuva; ensimmäinen oli vuoden 1947 "Painajaiskuja".
"Nightmare Alley" sai maailmanensi-iltansa New Yorkissa sijaitsevassa Alice Tully Hall -konserttisalissa 1. joulukuuta 2021. Yhdysvaltain-ensi-iltansa se sai 17. joulukuuta 2021 ja Suomen-ensi-iltansa 28. tammikuuta 2022. Elokuvan mustavalkoinen versio "Nightmare Alley: Vision in Darkness and Light" esitettiin valikoiduissa teattereissa 14. tammikuuta 2022. Elokuva sai myönteisen vastaanoton kriitikoilta, mutta se epäonnistui taloudellisesti. Se on ehdolla neljän Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 2022 gaalassa, muun muassa parhaan elokuvan palkinnon kategoriassa.
Avoin protokolla

Avoin protokolla () on protokolla, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla ja hyödynnettävissä. Avoimien protokollien käyttöä ei rajoiteteta ja niiden spesifikaatio lisesointu avoimesti. Erona suljettuun protokollaan on, että suljetut protokollat suunnittelee tyypillisesti yksi tai muutama taho, jotka voi rajoittaa protokollan käyttöä ja muuttaa sitä haluamallaan tavalla. Avoimet protokollat suunnittelee pääsääntöisesti suuri joukko eri tahoja, joten protokollista tulee yleisluontoisempia ja täten sopivat useampaan käyttöön.
Esimerkkejä avoimista protokollista:
Olhavanlahti

Olhavanlahti () on Venäjällä Leningradin alueella Laatokan etelärannassa sijaitseva leveäsuinen lahti.
Maantietoa.
Olhavanlahden suu erottuu Laatokan rannikolla lännessä Ptinovin saaren (остров Птинов) Voronovin (Мыс Воронов) pohjoiskärjestä ja idässä Šurjagsi Nosin (Шурягский Нос) niemeen. Niemien välimatkasta saadaan lahdensuun leveydeksi 29 kilometriä. Lahti on niemenkärjistä mitattuna 19 kilometriä pitkä.
Laatokan etelärannikolla on yleistä, että sen rannat ovat matalia ja tasaisia. Järven pohja muodostuu täällä hiekasta, savesta ja mudasta. Hiekkapohjan joukosta pilkistää kivikoita. Lahden keskellä on 12–20 metriä syvää ja lahden keskisyvyys on noin 8 metriä. Vedessä 10 metrin syvyyskäyrä kulkee 5–20 kilometrin päässä rannasta ja 5 metrin syvyyskäyrä noin viiden kilometrin päässä. Lahden länsiranta on itäistä matalampaa, sillä itärannassa kulkee viiden metrin käyrä 2–3 kilometrin päässä. Laatokan vedenpintaa ei säännöstellä ja se voi vaihdella luontaisesti eri vuodenaikoina 1,2 metriä.
Pohjoistuulella lahteen muodostuu korkeita aaltoja. Laivojen liikenteelle on vuosina 1861—1866 rakennettu Laatokan kanava (), joka on riittävän leveä ja syvä nykyaikaiselle proomuliikenteelle. Laatokan vanha kanava () rakennettiin vuosina 1719—1731 ei kelpaa kaupalliselle liikenteelle, sillä se on ruoppaamatta jätettynä liian matala ja tietyillä osuuksilla se on aivan tukossa. Laivat kulkevat kanavan lisäksi Olhavanjoella, joka laskee lahteen. Se on purjehduskelpoinen Ilmajärvelle asti. Myös Säsjokea voi nousta ylös, mutta vain sen alajuoksulla. Kolmas lahteen laskeva joki on esimerkiksi Voronežka, joka on pieni joki.
Takemeanywhere

