tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nikotiinipurukumi

Nikotiinipurukumi on nikotiinikorvaushoidossa käytettävä purukumi, jonka tarkoitus on vähentää vieroitusoireita tupakoinnin lopettamisen jälkeen. Hoito aloitetaan yleensä 2 mg purukumilla, mutta yli 25 savuketta päivässä polttaneet saattavat alkaa käyttää 4 mg purukumia. On mahdollista käyttää nikotiinipurukumia säännöllisesti aluksi yhden tai kahden tunnin välein, mutta joskus sitä aletaan pureskella aina, kun tupakasta vieroittautuja kokee tupakanhimoa.
Tupakan käyttäminen samanaikaisesti nikotiinipurukumin kanssa voi aiheuttaa nikotiiniyliannoksen.
Historia.
Nikotiinipurukumin kehitti Ruotsissa tupakkariippuvuuden tutkimusryhmä, johon kuuluivat mm. Ove Fernö ja Karl Fagerström. Fernön johtama ryhmä pyrki korvaamaan tupakan polton tupakattomilla nikotiiniannoksilla, missä tarkoituksessa testattiin aluksi hengitettävää nikotiinia, mutta se maistui kamalalta. Sitten ryhmä onnistui kiinnittämään nikotiinin purkkaan. Pureskelu vauhditti nikotiinin eritystä. Ove Fernö itsekin onnistui lopettamaan tupakoinnin purkan avulla. Nikotiinipurkka Nicorette saatiin myyntiin ensimmäisenä Sveitsissä vuonna 1978. Monet tupakoitsijat eivät kuitenkaan pitäneet nikotiinipurukumista, sillä se saattaa närästää, hikattaa ja sekoittaa vatsan. Purkan alhainen nikotiinimäärä jättää myös helpotuksen vajaaksi, minkä vuoksi ahkeran tupakoitsijan olisi pureskeltava kymmeniä nikotiinipurukumeja päivässä. Fagerström perusti myöhemmin yrityksen, jossa kehitettiin vaivattomampi tuote, nikotiinipussi.
Tehokkuus tupakoinnin lopettamisessa.
Sveitsiläisten vuosina 2004–2006 tekemän kyselytutkimuksen mukaan 80 % nikotiinipurukumin käyttäjistä oli entisiä, 18 % silloisia tupakoitsijoita, ja 1,2 % ei ollut koskaan tupakoinut. Tutkimuksen mukaan nikotiinipurukumia käyttäneille henkilöille, jotka eivät koskaan olleet polttaneet, oli kehittynyt huomattavasti voimakkaampi nikotiiniriippuvuus kuin mikä oli niillä käyttäjillä, jotka olivat aikaisemmin polttaneet.
Nikotiinipurukumia pureskeltaessa nikotiini imeytyy elimistöön suun limakalvojen kautta, joten pureskelun on oltava hidasta ja jaksoittaista (noin 10–15 kertaa). Taukoa pureskelujen välillä on joitain minuutteja. Nikotiinipurukumin mahdollisia haittavaikutuksia ovat esimerkiksi kipeytynyt vatsa, suu tai nielu, ja myös hikkaa esiintyy. Näitä haittoja vähentää suun huuhtelu, joka lisäksi edistää nikotiinin normaalia imeytymistä elimistöön suusta. Tupakoimattomat nikotiinipurukumin käyttäjät kokevat mielialan kohoamista nikotiinin stimuloivan vaikutuksen johdosta. On silti tavallista, että nikotiiniin tottumaton kokee aluksi huonovointisuutta.
Vaikka jotkut entiset tupakoitsijat käyttävät nikotiinipurukumia vuosia, tästä tavasta ei ole läheskään niin suurta haittaa kuin tupakanpoltosta; nikotiini itsessään ei esimerkiksi ole karsinogeenistä. Nikotiinilaastarin käyttäminen nikotiinipurukumin ohella voi olla hyödyksi. Muita tupakoinnin lopettamista edistäviä hoitoja ovat imeskeltävät tabletit, kielen alle sijoitettavat resoribletit ja nikotiini-inhalaattori.
Helen Robson Walton

Helen Robson Kemper Walton (3. joulukuuta 1919 – 19. huhtikuuta 2007) oli Yhdysvaltain suurimman kauppaketjun ja yksityisen työnantajan Wal-Martin perustajan Sam Waltonin vaimo. Hän oli aikoinaan Yhdysvaltain 11. rikkain ja maailman 29. rikkain ihminen Forbesin mukaan. Hänellä oli 16,4 miljardin omaisuus.
Hän oli L. S. Robsonin, varakkaan pankkiirin ja karjatilallisen, ja Hazell Carr Robsonin tytär. Robson Walton valmistui Oklahoman yliopistosta pääaineenaan kauppatiede. Helen tapasi Samin vuonna 1942. He menivät naimisiin ystävänpäivänä 14. helmikuuta 1943. Sam palveli toisessa maailmansodassa vuoteen 1945 asti, minkä jälkeen he perustivat sekatavarakaupan Newportiin Arkansasiin. Viisi vuotta myöhemmin he muuttivat Bentonvilleen, jossa Sam jatkoi uraansa kauppiaana. Vuonna 1962 Waltonit avasivat ensimmäisen Wal-Martin lähellä Rogersia. Kauppoja perustettiin paljon lisää, ja lopulta ketjusta kasvoi maailman suurin vähittäiskauppaketju. Päämaja sijaitsee kuitenkin edelleen Bentonvillessä.
Robson Walton tunnettiin Arkansasissa hyväntekijänä, joka tuki koulutusta, taiteita, perheitä ja lapsia. Hän oli myös paikallisen ja kansallisen presbyteerikirkon aktiivinen jäsen. Hän oli Fayettevillessä sijaitsevan Walton Arts Centerin päätukija.
Hänellä on kolme lasta: S. Robson Walton (Rob), Jim Walton ja Alice Walton. Yksi hänen lapsistaan, John T. Walton, kuoli lento-onnettomuudessa Wyomingissa vuonna 2005. Hänellä on kahdeksan lastenlasta ja neljä lastenlastenlasta. Rob Walton on Wal-Martin hallituksen puheenjohtaja.
Allikkosalakka

Allikkosalakka ("Leucaspius delineatus") on karppikaloihin kuuluva särkikalalaji. Allikkosalakka on sukunsa ("Leucaspius") ainoa laji. Se elää niin makeissa kuin suolaisissa vesissäkin.
Ulkonäkö.
Ulkonäöltään allikkosalakka muistuttaa salakkaa. Väritykseltään kala on harmaa, myös evät. Selkäevä on rintaevien takana. Allikkosalakan suu on ylöspäin aukeava. Kalan kylkiviiva on vajavainen eikä ulotu juurikaan rintaeviä pidemmälle. Allikkosalakka saavuttaa korkeintaan 9–12 cm:n pituuden.
Ravinto ja lisääntyminen.
Allikkosalakat käyttävät ravintonaan pääasiassa planktonia ja lisäksi hyönteisiä. Naaras munii mätimunat vesikasvin, yleensä lumpeen tai ulpukan, alapinnalle. Koiras huolehtii munien vartioinnista. Jälkeläisiä voi syntyä kesän aikana jopa tuhat.
Esiintyminen.
Allikkosalakkaa tavataan Euroopassa ja Aasiassa. Suomen kanta sai alkunsa Kotkassa Jumalniemessä sijainneesta lammikosta, jonne allikkosalakoita oli tuotu Pietarista. Lammikosta kalat löydettiin vuonna 1992, kun lampea alettiin täyttää. Kaloja siirrettiin muihin lähistön lampiin ja myös muualle. Suomessa allikkosalakka kuuluu niihin kalalajeihin, joihin sovelletaan luonnonsuojelulakia, eli lajia ei lueta haitalliseksi vieraslajiksi.
Uhat.
Kaakkois-Aasiasta Eurooppaan 1960-luvulla tuotu ja viljelylaitoksilta luontoon levinnyt särkikala saharasbora kantaa loista, joka aiheuttaa allikkosalakoille lisääntymiskyvyttömyyttä ja erittäin vakavan, kuolemaan johtavan tulehduksen. Loinen ei aiheuta saharasboralle ongelmia, mutta allikkosalakkakanta kuolee nopeasti. Koeoloissa kolmen vuoden jälkeen allikkosalakkakanta oli pienentynyt 96 prosenttia alkuperäisestä.
Skistosomiaasi

