tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Artikhia

Artikhia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Epeiroksessa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut Parauaiassa.
Myöskään Artikhian historiasta ei tiedetä mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu pelkästään siihen, että eräs piirtokirjoitus mainitsee Artikhialla olleen 300-luvulla eaa. "theorodokos" Epidauroksesta tulleiden "theoroi"-lähettiläiden vastaannottamiseksi.
Berenike (Epeiros)

Berenike (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Epeiroksessa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Prévezan kunnan alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta varmuudella.
Maantiede.
Bereniken kaupunki sijaitsi nykyisen Prévezan kaupungin niemellä. Nykyisin se sijoitetaan yleensä niemen itärannikolle Michalítsin kylän paikalle. Aiemmin se on yleensä sijoitettu niemen länsirannikolle Joonianmeren rannalle lähelle nykyistä Kastrosykián kylää, mihin se on merkitty muun muassa "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastossa. Joskus Michalítsiin on yritetty sijoittaa Bukhetionin kaupunki, mutta tämä hylätään nykyisin.
Sisämaassa Bereniken lähellä sijaitsi Kassopen kaupunki; mikäli Berenike sijaitsi nykyisessä Michalítsissa, Kassope oli siitä linnuntietä noin 14 kilometriä pohjoisluoteeseen. Kastrosykiásta vastaava etäisyys olisi noin 5,5 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Historia.
Bereniken kaupunki perustettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Sen perustaja oli Epeiroksen kuningas Pyrrhos, ja perustaminen ajoitetaan vuoteen 297 eaa. Hän nimesi kaupungin vaimonsa Antigonen äidin Bereniken mukaan. (Joskus perustajaksi mainitaan kuitenkin Pyrrhos II, joka hallitsi vuosina 255–237 eaa.)
Kaupungin paikalla on arkeologisten löydösten perusteella ollut linnoitettu kaupunki kuitenkin jo klassisella kaudella 300-luvulla eaa. Se on luettu nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta sen todellinen asema tunnetaan huonosti. Sen arvellaan olleen Kassopen satama ja sen alaisuudessa. Toinen Kassopen satamista sijoitetaan nykyiseen Kastrosykiáan Bereniken aiemmin oletetulle paikalle. Klaudios Ptolemaios mainitsee Kassopen sataman, mutta ei sen nimeä.
Bereniken väkiluvuksi on arvioitu 300-luvulla eaa. noin – henkeä ja 200–100-luvuilla eaa. noin – henkeä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Berenikeus" () ja "Berenikiadēs" (), feminiinissä "Berenikeia" ().
Rakennukset ja löydökset.
Bereniken kaupunki on ollut linnoitettu. Nykyisestä Michalítsista on löydetty rikkain hautaesinein varustettuja hautoja 400-luvulta eaa. lähtien.
Horraon

Horraon (, ) eli Orraon () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Epeiroksessa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ártan kunnan alueella noin 1,5 kilometriä länteen nykyisestä Ammótopoksen kylästä.
Maantiede.
Horraon sijaitsi Epeiroksen eteläosassa pohjoiseen Ambrakiasta. Se oli rakennettu nykyisin nimellä Kastrí tunnetulle kukkulalle, jonka korkeus on 345 metriä merenpinnasta laskettuna, ja joka sijaitsee nykyisten Ammótopoksen ja Gymnótopoksen kylien välillä. Kaupunki sijaitsi strategisella paikalla, koska sen kautta kulki merkittävä kulkuväylä Molossiasta ja Athamaniasta Ambrakianlahdelle; samassa laaksossa kulkee nykyisinkin Kreikan A5-valtatie.
Historia.
Horraonin historiasta tiedetään vain vähän. Se oli molossien kaupunki, joka perustettiin kuningas Alketas I:n aikana vuonna 385–370 eaa. tai viimeistään saman vuosisadan toisella neljänneksellä. Kaupungin nimestä käytetään usein muotoa "Orraon", mutta "Horraon" on perusteltu, koska spiritus asper on säilynyt latinankielisessä nimessä "Horreum". Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Horraitas" (), "Horraeitas" () ja "Horreitas" ().
Vaikka Horraon on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Merkittävin perustelu luetteloinnille on se, että Horraon vaikuttaa kuuluneen molossikaupunkien "koinoniin". Roomalaiset tuhosivat Horraonin vuoden 168 eaa. Pydnan taistelun jälkeen. Tämän jälkeen kaupunki rakennettiin uudestaan. Lopullisesti Horraonin historia päättyy, kun sen asukkaat siirrettiin Augustuksen perustamaan Nikopoliihin vuonna 31 eaa.
Horraonin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1972. Kaivauksia jatkettiin vuosina 1975 ja 1981.
Rakennukset ja löydökset.
Horraon on muodoltaan linnoituskaupunki, joka oli linnoitettu torneilla varustetuin muurein. Niiden sisäpuolelle jää noin 7,2 hehtaarin kokoinen alue. Muurit ovat olleet olemassa viimeistään 300-luvun eaa. puolivälissä. Linnoituskaupungin luonne tulee esille myös kapeista kaduista, julkisten alueiden puuttumisesta ja lukuisista vesisäiliöistä.
Kaupungissa oli suunniteltu ruutuasemakaava, jossa on 12 kapeaa pohjois-eteläsuuntaista katua, joiden poikki leikkaa kohtisuoraan kaksi katua. Näin muodostuu pitkiä, noin 15 metriä leveitä kortteleita. Kaupungin kivestä rakennettuja yksityistaloja on säilynyt poikkeuksellisen hyvin, ja ne ovat koko Kreikan ainoita antiikin aikaisia taloja, joita on säilynyt jopa kahden kerroksen korkeudelta. Talot olivat yleensä koko 15-metrisen korttelin levyisiä.
Kaupungin läheltä on löydetty myös pronssikautinen asutuspaikka, joka ajoitetaan keskiselle ja myöhäiselle helladiselle kaudelle noin 2000–1000 eaa.
Poionos

Poionos () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Epeiroksessa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut Thesprotian rannikolla.
Myöskään Poionoksen historiasta ei tiedetä mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu pelkästään siihen, että eräs piirtokirjoitus mainitsee Poionoksella olleen 300-luvulla eaa. "theorodokos" Epidauroksesta tulleiden "theoroi"-lähettiläiden vastaannottamiseksi. Tekstikohdan tulkinta on kuitenkin epäselvä.
Zmaratha

Zmaratha () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Epeiroksessa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Zmarathan historiasta ei tiedetä mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu pelkästään siihen, että eräs piirtokirjoitus mainitsee Zmarathalla olleen 300-luvulla eaa. "theorodokos" Epidauroksesta tulleiden "theoroi"-lähettiläiden vastaannottamiseksi.
Hervanta etelä

Hervanta etelä on Tampereen kaakkoiseen suuralueeseen kuuluva suunnittelualue. Hervanta etelän suunnittelualueeseen kuuluvat Hervanta lounaan ja Hervanta kaakon tilastoalueet. Tilastoalueet vastaavat suurin piirtein kaupunginosia.
Viipurin Suomalainen Klubi

