tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
László Bénes

László Bénes (s. 9. syyskuuta 1997 Dunajská Streda) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Union Berliniä. Hän edusti kaudet 2022–2024 2. Bundesliigassa Hamburger SV:tä, johon hän siirtyi Borussia Mönchengladbachista kesällä 2022. Hän on Saksassa pelannut lainasopimuksilla myös Holstein Kielissä vuoden 2019 alkupuoliskon ja Augsburgissa vuoden 2021 helmikuusta kauden loppuun. Hän on pelannut Slovakian A-maajoukkueessa vuodesta 2017.
Bénes on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut Bundesliigassa 65 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja 2. Bundesliigassa 75 ottelua, joissa hän on tehnyt 21 maalia. Slovakian liigassa hän on pelannut Žilinan joukkueessa 31 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Bénes pelasi useissa Slovakian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovakian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Vuonna 2019 hän pelasi kaksi maaottelua ja kesäkuussa 2021 ennen EM-kilpailuja kaksi, joista ensimmäisessä Bulgariaa vastaan hän teki joukkueensa ainoan maalin. EM-turnauksessa hän pääsi vaihdosta kentälle Slovakian toisessa alkulohko-ottelussa Ruotsia vastaan ja kolmannessa alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Ukrainaa ja tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Englantia vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 24 A-maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, joista toisen kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Walesia vastaan.
Lumikuru

Lumikuru – Tarinoita ja kuvia Saariselän tuntureista ja eräretkeilystä on Kullervo Kemppisen kirjoittama Saariselän ja nykyisen Urho Kekkosen kansallispuiston alueesta kertova eräkirja. Siitä on julkaistu neljä painosta 1950-luvulla ja 1960-luvulla sekä uusintapainos vuonna 2015.
Lumikuru antaa ohjeita ja vinkkejä vaellusten aloituspaikoista, reiteistä ja eräretkeilystä alueella. Kirjan vuonna 2017 Retkipaikka-sivustolla arvioinut Antti Kulmanen kuvailee kirjaa inhimilliseksi ja tarinanomaiseksi kertomukseksi kaikesta siitä, mitä on hyvä ottaa huomioon Saariselän-vaelluksella.
Merkitys.
Lumikurun julkaisuaikana 1950-luvun lopulla vastaavaa kirjallisuutta ei ollut ja sen aikaiset kartat olivat heikkolaatuisia, joten Kemppisen Lumikuru oli merkityksellinen. Kirjan lopussa on Kemppisen äidin piirtämä kartta Saariselän vaelluskohteista. Reppuretki-sivustolla teoksesta kirjoittaneen Olli Järvenkylän mukaan ”kirjan voidaan sanoa aloittaneen retkeilybuumin Itä-Lappiin”.
Dávid Hancko

Dávid Hancko (s. 13. joulukuuta 1997 Prievidza) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Atlético Madridia.
Seurajoukkueura.
Hancko siirtyi kesällä 2018 kotimaansa Žilinasta italialaisseura Fiorentinaan mutta pelasi Italiassa vain viisi Serie A -ottelua kaudella 2018–2019. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi lainalla tšekkiseura Sparta Prahassa, jonka omistukseen hän siirtyi kesällä 2021. Hancko on pelannut Slovakian liigassa pudotuspelit mukaan lukien 35 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia, ja Tšekin liigassa 76 ottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia.
Elokuussa 2022 Hancko siirtyi alankomaalaisseura Feyenoordiin. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana 97 Eredivisie-ottelua ja teki niissä 10 maalia. Hän voitti Alankomaiden liigamestaruuden vuonna 2023 ja Alankomaiden cupin vuonna 2024. Hän on pelannut Mestarien liigassa Feyenoordin joukkueessa 18 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Eurooppa-liigassa eri joukkueissa 20 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia.
Kesällä 2025 Hancko yhdistettiin vahvasti saudiarabialaisseura Al-Nassriin ja hän saapuikin joukkueen harjoitusleirille Itävaltaan. Siirto kuitenkin kariutui ja espanjalaisseura Atlético Madrid ilmoitti 24. heinäkuuta 2025 tehneensä Hanckon kanssa viisivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura.
Hancko pelasi Slovakian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovakian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Tšekkiä vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle alkulohko-ottelussa Ruotsia vastaan. Kesän 2024 EM-kilpailuissa Hancko pelasi Slovakian avauskokoonpanossa kaikki kolme alkulohko-ottelua ja pelasi tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Englantia vastaan täydet minuutit. Hancko on heinäkuun 2025 loppuun mennessä pelannut 52 A-maaottelua. Hän on tehnyt Slovakian maajoukkueessa kuusi maalia: kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Azerbaidžania, marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Montenegroa, syyskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Liechtensteinia, lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Portugalia, marraskuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Ruotsia ja kesäkuussa 2025 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan.
Paweł Dawidowicz

Paweł Dawidowicz (s. 20. toukokuuta 1995 Olsztyn) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Hellas Veronaa. Hän on kotimaansa ja Italian lisäksi pelannut myös Portugalissa ja Saksassa.
Dawidowicz oli kaudet 2014–2019 portugalilaisseura Benfican omistuksessa mutta ei päässyt pelaamaan seuran edustusjoukkueessa. Hän pelasi lainalla Saksan ja Italian kakkostasolla Bochumissa ja Palermossa ennen siirtymistään Veronaan kesällä 2018, sinnekin aluksi lainasopimuksella. Hän on pelannut Puolan Ekstraklasassa Lechia Gdańskin joukkueessa 34 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin, ja Serie A:ssa Veronan joukkueessa helmikuun 2024 loppuun mennessä 105 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia.
Dawidowicz pelasi useissa Puolan nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Puolan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2015 ystävyysottelussa Tšekkiä vastaan. Hän palasi maajoukkueeseen vuonna 2021 ja on maaliskuun 2024 loppuun mennessä pelannut kymmenen A-maaottelua. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle yhdessä ottelussa.
SM-65 Atlas

Convair/General Dynamics SM-65 Atlas ("Strategic Missile") on Yhdysvaltain USAF:n ensimmäinen IRBM-ohjus. Ohjustyyppi kehiteltiin 1950–1960-lukujen taitteessa, ja sen koelento-ohjelmat toteutettiin vuosien 1957–1959 välillä. Kehittelytöiden aikana ase kantoi vielä nimeä B-65 (b=bomber). Myöhemmin sen niminä olivat CGM-16 &amp; HGM-16 Atlas. Ohjuksen lakipiste (apogee) oli 900 km ja kantama noin 2 400 km. Nesteraketti oli kaksimoottorinen, ja polttoaineena toimi LOX/RP-1 -polttoaineseos. Lisäksi ohjuksessa oli yksi boosteriraketti lähtökiihdytystä varten. Ohjuksen enimmäisnopeus oli 25 000 km/h.
SM-65 Atlaksen oli tarkoitus toimia kantorakettina raskaille yksikärkisille megatonni-luokan lämpöydinpommeille. Ohjuksen kehityskaudella näiden omamassa oli verrattain raskas: vähintään 1 360 kg. Laukaisumassa oli 120 200 kg, halkaisija 3,05 (305 cm) ja pituus 22,11m. Ydinräjähteen teho vaihteli välillä: 1,45 MT - 4,5 MT. Vuonna 1965 aktiivipalveluskäytöstä poistetun SM-65 Atlaksen korvasivat varsin nopeasti PGM-17 Thor ja PGM-19 Jupiter. SM-65-tyyppiä valmistettiin eri muunnoksia A — C, sekä myöhemmin D — E (ICBM) yhteensä 350 kpl, ja tästä alkoi kokonainen Atlas-rakettiperhe. Niiden valmistajana on toiminut Martin-Marietta, eli myöhempi Lockheed Martin.
Alkusarjan laukaisuista vuonna 1957 onnistui vain noin puolet, mutta luotettavuus parani, ja raketti pysyi käytössä jopa 47 vuotta. Ohjuksen kehittelytöiden yhteydessä kehiteltiin myös "WD-40"-yleisvoiteluaine, joka on samalla korroosion ja hapettumisen estoaine.
Johan Wladimir Furuhjelm

