tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puusirkku

Puusirkku ("Camarhynchus pauper") on tangaroihin kuuluva lintulaji ja on yksi niin kutsutuista darwininsirkuista. Lajia tavataan uhanalaisena Galápagossaarilta.
Koko ja ulkonäkö.
Puusirkku voi kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Puusirkkukoiraan pää on väriltään musta, ja naaraalla se on ruskea. Nokka on melko kookas ja tukeva. Linnun selkä ja siivet ovat harmahtavan- tai vihertävän-ruskeat. Rinta ja vatsa ovat väriltään vaaleankeltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Puusirkkua tavataan ainoastaan Floreanan saarelta ja erityisesti sen keskiosista. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ainavihannat metsät ja "Scalesia"-lajeja kasvavat pensaikot. Linnun ravintoa ovat hyönteiset, kukkien mesi ja lehdet. Puusirkun pesimäkausi kestää helmikuusta huhtikuulle. Naaras munii neljä valkeaa munaa.
Puusirkku luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä. Suurin uhka kannalle on vieraslajina saarelle levinnyt "Philornis downsi" -kärpänen, jonka toukat loisivat puusirkun pesissä ja aiheuttavat poikaskuolemia. Muita uhkia ovat elinympäristön häviäminen maatalouden vuoksi, vieraslajit kuten kissat ja rotat sekä risteytyminen isopuusirkun tai pikkupuusirkun kanssa.
Gustav Hedenvind-Eriksson

Gustav Hedenvind-Eriksson (1880 Alanäs, Jämtland, Ruotsi – 1967 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, joka oli ensimmäinen merkittävä työläiskirjailija.
Hedenvind-Eriksson työskenteli eri ammateissa, kuten metsätöissä, merimiehenä ja kaivostöissä, ja oli mukana työväenliikkeessä. Hän kuvaa teoksissaan Pohjois-Ruotsia ja liikkuvia työläisiä ja käsittelee maaseudun sosiaalisia kysymyksiä. Hän on käyttänyt myös allegorista kerrontaa, esimerkiksi teoksessa "Tiden och en natt", ja kirjoittanut satuja, novelleja ja muistelmia.
Choi In-jeong

Choi In-jeong (, s. 21. toukokuuta 1990 Geumsan) on eteläkorealainen kalpamiekkailija, olympiamitalisti ja Aasian-mestari.
Choi kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin oli yksilökilpailun 16. Hän voitti samana vuonna Soulin AM-kilpailuissa Aasian-mestaruuden yksilökilpailussa. Vuonna 2012 hän oli AM-kilpailuissa kolmas yksilökilpailussa. Hän myös kilpaili Lontoon olympialaisissa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa. Yksilökilpailun toisella kierroksella hän voitti unkarilaisen Emese Szász-Kovácsin 15–12, mutta putosi jatkosta seuraavalla kierroksella hävittyään tunisialaiselle Sarra Besbesille 12–11. Joukkuekilpailussa Etelä-Korean joukkue voitti puolivälierissä Romanian ja välierissä Yhdysvallat. Loppuottelussa Kiina oli kuitenkin parempi 39–25. Choi otteli kaikissa kolmessa ottelussa.
Vuonna 2013 Choi voitti Xuzhoun Grand Prix'n. 2014 Choi voitti Suwonin AM-kilpailuissa yksilökilpailun. Singaporen AM-kilpailuissa 2015 hän oli toinen yksilökilpailussa. Rion olympialaisissa hän otteli jälleen yksilö- ja joukkuekilpailussa. Hän voitti yksilökilpailun toisella kierroksella venäläisen Violetta Kolobovan ja kolmannella kierroksella Ana Maria Popescun 15–8. Puolivälierissä Choi hävisi italialaiselle Rossella Fiamingolle 15–8. Joukkuekilpailussa Etelä-Korea hävisi puolivälierissä Virolle.
Vuonna 2017 Choi oli parhaimmillaan toinen Budapestin Grand Prix -kilpailussa. Vuonna 2018 hän oli kolmas Dohan Grand Prix'ssa ja Dubain World Cupissa. Chiban AM-kilpailuissa 2019 hän oli kolmas yksilökilpailussa. Lisäksi hän voitti Dubain World Cupin. Vuonna 2012 Choi voitti Kazanin World Cupin.
Tokion olympialaisissa 2020 Choi oli mukana Etelä-Korean joukkuessa, joka sijoittui toiseksi kalvan joukkuekilpailussa hävittyään finaalissa Virolle.
Lokki (Harry Kivijärven veistos)