Takemeanywhere (tyyliteltynä #TAKEMEANYWHERE) on Shia LaBeoufin, Nastja Säde Rönkön ja Luke Turnerin ohjaama suomalais-yhdysvaltalais-brittiläisenä yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2016.
Elokuvassa LaBeouf, Rönkkö ja Turner matkustavat ympäri Pohjois-Amerikkaa twiittaamalla sijaintitietonsa, jolloin kuka tahansa voi poimia heidät kyytiinsä ja viedä heidät minne haluaa.
Seger

Seger on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Umm al-Kitab

Umm al-Kitab ( eli ”alkukirja” tai ”kirjojen äiti”) on suunnilleen 700-luvun puoliväliin sijoittuva 70-sivuinen teksti, joka edustaa esi-islamilaista ja gnostilaista teologiaa. Kirjan katsotaan olevan peräisin Irakin Kufasta. Teos antaa viitteitä imaami Aliin kohdistuvan kultin varhaisesta kehityksestä.
Sisältö.
Kirjassa Ali esiintyy osana taivaallista viisikkoa, joka oli olemassa valona jo ennen maailman luomista. Nämä viisi eriväristä valoa olivat Muhammed, Ali, Fatima, Hasan ja Husain. Raymond Dequin arvelee, että Ali oli aluksi gnostinen jumaluus, joka vasta myöhemmin muuttui ”yleväksi kuninkaaksi” maan pinnalle. Toisessa kirjan kertomuksessa enkeli Gabriel kertoo, että taivaallisella valtaistuimella istuu Fatima kruununaan Muhammed ja korvarenkaina Hasan ja Husain. Hänen miekkanaan on uskovien ruhtinas Ali.
"Umm al-Kitab" esittää Alin ennen muuta ”ylevänä kuninkaana”. Sanan ”Ali” merkitys myös on arabiaksi ”korkea” tai ”ylevä”. Alin yhtäläisyys Jeesukseen tulee Dequinin mukaan gnostilaisuudesta. Kuten Jeesus on sekä ihminen että Jumala, myös ylevä kuningas on sekä maallinen hallitsija että jumaluus. Molemmilla on Vapahtajan tehtävä. Kuten Jeesuksen ei idässä uskottu kuolleen ristillä, myös Alista kerrotaan, ettei häntä tapettu, vaan Paholainen oli naamioitunut hänen tilalleen. Ali sen sijaan nousi Jeesuksen tavoin taivaaseen, ja hänelle annettiin Jeesuksen tavoin eskatologinen tehtävä maailman lopussa.
Zoofobia

Zoofobia tai eläinfobia on irrationaalista pelkoa tai vastenmielisyyttä eläimiä (ei ihmisiä) kohtaan. Zoofobia on yleinen negatiivinen reaktio eläimiin, mutta se on yleensä jaettu useisiin alaryhmiin, joista jokainen on tietyntyyppinen zoofobia. Vaikka zoofobia kokonaisuudessaan on melko harvinaista, pelkotyypit ovat yleisiä. Kuten Sigmund Freud on joskus maininnut, zoofobia on yksi yleisimmistä lasten psykoneuroottisista sairauksista. Zoofobia ei kohdistu lähes koskaan nisäkkäisiin, vaan muihin kuin nisäkkäisiin.
Ingvil Smines Tybring-Gjedde

Ingvil Smines Tybring-Gjedde (s. 8. heinäkuuta 1965 Oslo) on norjalainen edistyspuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan yhteiskuntaturvallisuusministerinä vuosina 2019–2020 ja on työskennellyt myös valtiosihteerinä öljy- ja energiaministeriössä.
Yksityiselämä.
Tybring-Gjedden puoliso on edistyspuoleen poliitikko Christian Tybring-Gjedde, joka on istunut suurkäräjillä vuodesta 2005.
Fredrik Lindström (kielitieteilijä)