Johan Wladimir Furuhjelm (24. maaliskuuta 1873 Urjala – 3. marraskuuta 1904 Urjala) oli suomalainen upseeri, tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Furuhjelmin vanhemmat olivat amiraali Hampus Furuhjelm ja Anna Elisabeth von Schoultz ja puoliso Catharina Rosenthal. Toimittaja, kirjailija, kansanedustaja Annie Furuhjelm ja kihlakunnantuomari Elis Campbell Nicolas Furuhjelm olivat luutnantti Johan Wladimir Furuhjelmin sisaruksia. Furuhjelm omisti Honkolan kartanon Urjalassa isänsä jälkeen.
Furuhjelm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899.
Stężyca (Pommerin voivodikunta)

Stężyca () on maalaiskunta Kartuzyn piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 10 675. Kunnan hallintokeskus on Stężycan kylä.
Stężycan kunnan 18 kylää ovat Borucino, Czaple, Gapowo, Gołubie, Kamienica Szlachecka, Klukowa Huta, Łączyno, Łosienice, Niesiołowice, Nowa Wieś, Pierszczewo, Potuły, Sikorzyno, Stężyca, Stężycka Huta, Szymbark, Zgorzałe sekä Żuromino. Sen pinta-ala on noin 161 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat valtatie 20 sekä voivodikunnan tiet 214 ja 228. Stężyca rajautuu Kartuzyn, Chmielnon, Somoninon, Kościerzynan, Sulęczynon ja Sierakowicen kuntiin.
Stężycan kunnan alue sijaitsee fyysis-maantieteellisesti Kasubian järviseudulla. Kunnan pinta-alasta noin 52 prosenttia on maatalousmaata ja lähes 30 prosenttia metsää. Siitä noin 60 prosenttia on Kasubian maisemapuiston alueella. Kunnan matalin kohta on noin 160 metriä merenpinnan yläpuolella ja se sijoittuu Jezioro Ostrzyckie -järvelle, kun taas korkein kohta on noin 329 metrin korkeuteen yltävä Wieżyca-kukkula.
Stężycan kunnan väestö on kasvanut viimeisten vuosikymmenten aikana huomattavasti; vuonna 1995 sen väkiluku oli 7 628. Vuoden 2019 joulukuussa 49,1 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 50,9 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 28,0 prosenttia, työikäiset 58,5 prosenttia ja eläkeikäiset 13,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 34,6 vuotta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 45,4 prosenttia oli kašubinkielisiä. Kunnan työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa 2,8 prosenttia.
Szymbark (Pommerin voivodikunta)

Szymbark (, ) on kylä Puolassa Stężycan kunnassa Kartuzyn piirikunnassa Pommerin voivodikunnassa. Se sijaitsee valtatien 20 varrella.
Szymbarkin kylä sijaitsee Stężycan kunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on noin 12,6 neliökilometriä, josta noin 37,1 prosenttia kuuluu sen keskusosakylään eli varsinaiseen Szymbarkiin ja loput muihin osakyliin, jotka ovat Drozdowo, Kolano ja Wieżyca. Yli puolet kylästä on maatalousmaata.
Szymbark sijaitsee kokonaan Kasubian maisemapuiston alueella. Sen alueen korkeus merenpinnasta on yleisesti noin 250 metriä, joten se on yksi Pommerin korkeimmista paikoista. Noin 329 metrin korkuinen Wieżyca-kukkula sijaitsee puolentoista kilometrin päässä kylästä. Szymbarkin kylän alueella on kuusi luonnonmuistomerkkiä.
Szymbark perustettiin 1600-luvulla, jolloin saksalaiset alkoivat asuttaa sitä. He nimesivät paikan Schönbergiksi, mistä puolankielinen nimi on sittemmin väännetty. Alueen varhaisemman asutuksen oli hävittänyt kulkutauti.
Szymbarkin väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 725. Vuonna 2007 sen väkiluku oli ollut 656.
Szymbark on tullut kuuluisaksi kylälle vuonna 2007 avatusta maailman ensimmäisestä ylösalaisin-talosta. Vuonna 2009 kylässä oli myös postitoimisto, kirkko, yleinen kirjasto, koulukeskus, vapaaehtoispalokunta sekä yksityinen terveyskeskus.
Kanawarinkoira

Kanawarinkoira on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Rotu on kookas, ja sillä on tiheä, villainen karvapeite. Väritys on musta.
Luonne ja käyttäytyminen.
Kanawarinkoira on hurjaluonteinen ja sitkeä vartiokoira. Päivisin se pidetään kiinni ketjussa, mutta öisin sen annetaan vaellella ympäriinsä.
Alkuperä.
Kanawarinkoira on kotoisin Himachal Pradeshin osavaltiosta Pohjois-Intiasta. Kookkaimmat yksilöt löytyvät Disehurin alueelta.
Suomen aluevaalit 2022

Suomen aluevaalit 2022 järjestettiin sunnuntaina 23. tammikuuta 2022. Vaaleissa valittiin uusien hyvinvointialueiden aluevaltuustot ensimmäiselle kolmivuotiskaudelle.
Vaaleja ei järjestetty Helsingissä, koska Helsingin kaupunki järjestää sote-palvelunsa jatkossakin itsenäisesti.
Ennakkoäänestys järjestettiin kotimaassa 12.–18. tammikuuta ja ulkomailla 12.–15. tammikuuta 2022. Aluevaaleissa 2022 valittujen hyvinvointialueiden valtuutettujen toimikausi alkoi 1. maaliskuuta 2022.
Vaaleissa naiset saivat enemmistön (53 %) valituista edustajista. Äänestysprosentti oli 47,5. Vaalien ääniharava oli vasemmistoliiton Li Andersson.
Tulokset.
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="35"|+/–
Shikari (koira)

Shikari on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Shikari muistuttaa ulkoisesti intianpaariakoiraa. Se on erittäin vahva. Säkäkorkeus on paljon yli 91 cm, ja se on siten säkäkorkeudeltaan suurimpia koirarotuja.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Himalajan vuoristosta, Kumaonin alueelta Uttarakhandin osavaltiosta. Intialaisen koira-asiantuntija W. V. Somanin mukaan se polveutuisi vuorisudesta, mutta Desmond Morris kyseenalaistaa väitteen: ei ole olemassa todisteita siitä, että vuorisutta olisi koskaan kesytetty, ja lisäksi se ei edes kuulu "Canis"-sukuun. Morriksen mukaan shikari onkin todennäköisemmin paikallisen paariakoiran jälkeläinen. Sitä käytetään ennen kaikkea vartiointiin, mutta myös metsästykseen.
Khalkeia