Lokki on Porin Etelärannassa, Porin taidemuseon edustalla sijaitseva, espoolaisen kuvanveistäjä Harry Kivijärven tyyliltään abstrakti ulkoveistos. Se on kunnianosoitus professori Maire Gullichsenin työlle suomalaisessa taide-elämässä. 
Veistoksen paljastus.
Maire Gullichsenin merkitys suomalaisessa taide-elämässä on yleisesti tiedossa aina 1930-luvulta lähtien; samoin tunnetaan hänen roolinsa lahjoittajana sekä keskeinen asemansa Porin taidemuseon syntyprosessissa. Porin taidemuseon edustalle sijoitettu veistos paljastettiin 17.6.1987. Porin kaupunki ja useat eri kansalaisjärjestöt halusivat näin korostaa tämän Maire Gullichsenin merkitystä sekä muistaa häntä juhannuksena vietetyn 80-vuotispäivän yhteydessä. Varat patsaan pystyttämiseen saatiin kansalaiskeräyksellä sekä kaupungin varoilla. Hankkeen takana oli neljä porilaista järjestöä: Porin Saskiat, Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistys, Porin Työväen Kuvataiteen Ystävät sekä taiteilijaryhmä Ars Sata.
Toteutus.
Kivijärven veistos on valmistettu sisilialaisesta vaaleanpunertavasävyisestä harmaagraniitista. Veistos hakattiin osittain rosoiseksi ja hiottiin osittain kiiltäväpintaiseksi. Paaden päässä lepäävän linnun muotoa muistuttava elementti on yksi Kivijärven tutkittuja teemoja. Veistos on noin 380 cm korkea ja se istuu kauniisti Etelärannan - Kokemäenjoen ja rantakortteleiden - maisemakokonaisuuden henkeen. 
Teos käy myös dialogia alun perin lääninarkkitehti C. J. von Heidekenin (1858) tulli- ja pakkahuoneeksi suunnitteleman ja Gustaf Nyströmin (1897) korottaman taidemuseorakennuksen uusrenessanssityylisen fasadin kanssa. Veistoksesta välittyy eräs Kivijärven tuotannon erityispiirre: luonnonläheisyyden tuntu, joka syntyy mm. taiteilijan käyttämistä materiaaleista sekä taiteilijan tavasta käsitellä kiveä sen ehdoilla. Kivijärven mukaan Lokki-veistos kuvastaa Porin merellistä teemaa.
Elvire Adjamonsi

Elvire Adjamonsi (s. 18. helmikuuta 1971 Benin) on beniniläinen elokuvantekijä, näyttelijä, toimittaja ja kulttuurin kehittäjä. Hänet tunnetaan dokumenttielokuvistaan sekä työstään elokuvafestivaalien ja kulttuurilaitosten luomisessa ja johtamisessa Afrikassa.
Elämä.
Elvire Adjamonsi suoritti kuvallisen viestinnän kandidaatin tutkinnon L’Institut Panafricain de Développementissa (IPD) Burkina Fasossa. Hän teki lopputyökseen dokumenttielokuvan "De l'eau toute l'année" (Vettä ympäri vuoden), joka on 26 minuutin elokuva Burkina Fason pienoispadoista. Hänen käsikirjoituksensa "Bidossessi" voitti toisen sijan Apromedia-kilpailussa, joka järjestettiin yhteistyössä Alliance Française de Banguin kanssa. Käsikirjoitus valittiin vuonna 2004 osallistumaan Sud Ecriture -kehitystyöpajaan Marokossa ja Tunisiassa.
Vuonna 2007 hän käsikirjoitti ensimmäisen lyhytelokuvansa "La Maudite" (Kirottu), joka esiteltiin Atakpamén (Togo) ensimmäisillä elokuvajuhlilla. Sen jälkeen hän käsikirjoitti toisen lyhytelokuvan, "Cica la petite Sorcière" (Cica, pieni noita). Sitten hän teki dokumenttielokuvan, "Tolegba", samannimisestä beniniläisestä jumalasta, jonka uskotaan suojelevan ihmisiä.
Elvire Adjamonsi on osallistunut useisiin televisiosarjoihin näyttelijänä. Tunnetuimpia niistä ovat "Un tour de vis" ja "Baobab", jotka esitettiin eri puolilla Afrikkaa. Hän työskenteli myös apulaisohjaajana La Chaîne 2 -televisiokanavalla Beninissä.
Elokuvatyönsä lisäksi Adjamonsi aloitti työn toimittajana ja graafisena suunnittelijana. Hän on työskennellyt useissa julkaisuissa, kuten ranskalaisessa afrikkalaista kulttuuria käsittelevässä "Afiavi"-lehdessä ja useissa beniniläisissä sanomalehdissä, kuten "Le Progrès", "l'Aurore", "Fraternité" ja "Le Béninois".
Elvire Adjamonsi on työskennellyt useilla elokuva-, teatteri ja musiikkifestivaaleilla Afrikassa, esimerkiksi Pointe-Noiren Les Journées Théâtrales en Campagnessa 2003 ja 2004, Banguin Le Ngombi Festivalilla 2001, Beninin Le Fithebillä 2006 ja Pointe-Noiren Nsangu Ndjindjillä 2008. Adjamonsi oli myös Beninin @fricourt-festivaalin johtajana.
Vuonna 2016 hän järjesti nukketeatterifestivaalin ja katutaidefestivaalin. Lisäksi Adjamonsi työskentelee orkesterien, teatteriryhmien, kulttuurilaitosten ja tuotantoyhtiöiden kanssa. Hänen unelmanaan on tehdä Afrikasta suuri taiteiden ja kulttuurin kohtauspaikka.
Clara von Rappard

Clara Julia Elisa von Rappard (19. toukokuuta 1857 Wabern - 12. tammikuuta 1912 Bern) oli sveitsiläinen taidemaalari. 
Von Rappard syntyi perheeseen, joka harrasti kulttuuria ja taidehistoriaa. Tyttären lahjat huomattiin jo varhain. Von Rappard opiskeli piirtämistä jo 12-vuotiaana Venetsiassa ja vuosina 1875- 1885 hän opiskeli Berliinin taideakatemian naisten luokalla. Hänen koulutukseensa kuului opintoja historiassa, kirjallisuudessa, maantieteessä ja taidehistoriassa. Hänen opettajiinsa lukeutuivat Adolph von Menzel ja Arnold Böcklin. Hän matkaili aikalaiseksi paljon ja vietti aikaa Ateenassa, Wienissä, Roomassa ja Istanbulissa. 
Vuosina 1886-1887 von Rappardilla oli oma ateljee Münchenissä ja hän osallistui moniin taidenäyttelyihin ympäri Eurooppaa uransa aikana ja myös Chicagon maailmannäyttelyssä vuonna 1893. Münchenissä ilmestyi vuonna 1897 hänen piirroksistaan kirja "Studien un Phantasien". 
Von Rappard oli eläissään Sveitsin tunnetuin naistaiteilija. Hän menehtyi pitkään vaivanneeseen keuhkosairauteen. Sairaus oli vaivannut jo 1890-luvun loppupuolella ja hoidoksi oli tarjottu myös hypnoosia.
Punakeltto