Skistosomiaasi eli bilhartsia tai halkiomatotauti on etupäässä Afrikassa sekä tietyillä Etelä-Amerikan ja Aasian alueilla esiintyvä trooppinen halkiomatoinfektio. Tartunnan voi saada näiden alueiden makeasta vedestä sairauden aiheuttajamadon toukan tunkeutuessa ihon läpi. Skistosomiaasi on heti malarian jälkeen trooppisten maiden merkittävin ihmisten loistauti.
Skistosomiaasi saattaa aiheuttaa esimerkiksi kuumetta, suolioireita ja virtsatiemuutoksia. Sairaudesta kärsivät sadat miljoonat ihmiset tropiikin kehitysmaissa. Suomessa todetaan vuosittain muutama tapaus matkailijoilla ja maahanmuuttajilla. 
Monesti skistosomiaasin oireet jäävät lieviksi. Jos sairaus havaitaan ajoissa, se on täysin parannettavissa lääkityksellä. Lääkityksessä voidaan käyttää pratsikvanteelia.
Johnny Otis

John Alexander Veliotes eli Johnny Otis (28. joulukuuta 1921 Vallejo, Kalifornia – 17. tammikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen blues- ja R&amp;B-muusikko. Hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen 1994.
Otisilla on kreikkalaisia sukujuuria, ja hän tuli tunnetuksi mm. "Willie and the Hand Jive" -standardillaan huhtikuussa 1957. Hän pääsi Blues Hall of Fameen vuonna 2000. Otis kuoli tammikuussa 2012.
Shuggie Otis on Johnny Otisin poika.
Kaustari

Kaustari () on Kokkolan itäpuolella sijaitseva kaupunginosa, jossa asuu noin 2 000 henkilöä. Kaustari kuului ennen vuoden 1977 kuntaliitosta Kaarlelan kuntaan.
Kaustari on noin kahden kilometrin päässä Kokkolan keskustasta sijaitseva pientaloalue, jolla on enimmäkseen omakotitaloja. Kaustari käsittää myös Köykärinmäen alueen, jossa on esimerkiksi frisbeegolfrata, skeittipaikka, ulkoliikuntasali, vaellusreittejä ja talvisin hiihtolatuja. Kaustarissa on useita leikkipuistoja.
Kaustarissa sijaitsee Kaustarin koulu, jossa on esikoulu ja opetusta luokille 1–2. Kaustarissa on myös Kaustarin päiväkoti. Muut lähistöllä sijaitsevat koulut ovat Torkinmäen koulu ja ruotsinkielinen Villan koulu.
Pistolapio

Pistolapio on joko teräsputki- tai puuvartinen maankaivuun tarkoitettu käsityökalu. Pistolapion terä on tehty jousiteräksestä loivasti kourumaiseksi ja myös loivasti teräväkärkiseksi. Kärkimäisen muotonsa vuoksi terä uppoaa helpommin kovempaankin maahan.
Terän uppoamista auttaa lisäksi jalalla polkaisu, jota varten terän yläreuna on taivutettu laipalle polkaisua varten. Varren yläpää on varustettu käsikahvalla. Joskus, harvemmin, varren alapäähänkin laitetaan toinen kahva toiselle kädelle, mutta se puuttuu perusversiosta. Pistolapion terän kiinnitys varteen tehdään yleensä niittaamalla. 
Terän kiilamainen teroitettu kärki katkoo hyvin pienempiä juuria ja paloittelee ruohotuppaita. 
Terän raaka-aine ja kourumainen muoto sallii kaivannassa melkoisia taivutuksia.
Terän suunnan poikkeama varren suunnasta (10–20 astetta) antaa lapiolle luontevamman kaivamis- ja lapioimisasennon. Pistolapio on esimerkiksi rakennustyömailla yleisesti käytetty malli, samoin kuopan- ja ojankaivussa.
Lloyd Price

Lloyd Price (9. maaliskuuta 1933 Kenner, Louisiana – 3. toukokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -muusikko. Hänen ensimmäinen levytyksensä "Lawdy Miss Clawdy" nousi hitiksi Specialty Records -levy-yhtiöllä vuonna 1952. Laulaja valittiin Rock and Roll Hall of Fameen 1998. 
Pricen musiikillinen yhteistyökumppani Harold Logan kuoli henkirikoksen uhrina vuonna 1969. Price muutti ulkomaille ja palasi Yhdysvaltoihin vasta 1980-luvun alussa. Tämän jälkeen hän ei juuri esiintynyt ennen vuoden 1993 kiertuetta Euroopassa.
Vanhauusi synagoga

Vanhauusi synagoga () on synagoga Josefovin juutalaiskorttelissa Prahassa, Tšekin tasavallan pääkaupungissa. Se on Euroopan vanhin käytössä oleva synagoga. Synagoga rakennettiin varhaisgoottilaiseen tyyliin myöhäisellä 1200-luvulla.
Kun Hitler antoi miehittää Tšekkoslovakian, tämä synagoga sai jostain syystä jäädä rauhaan. Juutalainen esineistö ehdittiin kätkeä ennen saksalaisten tuloa, ja miehittäjät pitivät rakennusta sen goottilaisen ulkoasun vuoksi käytöstä poistettuna kristittynä kirkkona - siis ehkä jossain vaiheessa museoinnin arvoisena. 
Vaikka tšekkien joukossa olikin paljon yhteistoimintamiehiä, kukaan ei jostain syystä - ehkä kansallisylpeyden rippeiden johdosta - kertonut asian todellista laitaa miehittäjille.
Latviankielinen Wikipedia

Latviankielinen Wikipedia (latviaksi "Vikipēdija latviešu valodā") on latviankielinen Wikipedian versio. Heinäkuun 2024 alussa artikkeleita oli 128 460. Se on artikkelimäärältään 68. suurin Wikipedia. Se perustettiin kesäkuussa 2003.
Arthur Leonard Schawlow

Arthur Leonard Schawlow (5. toukokuuta 1921 – 28. huhtikuuta 1999) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hänet muistetaan erityisesti laserin kehittäjänä. Schawlow'lle ja Charles Townesille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1981 lasertutkimuksistaan. 
Schawlow'n äiti oli kotoisin Kanadasta, ja isä oli juutalainen maahanmuuttaja Latviasta. Hän sai protestanttisen kasvatuksen, äitinsä uskonnon mukaisesti. Perhe muutti Torontoon Schawlow'n ollessa kolmivuotias. High Schoolin jälkeen hän pääsi Toronton yliopistoon opiskelemaan. Opiskelua vaikeutti käynnissä oleva toinen maailmansota. Toronton yliopiston jälkeen hän sai paikan Columbian yliopistosta vuonna 1949. 
Schawlow meni naimisiin Charles Townesin siskon Aurelia Townesin kanssa vuonna 1951, ja heille syntyi kolme lasta: Arthur Jr., Helen ja Edith. Arthur Jr. sairasti autismia ja oli todella hiljainen. Schawlow sai työpaikan Bell Labsista ja pääsi myös professoriksi Stanfordin yliopistoon. Standfordissa hän tapasi professori Robert Hofstadterin, jolla oli myös autistinen lapsi. Schawlow ja Hofstadter ryhtyivät tekemään työtä autististen lasten hyväksi. Schawlow toimi tuetun kommunikaation puolestapuhujana ja edisti tämän kiistanalaisen tekniikan yleistymistä Yhdysvalloissa.
Arthur Schawlow kuoli leukemiaan Palo Altonissa vuonna 1999, pian "Arthur Schawlow Center" -järjestön perustamisen jälkeen.
Earl Scruggs