Nils Fredrik Lindström (s. 27. kesäkuuta 1963 Eskilstuna) on ruotsalainen näyttelijä, juontaja, koomikko, kirjailija, kielitieteilijä ja elokuvaohjaaja.
Ura.
Lindström on opiskellut Uppsalan yliopistossa pohjoismaisia kieliä. Hän työskenteli 1990-luvulla stand up -koomikkona ja oli mukana "Hassan"-radio-ohjelmassa. Lisäksi hän on ollut sekä näyttelijänä että käsikirjoittajana eri televisio-ohjelmissa. Läpimurtonsa hän teki käsikirjoittamassaan ja ohjaamassaan elokuvassa "Vuxna människor" (1999), jossa hän myös näytteli. Seuraavana vuonna ilmestyi hänen kirjoittamansa kirja "Världens dåligaste språk", jossa hän kansantajuisti kielitiedettä. Kirjasta tuli myyntimenestys. Vuosina 2002–2003 Lindström juonsi tv-ohjelmaa "Värsta språket", mistä hänet palkittiin Suurella journalistipalkinnolla (Stora journalistpriset) kategoriassa Vuoden uudistaja sekä Tietopalkinnolla (Kunskapspriset). Vuodesta 2009 lähtien Lindström on toiminut tuomarina suositussa "På spåret" -visailuohjelmassa.
Fredrik Lindström

Fredrik Lindström voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Bolšaja koltsevaja

Bolšaja koltsevaja linija () on Moskovan metron yhdestoista linja, joka avattiin 26. helmikuuta 2018. Linjan pituus on 57,5 kilometriä ja siinä on 29 asemaa.
Loikkarit

Loikkarit on Jaak Kilmin ohjaama virolais-suomalais-latvialaisena yhteistuotantona tehty toiminta- ja komediaelokuva vuodelta 2017. Elokuvassa kolme nuorta miestä pakenee Neuvosto-Virosta Suomen kautta Ruotsiin.
Elokuva perustuu löyhästi Helsingissä vuonna 1985 ryöstöjä tehneiden virolaisten loikkarien Raivo Roosnan ja Alex Lepajõen tarinaan. Roosna, Lepajõe ja kolmas loikkari Harry Gelstein haastoivat elokuvan tuottajan oikeuteen ja vaativat 200 000 euron korvauksia, koska heidän tarinaansa oli käytetty elokuvassa ilman heidän lupaansa.
Anteeksiantamaton

Anteeksiantamaton on Lars Feldballe Petersenin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuvan päähenkilönä on Suomessa asuva bosnialainen sotarikollinen, joka sai 15 vuoden tuomion Haagin kansainvälisessä tuomioistuimessa Bosnian sodan aikana tekemistään rikoksista. Elokuvassa pohditaan kysymystä, mistä pahuus syntyy ja siinä seurataan sen päähenkilön paluuta tavalliseen elämään juuri ennen vankeusajan päättymistä ja sen jälkeen.
Ğadel Qutuy

Ğadel Qutuy (Ğadelşa Nurmöxəmmət ulı Qutuyev; , ; 28. marraskuuta 1903, Saratovin alue - 16. kesäkuuta 1945) oli tataaritaustainen venäläinen kirjailija, näytelmäkirjailija, kielen- ja kirjallisuuden opettaja.
Sisämaan seurantapyynti

Sisämaan seurantapyynti (lyhenne SSP) on lintujen rengastuksen muoto, jossa lintuja pyydetään lintuverkoilla samasta vakiopaikasta 12 kertaa touko-elokuussa. Rengastaja saa itse valita, kuinka monella verkkolinjalla lintuja pyydetään, mutta linjojen määrän on oltava sama joka vuosi. 
Lintujen rengastus on luvanvaraista toimintaa, ja SSP-rengastukseen tarvitaan peruslupaa kattavampi rengastuslupa. Luvan myöntää Rengastustoimisto, kun vaadittavat tentit on suoritettu.
Taustaa.
SSP tuli Suomeen Britanniasta, jossa vuonna 1981 alkaneen projektin Constant Effort Sites (CES) puitteissa lintuja rengastetaan yli 130 pyyntipaikalla. Suomessa SSP-projekti alkoi vuonna 1986. Vuonna 2013 Suomessa oli noin 50 rengastajan toimesta 31 rengastuspaikkaa, 24 eri kunnassa. Suomen lisäksi SSP:n tapaista rengastusta harjoitetaan jo Hollannissa, Ranskassa ja Ruotsissa, sekä Pohjois-Amerikassa. Euringin tavoitteena on laajentaa CES koko Euroopan kattavaksi seurantaohjelmaksi.
Tavoitteet.
SSP-rengastuksen tarkoituksena on seurata tietyn alueen linnuston kannanmuutoksia ja poikastuottoa. SSP täydentää myös linja- ja pistelaskentojen avulla saatavaa kuvaa Suomen linnustosta.
Naisen lisääntymiselimistö