Viipurin Suomalainen Klubi on suomenmielinen aatteellinen klubi, jonka tarkoituksena on vaalia suomalaista kulttuuria, suomalaiskansallisia perinteitä ja suomen kieltä. 
Taustaa.
Wiborgsbladet kirjoitti jo 23.10.1883, että Viipuriin oli muodostunut jonkinlainen suomalainen klubi, jonka tarkoituksena oli edistää suomalaisten etuja. Sanomalehdessä arvuuteltiin klubin tarkoitusperiä. Lehti tiesi kertoa, että klubin tarkoituksena oli perustaa suomenkielinen sanomalehti Viipuriin. Viipurilainen pohatta oli kuulemma kiinnostunut klubista ja sanomalehtihankkeesta.
Nuorsuomalaista linjaa kannattanut Viipurin Sanomat perustettiin vuonna 1884. Vanhasuomalaista linjaa kannattanut Viipurin Uutiset perustettiin vuonna 1887. 
Viipurin Suomalaisen Klubin perustaminen herätti runsaasti kansalaiskeskustelua. Wiipurin Uutisten palstoilla väiteltiin perustettavan klubin korkeista jäsenmaksuista, jotka rajasivat ulos pienituloisia suomenmielisistä pois jäsenkunnasta. Varakkaat suomalaisen puolueen jäsenet saivat vallan klubissa.
Klubin perustaminen.
Wiipurin Uutiset uutisoi 18.3.1888, että "Wiipurin suomalainen konwersationiklubi" perustettiin Viipurin Belweder-ravintolassa vuonna 1888. Kokouksessa hyväksyttiin uuden klubin järjestyssäännöt, jotka olivat väliaikaisen toimikunnan laatimia. Johtokunnan jäseniksi valittiin hovioikeuden assessori D.W. Åkerman, G.W. Walle, lehtori A. Helander, hovioikeuden notaari Oskar Wilskman ja maisteri A.Hj. Salmén. 
Nuorsuomalaiset ja vanhasuomalaiset kilpailivat klubin vallasta. Kilpailutilanteesta kirjoitettiin kantaaottavia kirjoituksia Viipurin Sanomissa ja Viipurin Uutisissa. Vanhasuomalaisilla oli yliote nuorsuomalaisista. Viipurin Sanomat arvosteli, että klubista oli tullut herrakerho.
Viipurin Suomalaisen Klubin jäsenet perustivat suomenmielisen Pamaus-Seuran, jonka tarkoituksena oli edistää karjalaista kaupankäyntiä, teolllisuutta ja muuta liike-elämää. Klubi ja Pamaus-Seura harjoittivat yhteistyötä. 
Viipurin Suomalainen Klubi suoritti evakkomatkan toisen maailmansodan jälkeen, koska Suomi menetti Viipurin ja Karjalan. Wiipurin Suomalainen Klubi ry on rekisteröity Helsinkiin.
Hiljainen paikka (elokuvasarja)

Hiljainen paikka () on yhdysvaltalainen kauhuelokuvasarja. Elokuvat sijoittuvat post-apokalyptiseen maailmaan, jossa elää herkkäkuuloisia mutta sokeita avaruusolentoja, jotka saalistavat kuulonsa perusteella.
Lähteet.
Handelsgillet i Wiborg

Handelsgillet i Wiborg on suomenruotsalainen kauppakilta, jolla on viipurilaistaustaiset juuret. Kauppakillan tarkoituksena on edistää elinkeinoelämän elinvoimaa. 
Historia.
Viipurilainen kirjakauppias ja kustantaja Walter Hoving perusti ensimmäisen ruotsinkielisen kauppakillan vuonna 1883, mutta kauppakillalla oli vaikeuksia saada toimintaa käyntiin. Hoving lakkautti kauppakillan. 
Kauppakillan perustamista yritettiin uudelleen Viipurissa vuonna 1887. Seuran perustajana toimi viipurilainen vuorineuvos Seth Sohlberg. Kauppakilta toimi osoitteessa Karjaportinkatu 7. Kauppakillan tarkoituksena oli toimia sosiaalisena klubina ruotsinkielisille ja -mielisille liikemiehille.
Kauppakillan perustaminen edellytti keisarillisen Suomen senaatin ja keisari Aleksanteri III:n luvan.
Nykyhetki.
Suomi menetti Viipurin toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1857 perustettu Handelsgillet i Helsingfors tarjosi uuden kodin kauppakillalle omien tilojen suojista. 
Helsingin Kasarmikatu 23:n klubihuoneistosta löytyy kauppakillan nimen mukaan nimetty Wiborg-kabinetti.
Kauppakilta on vuonna 2001 perustetun Viipuri-keskuksen perustajajäsen. 
Vuonna 2017 kauppakillalla oli noin 140 jäsentä.
Svenska Klubben i Helsingfors

Svenska Klubben i Helsingfors on Helsingissä toimiva suomenruotsalainen sosiaalinen klubi.
Historia.
Klubin varhaishistoria ulottuu Napoleonin sotien aikaan saakka; varhaisin tieto on vuodelta 1814. Klubi tunnettiin nimillä "Borgerliga klubben" ja "Konversationsklubben i Helsingfors".
Virallisesti Svenska Klubben i Helsingfors perustettiin Helsingissä 26. syyskuuta vuonna 1880. Klubin perustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana toimi professori Axel Olof Freudenthal, joka puolusti ruotsin kielen asemaa.
Klubin toiminta oli monipuolista, ja se tarjosi mahdollisuuden seurustelulle ja keskusteluille. Klubin kirjasto tarjosi mahdollisuuden lukea sanomalehtiä ja aikakauslehtiä. Jäsenet pelasivat keskenään shakkia, biljardia ja korttipelejä.
Klubi tarjosi kanavan vaikuttaa yhteiskunnalliseen keskusteluun. Jäsenillä oli mahdollisuus osallistua kolmentoista Suomessa ilmestyneen sanomalehden ja kahdeksan ulkomailla ilmestyneen sanomalehden toimintaan. Klubin jäsenet perustivat "Nya Pressen" -sanomalehden, Svenska litteratursällskapetin ja Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen.
Klubitalo.
Fabianinkatu 15 (Kaartinkaupunki).
Klubin osoite vaihtui kuusi kertaa ennen kuin löytyi ensimmäinen pitkäaikainen osoite. Klubi sijaitsi vuosina 1902–1932 Sparbankenin niin sanotussa Marmoripalatsissa Helsingin Kasarmitorin laidalla osoitteessa Fabianinkatu 15.
Maurinkatu 6 (Kruununhaka).
Seura osti uuden klubitalon tehtailija Ossian Donnerilta, joka oli naimisissa skotlantilaisen Violet McHutchenin kanssa. Donnerit rakensivat skotlantilaistyylisen kaupunkitalon osoitteeseen Maurinkatu 6. Rakennuksen arkkitehtinä toimi skotlantilainen Sir Robert Lorimer. Arkkitehti Waldemar Aspelin vastasi rakennuttamisesta. Skotlantilaista ja englantilaista henkeä huokuva rakennus valmistui vuonna 1901. Donnerit muuttivan Venäjän vallankumouksen ja Suomen sisällissodan jälkeen Britanniaan. Donner nimitettiin Suomen Britannian-edustajaksi ja asiainhoitajaksi, minä aikana hän ajoi Suomen itsenäisyyden tunnustamista Lontoossa. Maurinkatu 6 toimi Britannian Helsingin-lähetystönä vuoteen 1926 asti. Donner myi kaupunkitalon klubille vuonna 1931.
Kentin prinssi Michael vieraili Svenska Klubbenilla huhtikuussa 2022.
Klubirakennuksen toiminta oli yksityistä 1970-luvulle asti, minkä jälkeen siinä on toiminut yleisölle avoin ravintola.
Klubin toiminta.
Vuonna 1919 klubilla oli yli 600 jäsentä. Vuoden 1947 aikana klubilla oli yli 1100 jäsentä. Nykyään jäseniä on yli 600.
Klubi järjestää erilaisia tilaisuuksia jäsenilleen. Klubi juhlii Runebergin päivää ja ruotsalaisuuden päivää. Perinteeksi on muodostunut joululounaan järjestäminen.
Seuran entisiä ja nykyisiä kansainvälisiä kumppaneita ovat Sällskapet i Stockholm, The East India, Devonshire, Public Schools and Sports Club, The East India Club i London, Svenska Klubben i Paris – Cercle Suédois, The Royal Bachelors´ Club i Göteborg, Norske Selskab i Oslo, Nya Sällskapet i Stockholm ja Svenska Klubben i Reval.
Arzeos