Punakeltto ("Crepis rubra") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, kelttojen ("Crepis") sukuun kuuluva kasvilaji, jota voidaan käyttää koristekasvina.
Punakeltto on yksivuotinen ja voi kasvaa 4–40 cm korkeaksi. Varsi voi olla täysin haaraton tai monihaarainen. Lehdet ovat jonkin verran liuskoittuneita. Kukintona on varren päässä yksittäin, joskus kaksittain, sijaitseva mykerö. Kukinta-aikaan mykerön halkaisija on 3–4 cm. Mykerön laitakukat ovat vaaleanpunaisia tai valkoisia ja kehräkukat tummemmanvaaleanpunaisia. Hedelmät ovat tummanruskeita, lenninhaivenellisia pähkylöitä. Lenninhaivenet ovat valkoisia ja 5–7 mm pitkiä.
Punakeltto kasvaa luonnossa itäisen Välimeren ympäristössä. Euroopassa lajia tavataan Italian eteläosissa, Kroatiassa, Albaniassa, Montenegrossa, Pohjois-Makedoniassa ja Kreikassa mukaan lukien Kreetalla sekä muilla itäisen Egeanmeren saarilla. Lisäksi lajia on tavattu Bulgariasta ja Turkista.
West Side Story (vuoden 2021 elokuva)

West Side Story on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen musikaalielokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Steven Spielberg. Elokuva perustuu samannimiseen Broadway-musikaaliin vuodelta 1957, joka taas perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään Romeo ja Julia. Elokuvan odotetaan seuraavan enemmän alkuperäisen Broadway-musikaalin juonta kuin vuoden 1961 elokuvamusikaalin juonta. Elokuvan pääosissa ovat Ansel Elgort ja Rachel Zegler sekä Ariana DeBose, David Alvarez, Mike Faist, Josh Andrés Rivera, Ana Isabelle, Corey Stoll, Brian d'Arcy James ja yksi vuoden 1961 elokuvan päänäyttelijöistä, Rita Moreno.
"West Side Story" sai ensi-iltansa Suomessa 8. joulukuuta 2021 ja Yhdysvalloissa kaksi päivää myöhemmin.
Vastaanotto.
Elokuva sai vuoden 2022 Oscar-gaalassa yhteensä seitsemän Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien parhaan elokuvan ja parhaan ohjauksen ehdokkuudet. Palkintoja se voitti yhden: Ariana DeBose palkittiin parhaasta naissivuosasta.
Johannes Heggland

Johannes Heggland (29. kesäkuuta 1919 Tysnes, Norja – 24. tammikuuta 2008 Tysnes, Norja) oli norjalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa "Folk under fjell" ilmestyi 1941. Hän kirjoitti myös novelleja sekä lasten- ja nuortenkirjoja.
Heggland on saanut Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon
Zeynab Habib

Zeynab Habib (s. Oloukèmi Zeynab Abibou, 25. syyskuuta 1975, Abidjan, Norsunluurannikko) on beniniläinen joruba ja maailmanmusiikin laulaja.
Elämä.
Zeynab Habib kasvoi suuressa muslimiperheessä ja osallistui koulujen musiikkikilpailuihin. Myöhemmin hän ilmoittautui Alladan yleissivistävään kouluun vuonna 1993. Vaikka hän suoritti arvosanan A lukiossa, hän keskeytti koulutuksensa musiikin tähden. Sen jälkeen hän alkoi esiintyä paikallisilla näyttämöillä ja isännöidä karaoke-baaria Alex -hotellissa Cotonoussa Beninissä yli vuoden ajan.
Hän voitti Kora-palkinnon vuonna 2005 kategoriassa Länsi-Afrikan paras naisartisti.
Esiintyessään konsertissa vuonna 2005 Zeynab Habib kiinnitti Super Quartz -orkesterin huomion, joka palkkasi myöhemmin hänet laulamaan heidän kanssaan. Tämä avasi hänelle mahdollisuuden tavata ja olla kumppanina tuon ajan merkittävien muusikoiden kanssa, kuten Fifi Rafiatou, Awilo Logomba, Jacky Rapon, Jimmy Hope, Nel Oliver (fespam, Kongo), Back Médio, KiriKanta ja Madou Isbat.
Zeynab Habib sai kansainvälistä tunnustusta musiikistaan. Vuodesta 2007 lähtien hän on ollut Beninin Unicefin hyvän tahdon lähettiläs.
Avaruusraketilla rakkauteen

Avaruusraketilla rakkauteen on George Freedlandin ohjaama saksalais-suomalainen tieteiselokuva vuodelta 1959. Elokuva perustuu Jack Londonin romaaniin Valkohammas. 
Elokuvassa Saksan liittotasavalta lähettää Wolff-nimisen susikoiran avaruusraketilla avaruuteen, mutta sen ruokinnassa ilmenee ongelmia, joten koira päätetään tuoda takaisin maan pinnalle. Wolffia kuljettanut raketti laskeutuu Suomen Lappiin. Tohtori Holm ja professori Robert lähtevät matkalle Suomeen etsiäkseen raketin laskeutumispaikkaa. Matkan aikana Holm kertoo Robertille aiemmasta Suomeen kohdistuneesta tutkimusmatkastaan, jolloin hän tapasi sääaseman omistajan tyttären Aran ja josta hän toi Wolffin mukanaan Saksaan.
Täysin tyydytetty nainen