Khalkeia (, ) voi viitata seuraaviin:
Sindhinmastiffi

Sindhinmastiffi on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Sindhinmastiffi muistuttaa ulkoisesti tanskandoggia tai vinttikoiran ja mastiffin välistä risteytystä. Se on kookas ja sileäkarvainen. Pää on leveä ja vahva, niska vahva ja rintakehä syvä. Koira kantaa häntänsä matalalla. Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiheä. Väritys on yleensä vaalea, mikä auttaa sulautumista aavikkoympäristöön; tarkemmin määriteltyinä sävyt ovat yleensä punainen, ruskea ja brindle. Säkäkorkeus on David Hancockin mukaan 71-76 cm ja paino noin 45 kg; S.Theodore Baskaranin mukaan vastaavat mitat ovat 70 cm ja 40 kg.
Alkuperä.
Rotu on ollut olemassa vuosisatoja Luoteis-Intian aavikkoalueilla Rajasthanissa sekä Kaakkois-Pakistanin Sindhissä. Se kulkeutui Länsi-Intiaan hevoskauppiaiden mukana. Sen pääasiallinen käyttötarkoitus on toimia vahtikoirana, mutta aiemmin sitä käytettiin myös villisian metsästykseen ja paimennukseen.
Viimeisiin vuosikymmeniin asti rotua tavattiin niin Rajasthanissa kuin myös Gujaratissa - erityisesti Nara Valleyssä Mirpur Khasin kaupungissa.
Myy (täsmennyssivu)

Myy voi viitata seuraaviin:
Aluevaltuusto

Aluevaltuustot ovat alueen tai Suomessa hyvinvointialueen ylintä päätösvaltaa käyttäviä elimiä, joiden jäsenet valitaan yleensä vaaleilla. Eri maissa valtuustojen tehtävät ja valintatavat vaihtelevat.
Aluevaltuustot Suomessa.
Suomessa aluevaltuusto on hyvinvointialueen ylin päättävä elin, joka vastaa hyvinvointialueen toiminnasta, hallinnosta ja taloudesta. Valtuutetut ja varavaltuutetut valitaan aluevaaleissa nelivuotiskaudeksi. Valtuutettujen määrä on hyvinvointialueen asukasluvusta riippuen 59–89. Vuoden 2021 elokuun väestötietojen perusteella vuoden 2022 aluevaaleissa valittavien valtuutettujen lukumäärät ovat:
Aluevaltuusto päättää aluehallituksen kokoonpanosta ja asettaa hyvinvointialueen muut toimielimet sekä valitsee hyvinvointialuejohtajan. Aluevaltuusto päättää itse omista, aluehallituksen ja muiden toimielimien palkkioista. Käytössä on myös valtuustoryhmille maksettava ryhmätuki, jonka suuruus vaihteli vuonna 2023 noin 1 800 ja 6 000 euron välillä valtuutettua kohden. Myös kokouspalkkiot vaihtelevat moninkertaisesti olipa vertailukohtana valtuutettujen lukumäärä tai hyvinvointialueen asukasluku.
Hyvinvointialueen pakolliset toimielimet ovat:
Vagharinvinttikoira

Vagharinvinttikoira on intialainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Rotu on keskikokoinen ja muistuttaa ulkoisesti englanninvinttikoiraa tai sileäkarvaista salukia. Kuono on pitkänomainen ja korvat riippuvat (alaspäin kaartuvat). Leuat ovat voimakkaammat kuin muilla intialaisilla vinttikoirilla. Silmät ovat kirkkaat. Häntä kaartuu normaalisti selän ylle, mutta suoristuu metsästäessä. S. Theodor Baskaranin mukaan säkäkorkeus on noin 55 cm ja paino noin 35 kg; Mario Cantonin mukaan säkäkorkeus on 50-60 cm. Karvapeite on lyhyt, ohut ja kiiltävä; väriltään keltaisenruskea, ruskea, musta tai edellä mainittujen värien yhdistelmä. S. Theodore Baskaranin mukaan rodussa esiintyy myös brindleä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Vagharinvinttikoira puolustaa vartioimaansa leiriä niin aggressiivisesti, että siellä vierailua pidetään vaarallisena.
Alkuperä.
Saurashtrassa Gujaratin osavaltiossa elävä vaghari-paimentolaisheimo kasvattaa rotua. Sen tehtävä on vartioida leirejä tunkeilijoita vastaan, mutta sitä käytetään myös villisian, kauriin, sakaalin ja suden metsästykseen. Toisinaan sillä metsästetään myös pienriistaa, kuten villikaniineja. Sillä on niin hyvä hajuaisti, että se sopii myös haavoittuneen eläimen jäljitykseen. Toisinaan koirat harhautuvat laumassa metsästysretkille ilman omistajiaan, ja yhdessä ne kykenevät tappamaan jopa leopardin.
Gujaratissa rodunedustajia tapaa myös muiden paimentolaisheimojen, kuten rabarien, leireistä.
Aluevaalit

Aluevaalit ovat vaalit, joissa valitaan maakuntien tai muiden alueellisten hallintotasojen valtuustoihin valtuutetut ja varavaltuutetut. Aluevaaleja käydään niillä alueilla, joilla maakunta tai alue on käytössä paikallishallinnon yksikkönä.
Aluevaalit maittain.
Suomi.
Suomessa aluevaaleista säädetään hyvinvointialuelaissa, vaalilaissa ja Ahvenanmaata koskien sen omassa lainsäädännössä. Aluevaalit järjestetään vuodesta 2022 alkaen joka neljäs vuosi, vuodesta 2025 lähtien yhdessä kuntavaalien kanssa ja niillä valitaan edustajat hyvinvointialueiden aluevaltuustoihin.
Ranska.
Ranskassa alueneuvostojen jäsenet valitaan yleisillä ja suorilla vaaleilla aina kuuden vuoden kaudeksi kerrallaan.
Espanja.
Espanjassa aluevaaleja käydään itsehallintoalueilla. Suurimman osan itsehallintoalueista aluevaalit pidetään samana määrättynä päivänä, joka on toukokuun neljäs sunnuntai ennen karkausvuotta; viimeisin tällainen vaalipäivä oli 26. toukokuuta 2019.
Muut viisi itsehallintoaluetta (Andalusia, Valencia, Baskimaa, Galicia ja Katalonia) voivat valita aluevaaliensa päivän itsenäisesti.
Italia.
Italiassa aluevaaleja käydään kaikilla kahdellakymmenellä alueella.
Venäjä.
Venäjän eri alueilla käydään lähes vuosittain aluevaaleja, joissa valitaan eritasoisten aluehallintojen jäseniä.
Leipäressu

Leipäressu on suomalainen perinneruoka, joka valmistetaan kuivuneesta ruisleivästä paistamalla leipäkuutioita voissa ja keittämällä ne sitten maidossa tai vedessä. Leipäressun kanssa saatetaan tarjota puolukkasurvosta.
Oulun seudulla ruoka on tunnettu nimellä "leipäjankki", Orimattilan seudulla "leipäpuurona" ja Savossa "leipäkeittona" tai "leipämöllönä". Petsamossa leipäpalat paistettiin poronrasvassa, ja lopputulos tunnettiin nimellä "jätkän kulli".
Vehnäleivän ja pullan yleistyttyä niiden kuivista tähdepaloista alettiin valmistaa "pullamaitoa" samalla tavoin kuin leipäressua. Se tunnetaan myös nimillä "maitokeitto" ja "nisumaito".
Musta nepalinvuoristokoira