Arzeos Aircraft SL on lentokonevalmistaja, joka on erikoistunut ultrakevyisiin lentokoneisiin.
Yritys perustettiin Silledassa (Espanja) vuonna 2019.
17. huhtikuuta 2024 valmistaja esitteli ensimmäisen lentokoneensa “Aero 2024” -näyttelyssä Friedrichshafenissa.
Helsingin Pörssiklubi

Helsingin Pörssiklubi on suomalainen sosiaalinen klubi. 
Historia.
Helsingin Pörssiklubi perustettiin helmikuussa vuonna 1912, mutta se oli käytännössä aloittanut toiminnan jo vuonna 1910. Klubin perustajina olivat samat tahot, jotka perustivat Helsingin pörssin.
Klubi käynnisti toiminnan heti Helsingin Pörssitalon valmistuttua osoitteessa Fabianinkatu 14. Klubi sijaitsee alkuperäisellä paikallaan rakennuksen neljännessä kerroksessa. Klubin toiminta edustaa englantilaistyylistä sosiaalista klubia ja klubin sisustus on tilattu Englannista.
Klubin perustamiskokoukseen osallistui 68 jäsentä. Pankinjohtaja Alfred Norrmén toimi kokouksen puheenjohtajana. Klubin ensimmäiset hallituksen jäsenet olivat Norrmén, konsuli Ernst Krogius, pankinjohtaja Axel Ehrnrooth, lakitieteen tohtori Kaarlo Ignatius ja pankinjohtaja Anders Wikstén. 
Englantilainen Waring &amp; Gillow kunnosti huoneiston klubikäyttöön. Klubin kunnostamisen suurlahjoittajat olivat kauppaneuvos Victor Ek, pankinjohtaja Axel Ehrnrooth, kauppaneuvos Julius Tallberg ja kauppaneuvos Paul Sinebrychoff. 
Nykytila.
Klubin tiloista löytyy aula, suuri ruokasali, kabinetteja, kirjasto, baari, biljardihuone, sikarihuone, ja sisäpihalle avautuva parveke.
Klubiravintola on saanut pariisilaisen ja gastronomiaan erikoistuneen Chaîne des Rôtisseurs -järjestön tunnustuksen.
Klubi ylläpitää erimuotoista jaostotoimintaa, jotka ovat biljardin, viinin, autojen, bridgen, metsästyksen, golfin, veneilyn ja kirjallisuuden ympärillä. Klubin tiloissa järjestetään aamiais- ja lounasesitelmiä.
Klubin ensimmäiset kansainväliset veljesklubit tulivat luonnollisesti Pohjoismaista. Vuonna 2012 klubin kansainvälisiä veljesklubeja olivat The Australian Club (Australia), Carlton Club (Englanti), Casino de Madrid (Espanja), Cercle Munster (Luxemburg), Cercle Royal Gaulois (Belgia), Le Cercle de l´Union Interalliée (Ranska), Círculo Ecuester (Espanja), Club Baur au Lac (Sveitsi), Down Town Association (Yhdysvallat), Münchener Herrenclub (Saksa), Norske Selskab (Norja), Nya Sällskapet (Ruotsi), The Royal Bachelor’s Club (Ruotsi), Savile Club (Englanti) ja Sällskapet (Ruotsi). Vuonna 2017 klubilla oli 22 veljesklubia ulkomailla.
Klubi vaalii tapakulttuuria.
Jäsenyys.
Klubin jäseneksi voi hakea kerran vuodessa. Uudella jäsenehdokkaalla tulee olla kaksi suosittelijaa. Suosittelijoilla tulee olla kaksi jäsenvuotta takanaan. Uuden jäsenen tulee olla mielenkiintoinen, joka käyttää klubin palveluja. Vanhojen jäsenten tulee hyötyä uudesta jäsenestä tavalla tai toisella. Pörssiklubi hyväksyy miehiä ja vuodesta 2019 myös naisia jäseniksi.
Klubin kunniajäseniä ovat marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim, presidentti Per Evind Svinhufvud, presidentti Risto Ryti ja presidentti Juho Kusti Paasikivi. Presidentti Martti Ahtisaari on klubin ensimmäinen kutsuttu jäsen.
Kiinan neuvostotasavalta

Kiinan neuvostotasavalta () oli Kiinassa sijainnut valtio, jonka Kiinan kommunistisen puolueen johtajat Mao Zedong ja Zhu De julistivat 7. marraskuuta 1931 Kiinan sisällissodan alkuvaiheessa. 
Mao Zedong oli sekä Kiinan neuvostotasavallan puheenjohtaja että pääministeri, ja hän johti valtiota, johon kuului toisistaan erillään olevia kommunistisen puolueen hallinnassa olevia alueita Kiinassa. Vuonna 1934 kommunistinen puolue kuitenkin menetti tärkeimmän hallitsemansa alueensa Jiangxin ja aloitti pitkän marssin. 
Kiinan neuvostotasavalta lakkautettiin virallisesti syyskuussa 1937 Japanin hyökkäyksen jälkeen osana kompromissia, jolloin Kiinan kommunistinen puolueen joukot yhdistivät voimansa Kuomintangin kanssa Japania vastaan.
Trjoh Svjatitelei -luokka

Trjoh Svjatitelei -luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston seitsemän kaksikantisen 74-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka.
Alukset.
Alusten piti alun perin korvata edeltäneet Selafail-luokan aluksia. Niiden suunnittelun sanottiin perustuneen Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkisiin vuonna 1798 suunniteltuihin Ajax-luokan linjalaivoihin. Seitsemän luokkaan kuulunutta alusta valmistettiin vuosina 1810-1817. Palveluksessa ne osoittautuivat huonommiksi kuin Selafail-luokan alukset, joiden valmistusta jatkettiin vuoteen 1825.
Huuliveikkojen paluu

Huuliveikkojen paluu on suomalainen vuosina 1999–2000 valmistunut televisiokanava Nelosella esitetty sketsisarja. Sketsisarja oli jatkoa aiemmalle sketsisarjalle "Huuliveikot". Sarjaa tehtiin yhteensä kaksi tuotantokautta, joista ensimmäinen ensiesitettiin marras-joulukuussa 1999, ja toinen huhti-toukokuussa 2000. Sarja esitettiin uusintana Nelosella touko-heinäkuussa 2001.
Sarjan pääosissa olivat näyttelijä-imitaattorit Juha Laitila, Jukka Laaksonen ja Joonas Myllyveräjä. Sarja perustui erilaisiin sketseihin ja musiikkiesityksiin. Hahmot olivat suurimmalta osin imitaatioita julkisuuden henkilöistä.
Hahmoja ja sketsejä sarjasta.
Osa sketsihahmoista esiintyi aiemmassa Huuliveikot -sarjassa sekä näyttelijäkolmikon aiemmassa sketsisarjassa "Kiitos ja hyvästi".
Trjoh Svjatitelei (1810)