Earl Eugene Scruggs (6. tammikuuta 1924 Flint Hill, Pohjois-Carolina – 28. maaliskuuta 2012 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen bluegrass-muusikko ja banjonsoittaja. Hänet tunnetaan banjonsoittoperinteen elvyttäjänä Yhdysvalloissa.
Scruggs oli "ristipikkaukseksi" (engl. crosspicking) kutsutun näppäilytekniikan ja siinä erityisesti "eteenpäin meneväksi rolliksi" kutsutun näppäilykuvion pioneeri. Ristipikkauksessa säveliä näppäillään kappaleen koko keston ajan jatkuvalla kaavalla, jolloin yksittäisten sävelten näppäily banjolla tai akustisella kitaralla laulajaa säestettäessä kuulostaa paremmalta kuin kokonaisten sointujen soittaminen. Eteenpäin menevässä rollissa kieliä näppäillään alhaalta ylöspäin.
Scruggs sai Grammy-palkinnon vuosina 1969 2002. Ensimmäinen tuli hänelle ja kitaristi Lester Flattille Scruggsin tunnetuimmasta kappaleesta ”Foggy Mountain Breakdown”, jota käytettiin vuoden 1967 elokuvassa "Bonnie ja Clyde". Sävelmää käytettiin myös Vesa-Matti Loirin huumorikappaleella ”Saiskos pluvan” (1968).
Scruggs sai vuonna 1992 National Medal of Artsin. Hän pääsi 13. helmikuuta 2003 Hollywood Walk of Fameen ja vuonna 1991 International Bluegrass Music Hall of Honoriin.
Scruggs kuoli vuonna 2012 pitkään sairastettuaan.
Neu–Laxovan oireyhtymä

Neu–Laxovan oireyhtymä on harvinainen, ilmeisesti autosomin kautta peittyvästi periytyvä sairaus. Siihen kuuluu sikiöaikaista kasvuviivettä, epämuodostumia ja poikkeavuuksia aivoissa, munuaisissa, iholla ja sydämessä. Iktyoosi on tyypillistä. 
Neu–Laxovan oireyhtymä kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1971, jolloin sairaus todettiin kolmella saman suvun lapsella. Huomattavaa näissä lapsissa oli erittäin pienikokoinen pää. 
On yleistä, että Neu–Laxovan oireyhtymä johtaa kuolleena syntymiseen tai ennenaikaiseen kuolemaan jo pian syntymän jälkeen.
Baklava

Baklava (turk., ) on erittäin makea Lähi-idän ja Balkanin ruokaperinteeseen kuuluva leivonnainen. Baklava valmistetaan kerrostamalla voilla siveltyjä ja pähkinärouheella täytettyjä filo-taikinan lehtiä jotka paistetaan kullanruskeiksi ja sivellään sen jälkeen siirapilla. 
Baklavaa syödään esimerkiksi Turkissa ja Kreikassa sekä muilla entisillä Osmanien valtakunnan alueilla ja myös Etelä-Aasiassa.
Baklavan pääraaka-aineet ovat filo-taikinan ja voin lisäksi pähkinät ja siirappi. Pähkinät voivat olla esimerkiksi jalopähkinöitä, pistaasipähkinöitä tai pinjansiemeniä. Siirappina käytetään sokerisiirappia, hunajaa tai taatelisiirappia. Siirappi voidaan maustaa esimerkiksi sitruunalla, vaniljalla tai ruusuvedellä.
Baklava-leivos on usein vinoneliön tai suorakaiteen muotoinen, ja sen ohuiden taikinakerrosten väleissä on hienoksi murskattua pähkinää. Jotkin baklavat ovat pieniä vihreitä rullia. Niiden väri johtuu pistaasipähkinästä, jota arvokkaimmissa baklavissa on runsaasti. Joskus taikinakerrosten väliin ja päälle ripotellaan kaakaota. Baklava on kosteaa, rapeaa ja hyvin makeaa.
Baklavan alkuperän on esitetty olevan muinaisessa Assyriassa, jossa vastaavanlaisia leivonnaisia on valmistettu viimeistään 700-luvulla eaa.
Tammelan kirkko

Tammelan kirkko on Tammelan kunnan keskustassa sijaitseva kivikirkko, joka on todennäköisesti muurattu 1530-luvun jälkipuoliskolla tai 1540-luvulla.
Harmaakivikirkko on ulkoisesti hyvin säilynyt ja historiallisesti arvokas. Kirkolla on pituutta 55 metriä, ja kirkkokäytävä on Suomen toiseksi pisin (pisin on Turun tuomiokirkossa). Kirkko on saanut nykyisen muotonsa pääosin kahden rakennusvaiheen tuloksena.
Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa kirkko on määritelty yhdeksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä Suomessa.
Kirkon valmistuminen.
Vanhan tarinan mukaan kirkon rakennuspaikka valittiin laittamalla härkäpari vetämään kivikuormaa, ja paikkaan jonne härät pysähtyivät, rakennettiin kirkko.
Kirkon rakennustyöt aloitettiin 1500-luvun alkupuolella Kaukjärven ja Pyhäjärven väliselle kannakselle. Kirkon kapea itäosa, jossa myös alttari sijaitsee, on peräisin myöhäiskeskiajalta, jolloin kirkko oli korkea mutta lyhyt. Kirkon vanha osa on ulottunut saarnatuoliin asti. Kirkon laajennusosa on valmistunut vuonna 1785, minkä jäljiltä kirkon keskiaikainen ilme on vaikeasti havaittavissa, ainoastaan keskiaikainen esineistö antaa viitteitä siitä. Viimeisimmän laajennuksen myötä kirkon istumapaikkojen määrä nousi yli tuhanteen ja kirkko sai nykyisen muotonsa. Vuonna 2022 kesällä kirkon katto tervattiin uudestaan.
Brendon Baerg

Brendon Baerg (s. 25. helmikuuta 1998 Whittier, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän esiintyi Logan Hughesina yhdysvaltalaisessa tilannekomediasarjassa "Saman katon alla". 
Baerg toimi ääninäyttelijänä alkuvuodesta 2006 julkaistussa "Bambi II" -elokuvassa.
Ehren McGhehey

Ehren McGhehey (s. 29. marraskuuta, 1976 McMinnville, Oregon, Yhdysvallat) on yksi sarjan ja elokuvien "Jackass" henkilöistä. Joskus hänen hahmonsa nimi on myös "Danger Ehren", joka pukeutuu kypärään, hanskoihin, suojiin ja suojalaseihin, tekee stuntteja, jotka "uhmaavat kuolemaa". Koska Ehrenin hahmon "Danger Ehrenin" temput eivät ole aina vaarallisia, muut Jackassin hahmot kutsuvat häntä "Cautiously Danger Ehreniksi" tai "Sometimes Danger Ehreniksi". Danger Ehrenin motto on "safety first", (suom. "turvallisuus ensin"). Usein hän esiintyy sarjassa Dave Englandin kanssa. 
Hänen ylemmän hammasrivistön oikeanpuoleinen etuhampaansa on irronnut kahdesti. Toinen irtoaminen näkyy Jackass Number Two:n lopussa. "MTV Canadan" haastattelussa hän kertoi, että hammaslääkäri oli laitattanut hänelle uuden hampaan.
Tortelliini