Musta nepalinvuoristokoira on nepalilainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Rotu on keskikokoinen, vahva ja lihaksikas. Häntä on pitkä ja tuuhea; levossa matalalla kannettu, liikkuessa hieman kaareutuva. Karvapeite on tiheä ja hieman aaltoileva. Väritys on yleensä musta, mutta joskus harvoin tummanruskea; joillain yksilöillä esiintyy pieniä valkoisia merkkejä. Säkäkorkeus vaihtelee 45–50 cm ja paino 20–25 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Musta nepalinvuoristokoira on älykäs, rohkea, valpas ja aktiivinen. Se vaistoaa herkästi vieraiden ihmisten saapumisen - sen sanotaan havaitsevan heidän lähestymisensä jo silloin kun he ovat vielä pitkän matkan päässä. Se ilmoittaa tunkeilijoista kovalla, jatkuvalla haukulla.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Pohjois-Nepalin kukkuloilta Himalajan vuoristosta. Se on läheistä sukua Tiibetin shakhille, josta sen uskotaan polveutuneen. Se on elänyt kotialueellaan eristäytyneenä vuosikymmenien ajan, minkä vuoksi se on lopulta kehittynyt omaksi, yhtenäiseksi rodukseen. Paikallisissa kylissä jokainen yksilö kuuluu tiettyyn talouteen eikä niiden anneta vaellella vapaina tai risteytyä paikallisten villikoirien kanssa.
Mustaa nepalinvuoristokoiraa käytetään pääasiassa omaisuuden vartiointiin, mutta toisinaan myös lampaiden ja vuohien paimennukseen. Lisäksi se toimii laumanvartijana susia, sakaaleja, tiikereitä ja leopardeja vastaan. Joskus sitä käytetään myös villisian ja kauriin metsästykseen. Myös salametsästäjien tiedetään käyttäneen sitä uhanalaisen himalajanmyskihirven metsästykseen ja he ovat kouluttaneet koiransa vainuamaan sen myskirauhasen erittämää voimakasta tuoksua.
Shakhi

Shakhi on tiibetiläinen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Shakhi on keskikokoinen - kookkaampi kuin musta nepalinvuoristokoira mutta pienempi kuin tiibetinmastiffi. Sillä on kevyempi rakenne ja pidemmät raajat kuin mustalla nepalinvuoristokoiralla. Pää on leveä ja litteä, korvat eteenpäin taittuneet. Häntä on tuuhea, korkealla kannettu ja selän ylle kiertynyt - asentoon, joka on puolet kokonaisesta pystykorville ominaisesta kippurasta. Karvapeite on pitkä ja tiheä. Väritys vaihtelee, mutta on useimmiten melko vaalea; jotkut yksilöt ovat valkoisia pienin mustin merkein (yleensä pään alueella); jotkut toiset vastaavasti hiekan värisiä tai punaisia (joskus valkoisin laikuin). Säkäkorkeus on n. 55 cm.
Alkuperä.
Rotu kehitettiin tiibetiläisten leirien ja maaseutuasumusten vartiointiin. Sitä esiintyy kuitenkin Tiibetin lisäksi myös Nepalissa, joskin Nepalissa tavatut yksilöt ovat lähes aina tiibetiläisten maahanmuuttajien tai heidän jälkeläistensä omistuksessa. Vartioinnin lisäksi shakhia käytetään toisinaan myös paimennukseen ja metsästykseen.
Vladimir Maksimov

Vladimir Maksimov (1930 Moskova, Neuvostoliitto – 1995 Pariisi, Ranska) oli neuvostoliittolainen kirjailija ja Neuvostoliiton johtavia toisinajattelijoita. Hän pääsi 1974 muuttamaan Ranskaan.
Maksimovin isä joutui vankileirille, ja Maksimov kasvoi lastenkodeissa ja siirtoloissa. Hän oli ollut rakennus- ja maataloustyöläinen, kun hän yritti 1952 julkaista esikoisrunokokoelmansa, joka ei kuitenkaan saanut julkaisulupaa. Hänen pienoisromaaninsa "Živ" (1962) herätti huomiota, ja siitä tehtiin myös teatterisovitus. "Sem dnei tvorenija" julkaistiin 1971 vain ulkomailla. Se on aihepiiriltään kristillissävyinen ja kriittinen. Hänet erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta, ja kaksi kertaa hän oli psykiatrisessa pakkohoidossa. Päästyään länteen hän toimi Pariisissa venäjänkielisen "Kontinent"-lehden päätoimittajana ja julkaisi vallankumousaiheisia romaaneja.
Britta Wikström

Britta Wikström (1917–1979) oli suomalainen missi ja Miss Eurooppa vuodelta 1937. 
Britta Wikström osallistui vuoden 1937 Miss Suomi -kilpailuihin. Kilpailuissa Miss Suomeksi kruunattiin Margareta Huldin ja Britta Wikströmistä tuli ensimmäinen perintöprinsessa sekä ihannetyttö. Koska Huldinin isä kielsi tyttäreltään osallistumisen Miss Eurooppa -kilpailuihin, lähetettiin sinne sen sijaan Wikström, joka päätyi voittamaan kilpailun.
Imatran kaupungintalo

Imatran kaupungintalo on Imatran kaupungin hallintorakennus. Kaupungintalo sijaitsee Imatran keskustan pohjoispuolella Mansikkalan kaupunginosassa, Vuoksen länsirannalla. 
Imatran kaupungintalosta pidettiin suunnittelukilpailu vuosina 1966–1967. Kilpailun voittivat arkkitehdit Arto Sipinen ja Mane Hetzer. Voittajien suunnitelmien mukainen kaupungintalo valmistui vuonna 1970.
Kaupungintalon toimistotilat ryhmittyvät kolmessa kerroksessa sisäpihan ja keskelle jäävän kolmen kerroksen korkuisen keskushallin ympärille. Toimistotilojen väliseinät ovat kevytrakenteisia elementtejä, joten huonejakoa voidaan vapaasti tarvittaessa muuttaa. Keskushallista nousee omana kuutiona valtuuston istuntosali, joka saa päivänvalonsa koko keskushallia kattavasta valokattoarinasta. Kaupungintalon sisäpiha katettiin vuonna 2002, jolloin kaupungintalon keskelle luotiin lämpiömäinen avara keskusaulatila asiakkaiden ja henkilökunnan kohtaamispaikaksi. Aulan lattia on kiiltäväksi hiottua Amadeus graniittia. Aulatilan suunnitteli arkkitehtitoimisto Arto Sipinen Oy/ Ari Sipinen.
Valtuuston istuntosalin ulkopinta, hissitorni, portaat sekä 1-kerroksen lattia on päällystetty Imatran harmaalla graniitilla. Sama materiaali toistuu sokkeleissa. Kaupungintalon julkisivut ovat tummaksi käsiteltyä pronssia ja kolminkertaista, tummennettua umpiolasia. Vuoden 1997 Imatran kaupungin suorittamassa peruskorjauksessa muuttuivat rakennedetaljit julkisivuissa alkuperäisiä raskaammiksi.
Erä- ja luontokulttuurin museo.
Imatra voitti vuonna 2021 hankekilpailun jossa päätettiin tulevan erä- ja luontokulttuurimuseon sijainnista. Kaikkiaan lähes sata kuntaa oli kiinnostunut uudentyyppisestä museosta, ja 25 kuntaa tarjoutui museon sijaintipaikaksi. Lopullisen tarjouksen hankkeen rahoittamisesta tekivät Imatran lisäksi Pyhtää ja Riihimäki.
Imatra tarjosi sijaintipaikaksi kaupungintaloa, joka muutettaisiin museoksi. Suunnitelmien mukaan rakennustöihin päästäisiin vuosina 2024–2026, museon sisällöt rakennetaan vuonna 2026-2027 ja museo avattaisiin vuonna 2027.
Spin-off (yritys)