Täysin tyydytetty nainen on Jouko ja Juha Turkan kirjoittama näytelmä. Se sai kantaesityksensä Jouko Turkan ohjaamana Porin Teatterissa 8.3.1997. Näytelmä oli niin sanotun rakkaustrilogian kolmas ja viimeinen osa. Ensimmäinen osa oli Lappeenrannan kaupunginteatterissa esitetty "Kumpi nauttii enemmän – mies vai nainen?" (1995) ja toinen Tampereen Työväen Teatterin "Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa" (1996). Rooleissa nähtiin mm. Hannu Müller, Ritva Tuutti, Mikko Jurkka ja Eeva Hakulinen.
Remontilla rahoiksi

Remontilla rahoiksi ("The Block") on australialainen tositelevisio-ohjelma, jossa remontoidaan/rakennetaan asuntoja eri alueilla ja myydään ne huutokaupassa mahdollisimman korkeaan hintaan. Ohjelman juontaa nykyään Scott Cam ja Shelley Craft toimii ns. ”co-hostina”. Ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran Australiassa vuonna 2003, tuolloin juontajana oli Jamie Durie. Suomessa ohjelmaa esitetään MTV3- ja AVA-kanavilla arkipäivisin. Ohjelmasta on jo tehty yhteensä 16 kautta, ja Suomessa esitetään parhaillaan kautta 16, kun 17. kausi on tuotannossa.
Jyothika

Jyothika Saravanan (o.s. Sadanah; s. 18. lokakuuta 1977 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka esiintyy pääasiassa tamilielokuvissa. Hän on esiintynyt myös joissakin telugu-, malajalam-, kannada- ja hindielokuvissa. Hän on voittanut kolme Filmfare Awards South -palkintoa, kolme Tamil Nadu State Film Awards -palkintoa, neljä Dinakaran-palkintoa, International Tamil Film Awards -palkinnon sekä muita palkintoja ja ehdokkuuksia. Hän on myös Kalaimamani-palkinnon saaja. "The Times of India" on luokitellut hänet Etelä-Intian parhaiden naisnäyttelijöiden joukkoon.
Hän debytoi Bollywoodissa hindielokuvassa "Doli Saja Ke Rakhna" (1997), jonka ohjasi Priyadarshan. Hän näytteli ensimmäisessä tamilielokuvassaan "Vaali" (1999) ja ensimmäisessä teluguelokuvassaan "Tagore" (2003) Chiranjeevin vastanäyttelijänä. Hän sai ensimmäisen Filmfare Awards South -palkintonsa "Vaalista" parhaana naistulokkaana. Hänelle myönnettiin Filmfaren parhaan tamilinaisnäyttelijän palkinto "Kushista" (2000). Tätä seurasi joukko menestyviä elokuvia ja hän sai näkyvyyttä suorituksistaan "Kushissa" (2000), "Perazhaganissa" (2004), "Chandramukhissa" (2005) ja "Mozhissa" (2007).
Jyothika jätti elokuvateollisuuden uransa huipulla mentyään naimisiin tamilinäyttelijä Suriyan kanssa 11. syyskuuta 2006 oltuaan parisuhteessa useita vuosia, ja jonka kanssa hän näytteli pariskuntaa seitsemässä elokuvassa. Hän palasi elokuviin "36 Vayadhinilessa" (2015), jossa hänen roolisuoritukselleen annettiin vahvat arvostelut ja hän sai elokuvasta Filmfaren kriitikkopalkinnon parhaana tamilinaisnäyttelijänä. "36 Vayadhinilen" menestyksen jälkeen hän esiintyi useissa naiskeskeisissä elokuvissa, kuten "Magalir Mattum" (2017), "Naachiyaar" (2018), "Kaatrin Mozhi" (2018), "Raatchasi" (2019), "Ponmagal Vandhal" (2020) ja näytteli myös naispääroolia Mani Ratnamin elokuvassa "Chekka Chivantha Vaanam" (2018).
Peter Andreas Heiberg

Peter Andreas Heiberg (1758 Vordingborg, Tanska – 1841 Pariisi, Ranska) oli tanskalainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1800 Pariisissa.
Heiberg kirjoitti yhteiskunnallisia satiireja, joiden kohteena ovat kuningas, hallitus ja aatelisto. Lisäksi hän kirjoitti komedioita, laulunäytelmiä ja lauluja. Kriittisen toimintansa ja tuotantonsa vuoksi hän joutui maanpakoon. Hänen puolisonsa oli vuoteen 1801 kirjailija Thomasine Buntzen. Heidän poikansa oli kirjailija Johan Ludvig Heiberg.
Polestar

Polestar on kiinalaisen Geelyn omistama autovalmistaja. Geely (), täydellisemmältä nimeltään Zhejiang Geely Holding Group Co., Ltd. (), on Kiinan suurimpia autonvalmistajia. Vuonna 2015 yhtiö raportoi valmistaneensa kaikkiaan 509 863 autoa (nousua edellisvuoteen). Polestar ja sen tuotantolaitokset sijaitsevat Kiinassa, mutta pääkonttori Torslandassa Göteborgissa Ruotsissa.
Polestar perustettiin 1996 STCC-tallina. Volvo osti tallin heinäkuussa 2015 ja nimesi sen uudelleen Cyan Racingiksi. Polestar on vuodesta 2017 lähtien valmistanut hybridi- ja sähköautoja oman brändinsä alla.
Jean Chalgrin