Trjoh Svjatitelei () oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1810 vesillelaskettu kaksikantinen 74-tykkinen Trjoh Svjatitelei -luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Pietarista, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1810. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1810.
Palvelus.
Lokakuussa 1812 alus lähti kontra-amiraali Korobkan laivueen mukana Kronstadtista. Se saapui 29. marraskuuta 1812 Sheernessiin. Alus lähti 25. toukokuuta 1814 Sheernessistä vara-amiraali Crownin laivueen mukana Cherbourgiin, jonne saavuttiin 27. toukokuuta. Alukselle nousi Venäjän kaartin joukkoja kotiinkuljetettavaksi. Alus saapui 8. heinäkuuta 1814 Kronstadtiin. Elokuussa 1814 alus kuljetti Crownin laivueen mukana Lyypekistä joukkoja Kronstadtiin.
Velasco.
Alus lähti 28. syyskuuta 1817 Kronstadtista viiden linjalaivan ja kolmen fregatin osastossa Espanjaan. Se saapui 10. joulukuuta Britteinsaarille Dealiin ja 21. joulukuuta Portsmouthiin, missä osaston alukset täydensivät varastojaan ja korjasivat vaurioita. Osasto jatkoi 4. helmikuuta 1818 matkaansa Cádiziin, jonne saavuttiin 21. helmikuuta. Kontra-amiraali Muller luovutti 27. helmikuuta aluksen virallisesti Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Velasco"..
Alus otettiin palvelukseen päällikkönään Ramón José Pablo de Ortiz. Aluksella todettujen vakavian vikojen vuoksi se siirrettiin Arsenal de la Carracaan korjattavaksi. Korjauksia ei kuitenkaan saatettu päätökseen, vaan alus asetettiin myytäväksi 13. joulukuuta 1821. Alus myytiin muiden Venäjältä hankittujen alusten mukana 12. maaliskuuta 1822.
Neptunus (1812)

Neptunus () oli Venäjän keisarikunnan laivaston vuonna 1812 vesillelaskettu kaksikantinen 74-tykkinen Trjoh Svjatitelei -luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Pietarista, missä köli laskettiin 22. joulukuuta 1811. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1812.
Palvelus.
Vuonna 1814 alus partioi Itämerellä. Se kuljetti elokuussa 1814 vara-amiraali Crownin laivueen mukana joukkoja Lyypekistä Kronstadtiin.
Fernando VII.
Alus lähti 28. syyskuuta 1817 Kronstadtista viiden linjalaivan ja kolmen fregatin osastossa Espanjaan. Se saapui 10. joulukuuta Britteinsaarille Dealiin ja 21. joulukuuta Portsmouthiin, missä osaston alukset täydensivät varastojaan ja korjasivat vaurioita. Osasto jatkoi 4. helmikuuta 1818 matkaansa Cádiziin, jonne saavuttiin 21. helmikuuta. Kontra-amiraali Muller luovutti 27. helmikuuta aluksen virallisesti Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Fernando VII"..
Alus otettiin palvelukseen päällikkönään Francisco Pérez de Grandallana. Tammikuussa 1819 se oli José de Ariasin laivueessa Cádizissa. Alus lähti 2. toukokuuta 1819 Máhonista ja saapui 30. heinäkuuta Cádiziin. Alus oli 1819 telakalla Arsenal de la Carracassa, mistä vapauduttuaan se palautettiin palvelukseen partiomatkalle Välimerellä. Alus oli 1820 Cádizissa. Se myytiin 12. maaliskuuta 1822 muiden Venäjältä ostettujen alusten kanssa.
Neptunus (täsmennyssivu)

Neptunus voi tarkoittaa seuraavia:
Şöl tawısı

Şöl tawısı (Шоьл тавысы, ”Aron ääni”) on Venäjällä Dagestanin Nogain piirin keskuksessa Terekli-Mektebissä ilmestyvä nogainkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin vuonna 1931 silloisen Karanogain piirin paikallislehdeksi nimellä "Qızıl bayraq" (”Punalippu”). Se sai nimen "Şöllik mayağı" (”Aron majakka”) vuonna 1966. Vuonna 1991 lehdelle annettiin nimi "Şöl tawısı".
"Şöl tawısı" sai vuonna 1996 tasavallanlehden statuksen ja siitä tuli Dagestanin hallituksen äänenkannattaja. Sen kustantajana toimii Dagestanin valtiollinen uutistoimisto. Kerran viikossa kahdeksansivuisena ilmestyvän lehden aiheita ovat Venäjän, Dagestanin ja nogaiden asuinalueiden yhteiskunta, talous, kulttuuri ja arkielämä. Sen painosmäärä oli 2 500 kappaletta vuonna 2004.
Nuestra Señora de Begoña (1699)

Nuestra Señora de Begoña oli Espanjan laivaston vuonna 1699 vesille laskettu kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 23. joulukuuta 1694 Bilbaosta Zorrozalta. Alus laskettiin vesille 1699 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Heinäkuussa 1699 alus lähti Zorrozasta Portugaleteen, mistä se jatkoi 24. elokuuta Santoñaan. Alus lähti 9. syyskuuta 1699 Santoñasta "Santísima Trinidad y Nuestra Señora de Atochan", "San Franciscon" ja "Santa María de Tézano y las Ánimasin" kanssa Cádiziin, missä aluksen miehistö ja aseistus täydennettiin. Alus liitettiin 19. kesäkuuta 1701 Pedro Fernández de Navarreten yhdeksän linjalaivan muodostamaan laivastoon, jonka mukana se lähti samana päivänä Cádizista Dariénin sotaretkelle Skotlannin laivastoa vastaan. Alus palasi 17. maaliskuuta 1702 laivaston mukana Cádiziin.
Alus lähti 4. kesäkuuta 1703 Cádizista kaappari "Nuestra Señora del Rosaríon" ja neljän kauppa-aluksen kanssa Veracruziin päällikkönään Francisco Antonio Garrote. Saattue saapui 20. heinäkuuta Cartagena de Indiasiin ja Veracruziin 23. lokakuuta. Alus lähti 11. tammikuuta 1704 Veracruzista aseistetun saman saattueen, johon oli lisätty yksi kauppa-alus, kanssa. Myrsky pakotti 10. helmikuuta saattueen hakemaan suojaa Havannasta, mistä alus lähti 25. helmikuuta kahden fregatin ja muiden alusten kanssa. Alus palasi 26. huhtikuuta Cádiziin, missä se joutui Britannian kuninkaallisen laivaston George Rooneyn laivaston saartamaksi.
Alus lähti 10. maaliskuuta 1706 "Nuestra Señora de Guadalupen" ja 13 rahtialuksen kanssa Puerto Ricoon päällikkönään Juan Cordero de León. Saattue saapui 29. toukokuuta Puerto Ricoon ja Veracruziin vielä samana päivänä.
Alus saattoi 10. toukokuuta 1708 Ranskan laivaston amiraali Ducassen laivastoa. Alus saapui 28. toukokuuta Havannaan, mistä se lähti 4. heinäkuuta Cádiziin. Alus saapui 27. elokuuta saattueen ja Ranskan laivaston kanssa Cádiziin tai Pasajesiin.
Alus lähti 7. toukokuuta 1710 Cádizista Veracruziin päällikkönään Manuel López Pintado. Se saapui 28. heinäkuuta Veracruziin. Alus myytiin 4. syyskuuta 1710 Veracruzissa heikon kunnon vuoksi romutettavaksi.
Kaupinlaakso

Kaupinlaakso on tilastoalue sekä tuleva kaupunginosa Tampereella Alasjärven länsipuolella noin 6 kilometriä keskustasta itään.
Epilä (suunnittelualue)

Epilä on Tampereen läntiseen suuralueeseen kuuluva suunnittelualue. Epilän suunnittelualueeseen kuuluvat Epilän, Epilänharjun, Hyhkyn ja Kaarilan tilastoalueet. Tilastoalueet vastaavat suurin piirtein kaupunginosia.
Poʹvdneǩ