Spin-off-yritys syntyy, kun liiketoiminta-alue irtoaa yrityksestä uudeksi yritykseksi. Spin-offeja syntyy myös tutkimuslähtöisesti esimerkiksi korkeakoulujen tai tutkimuslaitosten kautta. Myös yhteishankkeista (Joint venture) voi syntyä spin-offeja.
Syntytapoja.
Spin-offeille tyypillistä on, että olemassa olevan organisaation työntekijä tai ryhmä työntekijöitä on perustanut yrityksen työssään saamansa liike-idean pohjalle. Esimerkiksi korkeakoulujen tai tutkimuslaitosten tutkimuksista voi muodostua uutta liiketoimintaa. 
Spin-off-yrityksiä voi syntyä, kun yrityksestä irrotetaan liiketoiminta-alue uudeksi yritykseksi, esimerkiksi julkisesta terveydenhuoltojärjestelmästä erkanee yksityinen lääkäriasema tai pizzaravintolasta jokin uusi ravintola. "The Economist" -lehden mukaan spin-offeja syntyy esimerkiksi silloin, kun yritykset haluavat myydä jonkin liiketoimintansa eivätkä löydä sille ostajaa tai kun eri toimialoilla toimiva yritys saa osakemarkkinoilla osiaan pienemmän arvostuksen.
Usein uusi yritys tekee ainakin aluksi yhteistyötä lähtöorganisaationsa kanssa, esimerkiksi asiakkaana, alihankkijana, tutkimuspartnerina tai yhteisyrityksenä. Lähtöyritys on toiminut eräänlaisena yrityshautomona uudelle yritykselle. Lähtöyritys voi perustaa spin-offin joko ulkoistamalla tai organisoimalla uudelleen toimintoja. Yrittäjävetoinen spin-off-yritys haluaa itsenäiseksi ja alkaa kilpailla lähtöyrityksensä kanssa. 
Spin-offit Suomessa.
Vuonna 2003 Pohjoismaissa tehdyn tutkimuksen mukaan spin-off-yritykset säilyivät hengissä pidempään ja kasvoivat muita uusia yrityksiä useammin. 
Vuonna 2014 VersoVentures perusti 50 miljoonan euron pääomasijoitusrahaston, joka oli keskittynyt rakentamaan yritysten osista spin-off-kasvuyhtiöitä. Perustamisvaiheessa rahastoon sijoittivat Euroopan Investointirahasto EIF, Kasvurahastojen Rahasto II, Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen, Suomen Teollisuussijoitus ja AI-­Partners Oy.
Vuonna 2015 VTT:stä oli syntynyt noin 25 spin-offia, esimerkiksi Spinnova.
Esimerkkejä.
Esimerkkejä spin-off-yhtiöistä:
Herman Maximilian Molander

Herman Maximilian (Max) Molander (7. toukokuuta 1852 Helsinki – 24. marraskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 
Molanderin vanhemmat olivat senaattori, vapaaherra Clas Herman Molander ja Johanna Fredrika Hallonblad. Molander tuli ylioppilaaksi 1870, suoritti oikeustutkinnon 1880 ja sai varatuomarin arvon 1883. Hän oli tullihallituksen tilastokonttorin johtaja vuodesta 1885. Molander oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1885, 1897 ja 1899.
John McAfee

John McAfee (18. syyskuuta 1945 Cinderford, Gloucestershire, Britannia – 23. kesäkuuta 2021 Sant Esteve Sesrovires, Katalonia, Espanja) oli brittiläis-yhdysvaltalainen liikemies ja virus- ja haittaohjelmien torjuntaohjelman McAfeen kehittäjä.
Lapsuus ja nuoruus.
McAfee syntyi 18. syyskuuta Britanniassa Gloucestershiressä Cinderfordissa. McAfeen isä oli yhdysvaltalainen ja äiti britti. McAfee oli nuori, kun hänen perheensä muutti Virginiaan Salemiin. McAfeen ollessa 15-vuotias hänen alkoholisoitunut isänsä teki itsemurhan. McAfee aloitti opiskelun Roanoke Collegessa ja alkoi opiskeluaikana käyttää runsaasti alkoholia. Hän ansaitsi elantonsa ovelta ovelle kiertävänä lehtitilausten myyjänä.
Käännekohta menestyksen jälkeen.
Vuosien 2008–2009 taantuma vaikutti McAfeen henkilökohtaiseen varallisuuteen erityisen ankarasti, erään raportin mukaan hänen sadan miljoonan dollarin omaisuutensa oli kutistunut neljän miljoonaan. McAfee muutti vuonna 2008 Belizeen. McAfee pidätettiin lokakuussa 2020. Hän oli Yhdysvaltojen viranomaisten mukaan kiertänyt veroja jättämällä ilmoittamatta tulojaan, joita hän oli siirtänyt muiden nimissä olleille tileille, eikä ollut neljään vuoteen tehnyt veroilmoitusta.
McAfee oli Espanjassa vankilassa odottamassa luovutusta Yhdysvaltoihin, jossa häntä odotti syyte veronkierrosta ja mahdollisesti pitkä vankilatuomio. Hän teki itsemurhan kesäkuussa 2021. Kuolintapa on aiheuttanut keskustelua, sillä McAfee ilmoitti useaan otteeseen sosiaalisen median tileillään, että ”mikäli tekisi itsemurhan, se ei olisi itsemurha, vaan minut on huumattu”, ja hän vihjaili Yhdysvaltojen viranomaisten suuntaan.
Nâzik al-Malâika

Nâzik al-Malâika (1923 Bagdad, Irak – 2007) oli irakilainen runoilija ja kriitikko. Hän oli tunnetuimpia arabiankielisiä naisrunoilijoita ja ensimmäisiä vapaan mitan käyttäjiä.
Al-Malâikan äiti oli runoilija Salma al-Malâika.
Suomennetut runot.
Runosuomennoksia julkaisussa "Marhaba". 2006
Nokia G20

Nokia G20 on HMD Globalin 8. huhtikuuta 2021 esittelemä älypuhelin.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 6,52 tuuman näyttö. Tallennustilaa on valittavana 64 tai 128 gigatavua ja keskusmuistia neljä gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla. Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, ultralaajakulmakameran viisi megapikseliä, makrokameran kaksi megapikseliä ja syvyyskameran kaksi megapikseliä. Akun kapasiteetti on 5 050 milliampeerituntia ja se tukee 10 watin latausta. Sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen kylkeen. Käyttöjärjestelmänä on Android 11. Toukokuussa 2022 puhelimelle julkaistiin Android 12 -päivitys.
Knut Albert Segerstråle

Knut Albert Segerstråle (4. huhtikuuta 1862 Helsinki – 26. toukokuuta 1920 Porvoo) oli suomalainen opettaja ja valtiopäivämies. 
Segerstrålen vanhemmat olivat kapteeni Claes Otto Segerstråle ja Elisabet Constance von Born ja puoliso vuodesta 1889 Johanna Wilhelmina Frosterus. He saivat seitsemän lasta, joita olivat muun muassa taidemaalari Lennart Segerstråle, kirjailija Solveig von Schoultz, eläintieteilijä Sven Segerstråle ja arkkitehti Ellen Segerstråle. Segerstråle tuli ylioppilaaksi Porvoossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1886 ja teologian kandidaatiksi 1893. Papiksi hänet vihittiin 1897. Hän oli Porvoon ruotsalaisen lyseon uskonnon, logiikan ja psykologian lehtori vuodesta 1902 toimittuaan sitä ennen lyhyen aikaa opettajana Helsingissä ja Vaasassa. Segerstråle oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899.
Virka- ja valtiopäivämiehet Johan Viktor Segerstråle ja Claes Samuel Segerstråle sekä juristi ja valtiopäivämies Georg Otto Segerstråle olivat Knut Albert Segerstrålen veljiä.
Metsäkalliovarpunen