Jean Chalgrin, koko nimeltään Jean-François-Thérèse Chalgrin, (1739 Pariisi – 20. tammikuuta 1811 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti, jonka tunnetuimpia suunnittelutöitä on Pariisin riemukaari. Hän edustaa uusklassista tyylisuuntaa.
Chalgrin opiskeli arkkitehtuuria Étienne-Louis Boulléen johdolla ja työskenteli sen jälkeen arkkitehti Giovanni Niccolò Servandonin apulaisena. Chalgrin voitti Prix de Rome -palkinnon 19-vuotiaana vuonna 1758 ja matkusti saamallaan apurahalla Roomaan seuraavana vuonna. Hän palasi Ranskaan vuonna 1763. Chalgrin toimi vuodesta 1763 Pariisin rakennustöiden tarkastajana. Hänen suunnittelemansa on Collège de France.
Chalgrin suunnitteli Pariisiin Saint Philippe du Roule -kirkon ankaraan klassistiseen tyyliin. Sen päälaivassa on joonialaiset pylväät ja tynnyriholvi, ja pylväikkö kiertää myös apsista. Sisäänkäyntiä kehystävät puolestaan toskanalaiset pylväät. Chalgrin suunnitteli Versaillesiin Pavillon de Musiquen. Hän viimeisteli Servandonin suunnitteleman St Sulpicen kirkon. Hän suunnitteli myös useita puutarhoja. Hänen päätyönsä on Pariisin riemukaari (Arc de Triomphe), jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1806. Chalgrin kuoli vuonna 1811, eikä hän ehtinyt nähdä riemukaarta valmiina. Riemukaaren viimeisteli vuonna 1836 Guillaume Abel Blouet. Siitä tuli suunniteltua korkeampi, ja muutenkin suunnitelmaan tehtiin muutoksia.
Peta Wilson

Peta Gia Wilson (s. 18. marraskuuta 1970 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen näyttelijä, alusvaatesuunnittelija ja malli. Hänet tunnetaan nimiroolistaan televisiosarjassa "Nikita" (1997–2001), joka perustuu Luc Bessonin elokuvaan "Tyttö nimeltä Nikita" (1990). Hän on myös näytellyt yhtä pääosaa elokuvassa "Herrasmiesliiga" (2003) sekä pientä sivuosaa elokuvassa "Superman Returns" (2006).
Manfred Peter Hein

Manfred Peter Hein (25. toukokuuta 1931 Darkehmen, Itä-Preussi – 10. toukokuuta 2025 Espoo, Suomi) oli Suomessa asunut saksalaissyntyinen kirjailija ja kääntäjä.
Hein julkaisi runokokoelmia ja niiden ohella toimitti ja käänsi saksaksi suomalaisen runouden antologioita samoin kuin suomalaista kirjallisuutta. Hän toimitti käännöskirjallisuutta sisältävän sarjan "Trajekt" ja vuosikirjaa "Trajekt", jossa hän on julkaissut Aleksis Kivi -tutkielman "Die Kanonisierung eines Romans: Alexis Kivis Sieben Brüder 1870–1980" (1984).
Vanessa Nakate

Vanessa Nakate (s. 15. marraskuuta 1996) on ugandalainen ilmastoaktivisti. Vuonna 2020 BBC nosti hänet 100 Women -listalleen.
Tausta ja yksityiselämä.
Nakate syntyi Kampalassa vuonna 1996. Hän valmistui Makerere University Business School -yliopistosta vuonna 2019 pääaineenaan liikejohtaminen.
Aktivismi.
Ensimmäisen mielenosoituksensa Nakate järjesti yksin joulukuussa 2018 Ugandan parlamenttitalon edessä. Hän kertoo saaneensa idean ilmastoaktivismiin Greta Thunbergilta ja järjestää mielenosoituksensa perjantaisin tai lauantaisin ruuhka-aikaan 7–8 välillä.
Nakate on myös perustanut Rise up Climate Movement -liikkeen, jonka pyrkimyksenä on tuoda esille afrikkalaisten ääniä koskien ilmastonmuutosta ja sen aiheuttamia haittoja kansainvälisessä kontekstissa.
Vuonna 2020 Nakate kertoi, että ilmastoaktivismi Ugandassa eroaa kahdella merkittävällä tavalla ilmastoaktivismista Euroopassa: ihmisillä ei ole riittävästi tietoa ilmastonmuutoksesta ja sananvapaus on Afrikassa huonommalla tolalla verrattuna Eurooppaan.
Maaliskuussa 2022 ugandalaiset ympäristöaktivistit hyökkäsivät TotalEnergiesin megaöljyprojektiin Itä-Afrikassa. Ranskan kansalliskokous otti vastaan ​​neljä johtavaa nuorisoaktivistia lobbaamaan hallitusta ottamaan kantaa hankkeeseen. Vanessa Nakate oli yksi heistä.
Juulia Kataja

Juulia Kataja (s. 24. helmikuuta 2001) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Naisten Salibandyliigassa kaudesta 2016–2017 alkaen. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän edusti hämeenlinnalaista Steelersiä, kaudella 2018–2019 lahtelaista Pelicans SB:tä, kaudella 2019–2020 helsinkiläistä EräViikinkejä, kaudella 2020–2021 nurmijärveläistä SB-Prota ja kaudella 2021–2022 jälleen Steelersiä. Kaudesta 2022–2023 alkaen hän on edustanut tamperelaista Classicia. Hän on pelannut runkosarjassa 150 ottelua ja pudotuspeleissä 55 ottelua, joista 15 ottelua kaudella 2020–2021 sekä Classic-kausillaan 11, 13 ja 13. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2025 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 2021, 2023 ja 2024.
Kataja pelasi juniorina Riihimäen RSS Panthersissa poikien SM-sarjassa C1-ikäluokkaan saakka, ja vuonna 2015 hän pelasi C2-poikien liigafinaaleissa.
Kataja on pelannut Suomen maajoukkueessa huhtikuun 2025 loppuun mennessä yhdeksän maaottelua.
Uudenmaan upein