Poʹvdneǩ tai pooʹvdneǩ (&lt; ) on kolttasaamelaiseen pukuun kuuluva päähine, jota pitävät sellaiset leskeksi jääneet naiset, jotka eivät aio enää mennä naimisiin. Naimisissa ollessaan naiset pitävät runsaasti helmikirjailtua šaamšiǩia, mutta leskivaimon lakissa kirjailuita on vain vähän tai ei ollenkaan. Kolttasaamelaisten naisten lakit ovat tavallisesti valmistettu punaisesta verkakankaasta, mutta poʹvdneǩin voi valmistaa muustakin ja muunkin värisestä kankaasta. Lakissa on otsaosa ja päälaen peittävä päällysosa.
Litvínov

 
Litvínov on kaupunki Luoteis-Tšekissä Ústín läänissä. Vuonna 2021 siellä asui 22 388 asukasta.
Hallinto.
Kaupungin pormestarina toimii ANO 2011-puolueen Kamila Bláhová.
Nähtävyydet.
Litvínovin vanha keskusta on selvinnyt melko hyvin nykypäivään saakka. Siellä sijaitsee lukuisia jugend-tyylisiä rakennuksia sekä barokkinen Mikaelin kirkko. Myös Tšekin ja Saksan rajalla sijaitsevat Malmivuoret ovat lähellä Litvínovia.
Liikenne.
Litvínovin yhdistää läheiseen Mostin kaupunkiin raitiotie.
Väestö.
Lähde:
Urheilu.
HC Litvínov pelaa jääkiekkoa Tšekin korkeimmalla sarjatasolla Extraligassa. Se on voittanut sarjan kerran kaudella 2014–15.
Ystävyyskaupungit.
Lähde:
San José -luokka

San José -luokka oli Espanjan laivaston kahden kaksikantisen 64-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Vuonna 1696 baski laivanrakentaja Pedro de Aróstegui allekirjoitti sopimuksen kruunun edustajan kanssa kahden 64-tykkisen kaljuunan (linjalaivan) valmistamisesta "Armada de la Guardia de la Carrera de las Indiasille". Kummankin aluksen tuli olla uppoumaltaan 1 200 tonnia. Suunnitelmat toimitti Francisco Antonio Garrote. Alukset valmistettiin rinnakkain Mapilin telakalla Usúrbilissa baskimaan rannikolla Guipúzcoassa puolivälissä San Sebastiánia ja Oriota.
Pedro de Aróstegui kuoli vuonna 1697, jolloin sopimus siirtyi hänen pojalleen Franciscolle. Alusten valmistukseen tarvittu puutavara tuli Pyreneiltä ja mastot Skandinaviasta ja piki Venäjältä. Alusten takilat tulivat Riiasta ja Königsbergistä ja purjeet Hollannista. Aluksille tehtiin 70 tykkiporttia, vaikka niihin sijoitettiin vain 64 tykkiä.
Madame Web (elokuva)

Madame Web on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka perustuu Marvel Comicsin samannimiseen sarjakuvahahmoon. Se on Sony’s Spider-Man Universen neljäs elokuva. Elokuvan ohjasi S. J. Clarkson, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä Matt Sazaman, Burk Sharplessin ja Claire Parkerin kanssa. Elokuvan pääosissa ovat Dakota Johnson, Sydney Sweeney, Isabela Merced, Celeste O’Connor ja Tahar Rahim.
"Madame Web" sai maailmanensi-iltansa Regency Village Theatressa 12. helmikuuta 2024. Elokuvateattereihin se ilmestyi 14. helmikuuta 2024.
Tim Hunter

Timothy Robert "Tim" Hunter (s. 10. syyskuuta 1960 Calgary, Alberta) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi urallaan 815 NHL-ottelua neljässä eri seurassa. Pelitavaltaan hän oli kovaotteinen voimahyökkääjä. Hän ei myöskään kaihtanut tappeluita, josta osoituksena uran 3 146 jäähyminuuttia. Jokaisella pelaamaan kaudella hänelle tuomittiin vähintään 120 jäähyminuuttia, ennätyksenä 375 minuuttia kaudella 1988–1989 .
Ura.
Hunter pelasi ennen NHL-uraansa juniorikiekkoa WHL-liigan Seattle Breakersissa kolmen kauden ajan. Atlanta Flames varasi hänet kolmannella kierroksella vuonna 1979 kaikkiaan 54. pelaajana. Juniorivuosien jälkeen kaudelle 1980–1981 Hunter siirtyi ensin AHL-liigan Nova Scotia Voyageursin joukkueeseen ja sieltä 17 pelin jälkeen loppu kaudeksi CHL-liigan Birmingham Bullsin joukkueeseen. Kausi 1981–1982 kului pääosin CHL:ssa Oklahoma City Stars joukkueessa, mutta Hunter pääsi myös kahden ottelun ajaksi opettelemaan NHL-kiekkoa Calgaryyn siirtyneen Flamesin riveihin. Kaudella Hunter pelasi 16 ottelua Calgary Flamesin riveissä ja 46 ottelua farmijoukkueessa Colorado Flamesissa AHL:ssa. Syksystä 1983 lähtien hän kuului Flamesin runkopelaajiin ja viihtyi organisaatiossa yhdeksän kautta.
Kesällä 1992 Tampa Bay Lightning varasi hänet NHL:n laajennusvarauksessa vain myydäkseen hänet saman tien eteenpäin Quebec Nordiquesiin myöhemmin sovittavaa korvausta vastaan. Quebecissä Hunter pelasi noin puolet kaudesta kunnes siirtyi 48 pelin jälkeen Vancouver Canucksiin. Vancouverissa hän viihtyi kevääseen 1996 asti, minkä jälkeen hän teki yksivuotisen sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hunter lopetti uransa keväällä 1997. Kaikkiaan Hunter ylitti uransa aikana 20 tehopisteen rajan vain kahdesti. NHL:n pudotuspeleissä Hunter esiintyi 132 ottelussa joissa teki 5 maalia ja antoi 7 maaliin johtanutta syöttöä. Jäähyllä hän ehti istumaan 426 minuuttia.
Valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Hunter on toiminut valmennustehtävissä. Vuosina 1997–2002 hän toimi Washington Capitalsin joukkueen apuvalmentajana ja tämän jälkeen viisi kautta San Jose Sharksin apuvalmentajana. Vuosina 2008–2011 Hunter toimi apuvalmentajana Torontossa ja palasi välivuoden jälkeen jälleen Washingtoniin. Vuosina 2014–2020 Hunter toimi WHL-joukkue Moose Jaw Warriorsissa päävalmentajana.
RB VCARB 01

RB VCARB 01 oli Formula 1 -talli Racing Bullsin käyttämä auto kaudella 2024. Autolla kilpailivat Daniel Ricciardo, Yūki Tsunoda ja Liam Lawson.
Wei (yhtye)

Wei (, tyyliteltynä WEi) on OUI Entertainmentin alainen poikabändi, joka debytoi lokakuussa 2020. Fandomin nimi on RUI.
Kuusihenkinen ryhmä debytoi 5.10.2020 EP:llä Identity: First Sight.
Jäsenet.
Yhtyeen jäsenet ovat:
Polyketoni