Naisen lisääntymiselimistö muodostuu naisen sukupuolielimistä. Naisen sisäisiä sukupuolielimiä eli sisäsynnyttimiä ovat munasarjat, munanjohtimet, kohtu ja emätin. Naisen ulkoisia sukupuolielimiä eli ulkosynnyttimiä kutsutaan hävyksi eli vulvaksi.
Osat.
Munasarjat.
Munasarjat ja munarakkulat tuottavat naishormoneja kuten estrogeeneja. Munasarjoissa syntyy naisen sukusoluja eli munasoluja. Kuukautiskierrossa kypsynyt munasolu irtoaa ja lähtee liikkeelle.
Munanjohtimet.
Munanjohdin on munasarjan ja kohdun yhdistävä noin 10 senttimetrin pituinen putkimainen rakenne. Munanjohtimen distaalisessa kolmanneksessa tapahtuu munasolun ja siittiön kohtaaminen. Hedelmöittynyt munasolu kulkeutuu kolmen vuorokauden kuluessa kohtuun.
Kohtu.
Kohdussa hedelmöittyneestä munasolusta kehittyy ensin alkio ja sen jälkeen sikiö. Kohdun ja emättimen välissä on 2–3 senttimetrin mittainen kohdunkaula.
Emätin.
Emätin eli vagina on naisen putkimainen yhdyntäelin, joka ottaa yhdynnässä vastaan miehen siittimen ja siitä purkautuvat siittiöt. Naisen kiihottuessa seksuaalisesti hänen emättimensä kostuu ja häpyhuulensa turpoavat. Emätin laajenee ja kohtu nousee ylöspäin. Seksuaalinen kiihottuminen voi johtaa orgasmiin, jolloin emätin supistelee.
Häpy.
Naisen ulkoisiin sukupuolielimiin eli häpyyn kuuluvat häpykukkula, häpykieli eli klitoris, isot ja pienet häpyhuulet, emättimen eteinen, immenkalvo, emättimen aukko, virtsaputken suu ja siihen liittyvät rauhaset sekä väliliha.
Elinkaari.
Miehen ja naisen sukupuolielimet kehittyvät sikiövaiheessa yhteisistä alkumuodoista. Jos sikiöllä on XX-kromosomisto, sille kehittyvät naisen sukupuolielimet. Mieshormoni testosteronin puute saa lisäksi mesonefostiehyet surkastumaan.
Naarastyyppiset ulkoiset sukupuolielinaiheet (labioskrotaalipoimu, urogenitaalipoimu ja genitaalikyhmy) eivät tyttösikiöllä maskulinisoidu viikoilla 12–20. Labioskrotaalipoimuista tulee isot häpyhuulet, urogenitaalipoimuista pienet häpyhuulet ja genitaalikyhmystä häpykieli. 
Syntymän jälkeen lapsuusaikana sukupuolielimet eivät juurikaan muutu. Murrosiässä sukupuolielimistä tulee lisääntymiskykyiset. Tytölle alkaa kasvaa häpykarvoitusta ulkoisiin sukupuolielimiin, ja kuukautiset alkavat.
Nainen kokee 45–55-vuotiaana vaihdevuodet, joiden jälkeen hänen munasolunsa ovat loppu, eikä hän enää saa kuukautisia tai voi tulla raskaaksi. Hormonitoiminnan muutosten seurauksena emätin kuivuu ja ohentuu, ja nainen voi kärsiä emätintulehduksista ja yhdyntäkivuista.
None (Italia)

None () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 7 849 asukasta.
Yan Wen'gang

Yan Wen'gang (, s. 1. heinäkuuta 1997) on kiinalainen skeletonkelkkailija ja olympiamitalisti. Yan on kilpaillut vuodesta 2016 lähtien. Hän on osallistunut kaksiin maailmanmestaruuskilpailuihin: vuonna 2019 Yan oli yksilökilpailun 20. ja vuonna 2020 hän oli yksilökilpailun 11. ja sekaparikilpailussa kuudes. Hän kilpaili Pekingin olympialaisissa 2022 miesten yksilökilpailussa. Hän oli kilpailun kolmas.
St. Josephin piirikunta (Michigan)

St. Josephin piirikunta () on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 60 939 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Centrevillen kylä, ja suurin kunta on Sturgis. Piirikunta on perustettu vuonna 1829.
Väestö.
Vuonna 2020 St. Josephin piirikunnan 60 939 asukkaasta valkoisia oli 93,8 %, mustia 2,5 %, aasialaisia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,6 %. Vuonna 2019 9,9 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 3,5 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Pihlman

Pihlman on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Edvard Ward

Carl Edvard Daniel Ward (2. toukokuuta 1894 Tukholma − 1. huhtikuuta 1975 Lahti) oli suomalainen insinööri ja sotilas, joka tunnetaan sisällissodan aikana kootun Länsi-Uudenmaan pataljoonan komentajana.
Wardin isä oli ruotsalaissyntyinen puutarhuri C. T. Ward. Teknillisessä korkeakoulussa opiskellut Ward oli saanut upseerikoulutuksen Ruotsin armeijassa. Sisällissodan käynnistyttyä hän toimi Suitiassa kootun ruotsinkielisen Svidjakårenin päällikkönä Kirkkonummen taisteluissa. Helmikuun lopusta lähtien Ward oli punaisten vankina Helsingissä. Kaupungin valtauksen jälkeen Ward toimi Uudenmaan ruotsinkielisistä suojeluskuntalaisista kootun Länsi-Uudenmaan pataljoonan komentajana. Huhti-toukokuussa 1918 pataljoona kiersi Varsinais-Suomessa ja Länsi-Uudellamaalla puhdistamassa seutuja punaisista. Länsi-Uudenmaan pataljoona oli vastuussa muun muassa laittomista Vihdin, Västankvarnin ja Perttulan teloituksista. 
Myöhemmin Ward työskenteli muun muassa Högforsin tehtaan teknillisenä johtajana Karkkilassa.
Edward Ward

Edward Henry Harold Ward (5. marraskuuta 1905 Bangor – 8. toukokuuta 1993 Lontoo) oli brittiläinen toimittaja ja sotakirjeenvaihtaja, joka raportoi BBC:lle muun muassa talvisodasta. Hän oli aatelistitteliltään 7. Bangorin varakreivi.
Ward opiskeli Harrow Schoolissa sekä Kuninkaallisessa sotilasakatemiassa, mutta päätyi sotilasuran sijasta toimittajaksi. Ward aloitti Reutersin Kaukoidän kirjeenvaihtajana Kiinassa, kunnes vuonna 1937 siirtyi BBC:n radiokuuluttajaksi. Vuonna 1939 hänet lähetettiin Suomeen raportoimaan talvisodasta. Ward lähetti BBC:lle radioreportaaseja muun muassa Suomussalmen sekä Laatokan taisteluista ja raportoi maailmalle ensimmäisenä 13. maaliskuuta solmitusta rauhansopimuksesta.
Talvisodan päätyttyä Ward toimi kirjeenvaihtajana Belgiassa ja Ranskassa, kunnes pakeni natsien miehityksen alta Ateenaan ja sieltä edelleen Egyptiin. Ward raportoi aavikkosodasta, mutta jäi vangiksi Tobrukissa marraskuussa 1941. Ward oli saksalaisten vankina, kunnes amerikkalaisjoukot vapauttivat hänet Limburg-Weilburgin Hadamarissa sijainneelta upseerien vankileiriltä maaliskuussa 1945.
Toisen maailmansodan jälkeen Ward jatkoi BBC:n ulkomaankirjeenvaihtajana 1960-luvulle saakka raportoiden muun muassa Unkarin kansannousuta 1956.
Lautaoja (Suojärven piiri)