Kilpailun isännyydestä huolehtivat Vermon ravirata ja Uudenmaan Hevosenomistajat ULHO ry. Sarjamääritys on voittosummaperusteinen.
Kilpailu on avoin Suomen kilpailurekisterissä oleville 4-vuotiaille Suomessa syntyneille lämminverisille. Kilpailuoikeus on hevosella, jonka kasvattajan kotipaikka hevosen rekisteröintihetkellä on vanhan Etelä-Suomen läänin alueella, johon kuuluu 72 eri paikkakuntaa.
Seuraavat paikkakunnat kuuluvat alueeseen: Artjärvi, Asikkala, Askola, Espoo, Forssa, Hamina, Hanko, Hartola, Hattula, Hausjärvi, Heinola, Helsinki, Hollola, Humppila, Hyvinkää, Hämeenkoski, Hämeenlinna, Iitti, Imatra, Inkoo, Janakkala, Jokioinen, Järvenpää, Karjalohja, Karkkila, Kauniainen, Kerava, Kirkkonummi, Kotka, Kouvola, Kärkölä, Lahti, Lapinjärvi, Lappeenranta, Lemi, Liljendal, Lohja, Loppi, Loviisa, Luumäki, Miehikkälä, Myrskylä, Mäntsälä, Nastola, NummiPusula, Nurmijärvi, Orimattila, Padasjoki, Parikkala, Pernaja, Pornainen, Porvoo, Pukkila, Pyhtää, Raasepori, Rautjärvi, Riihimäki, Ruokolahti, Ruotsinpyhtää, Savitaipale, Sipoo, Siuntio, Suomenniemi, Sysmä, Taipalsaari, Tammela, Tuusula, Vantaa, Vihti, Virolahti, Ylämaa sekä Ypäjä.
Mahdolliset tulkintatapaukset ratkaisee Vermo. Kilpailu ajetaan Vermossa Suomen Hippoksen hyväksymänä ajankohtana keväällä.
Uudenmaan Upein 1993-2021.
ULHO Uudenmaan Upein on kasvattajakilpailu Etelä-Suomen läänin alueella syntyneille 3-vuotiaille lämminverisille. Titteli ratkaistiin 2140 metrin tasoitusajossa, jossa tammat saivat 20 metrin etumatkan.
Kilpailu siirtyi kalenterissa nelivuotisikäluokan kevään ensimmäiseksi suurkilpailuksi vuonna 2022.
Aada Isometsä

Aada Isometsä (s. 7. heinäkuuta 2003) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa nurmijärveläisen SB-Pron joukkueessa kausina 2019–2023 ja jälleen kaudesta 2024–2025 alkaen.
Isometsä pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 24 runkosarjaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Koronavirusepidemian vuoksi kausi keskeytettiin ennen pudotuspelien alkua. Kaudella 2020–2021 Isometsä pelasi runkosarjassa 24 ottelua, joissa hän teki 15 maalia ja sai kuusi syöttöpistettä. Kauden 15 pudotuspelissään hän teki viisi maalia ja sai kaksi syöttöpistettä. Hän saavutti toistaiseksi ainoana SM-mitalinaan hopeaa. Kaudella 2021–2022 Isometsä pelasi liigassa 21 runkosarjaottelua, joissa tilastomerkintöinä oli seitsemän maalia ja kaksi syöttöä, sekä kolme pudotuspeliä ilman tehopisteitä. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 20 runkosarjaottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja antoi yhden maalisyötön, sekä kolme pudotuspeliä saamatta tehopisteitä. Isometsä pelasi välillä Divarissa espoolaisen Northern Starsin joukkueessa. Hän palasi liigaan marraskuussa 2024 ja pelasi kaudella 2024–2025 liigassa 12 runkosarjaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja sai kolme syöttöpistettä, sekä kahdeksan pudotuspeliä ilman tehopisteitä.
Aada Isometsän isä on maastohiihdon arvokisamitalisti Jari Isometsä.
Meri-Helmi Höynälä