Tortelliinit (, monikollinen) on eräs pastalaji, jotka ovat renkaan muotoisia (joskus kuvailtu myös "navan muotoisiksi") ja jotka ovat yleensä liha- tai juustomassalla täytettyjä. Se on tyypillinen bolognalainen pastalajike, joka tarjoillaan yleensä "in brodo" eli lihaliemellä.
Alkuperä.
Myytti kertoo, miten tortelliinit saivat alkunsa Castelfranco Emiliassa, pienessä kylässä Modenan maakunnassa. Erään matkansa aikana Lucrezia Borgia yöpyi pienessä paikallisessa majatalossa. Naisen kauneuden takia talon isäntä ei voinut vastustaa kiusausta katsella tätä huoneessaan avaimenreiän läpi. Valaistus huoneessa oli heikko, joten isäntä kykeni näkemään vain Lucrezian navan. Sen puhdas kauneus lumosi isännän ja sai hänet luomaan tortelliinit sinä yönä. Toisen legendan mukaan tapahtumat menivät samoin, paitsi että kyse oli Venuksesta ja hänen navastaan.
Generali Arena

Generali Arena on jalkapallostadion Prahassa Tšekissä. Se on AC Sparta Prahan kotistadion ja sinne mahtuu noin 19 000 katsojaa. Stadionia käytetään myös muuhun kuin jalkapalloon.
Ennen nykyistä sponsorinimeä stadion on tunnettu nimillä Toyota Arena, AXA Arena ja Letná Stadium.
Dorothy Janis

Dorothy Janis eli Dorothy Penelope Jones (19. helmikuuta 1910 Dallas, Teksas, Yhdysvallat – 10. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Janis tunnetaan lähinnä hänen muutamista rooleistaan mykkäelokuvissa. Hänen uransa näyttelijänä jäi varsin lyhyeksi, eikä hän ennättänyt esiintyä sen aikana kuin viidessä elokuvassa. Vetäydyttyään hän meni vuonna 1932 naimisiin muusikko Wayne Kingin kanssa. Avioliitto päättyi miehen kuolemaan 16. heinäkuuta 1985. Pari sai kaksi lasta.
Janis asui Arizonassa.
Nuorisotalo

Nuorisotalo, nuorisotila(t) tai nuorisokahvila on yleensä kunnan tai yhdistyksen ylläpitämä sisätila, jossa nuoret voivat viettää vapaa-aikaansa yhdessä. Nuoret voivat siellä tavata ystäviään, pelata keskenään muun muassa biljardia ja videopelejä tai harrastaa muun muassa puutöitä tai kokkausta. Nuorisotalot myös järjestävät erilaisia kerhoja, leirejä ja retkiä. Jotkut nuorisotalot voivat olla keskittyneitä eri teemoihin, kuten musiikkiin tai kuvataiteisiin, tai eri nuorisoryhmiin kuten Tyttöjen Talo.
Nuorisotalot ovat yleensä kaupunkien tai yhdistysten ylläpitämiä. Nuorisotalojen aukioloaikoina paikalla on aina nuoriso-ohjaajia tai muita ammattihenkilöitä.
Nuorisotalotoimintaa on myös viety verkkoon. Vuodesta 2004 toiminut verkkonuorisotalo Netari toimii Habbossa, Demi.fi:ssä ja IRC-Galleriassa. Verkkonuorisotalossa toimii nuoriso-ohjaajia seitsemästä kunnasta (2014). Verkkonuorisotalotoimintaa koordinoi Pelastakaa Lapset ry.
Suomen tiettävästi ensimmäinen kunnallinen nuorisotila oli Helsingin Hakaniemessä vuosina 1957–1969 toiminut Haka-kerho.
Kenneth Geddes Wilson

Kenneth Geddes Wilson (8. kesäkuuta 1936 – 15. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Wilsonille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1982 hänen aineiden olomuodonmuutoksiin liittyvien kriittisten ilmiöiden tutkimuksesta.
Wilson suoritti perustutkintonsa Harvardissa ja väitteli California Institute of Technologyssä eli Caltechissa vuonna 1961.
Väiteltyään Wilson vietti vuoden Euroopassa CERNissä. Vuonna 1963 hän asettui Cornellin yliopistoon, missä hän työskenteli eri viroissa yli 20 vuoden ajan ennen kuin hän siirtyi Ohion yliopistoon vuonna 1988.
Wilson kuoli kesäkuussa 2013 sairaskodissa Mainen Sacossa. Cornellin yliopiston julkaiseman tiedotteen mukaan Wilson kuoli lymfooman komplikaatioihin.
Rita Varonen

Rita Varonen (s. Miskolc, Unkari) on unkarilaissyntyinen kuoronjohtaja. Hän toimii nykyään kuoronjohtajana Jyväskylässä. Hän on valmistunut diplomikuoronjohtajaksi Budapestin Liszt-Akatemiasta vuonna 1987, ja toimii Jyväskylän Ammattikorkeakoulussa (JAMK) kuoronjohdon lehtorina ja opettaa myös orkesterinjohtoa ja säveltapailua. Hänen johtamiaan kuoroja ovat kamarikuoro Cantinovum, Jyväskylän Naislaulajat, Jyväskylän Oopperakuoro ja Suomen Ortodoksinen Kanttorikuoro. Varonen on johtanut Jyväskylän Puhallinorkesteria vuosina 2012-2016. Tällä hetkellä hän johtaa perustamansa Puhallinorkesteri Aaltoa. 
Varoselle on myönnetty Suomen Kulttuurirahaston Harald Andersén -palkinto suomalaisen kuorokulttuurin ansiokkaasta kehittämisestä vuonna 1996. Hän on saavuttanut toisen palkinnon kansainvälisessä Mariele Ventre -kuoronjohtajakilpailussa Italiassa vuonna 2001. Suomen Kuoronjohtajayhdistys on valinnut hänet Vuoden kuoronjohtajaksi 2004. Keväällä 2009 Varonen sai parhaan kuoronjohtajan palkinnon sekä Slovakia Cantat -festivaaleilla että akateemisten kuorojen festivaaleilla Banská Bystricassa Slovakiassa. Vuonna 2012 Sulasol myönsi Varoselle Klemetti-palkinnon hänen kuorojen ja kuorolaulun parissa tekemänsä tuloksekkaan työn johdosta. 
Hän toimi Suomen Naiskuoroliiton taiteellisena johtajana vuosina 2007-2015. Hän johti silloin Naiskuoro Louhea.
Veli Granö

Veli Matti Juhani Granö (s. 29. marraskuuta 1960 Kajaani) on suomalainen valokuvaaja, elokuvaaja ja kuvataiteilija. Hän on ollut elokuusta 2014 valokuvauksen ja nykytaiteen professori (osin osa-aikaisena) Kuvataideakatemiassa.
Henkilöhistoria.
Granö vietti lapsuutensa Ahlaisissa ja Porissa. Hän opiskeli Porin taidekoulussa vuosina 1976–1978 sekä Lahden muotoiluinstituutissa vuosina 1983–1986, jossa hän on toiminut myös visuaalisen suunnittelun, kokeellisen elokuvan ja valokuvauksen opettajana. 
Granö tunnetaan yhtenä kansantaiteen eli niin sanotun ITE-taiteen esiintuojista. Ilmiö tuli ensimmäisen kerran laajempaan tietoisuuteen hänen valokuvanäyttelystään (1986) ja kirjastaan "Onnela" (1989). Granö toimii edelleen omaehtoisen taiteen tekijöiden parissa ja hän on ollut järjestämässä monia Ite-aiheisia näyttelyitä. Venetsian biennalessa 2001 hän esitti muun muassa suomalaisia ITE-taiteilijoita esitteleviä valokuviaan. Hänen teoksiaan on esitetty monissa merkittävissä näyttelyissä, kuten New Yorkin MOMA:ssa ja Whitney Museum of American Artissa sekä Manifesta- ja Sydney-biennaleissa. Granö käyttää taiteellisessa tuotannossaan usein lähtökohtana dokumentaarisuutta, joka päätyy monesti taiteellisesti vapaampiin muotoihin, kuten installaatioon tai veistoksellisiin kappaleisiin. 
Hän on koonnut myös suomalaisia keräilijöitä esittelevän näyttelyn ja kirjan "Esineiden valtakunta" (1997). Näyttely oli esillä Ateneum-rakennuksen Nykytaiteen museon tiloissa vuonna 1997. Vuonna 2008 Granö toimi Mäntän kuvataideviikkojen ”Ihmisyyden taito” -näyttelyn kuraattorina.
Fussa