Polyketoni on polymeeri, jonka rakenteessa toistuvat etyleeniryhmien yhdistämät ketoniryhmät. Niitä valmistetaan hiilimonoksidin ja alkeenien reaktiolla. Polyketoneilla on useita käyttökohteita erityisesti korkean lämpötilan sovellutuksissa. 
Rakenne ja ominaisuudet.
Polyketonien rakenteessa toistuvat ketonien karbonyyliryhmät ja etyleeniyksiköt. Polymeerin valmistuksessa käytetystä alkeenista riippuen, etyleeniryhmään voi olla liittyneenä orgaaninen sivuketju. Useimmiten alkeeni on eteeni (PK-E), eteenin ja propeenin seos (PK-EP) tai propeeni (PK-P), mutta monia muitakin alkeeneja, esimerkiksi 1-hekseeniä, dekeeniä, styreeniä, norborneenia, norbornadieeniä tai vinyyliasetaattia voidaan käyttää. Karbonyyliryhmien ja vetysidosten vuoksi polyketoneilla on usein korkea sulamispiste, korkea kiteisyysaste ja alhainen liukoisuus. Esimerkiksi PK-E:n sulamispiste on 255–270 °C ja PK-EP:n sulamispiste on 220 °C. Polyketonit kestävät hyvin monien kemikaalien, kuten laimeiden happojen vaikutuksia. Myöskään kaasut eivät läpäise ryhmän yhdisteitä helposti. Polyketonit ovat kovia ja kulutuksenkestäviä, mutta voivat olla myös hauraita. Ne säilyttävät muotonsa myös korkeissa lämpötiloissa. Polymeerien mekaanisia ominaisuuksia voidaan parantaa seostamalla hiili- tai lasikuidulla. Polyketonit voivat olla taktisuudeltaan ataktisia, isotaktisia tai syndiotaktisia.
Valmistus ja käyttö.
Polyketoneja valmistetaan alkeenin ja hiilimonoksidin reaktiolla. Reaktio suoritetaan emulsiopolymerointina vedessä tai metanolissa hieman happamissa oloissa. Katalyyttinä käytetään palladiumin ja difosfiinien tai diatsotaattien komplekseja. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa palladium muodostaa kompleksin liuottimen kanssa ja liuotinmolekyyli korvautuu seuraavassa vaiheessa hiilimonoksidilla. Tämän jälkeen palladium katalysoi vuorottaisia alkeeni- ja hiilimonoksidimolekyylien insertioreaktioita ja polymeeriketju pitenee.
Käytetyin polyketoni on PK-E, ja siitä valmistetaan kappaletuotteita, kalvoja ja kuituja. Käyttökohteita ovat muun muassa autojen ja koneiden osien (hammaspyörät, turvavyöt, kiinnikkeet, polttoainesäiliöt), sähköpistokkaiden, lääketieteellisten laitteiden ja liimojen valmistus. Polyketonien ketoniryhmät voivat reagoida muodostaen muita ryhmiä johtaen funktionaalisiin, esimerkiksi lääkeaineiden annostelusovelluksissa käytettäviin polymeereihin.
Zerobaseone

Zerobaseone () on Wake Oneen sidoksissa oleva poikabändi, joka muodostettiin Mnet-tosi-tv-sarjan BOYS PLANET kautta. Jakelijat ovat Genie Music ja Stone Music Entertainment sekä Kim Ji-woong, Zhang Hao, Sung Han-bin, Seok Matthew, Kim Tae-rae, Ricky, Kim Gyu-vin, Park Gun-wook. Se koostuu 9 jäsenestä, mukaan lukien Han Yu-jin. Zero Base One julkaisi ensimmäisen EP:nsä, YOUTH IN THE SHADE, 10. heinäkuuta 2023.
Karl Dykhuis

Karl Dykhuis (s. 8. heinäkuuta 1972 Sept-Îles, Quebec) on kanadanhollantilainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan 644 NHL-ottelua.
Ura.
Dykhuis pelasi neljä vuotta juniorikiekkoa QMJHL:ssa Hull Olympiquesissa, Longueuil Collège Français’ssa ja Verdun Collège Français’ssa vuosina 1988-1992. Chicago Blackhawks varasi hänet 1. kierroksella 16. pelaajana vuoden 1990 varaustilaisuudessa. Kaudella 1990-91 Dykhuis pelasi vain kolme ottelua QMJHL:ssa suurimman osan kaudesta mennessä Kanadan maajoukkueen matkassa kansainvälissä harjoitusotteluissa. Seuraavalla kaudella hän pääsi debytoimaan NHL:ssa pelaten Chicagon paidassa kuuden ottelun verran. Kaudella 1992-1993 NHL-otteluita kertyi 12 kauden muutoin kuluessa IHL-farmijoukkue Indianapolis Icen mukana. Helmikuussa 1995 Blackhawks myi hänet Philadelphiaan vaihdossa Bob Wilkieen ja ehdolliseen varausvuoroon cuoden 1997 draftissa.
Dykhuis pelasi Philadelphiassa kolme kautta ja myytiin elokuussa 1997 Tampaan yhdessä Mikael Renbergin kanssa. Vaihdossa Tampa Bay Lightning luovutti 1. kierroksen varausvuorot peräti neljän seuraavan vuoden varaustilaisuuksiin. Tampassa Dykhuis pelasi 111 peliä puolentoista kauden aikana kunnes Flyers osti hänet takaisin vaihdossa Petr Svobodaan. Lokakuussa 1999 Flyers luovutti hänet Montreal Canadiensille myöhemmin määriteltävää korvausta vastaan. Canadiensin paidassa Dykhuis pelasi neljä täyttä kautta kevääseen 2003 asti. Viimeisellä NHL-kaudellaan hän pelasi valtaosin AHL-farmijoukkue Hamilton Bulldogsin riveissä ja NHL-otteluita kertyi vain yhdeksän kappaletta.
Kaudella 2004-2005 Dykhuis kävi pelaamassa kolme ottelua Hollaniissa Amstel Tijgersin joukkueessa. Seuraavan kauden Dykhuis pelasi Saksan DEL-liigassa Adler Mannheimin joukkueessa ja päätti kauden jälkeen uransa.
Porta Coeli -luokka

Porta Coeli -luokka oli Espanjan laivaston kahden kaksikantisen 60-tykkisen linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Francisco Necolalde Zabaleta valmisti 1703-1704 Mapilin telakalla kaksi linjalaivaa Armada de la Guardia de la Carrera de las Indiasille. Aluksista ei ole juurikaan tietoja, koska ne vallattiin pian palvelukseenoton jälkeen.
Teuvan Keitintehdas