Lautaoja () on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä virtaava 20 kilometriä pitkä joki, joka laskee Latvajärveen.
Joen kulku.
Lautaoja on vesimäärältään pieni puro, joka alkaa metsämaaston painanteiden norona ja kasvaa alajuoksulle mennessä suureksi puroksi. Kaikki muutkin alueen metsäpurot virtaavat Lautaojan rinnalla kohti kaakkoa, sillä maaston kaltevuus on Laatokan suuntaan alavaa ja maaston moreenipintaisessa topografiassa on luode-kaakko- suuntaisia laaksoja ja harjanteita. Itäpuolella virtaava Uuksunjoki ja länsipuolinen Ihatsunjoki virtaavat Lautaojan kanssa samaan suuntaan. Lautaojan alkamiskohta on eri kartoissa merkitty eri kohtiin, joten sen jää epämääräiseksi. Puron uoma ei tee yllättäviä mutkia, vaan virtaa suuntansa säilyttäen yli 15 kilometriä. Uoma tekee erityisesti soiden kohdalla meanderoivia kaarteita, mutta niiden kaarevuussäde on pieni. Uoma on melko jyrkkä koko matkan alas alajuoksulle. Vasta Tervasuolla, jolla se tunnetaan vanhoissa suomalaiskartoissa, se alkaa mutkitella. Lautaojan saapuessa valuma-alueen järvivyöhykkeelle, se laskee ensimmäiseksi Mustajärveen ja pian sen jälkeen Latvajärveen. Latvajärven eteläosan lahdesta alkaa seuraava jokiosuus Sarkajoki, jolla on yläjuoksulla myös Vaaherjoen nimi. Vaaherjoen nimeä on saatettu käyttää myös osasta tai koko Lautaojastakin. Lautaojalla on pudotusta lähes 80 metriä ja kaltevuutta 3,9 metriä kilometrille.
Ulmosenjoen valuma-alue.
Yleistä.
Lautaoja kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Ulmosenjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Lautaoja muodostaa Ulmosenjoen valuma-alueen pääuoman yläjuoksun. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Ulmosenjoen valuma-alueen pääuoma muodostuu alajuoksulla Ulmosenjoesta, Suistamojärvestä ja siihen laskevasta Sarkajoesta. Sarkajoella on yläjuoksulla Sarkajärvestä ylöspäin myös Vaaherjoen nimi (Vaherjoki). Vaaherjoki alkaa Latvajärvestä, johon laskee pohjoisesta 20 kilometriä pitkä Lautaoja . Pääuoman pituudeksi tulee näin laskien noin 45 kilometriä.
Lautaojan valuma-alue.
Lautaojan valuma-alue on epätyypillsen kapea, sillä vanhoissa suomalaiskartoissa ei sille ole piirretty montaakaan sivupuroa. Sen molemmilla puolilla on rinnakkaiset joet 2–5 kilometrin etäisyydellä siitä, joten valuma-alueesta tulee varsin kapea vaikkakin pitkä. Lautaojaan yhtyy keskijuoksulla soistuneista painanteista lyhyitä sivupuroja, jotka ovat kartoissa nimettömiä. Juuri ennen laskemistaan Mustajärveen, ojaan yhtyy idästä Ristijärven lyhyt laskuoja. Ristijärveen laskee Lautaojalle rinnakkainen ja kolmikilometrinen suopuro. Järvivyöhykkeen lähijärvien vedenpinta sijaitsee noin 102–103 metrin korkeudessa mpy. Latvajärven luoteisrantaan laskee Hepo-ojana kartoissa esiintyvä puro, joka käy Latvajärvelle tullessaan neljässä järvessä. Hepo-ojan yläjuoksu sijaitsee 20 metriä ylempänä.
Kuka välittää?