Fussa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella Tamajoen vasemmalla rannalla ja rajautuu Akirunon, Akishiman, Hachiōjin, Hamuran, Musashimurayaman ja Tachikawan kaupunkeihin sekä Mizuhon maaseutukaupunkiin. Fussassa on 58 554 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 10,16 neliökilometriä. 
Fussa sai kaupunkioikeudet 1. heinäkuuta 1970. Kaupungissa sijaitsee Yhdysvaltain ilmavoimien Yokotan lentotukikohta, joka toimii Japaniin sijoitettujen amerikkalaisten joukkojen päämajana. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōme-linja, Itsukaichi-linja ja Hachikō-linja.
The Great Escape and Hurricane Harbor

The Great Escape and Hurricane Harbor on huvipuisto ja vesipuisto. Se sijaitsee Queensburyssä New Yorkissa, lähellä Lake Georgea, ja se sijaitsee noin 60 kilometriä Albanystä pohjoiseen. Puiston omistaa Six Flags -huvipuistoketju. Puistossa on 38 huvilaitetta, joista kuusi on vuoristoratoja. Se on kooltaan 142 hehtaarin kokoinen. Puisto avattiin vuonna 1954 ja se on tunnettu aikaisemmin nimillä "Storytown USA", "The Great Escape Fun Park" ja "The Great Escape &amp; Splashwater Kingdom: A Six Flags Park". Se on avoinna toukokuusta lokakuuhun.
Pakkolunastus

Pakkolunastus on omaisuuden lunastamista yleiseen käyttöön korvausta vastaan. Suomessa valtio ja kunnat voivat pakkolunastaa esimerkiksi maata kansalaisiltaan, joille tulee kuitenkin maksaa lunastetusta maasta täysi korvaus. Maata pakkolunastetaan muun muassa tekojärviä varten sekä maanteitä ja rautateitä tehtäessä. Lisäksi maata voidaan pakkolunastaa maanpuolustuksellisiin tarkoituksiin.
Suomessa.
Suomessa pakkolunastuksen tulee perustua lakiin ja lisäksi yleisen tarpeen tulee vaatia sitä. Pakkolunastettavasta omaisuudesta on maksettava täysimääräinen korvaus eli markkinahinta. Sen on tulkittu olevan korkein käypä hinta. 
Vuoden 1977 laki kiinteän omaisuuden ja erityisten oikeuksien lunastuksesta sallii pakkolunastuksen vain yleisen tarpeen vaatiessa ja vain jos tarkoitusta ei voida saavuttaa muilla keinoin eikä siitä koidu yksityiselle edulle suurempaa haittaa kuin on yleiselle edulle koituva hyöty. Tähän lakiin viittaavat myös erityisemmät lait kuten ratalaki ja laki omaisuuden lunastuksesta puolustustarkoituksiin.
Imperanon

Imperanon oli suomalainen melodinen death metal -yhtye. Ensimmäisen levyn ilmestyessä levy-yhtiönä oli Nuclear Blast. Heinäkuussa 2007 yhtye ilmoitti hajoamisestaan MySpace-sivullaan.
Diskografia.
Studioalbumit
Demot
Bernin yliopisto

Bernin yliopisto (, ) on saksankielinen yliopisto Sveitsin pääkaupungissa Bernissä. Yliopisto on perustettu vuonna 1528. Yliopiston toiminta on Bernin kantonin vastuulla. Yliopistossa on kahdeksan eri tiedekuntaa, ja siellä on vajaat 19 000 opiskelijaa (v. 2019). 
Tiedekunnat.
Yliopistossa on kahdeksan tiedekuntaa:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Syyslukukaudella 2019 yliopistossa oli 18 600 opiskelijaa. Heistä 26 prosenttia oli Bernin kantonista. Miespuolisia opiskelijoita oli 43 prosenttia. Opiskelijoista 12 prosenttia oli ulkomaalaisia, kaikkiaan 118 maasta; suomalaisia oli neljä. Suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (42 %) tai maisterin tutkintoa (25 %). Tohtori- ja jatkokoulutusopiskelijoita oli yhteensä 6 200 (34 %).
Henkilökuntaa yliopistolla oli syksyllä 2019 yhteensä 7 357, täysaikaisiksi muutettuna 4 719 henkilötyövuotta.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 Bernin yliopiston kulut olivat 837 milj. Sfr. Päärahoittajat olivat Bernin kantoni (301 milj. Sfr.), muut kantonit (123 milj. Sfr.) ja liittovaltio (255 milj. Sfr). Vajaa viidesosa tuloista (158 milj. Sfr) tuli muualta, esimerkiksi tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
Bernin yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla luokiteltu sijoille 100–200.
Pandoro

Pandoro on perinteinen italialainen joulun ajan leivonnainen, kotoisin Veronasta. Sen alkuperä ei ole täysin selvä: joidenkin mukaan resepti tulee Itävallasta, jossa tuotettiin niin sanottua Wienin leipää. Joidenkin mukaan pandoron nimi, "pan d'oro", "kultaleipä", viittaa sen väriin, tai tulisi siitä että sitä tarjoiltiin rikkaille venetsialaisille kullalla koristeltuna.
Yhdessä panettonen kanssa pandoro on yksi Italian tyypillisimmistä jouluherkuista. Sen taikina on pehmeää ja kullanväristä siinä olevan kananmunan takia, ja se tuoksuu vaniljalle. Taikina valmistetaan jauhoista, sokerista, munasta, voista, kaakaovoista ja leivinhiivasta. Pandoron leipominen on erityisen monimutkaista ja koostuu useasta vaivaamis- ja kohoamisvaiheesta.
Pandoro tarjoillaan yleensä tomusokerilla koristeltuna, ja sitä syödään vaikkapa aamiaisella tai välipalaksi.
Bertram Brockhouse

Bertram Neville Brockhouse CC, FRSC, (15. heinäkuuta 1918 – 13. lokakuuta 2003) oli 
kanadalainen fyysikko. Hänelle ja Clifford Shullille myönnettiin vuonna 1994 Nobelin fysiikanpalkinto neutronispektroskopian kehittämisestä. Brockhouse ja Shull saivat Nobel-palkintonsa kaikista myöhiten, kun verrataan palkitsemis- ja palkitsemiseen johtaneen työn ajankohtia.
Elämäkerta.
Brockhouse syntyi Lethbridgessä, Albertan provinssissa, Kanadassa. Brockhouse valmistui filosofian tohtoriksi Toronton yliopistosta vuonna 1950. Vuonna 1962 hänestä tuli McMaster yliopiston professori, missä hän työskenteli eläkeikäänsä saakka.
Johannes Georg Bednorz