Teuvan Keitintehdas Oy on vuonna 1925 perustettu teuvalainen perheyritys, jonka perustaja oli Jean Pöder. Penttilän perheen omistuksessa oleva yritys toimii nykyään jo neljännessä sukupolvessa. Yritys toimi aluksi nimellä Teuvan Rehukeitintehdas ja myöhemmin nimeksi pelkistettiin Teuvan Keitintehdas Oy.
Historia.
Aluksi Teuvan Keitintehdas valmisti rehukeittimiä, ruokakeittimiä ja vedenlämmittimiä, mutta pian alkuvuosien jälkeen, Teuvan Keitintehdas alkoi valmistamaan myös hinattavia kenttäkeittiöitä Suomen puolustusvoimille. Ensimmäiset hinattavat M29-kenttäkeittiöt otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1929. Suomen armeija muonitettiin niillä läpi talvi- ja jatkosodan. Kenttäkeittiö M29 osoitti vuosikymmenien mittaan kestävyytensä, ja osa M29-kenttäkeittiöistä on yhä nykyäänkin käytössä modernisoituina. Malli M29 oli erittäin kenttäkelpoinen, aluksi se oli hevosvetoinen ja käytti polttoaineena puuta, jota on Suomessa lähes rajattomasti saatavilla. Myöhemmin modernisointi muutti kenttäkeittiöt ajoneuvoilla hinattaviksi. M29-kenttäkeittiöiden valmistus lopetettiin pian sotien jälkeen.
Sotien jälkeisenä aikana Teuvan Keitintehdas valmisti pääasiassa rehukeittimiä, ruokakeittimiä, vedenlämmittimiä ja 60-luvulta saakka myös saunan kiukaita ja -vesipatoja. Teuvan Keitintehtaan valmistamat rehukeittimet ja vedenlämmittimet ovat olleet hyvin yleinen näky suomalaisessa maatalousmiljöössä. Teuvan Keitintehtaan saunatuotteet kulkevat yhä nykyäänkin brändinimellä Parra. (Parra-kiukaat ja Parra-padat) 
Niin kutsuttujen modernien kenttäkeittiöiden valmistus aloitettiin Teuvan Keitintehtaalla uudelleen vuonna 1985. Mallin M85 seuraajia ovat olleet uudemmat kenttäkeittiömallit M96 sekä M13. Modernit kenttäkeittiöt ovat kestävämpiä, monipuolisempia, sekä ketteriä maastossa ja ne omaavat kattavammat ruoanvalmistusmahdollisuudet. Monesta muusta maasta poiketen, Suomessa kenttäkeittiön pääasiallinen polttoaine on vieläkin usein polttopuu.
Moderneissa kenttäkeittiöissä polttoaineena voidaan käyttää myös nestekaasua sekä poltto- tai dieselöljyä ja siinä on tarvittaessa generaattori sähköntuotantoon. Varustelu mahdollistaa useampien keittiölaitteiden (esim. uunien) käytön sekä mahdollisuuden hyödyntää entistä laajemmin myös elintarviketeollisuuden puolivalmisteita. Teuvan Keitintehdas valmistaa kenttäkeittiöitä myös siviilikäyttöön, jossa niitä käytetään mm. varautumiseen (esim. luonnonkatastrofit, sähkökatkokset), humanitaariseen apuun, kriisien hallintaan sekä suurissa yleisötapahtumissa. Suomessa ja kansainvälisesti siviilikäytössä suosittuja Teuvan kenttäkeittiömalleja ovat mm. LFK150 sekä FK2000, joista jälkimmäinen on M13 keittiön "sisarmalli". 
Hinattavien kenttäkeittiöiden lisäksi Teuvan Keitintehtaalla valmistetaan myös käsin liikuteltavia kenttäkeittiöitä, joista käytetään yleensä nimitystä "kenttäkeitin," sellainen on esimerkiksi kenttäkeitinmalli FC30 tai FC75.
Yritys on osallistunut hankkeisiin joissa vähennetään kiukaiden ympäristökuormaa.
Verikiintiö

Verikiintiö (), tai virallisesti verikiintiölait (), on nimitys järjestelmälle, jolla Yhdysvaltain alkuperäisväestö on perinteisesti rajoittanut heimoon kuulumista. Rajoitus perustuu siihen, kuinka suuri prosenttiosuus henkilön perimästä, eli verestä, on ns. intiaaniverta. Verikiintiö ilmoitetaan murtolukuina, kuten esimerkiksi 1/2 tai 1/4.
Tausta ja käyttöönotto.
Ensimmäinen verikiintiön lakiin kirjannut taho nyky-Yhdysvaltain alueella oli Virginian siirtokunta: se määräsi vuonna 1705, että siirtokunnan kansalaisoikeudet eivät kuulu sellaisille henkilöille, joiden perimästä vähintään puolet oli peräisin alkuperäisväestöstä. Koska verikokeita ei vielä käytetty valkoiset siirtolaiset määrittelivät verikiintiön ihonvärin perusteella.
Liittovaltion alkuperäinen tarkoitus oli rajoittaa heimoihin kuuluvien henkilöiden määrää asettamalla verikiintiö. Yhdysvallat kiintiöi aluksi 138 miljoonaa eekkeriä maita intiaanireservaattien perustamiselle. Kun näitä maita alettiin jakamaan, sovellettiin pääsääntöisesti 1/4-verikiintiötä, jonka täyttäneille jaettiin vain yhteensä 90 miljoonaa eekkeriä, koska merkittävä osa alkuperäisväestöstä ei täyttänyt vaadittavaa verikiintiötä. Ylijäämämaa myytiin valtaväestöön kuuluville yksityishenkilöille ja yrityksille.
Nykyään.
Aikojen saatossa, ja rotujen välisen pariutumisen yleistyttyä, verikiintiön laskeminen on muuttunut koko ajan monimutkaisemmaksi. Myöskin yhä harvempi henkilö täyttää 1/4- tai 1/2 -verikiintiön.
Arviolta noin 70 prosenttia intiaaniheimoista käyttää verikiintiötä edelleen ennakkovaatimuksena heimon jäsenyydelle. Huomionarvoista on, etteivät heimot salli "kaksoiskansalaisuutta", eli henkilö saa kuulua vain yhteen heimoon kerrallaan. Vuonna 1934 säädetyn lain nojalla jokainen intiaaniheimo sai itse määritellä, keitä heimoon kuului ja millä perustein. Tällaisia muita vaatimuksia voivat olla esimerkiksi kielitaitovaatimus.
Sovellettava verikiintiö reservaattien perusteella.
Sulkeissa osavaltiot, joiden alueella reservaatti sijaitsee.
Havaiji.
Myös havaijilaiset soveltavat verikiintiötä, vaikka liittovaltio ei virallisesti laskekaan näiden kuuluvan alkuperäisväestöön samalla tavalla kuin Yhdysvaltain mantereella. Sen sijaan havaijilaiset ovat "erillinen ja uniikki alkuperäiskansa". Havaijilaisasioiden virasto myöntää kenelle tahansa havaijilaista syntyperää omaavalle todistuksen asiasta, mutta ainoastaan 50 %:n verikiintiön täyttävät ovat oikeutettuja esimerkiksi hakemaan vuokratontteja havaijilaisten kotimailta.
Kritiikkiä.
Koska verikiintiö oli alkujaan liittovaltion sanelema laki eikä intiaaniheimojen oma ehdotus, siihen on suhtauduttu toisinaan kriittisesti. Yhtenä verikiintiön tavoitteista oli rajata alkuperäisväestön määrä mahdollisimman pieneksi, jotta näille maksettavien etuuksien määrä saataisiin myös pieneksi.
Verikiintiön taustalla oli myös eugeniikalle perustuva ajatus siitä, että tasan puolet kaikista lapsen perinnöllisistä ominaisuuksista peritään toiselta vanhemmalta ja tasan puolet toiselta. Ennen verikiintiötä monet alkuperäisväestön ryhmät määrittelivät heimoon kuulumisen muilla tavoin kuin puhtaasti verenperinnön kautta.
Ševtšenkon piiri (Zaporižžja)

Ševtšenkon piiri () on yksi Ukrainan Zaporižžjan seitsemästä hallinnollisesta alueesta (kaupunkipiiristä). Zaporižžjan itäosassa, Dneprin vasemmalla rannalla sijaitsevan kaupunkipiirin pinta-ala on 98,0 neliökilometriä. 
Piiri perustettiin vuonna 1962 irroittamalla osa kaupungin keskustan ja sen itäpuoliset alueet käsittäneestä Žovtnevin piiristä. Muodostettu itäinen kaupunkipiiri nimettiin runoilija Taras Ševtšenkon mukaan. Keskusta tunnetaan nykyisin nimellä Oleksandrivskin piiri.
Ševtšenkon piiri on Zaporižžjan väkirikkain kaupunkipiiri, joka kattaa noin kolmanneksen koko kaupungin pinta-alasta. Siellä asui noin 151 558 ihmistä (arvio 2015), ja aiemmin noin 157 100 (VL 2001).
Piirin alueella sijaitsevat muun muassa:
Tiennäyttäjä