Metsäkalliovarpunen ("Gymnoris superciliaris") on varpusten (Passeridae) heimoon ja pensaikkovarpusten ("Gymnoris") sukuun kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Metsäkalliovarpunen voi kasvaa noin 15 senttimetrin mittaiseksi. Laji on väritykseltään ruskea, ja selvästi tummempi kuin sukulaisensa keltakurkkuvarpunen ("Gymnoris pyrgita"). Vatsa on likaisen ruskeankeltainen ja kurkussa on huomaamaton keltainen täplä. Silmän yläpuolella on pitkä, selvästi näkyvä vaalean ruskeankeltainen alue. Ennen sukukypsyyttä metsäkalliovarpunen näyttää suunnilleen samalta kuin täysikasvuisena, mutta keltainen täplä kurkussa puuttuu.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Metsäkalliovarpusta tavataan laajalta alueelta Afrikan etelä- ja itäosista. Laji ei ole muuttolintu. Sen elinympäristöä ovat metsät, savannit ja pensasarot. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee metsäkalliovarpusen elinvoimaiseksi lajiksi.
Juri Pohuljaiko

Juri Myhailovytš Pohuljaiko (, s. 12. marraskuuta 1978, Luhanskin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen lakimies, virkamies ja poliitikko.
Pohuljako toimi Volynian aluehallinnon johtajana vuodesta 2019 vuoteen 2024.
Elämäkerta.
Juri Pohuljaiko syntyi 12. marraskuuta 1978 Krasnodonin piirissä, Luhanskin alueella Ukrainassa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Koulutus.
Hän valmistui Luhanskin kansallisesta maatalousyliopistosta pääaineenaan organisaatioiden ja yritysten johtaminen. Lisäksi hän on suorittanut oikeustieteen tutkinnon.
Ura.
Pohuljaiko aloitti uransa lainvalvonnan parissa toimien poliisitarkastajana ja talousrikostorjunnan operatiivisena tutkijana Krasnodonin kaupungissa, Ukrainan sisäasiainministeriön alaisuudessa Luhanskin alueella. Hän on palvellut erilaisissa tehtävissä, mukaan lukien rivivirkailijana ja johtotehtävissä, Ukrainan sisäasiainministeriön alaisuudessa Mykolajivin, Dnipropetrovskin, Tšernihivin ja Luhanskin alueilla. Myöhemmin hän siirtyi työskentelemään kansallisella tasolla ministeriön hallintotehtävissä.
Ennen Volynian kuvernöörin tehtävää Pohuljaiko toimi Donetskin alueen valtion finanssipalvelussa. Hän toimi Luhanskin alueellisen valtionhallinnon ensimmäisenä varapuheenjohtajana (22. elokuuta 2019 lähtien). 2. joulukuuta 2019 hänet nimitettiin Volynian alueellisen valtionhallinnon johtajaksi, jossa hän on vastannut alueen hallinnosta ja kehityksestä.
Šatskin järvet

Šatskin järvet () on yli 30:n järven ryhmä Ljubomlin ja Šatskin seudulla Volynian alueella Ukrainassa Pripetin ja Läntisen Bugin välisellä alueella.
Šatskin järvet sijaitsevat keskellä metsiä, joihin on rakennettu suuri määrä virkistyskeskuksia ja leirejä. Harvinaisten ekosysteemien suojelemiseksi Šatskin järvien ympärille on perustettu Šatskin kansallispuisto, jonka pinta-ala on 48 977 hehtaaria. Vuonna 1995 kansallispuisto sisällytettiin Ramsarin yleissopimuksen mukaisesti kansainvälisesti tärkeiden kosteikkojen luetteloon.
Suurin Šatskin järvistä on Svitjaz (27,5 km², Ukrainan toiseksi suurin luonnonjärvi).
Ville Jaatinen

Ville Johannes Jaatinen (12. toukokuuta 1975 – 22. kesäkuuta 2021 Lahti) oli suomalainen neljännen sukupolven ammattirikollinen. Jaatinen oli yksi rikollisjärjestö United Brotherhoodin perustajista ja kuului kyseisen liivijengin johtajien neuvostoon ja myöhemmin jengin johtokolmikkoon. Alkujaan hän kuului Rogues Galleryyn, jota hän edusti toisen henkilön kanssa johtajistossa. 
Jaatinen vangittiin kesäkuussa 2021 Lahdessa liittyen tutkintakokonaisuuteen, joka sai vetoapua FBI:n salaisesta operaatiosta. Jaatinen kuoli 22. kesäkuuta 2021 ollessaan kiinniotettuna Lahden pääpoliisiaseman poliisivankilassa. Koska poliisi tutki Jaatisen kuolemaa normaalina kuolemansyyntutkintana, hänen kuolinyönsä tapahtumista ei välttämättä tule julkisuuteen koskaan kovin tarkkaa tietoa. Asiaa selvitti Poliisihallinnon ohjeen mukaan toinen poliisiyksikkö, tässä tapauksessa Länsi-Uudenmaan poliisilaitos.
Anders Bäckman

Anders Bäckman (s. 8. lokakuuta 1985) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän voitti maantiepyöräilyn Suomen-mestaruuden vuonna 2018 Porin Noormarkussa ja 2022 Porvoossa. SM-hopeaa hän saavutti 2019. 
Bäckman ajaa IBD Cycling -seurassa, joka on luotu tuomaan näkyvyyttä tulehduksellisia suoristosairauksia sairastaville. Bäckmanilla itsellään todettiin haavainen paksusuoli vuonna 2008.
Bäckman on ammatiltaan fysioterapeutti ja pyöräilyergonomian asiantuntija.
 Maantieajon Suomen-mestaruus
 Maantieajon Suomen-mestaruus
Tero Holopainen

Tero Holopainen (s. 1972) on entisen rikollisjärjestö United Brotherhoodin johtaja. Joulukuussa 2020 Holopainen tuomittiin 9 vuoden ja 8 kuukauden vankeuteen. Holopaisen mukaan hän on eläköitynyt ryhmän toiminnasta 2018, mutta käräjäoikeus ei pitänyt tätä uskottavana. Holopainen valitti tuomiostaan, jonka hovioikeus kuitenkin hylkäsi.
Seututie 554

Seututie 554 on Pohjois-Savossa kulkeva seututie. Tie kulkee Kuopion Karttulasta Pielaveden Säviälle. Tien kunto on hyvä sekä Karttulan että Säviän lähettyvillä mutta noin tien puolessa välissä on huonokuntoisempi tieosuus.
Reitti ja tieyhteydet.
Lähde:
Sumu (seos)

Sumu on kolloidinen seos, jossa kaasuun on sekoittunut nestettä. Se on yhdessä savun kanssa aerosolien toinen päämuoto.
Sumun yleisin muoto ilmakehässä ovat pilvet ja seokselle nimensä antanut sumu, jotka koostuvat ilmassa leijuvista pienistä vesipisaroista. Muita yleisiä sumuja ovat spraymaalit sekä muut suihkeet, kuten deodorantit, hyönteismyrkyt ym.
Benedictus XIII (vastapaavi)