Johannes Georg Bednorz (s. 16. toukokuuta 1950) on saksalainen fyysikko. Hän sai vuonna 1987 Nobelin fysiikanpalkinnon Karl Alexander Müllerin kanssa suprajohtavuuden löytämisestä keraamisissa materiaaleissa.
Bednorz syntyi Neuenkirchenissä Länsi-Saksassa. Häntä ohjattiin klassisen musiikin pariin, mutta hän oli enemmän kiinnostunut käytännön kokeellisista asioista, kuten moottoripyörien korjaamisesta. Koulussa kemia viehätti häntä enemmän kuin fysiikka juuri opetuksen kokeellisemman luonteen takia. Hän aloitti kemian opinnot Munterin yliopistossa mutta vaihtoi pääaineekseen kristallografian. Vuonna 1972 hän pääsi kesäharjoittelijaksi IBM:n Zürichin laboratorioon ja tutustui kiteiden kasvattamiseen. Vuonna 1977 hän aloitti väitöskirjansa tekemisen Sveitsissä ETH:ssa.
Vuonna 1982 Bednorz siirtyi IBM:n palvelukseen, missä hän yhdessä Karl Alexander Müllerin kanssa tutki suprajohtavuutta vuodesta 1983 alkaen. Läpimurto tuli kolme vuotta myöhemmin.
Bednorz ja Muller saavuttivat suprajohtavuuden barium-lantaani-kuparioksidissa 35 kelvinin lämpötilassa, eli lämpimämmässä ympäristössä kuin aikaisemmin oli pidetty edes mahdollisena.
Lausannen yliopisto

Lausannen yliopisto (, UNIL) on pääosin ranskankielinen julkinen yliopisto läntisessä Sveitsissä. Oppilaitos perustettiin alun perin teologian kouluksi vuonna 1537. Yliopistona se on toiminut vuodesta 1890 lähtien. Yliopistossa on noin 16 000 opiskelijaa, ja siellä on seitsemän tiedekuntaa.
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ovat:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Lukuvuonna 2019–2020 yliopistossa oli 15 870 opiskelijaa. Heistä oli miehiä 44 prosenttia. Opiskelijoita oli eniten biologis-lääketieteellisessä tiedekunnassa (3 688), vähiten teologian ja uskontotieteiden tiedekunnassa (107 opiskelijaa). Suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (8 100) tai maisterin tutkintoa (4 700). Tohtori- ja jatko-opiskelijoita oli yhteensä 2 900.
Henkilökuntaa yliopistolla oli syksyllä 2019 yhteensä 4 100, täysaikaisiksi muutettuna 2 900 henkilötyövuotta.
Kampukset.
Yliopistolla on kolme kampusta. Pääkampus on "Dorigny", joka sijaitsee Lausannen länsipuolella, Ecublensin, Chavannes-près-Renensin ja Saint-Sulpicen alueella.
"CHUV" on Vaud’n kantoninsairaalan alue (Centre hospitalier universitaire vaudois), jossa sijaitsee biologis-lääketieteellinen tiedekunta. Alue sijaitsee Lausannen keskustassa.
"Epalingesin" kampus sijaitsee Lausannen keskustasta koilliseen, pääosin Epalingesin kunnan alueella. Siellä on biokemian laitos ja tutkimuskeskuksia.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 727 milj. Sfr. Toiminnan rahoittajat olivat Vaud’n kantoni (48 %), liittovaltio (27 %) ja muut kantonit (9 %). Kuudennes tuloista (16 %) tuli muualta kuten opiskelumaksuista, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
Lausannen yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla tyypillisesti luokiteltu sijoille 100–200.
As (raha)

As, suomeksi myös assi, oli antiikin roomalainen painoyksikkö ja raha. Painoyksikkönä assi jaettiin kahteentoista unssiin. Rahana as vastasi alkujaan 12 unssin eli yhden naulan (327 g, ) painoista vaski- (kupari-)harkkoa mutta käytännössä pienempää määrää, lopulta noin naulaa, mistä johtuu asin arvon latinankielinen nimitys "libella".
Ensimmäiset asit tuotettiin vuoden 280 eaa. tienoilla. Tuolloin ne olivat suuria valettuja pronssikolikoita. Seuraavan seitsemänkymmenen vuoden aikana sen paino laski ja uusia kolikoita, muun muassa hopeinen denaari otettiin käyttöön. Aikaisemmin roomalaiset kolikot oli lyöty kreikkalaisten painostandardien mukaisesti, joka mahdollisti niiden käytön sekä Etelä-Italian kreikkalaisalueilla että muutenkin kreikkalaisten kanssa. Uudet roomalaiskolikot lyötiin kuitenkin roomalaisten oman järjestelmän mukaisesti.
Tasavallan aikana asissa kuvattiin etupuolella Janus ja takapuolella laiva. Rahan painon laskiessa siirryttiin Roomassa kolikkojen valannasta niiden lyömiseen. Augustuksen rahauudistuksen jälkeen 23 eaa. as lyötiin punertavasta kuparista pronssin sijaan. Asin tuotanto jatkui ajoittaisista tauoista huolimatta 200-luvulle asti. Se oli pienin säännöllisesti tuotetuista kolikoista. Viimeiset asit lyötiin ilmeisesti keisari Aurelianuksen kauden lopulla ja keisari Diocletianuksen kauden alkupuolella.
Sestertius

Sestertius oli antiikin roomalainen raha. Rooman tasavallan aikoina se oli pieni hopeinen raha ja keisariaikana suuri pronssiraha. Sen nimi on yhdistelmä sanoista "semis" (’puolikas’) ja "tres" (’kolme’). Yhdistettynä ja lisättynä adjektiivipäätteellä nämä sanat tarkoittavat kahta ja puolta ("”puoli kolmatta”"), joka oli rahan alkuperäinen arvo as-rahoina. 
Sestertius sai alkunsa vuoden 211 eaa. tienoilla pienenä hopearahana, joka oli arvoltaan neljännesdenaari ja edelleen aureuksen sadasosa. Teoriassa sestertiuksen painoksi oli asetettu yksi "scripulum" (n. 1,125 grammaa). Kun denaarin arvo määrättiin uudelleen kuudeksitoista asiksi, sestertius vastaavasti muutettiin vastaamaan neljää asia. Vuoteen 44 eaa. sitä lyötiin satunnaisesti ja selvästi vähemmän kuin denaareita.
Augustuksen rahauudistuksessa vuonna 23 eaa. sestertius muutettiin suureksi pronssirahaksi. Se oli suurin pronssiraha 200-luvun jaa. puoliväliin asti. Ajan kuluessa sestertiuksen koko ja laatu pienenivät.
Sestertius oli standardiyksikkö, jota käytettiin kirjanpidossa. Suuret summat mitattiin tuhansina sestertiuksina. Pompejista tehtyjen löytöjen mukaan orja oli myyty huutokaupassa 6 252 sestertiuksella.
Apateismi

Apateismi on asenne, jonka mukaan kysymys Jumalan tai jumalien olemassaolosta on merkityksetön. Koska ihmisillä ei ole välttämättä kiinnostusta siihen, onko jumalia olemassa tai ei, jotkut filosofit ovat ehdottaneet, että heitä kutsuttaisiin apateisteiksi. Filosofi Graham Oppyn mukaan tällainen uusi käsite olisi mahdollisesti turha. Esimerkiksi ateismia on myös välinpitämättömyys teistisiä uskomuksia kohtaan.
1700-luvulla Denis Diderot, jota syytettiin ateistiksi, totesi, ettei häntä yksinkertaisesti kiinnostanut jumalan olemassaolo. Voltairelle kirjoittamassaan vastauksessa hän totesi: ”On tärkeää, ettei sekoita myrkkykatkoa persiljaan, mutta ei lainkaan, uskooko vai ei Jumalaan.”
We’re Only in It for the Money