Meri-Helmi Höynälä (s. 30. tammikuuta 2001) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Naisten Salibandyliigassa nurmijärveläisen SB-Pron joukkueessa kausina 2018–2021 ja Turun Palloseurassa kaudesta 2021–2022 alkaen.
Höynälä pelasi Nurmijärvellä kolmen kauden aikana liigan runkosarjassa 69 liigaottelua, joissa hän teki 30 maalia ja sai 24 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä oli 26, ja niissä hän teki kolme maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2019 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 2021. Koronavirusepidemian vuoksi kausi kausi 2019–2020 keskeytettiin ennen pudotuspelien alkua.
Höynälä pelasi TPS:ssä kaudella 2021–2022 runkosarjassa 21 ottelua, joissa hän teki 16 maalia ja sai 12 syöttöpistettä. Hän teki 14 pudotuspelissä viisi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Kuudennessa loppuottelussa Porvoon Salibandyseuraa vastaan Höynälä teki TPS:n 3–3-tasoitusmaalin ja jatkoajalla 4–3-voittomaalin, mikä siirsi mestaruusratkaisun seitsemänteen loppuotteluun. Sen TPS voitti, ja Höynälä sai uransa toisen Suomen-mestaruuden. Kaudella 2022–2023 hän pelasi runkosarjassa 21 ottelua, joissa hän teki 18 maalia ja antoi 19 maalisyöttöä, sekä pudotuspeleissä kymmenen ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. Tämäkin kausi päättyi Suomen-mestaruuteen. Kaudella 2023–2024 Höynälä pelasi 20 runkosarjaottelua, joissa hän teki 13 maalia ja antoi 19 maalisyöttöä, sekä pudotuspeleissä 13 ottelua, joissa hän teki 14 maalia ja antoi 14 maalisyöttöä. Hän oli pudotuspelien pistetilaston ykkönen ja voitti kolmannen peräkkäisen ja kaikkiaan neljännen Suomen-mestaruutensa. Kaudella 2024–2025 hän pelasi runkosarjassa 19 ottelua, joissa hänelle kertyi 28 maalia ja 19 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän pelasi 12 ottelua, joissa hän teki 11 maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä. Hän saavutti SM-hopeaa ja oli jälleen pudotuspelien pistetilaston ykkönen.
Höynälä on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa huhtikuun 2025 loppuun mennessä 51 ottelua ja tehnyt niissä 16 maalia sekä saanut 14 syöttöpistettä. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 2021 ja 2023.
Strzeleczki

Strzeleczki ("Gmina Strzeleczki", ) on maalaiskunta Krapkowicen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 7 398. Kunnan hallintokeskus on Strzeleczkin kylä.
Strzeleczkin kunnan yhdeksän kylää ovat Dobra, Dziedzice, Komorniki, Kujawy, Łowkowice, Moszna, Pisarzowice, Racławiczki, Smolarnia, Strzeleczki, Ścigów, Wawrzyńcowice sekä Zielina. Sen pinta-ala on noin 118 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat voivodikunnan tiet 414 ja 409 sekä rautatielinja 306. Strzeleczki rajautuu Białan, Głogówekin, Gogolinin, Krapkowicen ja Prószkówin kuntiin. Osa sen alueesta sijaitsee Racibórzin laaksossa ja osa Niemodlinin tasangolla. Kunnan pinta-alasta noin 37 prosenttia on metsän peitossa.
Vuoden 2019 joulukuussa 52,0 prosenttia Strzeleczkin kunnan asukkaista oli naisia ja 48,0 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 16,2 prosenttia, työikäiset 64,8 prosenttia ja eläkeikäiset 19,1 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 41,7 vuotta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 32,9 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema. Strzeleczkin kunnan työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa 6,4 prosenttia.
Burcu Çetinkaya

Burcu Çetinkaya (s. 19. maaliskuuta 1981 Istanbul) on uransa päättänyt turkkilainen ralliautoilija ja nykyinen TV-toimittaja. Hän osallistui vuosien 2006 ja 2018 välillä 15 MM-ralliin sijoittumatta kuitenkaan kertaakaan pisteille. Ralliautoilun IRC-sarjassa Çetinkaya kilpaili täyden kauden 2010 ja vielä kahdessa rallissa kaudella 2011. IRC-sarjassa hän sijoittui sijalle 37. kahdella sarjapisteellään.
Çetinkayan kartanlukijoina toimivat pääasiallisesti hänen maanmiehensä Nehir Yilmaz, Cicek Güney ja Bahadir Gücenmez. Vuonna 2018 Marmarisin alueella ajetussa Turkin MM-rallissa hänen kartturinaan istui ukrainalainen Inessa Tushkanova. Ralli on ainakin tällä erää viimeinen Çetinkayan uralla.
Canterburyn ja Yorkin kiista

Canterburyn ja Yorkin kiista oli pitkään jatkunut konflikti keskiaikaisessa Englannissa Canterburyn ja Yorkin arkkihiippakuntien välillä. Se alkoi pian Englannin normannivalloituksen jälkeen ja kesti useita vuosia. Canterburyn arkkipiispasta oli tullut Englannin johtava kirkonmies. Yorkin arkkipiispa taas säännöllisesti väitti olevansa samanarvoinen kuin Canterburyn arkkipiispa, joka ei tätä hyväksynyt ja halusi hallinnollisen ylivallan Yorkiin nähden. Vuonna 1127 kiista ratkaistiin lähinnä Yorkin hyväksi, sillä heidän ei tarvinnut alistua Canterburyn vallan alle. Tämänkin jälkeen oli kuitenkin vielä asemaan ja arvovaltaan liittyviä erimielisyyksiä.
Laraïba Seibou

Laraïba Gnon Cessy Seibou (6. joulukuuta 2000 Benin) on beniniläinen uimari, joka edusti maataan vuoden 2016 kesäolympialaisissa. 
Kesäolympialaiset 2016.
Ennen Rion olympialaisia Seiboun tilastotulos 50 metrin vapaauinnissa oli 37,67, joka oli olympialaisten B-rajaa 26,17 heikompi. Hän kilpaili Riossa Beninille myönnetyllä villillä kortilla. Seibou sijoittui 50 metrin vapaauinnin alkuerässään toiseksi ajalla 33,01 ja karsiutui, kun heikoin välieräpaikkaan riittänyt aika oli 24,82.
Muu ura.
Seibou edusti Beniniä uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 Hangzhoussa Kiinassa.
Vihdin seurakuntatalo