Benedictus XIII, syntymänimeltään Pedro de Luna (noin 1328 Illueca – 1423 Peñíscola, Valencia) oli vastapaavi vuosina 1394–1417 katolisen kirkon suuren skisman aikana. Kun Benedictus oli vastapaavina Avignonissa, oli Roomassa samaan aikaan paavina aluksi Bonifatius IX, sitten Innocentius VII ja sen jälkeen Gregorius XII.
Pedro de Luna kuului aatelissukuun ja opiskeli kanonista lakia Montpellierin yliopistossa ennen kuin hänestä tuli kardinaali vuonna 1375. Suuri skisma käynnistyi, kun paavi Urbanus VI:tta vastustaneet kardinaalit valitsivat kardinaali Robert de Genèven vastapaavi Klemens VII:ksi 20. syyskuuta 1378. Myös Pedro de Luna kuului Klemens VII:n tukijoihin. Klemensin kuoleman jälkeen Avignonin vastapaavia tukevat kardinaalit valitsivat de Lunan Klemensin seuraajaksi, Benedictus XIII:ksi, ollen siinä uskossa, että hän luopuisi vastapaavin virasta vapaaehtoisesti, mikäli se auttaisi lopettamaan kirkon jakautumisen.
Benedictus XIII kieltäytyi kuitenkin myöhemmin eroamasta virastaan, kun häntä tukeneet ranskalaiset ruhtinaat pyysivät sitä häneltä. Benedictusta oli alun perin tukenut 23 kardinaalia, ja 18 heistä hylkäsi nyt hänet. Ranskalaiset joukot piirittivät Avignonin paavin palatsin vuonna 1398. Benedictus pakeni Provenceen, kokosi uskolliset kardinaalinsa ja voitti takaisin Ranskan tuen, pitkälti Orléansin herttuan Ludvig I:n avulla.
Benedictus XIII aloitti neuvottelut skisman ratkaisemiseksi paavi Gregorius XII:n kanssa vuonna 1407, mutta neuvottelut eivät johtaneet mihinkään. Vuonna 1408 Ranska julistautui neutraaliksi paavien kiistassa. Kesäkuussa 1409 Pisan kirkolliskokous kutsui koolle toistensa kanssa kilpailevat kardinaalien ryhmittymät, jotta kirkkoa jakava kiista saataisiin lopetettua. Pisan kirkolliskokous julisti sekä Avignonin että Rooman paavit erotetuiksi ja valitsi heidän tilalleen uudeksi paaviksi Aleksanteri V:n. Benedictus XIII ei kuitenkaan taipunut Pisan kirkolliskokouksen päätökseen, sillä hänellä oli yhä kannatusta joissakin valtioissa. Benedictus joutui kuitenkin vuonna 1415 pakenemaan linnaansa Peñíscolassa. Vuosina 1414–1418 pidetty Konstanzin kirkolliskokous julisti Benedictuksen erotetuksi 26. heinäkuuta 1417. Benedictusta tukivat tässä vaiheessa enää Ranskan Armagnac ja Skotlanti.
Benedictus XIII kieltäytyi hyväksymästä uudeksi paaviksi marraskuussa 1417 valittua Martinus V: tä. Benedictus nimitti uhmakkaasti neljä uutta kardinaalia vuonna 1422 ja väitti sitkeästi elämänsä loppuun saakka, että hän oli oikea ja laillinen paavi.
Kotkamerkki

Kotkamerkit olivat Suomen suuriruhtinaskunnassa käytettyjä, Venäjän kotkavaakunalla varustettuja postimerkkejä, jotka korvasivat Suomen omat, leijonavaakunalla varustetut merkit.
Vuoden 1890 postimanifesti alisti Suomen postilaitoksen Venäjän postilaitoksen alaiseksi. Suomalaisten postimerkkien käyttö Suomen ja Venäjän välisessä postiliikenteessä kiellettiin 1891. Tällöin otettiin käyttöön niinkutsutut rengasmerkit; ne perustuivat venäläisiin postimerkkeihin, mutta niihin lisättiin rengaskuviot (joko nurkkiin tai vaakunan ympärille), jotka osoittivat niiden olevan Suomea varten painettuja. 
Rengasmerkeistä ei tullut suosittuja, ja suomalaisia merkkejä käytettiin edelleen kotimaan postiliikenteessä sekä muualle kuin Venäjälle menevässä ulkomaanpostissa. Heinäkuussa 1900 suomalaiset postimerkit kiellettiin kokonaan ulkomaanliikenteessä, ja tammikuussa 1901 myös kotimaanliikenteessä. Niiden tilalle tuli uusi kotkamerkkien sarja, joka perustui venäläisiin postimerkkeihin, mutta joihin oli painettu suomalaiset arvomerkinnät, markoissa ja penneissä.
Kotkamerkkejä käytettiin aina Suomen itsenäistymiseen asti, jolloin ne korvattiin Eliel Saarisen suunnittelemilla uusilla leijonamerkeillä.
Mustatinami

Mustatinami ("Tinamus osgoodi") on tinamien (Tinamidae) heimoon ja isotinamien ("Tinamus") sukuun kuuluva lintulaji. Sen lajinimi "osgoodi" on annettu yhdysvaltalaisen eläintieteilijän Wilfred Hudson Osgoodin mukaan.
Tuntomerkit.
Mustatinami kasvaa noin 40–46 senttimetrin mittaiseksi. Se on väritykseltään mustahtava. Linnulla on noenharmaa vatsa sekä punertava peräpää. Linnun jalat ovat vaaleanharmaat. Mustatinamin ääni on surumielinen, värisevä sekä laskeva noin sekunnin kestävä vihellys.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustatinamia esiintyy Etelä-Amerikassa. Sitä on tavattu Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lintu viihtyy sademetsissä 600–2 100 metrin korkeudella. Lajin kanta on laskeva ja koostuu arviolta 1 900–4 400 sukukypsästä yksilöstä. Mustatinamin kokonaisvaltaisen esiintymisalueen kooksi on arvioitu 969 000 neliökilometriä. Lintu on uhanalainen ja luokiteltu vaarantuneeksi. Sen kannan on arvioitu jatkavan nopeaa supistumista metsästyksen ja elinympäristön jatkuvan tuhoutumisen vuoksi. Muun muassa maanviljely ja kaivostoiminta uhkaavat lajin olemassaoloa.
Ravinto.
Mustatinamin ravintoa on Perusta löydetyn yksilön perusteella pähkinät.
Daurisiini

Daurisiini (C38H44N2O6) on isokinoliinialkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on tutkittu lääketieteessä. Sitä esiintyy aasiankilpikierrossa ja kanadankilpikierrossa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa daurisiini on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa alkoholeihin, asetoniin ja bentseeniin. Daurisiini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky metanoliliuoksessa on -139. Daurisiini pidentää sydämen aktiopotentiaalia ja johtumisaikaa ja sitä on tutkittu rytmihäiriöiden hoidossa. Se myös estää kalsiumionikanavien toimintaa. Yhdisteellä on havaittu syöpäkasvainten kasvua estäviä ominaisuuksia. Daurisiini voi toimia oksidatiivisen stressin aiheuttamaa hermosolujen vaurioitumista ehkäisevänä aineena.
Tuure Taskinen