We're Only in It for the Money on Frank Zappan ja hänen silloisen yhtyeensä The Mothers of Inventionin kolmas levy vuodelta 1968. Levy koostuu lyhyehköistä toisiinsa liitetyistä lauluista, jotka parodioivat muun muassa tuolloin muodissa ollutta hippiaatetta ja -liikettä, hälyäänistä ja orkesterikatkelmista ja – kuten molempien levyjen kannessa mainitaan – muodostaa eräänlaisen parin Zappan julkaisujärjestyksessä seuraavan levyn, "Lumpy Gravyn" (joka kuitenkin äänitettiin ennen tätä levyä), kanssa. Molemmat levyt ovat studioteknisesti melko monimutkaisia lyhyistä pätkistä koostuvia kokonaisuuksia.
Levyn kansi on Beatlesin "Sgt. Pepper" -albumin kannen jäljitelmä nurin päin: avattavan levykannen ulkopuoli on sisäpuoli ja sisäpuoli ulkopuoli. Siinä missä "Sgt. Pepperin" kansiteksti 'The Beatles' esitetään kukkasin, 'Mothers' lukee tämän levyn kannessa melonein, porkkanoin ja punajuurin.
Vuonna 2005 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Justus (sarjakuvahahmo)

Justus ("Archie Andrews") on yhdysvaltalainen sarjakuvahahmo. Hahmon ystävineen loi Bob Montana Pep-sarjakuvalehteen vuonna 1941. Archie ilmestyy sekä useina sarjakuvalehtinä että vuodesta 1947 asti sanomalehtisarjakuvana. Montana keskittyi sanomalehtiversioon, jota hän kirjoitti ja piirsi äkilliseen kuolemaansa asti vuonna 1975. Sarjaa jatkoi Archie-sarjakuvalehden vakiokalustoon kuulunut Dan deCarlo vuoteen 1993. Sarja jatkuu muiden tekijöiden tekemänä yhä.
Sarjan vakiohahmoja ovat tyypillisen amerikkalaisen teinipojan Justuksen lisäksi muun muassa kyltymättömästä ruokahalustaan tunnettu Santtu (Jughead) ja Justuksen suosiosta kilpailevat Valpuri (Veronica) ja Helena (Betty). Stereotyyppisiä hahmoja ovat Masa (Reggie, rikas ja leuhka poika), Mosse (Moose, äkkipikainen voimanpesä) ja Nero (Dilton, silmälasipäinen älykkö). Vuosien mittaan sarjassa on ollut useita hahmoja, joita läheskään kaikkia ei ole esiintynyt sanomalehtiversiossa. Suomessa tunnettu sarjakuvalehtien hahmo on nykyisin televisiosarjasta tuttu Sabrina, teininoita, joka esiintyi nimenomaan Justuksessa silloin kun hänellä ei ollut omaa sarjakuvalehteä.
Sanomalehdissä ilmestyvän Justuksen hahmot ovat selvästi vanhempia kuin sarjakuvalehdissä. Sanomalehtiversio onkin suunnattu monenikäisille, kun sarjakuvalehtiversio on puhtaasti teini-ikäisten sarjakuva.
"Archie Andrews" -radiosarjaa esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 1943–1953.
Suomessa sanomalehtiversio on tunnetumpi, muualla yleensä päinvastoin. "Apu"-lehti julkaisi sunnuntaisarjaa pitkään, ja arkiversiota julkaistiin monissa maakuntalehdissä. Vaikuttaa siltä, että Montanan kuoleman jälkeen kiinnostus Suomessa laimeni. Sarjakuvalehtenä Justusta yritettiin lanseerata 1980-luvun loppupuolella, mutta yli 90 prosenttia painoksesta jäi myymättä. Lehteä ilmestyi kaksi numeroa.
1960-luvulla Yhdysvalloissa alkoi piirretty televisiosarja "The Archie Show", jossa vakiohahmot kokosivat yhtyeen nimeltä The Archies. "Yhtye" teki oikeita levyjäkin, joista "Sugar, Sugar" nousi Yhdysvaltain listaykköseksi vuonna 1969.
The CW -kanavan draamasarja "Riverdale" perustuu Justus-sarjakuvan hahmoihin.
Akryylihappo

Akryylihappo eli propeenihappo (C3H4O2, rakennekaava CH2=CHCOOH) on muovien ja lateksien valmistuksessa käytettävä kemikaali. Se on väritöntä, pistävän hajuista nestettä Puhdas akryylihappo kovettuu auringon valossa, lämmössä tai monien kemiallisten reaktioiden takia, siksi siihen sekoitetaan kuljetuksen ja käsittelyn ajaksi inhibiittoria (kuten fenotiatsiinia, hydrokinonia tai hydrokinonin monometyylieetteriä eli 4-metoksifenolia). Se jähmettyy myös kylmemmässä kuin 14 °C.
Akryylihapostä käytetään myös nimityksiä "etyleenikarboksyylihappo", "akroleiinihappo", "2-propeenihappo" ja "prop-2-eenihappo".
Akryylihapon moolimassa on 72,07 g/mol, sulamispiste 14 °C, kiehumispiste 141 °C, tiheys 1,05 g/cm3, hajukynnys 0,09 ppm (0,27 mg/m3), leimahduspiste 54 °C c.c., itsesyttymislämpötila 360 °C ja CAS-numero 79-10-7. Akryylihappo liukenee veteen (yli 10 g/l), asetoniin (yli 10 %), bentseeniin, eetteriin, etanoliin (yli 10 g/l) ja kloroformiin.
Käyttö.
Akryylihappoa käytetään polyakrylaatin ja muiden akryylipolymeerien sekä jossain määrin myös lateksien, polyelektrolyyttien ja dispergointiaineiden valmistukseen. Sitä on jonkin verran liimoissa ja tiivisteaineissa. Sitä käytetään myös laboratorioissa.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus aineelle syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Se on myrkyllistä myös vesieliöille. Akryylihappo aiheuttaa kuumentuessaan palamis- ja räjähdysvaaran. Akryylihappoa käsiteltäessä tulee käyttää suojavaatetusta, kasvojen suojainta, hengityssuojainta ja suojakäsineitä. Tiloissa, joissa akryylihappoa käsitellään, tulee olla hyvä ilmastointi.
Cruising with Ruben &amp; the Jets

Cruising with Ruben &amp; the Jets on Frank Zappan ja hänen silloisen yhtyeensä The Mothers of Inventionin viides levy vuodelta 1968. Levy on kokonaisuutena parodiaa 50-luvun doo-wopista. "Ruben &amp; the Jets" on kuvitteellinen teinibändi, jonka solistin Ruben Sanon lyhyt elämäkerta on luettavissa levykannesta. Myös pakolliset tanssiaskeleet – kyseessähän on tanssimusiikki – voi opetella levykannesta. Zappa samanaikaisesti sekä piti tällaisesta musiikista että sanoi sitä naurettavaksi.
Vaikutus.
Vuonna 1973 Los Angelesista kotoisin oleva doo-wop-yhtye tiedusteli Zappalta saisivatko he käyttää "Ruben &amp; the Jets" -nimeä. Zappa suostui, ja vieläpä tuotti yhtyeen kahdesta albumista ensimmäisen. 
Sleepy Sleepers -yhtyeen Sakke Järvenpää on kertonut Zappan albumin olleen ratkaiseva innoite Sleepy Sleepersin perustamisessa.
Uncle Meat

Uncle Meat on Frank Zappan ja hänen silloisen yhtyeensä The Mothers of Inventionin kuudes levy vuodelta 1969. Levy on pääosin instrumentaalinen, mukana on vain pari surrealistista laulua. Uncle Meat merkitsi sikäli muutosta Zappan uralla, että klassiset ja fuusiovaikutteet alkoivat olla olennainen osa musiikkia. Zappa siirtyi lauluista myös instrumentaalimusiikkiin. Vuoden 1987 CD-versio sisältää lisäkappaleen "Tengo Na Minchia Tanta", sekä lähes 40 minuuttia ääniklippejä levyn nimellä kulkevan elokuvan (joka valmistui vasta 80-luvulla) kohtauksista. Kaikkia faneja kyseiset lisäkappaleet eivät miellyttäneet, sillä osaksi ne rikkovat kuuntelukokonaisuuden, ja ilman näitä lisäyksiä levy olisi saatu mahtumaan yhdelle CD-levylle kahden sijasta.
Zappalle mieluiset lyömäsoittimet (marimba ja vibrafoni) ovat monella raidalla hallitsevassa asemassa. Levyllä on käytetty sen aikaista studiotekniikkaa hyvin luovasti, ja levyä pidetään yhtenä Zappan parhaista. Alkuperäisen levyn nelospuoli koostuu "King Kong"-nimisestä massiivisesta, lähes improvisoidusta fuusiojazz-instrumentaalikappaleesta. 
Muusikot.
Lisäksi levyllä soittaa pari vierailevaa muusikkoa.
Lasse Kurki