Tiennäyttäjä (, ) on Nils Gaupin ohjaama norjalainen saamenkielinen seikkailuelokuva vuodelta 1987. Se perustuu vanhaan saamelaislegendaan. Elokuvan pääosissa näyttelevät Mikkel Gaup ja Nils Utsi. "Tiennäyttäjä" oli ensimmäinen täyspitkä saamenkielinen elokuva, ja se oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1988. Se julkistettiin Yhdysvalloissa vasta vuonna 1990. 
Juoni.
Tarina sijoittuu 1000-luvun Lappiin. Nuori saamelaismies Aigin (Gaup) näkee, kuinka julma tšuudijoukko tappaa hänen perheensä ja pakenee läheiseen kylään. Hän yrittää varoittaa asukkaita tšuudien julmuuksista; seurauksena puolet kyläläisistä pakenee vuorille, kun taas toinen puoli valitsee jäädä kylään. Tšuudit tappavat suuren osan kyläläisistä ja ottavat sitten Aiginin vangiksi. Hän teeskentelee suostuvansa johtamaan tšuudit toisten kyläläisten luo, mutta pystyy kääntämään tilanteen päälaelleen ennen kuin on liian myöhäistä.
Judith Faulkner

Judith Faulkner (s. 1943) on yhdysvaltalainen miljardööri. Hän perusti potilastietojärjestelmiä kehittävän Epic Systems Corporationin vuonna 1979 ja toimii edelleen sen toimitusjohtajana. Vuonna 2021 hän omisti 47 prosenttia yrityksestä, arvoltaan 6 miljardia dollaria.
Faulkner kasvoi Haddonfieldissa New Jerseyssa. Hän opiskeli matematiikkaa Dickinson Collegessa Carlislessa Pennsylvaniassa ja sai kesätyön hiukkasfysiikan laboratoriossa University of Rochesterissa, jossa hän tutustui Fortran-ohjelmointikieleen. Vuonna 1965 hän aloitti tohtoriopinnot University of Wisconsinin uudessa tietojenkäsittelytieteen ohjelmassa.
Professori Warner Slack opetti kurssia tietokoneiden hyödyntämisestä lääketieteessä. Vuonna 1969 Faulkner kehitti professori John Greistin alaisuudessa ohjelman, jolla sihteeri voi reikäkorttien avulla luoda aikataulun koko vuodeksi kerrallaan. 1970-luvun alussa Faulkner työskenteli University of Wisconsinissa ryhmässä, joka kehitti tietokantaa potilastietojen seuraamiseen. Vuonna 1979 Faulkner ja Greist perustivat Human Services Computing -yhtiön, josta tuli myöhemmin Epic Systems. Faulkner toimi sekä yhtiön johtajana että kirjoitti kaiken koodin Data Generalin Eclipse-minitietokoneelle.
Epicin ohjelmisto lisäsi laskutusominaisuudet 1980-luvulla ja graafisen käyttöliittymän 1990-luvulla. Vuonna 2004 yhtiö sai 400 miljoonaa sopimuksesta Kaiser Permanenten kanssa. 
Vuonna 2011 yhtiö ylitti yhden miljardin dollarin liikevaihdon. 
Vuonna 2020 floridalainen AdventHealth päätti ottaa ohjelmiston käyttöön 37 sairaalassaan.
Epic ei ole perustamisensa jälkeen ottanut ulkopuolisia sijoituksia tai tehnyt ikinä yritysostoja. Epic Systemia ei voi ikinä myydä tai vielä pörssiin, sillä Faulkner siirsi äänivaltaiset osakkeensa perheensä ja työntekijöiden hallitsemaan trustiin. Äänivallattomat osakkeet on siirretty Roots &amp; Wings -säätiölle, joka käyttää varoja Faulknerin kiinnostuksen kohteisiin lasten aivojen kehittämiseen ja rikosoikeusuudistuksen ajamiseen.
Joseph Quinn

Joseph Quinn (s. 26. tammikuuta 1994 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Eddie Munson roolista Netflixin scifi-kauhusarjassa "Stranger Things".
Narjana vynder

Narjana vynder (Няръяна вындер, ”Punainen tundralainen”) on Venäjällä Nenetsian hallintokeskuksessa Narjan-Marissa ilmestyvä sanomalehti.
Lehti alkoi ilmestyä marraskuussa 1929 Nenetsien kansallisen piirikunnan silloisessa keskuksessa Telviskassa. Sitä julkaistiin aluksi joka viides päivä 400 kappaleen painoksena. Vuonna 1932 painosmäärä oli kasvanut 3 500 kappaleeseen ja Ilmestymistiheys 15 kertaan kuukaudessa. Seuraavana vuonna lehti ilmestyi jo 25 kertaa kuukaudessa.
"Narjana vynder" oli ensimmäinen Neuvostoliiton pohjoisille kansoille tarkoitettu lehti. Nenetsinkielisestä nimestään huolimatta se alkoi ilmestyä venäjäksi jo senkin takia, että nenetsin kirjakieltä ei vielä ollut olemassa. Ensimmäinen nenetsinkielinen kirjoitus julkaistiin vuonna 1930. Vuonna 1932 alettiin julkaista venäjästä käännettyä aineistoa, jonka rinnalla ilmestyi toisinaan alkuperäistä kaunokirjallisuutta ja kansanperinnetekstejä.
Lehti toimi neuvostoaikana NKP:n Nenetsian piirikuntakomitean ja piirikuntaneuvoston äänenkannattajana. Se ilmestyi 1970-luvulla viidesti viikossa 7 500 kappaleen painoksena. Nenetsinkielisen aineiston julkaiseminen lakkasi kokonaan vuonna 1963, ja se alkoi uudestaan vasta vuonna 1989.
"Narjana vynder" on nykyään Nenetsian autonomisen piirikunnan hallinnon ja edustajakokouksen äänenkannattaja. Se ilmestyy kolmesti viikossa yli 5 000 kappaleen painoksena ja leviää etupäässä ilmaiseksi eläkeläisten keskuuteen. Lehdellä on myös Internet-sivusto sekä vakituinen nenetsinkielinen sivu "Jalumd".
Isäni valheet

Isäni valheet ("Lies My Father Told Me") on Ted Allanin käsikirjoittama ja Ján Kadárin ohjaama kanadalainen televisioelokuva vuodelta 1975. Se kertoo juutalaisyhteisöstä 1920-luvun Montrealissa pienen pojan näkökulmasta. Poika kiertelee kaupunkia isoisänsä kanssa hevoskärryillä myyden ja ostellen lumppua, tyhjiä pulloja ja sen sellaista. Pojan etäinen isä haaveilee alusvaatebisneksestä, muttei oikein saa mitään aikaiseksi. Isoisä kertoilee pojalle tarinoita juutalaisten vaiheista.
Tuotanto.
Elokuvanteko oli pitkä ja vaikea prosessi varsinkin jälkituotannon osalta: uusintakuvauksia tehtiin vuosia alkuperäisten kuvausten jälkeen, koska elokuvan alku ja loppu sekä isän rooli käsikirjoitettiin jälkikäteen uudelleen. Myös musiikki vaihdettiin toiseen. Näistä syistä elokuva ei ole niin yhtenäinen ja näkemyksellinen kuin se voisi olla, vaan lopputulos vaikuttaa jonkin verran vesitetyltä.
Vastaanotto.
"Isäni valheet" voitti ensimmäisenä kanadalaiselokuvana parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon. Ted Allan oli alkuperäiskäsikirjoituksestaan Oscar-ehdokkaana. Elokuva valittiin myös vuoden parhaaksi kanadalaiselokuvaksi. Katsojia se kuitenkin veti teattereihin melko vähän.
"Isäni valheet" esitettiin Yle TV2 -kanavalla joulukuussa 1983. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti piti sitä rikkaana ja eloisana juutalaisyhteisön kuvauksena, joka pystyy vaihtelemaan näkökulmia, muttei kadota elävää kosketustaan lapsen mailmaan. Sekä aiheiltaan että tunnelmaltaan hän näki sen muistuttavan "Viulunsoittajaa katolla".