Tuure Taskinen (s. 2000 tai 2001) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa saippuasarjassa "Salatut elämät" Henrik Ekholmin roolissa, televisiosarjassa "Häräntappoase" Ilari Mäkelinin roolissa ja "Talviturkki"-lyhytelokuvassa Juhon roolissa.
Mikkel Damsgaard

Mikkel Krogh Damsgaard (s. 3. heinäkuuta 2000 Jyllinge) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia. Hän on pelannut Tanskan maajoukkueessa marraskuusta 2020 alkaen.
Damsgaard edusti kotimaassaan Nordsjællandia, jonka junioreista hän nousi Tanskan Superliigassa pelaavaan edustusjoukkueeseen kaudella 2017–2018. Hän pelasi kolmen kauden aikana Superliigassa 84 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Syyskuussa 2020 hän siirtyi italialaisseura Sampdoriaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Serie A:ssa 35 ottelua, joista 18 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki kauden aikana kaksi maalia: lokakuussa Laziota ja joulukuussa Crotonea vastaan. Kaudella 2021–2022 hän oli reisiongelmien vuoksi poissa kentiltä lokakuusta huhtikuuhun ja pelasi vain 11 liigaottelua, joista kuusi ottelua avauskokoonpanossa.
Damsgaard siirtyi elokuussa 2022 Englannin Valioliigassa pelaavaan Brentfordiin. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 26 ottelua, joissa yhdeksän kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 23 valioliigaottelua, joissa hän oli seitsemän kertaa avauksessa. Kaudella 2024–2025 hän pelasi kaikki 38 valioliigaottelussa, joista 34 avauskokoonpanossa sekä teki maalin marraskuussa Bournemouthia ja joulukuussa Aston Villaa vastaan. Lisäksi hän on syötti 11 maalia.
Damsgaard pelasi Tanskan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Toisessa maaottelussaan, MM-karsinnassa Moldovaa vastaan maaliskuussa 2021 hän teki kaksi maalia. Ennen kesän 2021 EM-kilpailuja hän pelasi vielä kymmenisen minuuttia ystävyysottelussa Saksaa vastaan. EM-turnauksen alkulohkossa hän pelasi avauskokoonpanossa toisessa ottelussa Belgiaa ja kolmannessa ottelussa Venäjää vastaan. Jälkimmäisessä ottelussa hän teki ottelun ensimmäisen maalin vastaan Tanskan voittaessa 4–1. Myös kolmessa seuraavassa EM-turnauksen ottelussa hän pelasi avauskokoonpanossa ja syötti neljännesvälierässä Walesia vastaan Tanskan neljästä maalista yhden sekä teki välierässä Englantia vastaan suoraan vapaapotkusta 1–0-johtomaalin, joka ei kuitenkaan vienyt Tanskaa voittoon. MM-kilpailuissa 2022 Damsgaard pelasi avauskokoonpanossa yhden ottelun ja tuli vaihdosta kentälle kahdessa muussa. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi hieman yli puoli tuntia alkulohkon ottelussa Englantia vastaan. Hän on pelannut elokuun 2025 puoliväliin mennessä 32 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Prästträsket

Prästträsket (myös Dalkarby träsk) on järvi Jomalassa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 16,7 hehtaaria. Järvi sijaitsee Maarianhaminan keskustaajaman pohjoisosassa muutamia kilometrejä Maarianhaminan keskustasta pohjoiseen.
Maantiede.
Prästträsketin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 860 metriä. Allas on varsin tasaleveä. Saaria ei ole. Järveä ympäröi kulttuurimaisema muissa ilmansuunnissa paitsi idässä, jossa on Kasbergetin metsäalue, jonka korkein kohta on noin 70 metriä mpy. Prästträsketiin virtaa laskuoja etelästä ja pohjoisesta, Prästträsketistä virtaa laskuoja koilliseen.
Prästträsket (82.A48.1.001) kuuluu vesistöalueeseen 82.048A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Prästträsket on alueen 82.048A ainoa järvi.
Jomalan alueella sijaitsee neljä järveä, joista Prästträsket on laajin. Kolme muuta ovat Kungsöfjärden, Degerbergstjärnen ja Katthavet. Vargsundetista osa sijaitsee Jomalassa.
Suomessa on kolme Prästträsket-nimistä järveä. Suurin niistä sijaitsee Porvoossa, ja sen virallinen suomenkielinen nimi on Papinjärvi. Kolmas Prästträsket sijaitsee Finströmissä noin kolmetoista kilometriä pohjoiseen Jomalan Prästträsketistä. Porvoon Papinjärven ohella Suomessa on kolme Papinjärveä, ne sijaitsevat Virroilla (Papinjärvi (Virrat)), Oulussa (Papinjärvi) ja Enontekiöllä. Yhteensä Prästträsket/Papinjärvi-nimisiä vähintään hehtaarin laajuisia vakavesiä on siten kuusi.
Das Buddhistische Haus

Das Buddhistische Haus ("buddhalainen talo") on Berliinissä, Frohnaun kaupunginosassa, Saksassa sijaitseva temppelikompleksi. Se on Euroopan ensimmäinen buddhalainen temppeli.
Saksalainen lääkäri, Paul Dahlke, teki useampia matkoja Sri Lankaan, jossa hän myöhemmin kääntyi buddhalaisuuteen. Palattuaan Saksaan hän rakennutti buddhalaisen talon Berliiniin. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Max Meyer. Rakennustyylissä on otettu vaikutteita erityisesti Sri Lankan buddhalaisesta arkkitehtuurista. Rakennus valmistui vuonna 1924. Taloon johtava portaikko koostuu 73 askelmasta.
Talossa asuu nykyään pääsääntöisesti Sri Lankasta tulleita munkkeja, jotka muun muassa opettavat meditaatiota. Talossa noudatetaan theravada-buddhalaista perinnettä.
Talon yhteydessä toimii kirjasto. Sekä temppeli että kirjasto ovat molemmat avoimia yleisölle.
Kungsöfjärden

Kungsöfjärden on järvi Jomalassa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 14,1 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on kuusi kilometriä länteen.
Maantiede.
Kungsöfjärdenin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 700 metriä. Saaria ei ole. Järvi sijaitsee Jomalan manneralueen länsiosassa, sen lounaispuolella avautuu Jomalaan kuuluva noin 500 neliökilometrin siivu Ahvenanmerta. Kungsöfjärdeniä reunustaa metsä ja suo, ja aivan pohjoispuolella levittäytyy laajahko viljelysalue. Kungsöfjärdenin länsipuolinen Kungsöbergen kohoaa 30 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kungsöfjärdenin koillisrantaan virtaa laskuoja koillisesta Katthavetista. Saapuvasta laskuojasta hieman länteen lähtee laskuoja pohjoiseen Gottbyfjärdeniin, joka on Ahvenanmeren pieni lahti.
Kungsöfjärden (94.110.1.007) kuuluu Ahvenanmaan lounaiseen saaristoalueeseen (94.11), joka on toisen jakovaiheen vesistö Pohjoisen Ahvenanmeren päävesistöalueella (94). Kungsöfjärden on lounaisen saaristoalueen laajin järveksi luokiteltu vakavesi. Toiseksi laajin on Byträsk ja kolmanneksi laajin on Storviken.
Jomalan alueella sijaitsee neljä järveä, joista Prästträsket on laajin. Kolme muuta ovat Kungsöfjärden, Degerbergstjärnen ja Katthavet. Vargsundetista osa sijaitsee Jomalassa.