Lasse Kristian Kurki (s. 31. tammikuuta 1969 Turku) on suomalainen muusikko, radiotoimittaja ja Warner Music Finlandin kotimaisen musiikin tuotantopäällikkö. 
Hän oli laulaja-kitaristi 2015 toimintansa lopettaneessa Lemonator-yhtyeessä, joka julkaisi kuusi studioalbumia vuosina 1997–2010. Hän on säveltänyt kappaleita myös muille artisteille.
Kurki tekee useita ohjelmia pääkaupunkiseudulla ja internetissä kuuluvassa Radio Helsingissä, muun muassa ohjelmia "Valiojoukko" ja "Rakkaudesta". Tästä työstä Musiikki &amp; Media palkitsi hänet arvonimellä Vuoden radiopersoona vuonna 2010.
Elämä ja toiminta.
Kurki on säveltänyt kappaleita Jonna Tervomaalle, Emmille, Katri Ylanderille, Hanna Pakariselle, Jipulle ja Jannalle sekä Samuli Edelmannille, Laura Närhelle, Suvi Teräsniskalle ja Anna Puulle. Hän on myös toiminut muun muassa Egotrippi-yhtyeen tuottajana ja osallistunut lastenmusiikin tekemiseen "Ipanapa"-levyillä.
Noin 10-vuotiaana Kurki aloitti neljä vuotta kestäneet klassisen kitaran opinnot Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Sen lisäksi hän otti yksityisiä pianotunteja ja soitti välillä rumpujakin. Pianonsoittoon hän oli tutustunut isänsä ja tämän veljen kautta. Hänen ensimmäinen tunnetumpi yhtyeensä Ripa Eskolinin kanssa ennen Lemonatoria oli nimeltään Dragonfly. Tällä yhtyeellä tehtiin jo lähemmäs sata keikkaa Helsingin ympäristössä.
Lemonatorin lisäksi Kurki on esiintynyt ja levyttänyt yhtyeissä The Krispies ja Little Big Little.
Helmikuussa 2008 Kurki sai yhdessä Kari Kriikun ja Riku Niemen kanssa Gramexin myöntämän 40 000 euron suuruisen juhlapalkinnon, joka jaettiin tasan voittajien kesken.
Kurjen Radio Helsingissä juontamiin ohjelmiin kuuluu myös melko epäsäännöllisesti "Heviurpot" (yhdessä Janne Halmkronan kanssa).
Kurki on valmistunut tradenomiksi vuonna 2002.
Hot Rats

Hot Rats on Frank Zappan albumi vuodelta 1969. Sitä on luonnehdittu tyyliltään jazzin ja rockin sekoitukseksi. Levy on Zappan ensimmäinen omalla nimellään julkaisema, jos mukaan ei lasketa "Lumpy Gravya", joka julkaistiin alun perin nimellä "Francis Vincent Zappa &amp; The Abnuceals Emuukha Electric Symphony Orchestra &amp; Chorus". "Hot Rats" on yksi Zappan myydyimpiä albumeita.
Yhtä kappaletta lukuun ottamatta albumi on instrumentaalinen: raidalla "Willie the Pimp" Captain Beefheart laulaa parin minuutin ajan. CD-painoksella kappale "The Gumbo Variations" on kuultavissa kokonaisuudessaan, alkuperäisillä vinyylipainoksilla se oli lyhennetty. 
Albumin aloitusraita "Peaches En Regalia" sekä A-puolen päättävä "Son of Mr. Green Genes" kuuluvat Zappan tunnetuimpiin kappaleisiin. Tammikuussa 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Peaches En Regalia” ylsi sijalle 43.
Fauja Singh

Fauja Singh (; 1. huhtikuuta 1911 Intia – 14. heinäkuuta 2025) oli maratonin maailmanmestari yli 90-vuotiaiden sarjassa. Hän oli sikhi. Fauja Singh asui Englannissa. Fauja Singh juoksi maratonin maailmanennätyksen 92-vuotiaana Torontossa vuonna 2003 aikaan 5 tuntia 40 minuuttia. Muita juoksuaikoja on Lontoo 2003 6.02 (92 v.) ja Lontoo 2004: 6.07. 94-vuotiaana hän juoksi seitsemän maratonia puolimaratonien lisäksi (Lontoo (5), Toronto ja New York). 94-vuotiaana hän juoksi omassa ikäryhmässään Englannin ennätyksiä 200, 400 ja 800 metrin, 3 km ja mailin matkoilla. 
Fauja Singh oli ammatiltaan maanviljelijä Punjabissa Intiassa. Hän muutti vaimonsa kuoltua Englantiin, jossa hänen poikansa asuu. Fauja Singhin kuvia oli Adidaksen mainoksissa vuonna 2004. Palkkarahoja hän antoi hyväntekeväisyyteen keskosina syntyville lapsille. Hänellä oli neljä lasta.
Carl Johan Jägerhorn

Carl Johan Jägerhorn af Spurila (14. joulukuuta 1819 Turku – 24. kesäkuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen kuvernööri, valtioneuvos, valtiopäivämies ja varatuomari.
Jägerhorn oli kapteeni Gustaf Johan Jägerhorn af Spurilan ja Justina Reimsin ainoa poika. Hän avioitui 22. kesäkuuta 1862 Louise Henriette Angelique von Knorringin kanssa. Päästyään ylioppilaaksi Helsingissä 1839 Jägerhorn opiskeli juristiksi ja valmistui varatuomariksi 1847. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1871. Jägerhornilla oli useita virkoja Suomen ritarihuoneella ja hän oli sen johtokunnan varapuheenjohtaja 1877. Jägerhorn osallistui aatellissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878 ja 1888 ja oli 1877–1878 säätyvaliokunnan puheenjohtaja. Jägerhorn oli viransijainen Uudenmaan läänin kuvernööri ja Helsingin keisarillisen palatsin vastaava 1875 ja 1877. Oulun läänin kuvernööri hän oli 1878–1883. Hänen sukulaisensa Carl Magnus Jägerhorn af Spurila oli ollut Oulun läänissä maaherra, läänin muodostuessa 1775 vuoteen 1782. Carl Johan Jägerhorn sai Pyhän Stanislauksen ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin 1882. Kuvernööri Jägerhornia on kuvattu ”arvostetuksi virkamieheksi, joka oli lukemattomien toimikuntien puheenjohtaja”. 
Asianajaja, valtiopäivämies Carl Georg Jägerhorn oli Carl Johan Jägerhornin poika.
Eero Saarinen (näyttelijä)

Eero Saarinen (s. 17. marraskuuta 1956) on pitkän uran tehnyt suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Saarinen kuului Mitä sais olla -improvisaatioteatteriin vuodesta 1994 lähtien. Hän esitti yhtä pääroolia televisiosarjassa "Sydän toivoa täynnä" ja oli mukana musikaalissa "Housut pois" Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2002. Kuunnelmien sekä televisio- ja elokuvaroolien lisäksi Saarinen on tehnyt opetustöitä. Hänen äänensä on tuttu myös piirrossarjoista, tunnetuimpana ääniroolina on "Muskettikoirien paluu", "Matka maailman ympäri-" ja "Willy Fog 2" -piirrossarjan Phileas Fogg.
Saarinen jäi eläkkeelle Helsingin kaupunginteatterista vuonna 2020.