Kuka välittää? on Mikko Pielan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2014.
Elokuva on yhteiskunnallinen dokumentti, joka käsittelee työttömyyttä ja köyhyyttä. Elokuvassa kuvataan Helsingin Myllypurossa sijaitsevaa leipäjonoa.
Smit

Smit on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Albert Lamorisse

Albert Lamorisse (13. tammikuuta 1922 Pariisi – 2. kesäkuuta 1970 Karaj, Iran) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Lamorisse sai elokuva-alan koulutuksen La Fémis -koulussa. Huomattavimpia Lamorissen saamista palkinnoista ovat Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar vuonna 1957 filmistä "Punainen ilmapallo" ja samalle elokuvalle vuonna 1956 annettu Louis Delluc -palkinto Cannesin elokuvajuhlilla. Hän oli dokumenttielokuvan Oscar-ehdokkaana postuumisti viimeisellä elokuvallaan "Le Vent des amoureux" (1979). Lamorisse kuoli helikopterionnettomuudessa vuonna 1970 elokuvansa "Le vent des amoureux" kuvauksissa.
Vuonna 1957 Lamorisse julkaisi Risk-lautapelin nimellä "La Conquête du Monde".
Hiiskulan kartano

Hiiskulan kartano on Vihdissä Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1836 perustettu kartano. Kartano sijaitsee Vihtijärven kylässä Alimmaisenjärven etelärannalla. Hiiskulan kartanon perusti vapaaherra Artur Vilhelm Klinckowström. Nykyisin kartanoa hallinnoi Brummerin suku keskenään muodostamansa Kiinteistöyhtymä Hiiskulan kartanon kautta.
Kartanon päärakennus sijaitsee laajan kartanopuiston keskellä, jonka läpi virtaa pieni puro. Kartanoaluetta ympäröi suuret peltoaukeat. 
Historia.
Omistajia.
Vuonna 1836 Arthur Wilhelm Klinckowström osti vihtiläisen Kourlan kartanoon kuuluneet Hurran, Kaupin, Syökärin ja Kuloin rälssitilat Carl Henrik Tollin konkurssipesästä. Näin syntyi Hiiskulan kartano. Kartanon maihin liitettiin vielä lisää tiloja myöhemmin: 1860-luvulla Ali-Sepän tila, 1870-luvulla Porrin perintötalo ja 1880-luvulla Poukoin ja Sorvarin perintötilat. Kartanon peri paroni Arthur Emil Wilhelm Klinckowström vuonna 1861.
Paroni Klinckowström joutui kuitenkin konkurssiin vain muutamaa vuotta myöhemmin vuonna 1868 ja Hiiskulan kartano päätyi konkurssihuutokauppaan, josta sen osti kollegionasessori Alexander Wilhelm Brummer vuonna 1869. Vuonna 1911 Hiiskulan kartanon lunasti itselleen A. W. Brummerin pojanpoika, insinööri Hans Brummer. Hans Brummer omisti kartanon aina kuolemaansa saakka vuoteen 1956. Tämän jälkeen kartanon peri Hans Brummerin poika Henrik Brummer. Vuodesta 1987 Hiiskulan kartanoa on hallinnut seuraava sukupolvi keskinäisen Kiinteistöyhtymä Hiiskulan Kartanon kautta.
Mannerlaatta (elokuva)

Mannerlaatta on Mika Taanilan ohjaama suomalainen kokeellinen elokuva vuodelta 2016. Elokuva on tehty ilman kameraa, pääasiassa valokopioimalla erilaisia lentämiseen liittyviä asiakirjoja filmille.
Elokuva kertoo lentopelosta sekä lentomatkustuksen vaikeudesta, siirtymineen, turvatarkastuksineen ja vaihtuvine aikavyöhykkeineen.