Vihdin seurakuntatalo (ruots. "Vichtis församlingshus") on Vihdin seurakunnan seurakuntatalo Vihdin kirkonkylässä.
Historia ja arkkitehtuuri.
Ensimmäisen kerran tarve seurakuntatalosta nostettiin esiin Vihdin seurakunnassa jo 1920-luvulla, kun Vihdin pikkupappila, eli Kuortilan talo havaittiin liian pieneksi suurten juhlien järjestämistä varten. Kuitenkin vasta vuonna 1979 arkkitehti Touko Saaren suunnittelema seurakuntatalo valmistui kirkonkylään Vihdin pappilan alapuolelle.
Vihdin seurakuntatalossa on kaksi juhlasalia; seurakuntasali ja suuri juhlasali, johon voidaan tarpeen tullen liittää myös toimituskappeli. Juhlasalin päätyseinällä on kuvanveistäjä Uuno Poikosen puureliefi "Pääsiäisfuuga". Saliin mahtuu 200 henkeä ja seurakuntasaliin noin 50 henkeä. Salien lisäksi rakennuksessa on suuri keittiö, takkahuone, kokoushuone, sekä kirkkoherranvirasto ja taloustoimisto. Talon yhteydessä on myös muutamia asuntoja.
Nykytilanne.
2010-luvulla kirkkoherranvirasto ja taloustoimisto muuttivat Vihdin seurakuntatalolta Nummelaan johtuen rakennuksen sisäilmaongelmista. Rakennusta remontoitiin, mutta seurakunta ei ole saanut sisäilmaongelmia kuriin ja rakennus suljettiin käytöltä vuoden 2019 alussa. Vihdin seurakunnan kirkkoneuvosto teki päätöksen rakennuksen purkamisesta ja uuden rakennuksen rakentamisesta paikalle, sillä rakennuksen korjauksen ei ole katsottu olevan kannattavaa. Asiassa kuitenkin tuli täyskäännös vuoden 2021lokakuussa, jolloin Luoteis-Uusimaa uutisoi, että Vihdin kirkkoneuvosto aikoo saada seurakuntatalon uudelleen käyttöön muun muassa sisäilmapuhdistimilla ja tiivistysremontilla.
Bella Agossou

Bella Agossou (arabiaksi بيلا أجوسو; s. 1981, Savalou, Benin) on beniniläinen, espanjalaisissa elokuvissa esiintynyt näyttelijä.
Ura.
Bella Agossou aloitti uransa Beninissä teatterinäyttelijänä hänen luomassaan ja kehittämässään "Sonangnon" -ryhmässä.
Neljä vuotta ryhmän perustamisen jälkeen hän muutti Espanjaan vuonna 2002. Siellä hän opetteli katalaanin ja espanjan kielet, jotta voisi jatkaa näyttelijän uraansa. Hän näytteli elokuvassa "Un cuento de Navidad" (Joulutarina). Siinä hänellä oli johtava rooli naisena, jota poliisi etsii puuttuvien paperien takia laittomana maahanmuuttajana.
Myöhemmin kriitikot ylistivät Bella Agossoun näyttelemiä rooleja useissa afrikkalaisissa ja kansainvälisissä elokuvissa, kuten "Los" "Nuestros", "Moranetta, Nadalin cuento" ja "Palmeras en la Nieve" . Agossou esitteli lehdistölle 13. heinäkuuta 2017 NOK-nimisen myymälän.
Women of All Red Nations

Women of All Red Nations eli WARN on vuonna 1974 perustettu intiaaninaisten järjestö. WARN perustettiin Amerikan intiaaniliikkeen rinnalle, kun naisilla ei katsottu olevan tarpeeksi valtaa sen riveissä. Näkyvästi se puuttui esimerkiksi intiaaninaisten sterilisointiin intiaanireservaateilla 1970-luvulla. WARN on sittemmin vastustanut esimerkiksi kaivoshankkeita intiaanien mailla.
Historia.
Amerikan intiaaniliike eli American Indian Movement (AIM) oli saanut alkunsa 1960-luvulla. Liikkeeseen kuului myös intiaaninaisia, mutta heidän roolinsa järjestössä jäi usein vain tukeen. Usein järjestön naiset huomasivat, että heidät sivutettiin AIM:n toiminnassa kokonaan. Niinmpä osa halusi perustaa erityisen naistenjärjestön sen rinnalle. Vuonna 1974 yli kolmestakymmenestä heimosta kokoontui naisia Rapid Cityssä Etelä-Dakotassa. Tapaamisesta sai alkunsa Women of All Red Nations eli WARN. WARN:n kautta intiaaninaiset saattoivat saada suuremman äänitorven asioissa, jotka koskettivat erityisesti heitä. Sen pääasiallisia aiheita olivat opiskelumahdollisuudet, terveydenhuolto, lisääntymisoikeudet ja naisten vastainen väkivalta. WARN tuki myös vankiloissa olevia intiaanimiehiä. Osa WARN:n jäsenistä teki yhteistyötä muiden naisjärjestöjen kuten National Organization for Womenin kanssa.
WARN kamppaijoi myös ympäristöasioiden puolesta. Esimerkiksi lakotat ja navajot kärsivät uraanikaivoshankkeista, joita WARN vastusti. Monet järjestön jäsenet tulivat sittemmin tunnetuksi laajemmassa politiikassa. Heihinn lukeutui esimerkiksi Vihreän puolueen varapresidenttiehdokkaana ollut Winona LaDuke.
Naisten sterilointi.
Yksi huomattava WARN:n esiin ottama ongelma oli intiaaninaisten laajamittainen sterilointi Intiaanien terveyspalvelussa (Indian Health Service, IHS). Vastaavia ohjelmia harjoitettiin eugeniikkana, jonka tarkoituksena oli vähentää väestönkasvua väestöluokissa, joita pidettiin älyllisesti jälkeenjääneinä tai vain köyhinä. Vastaavat hankkeet muualla Yhdysvaltain yhteiskunnassa olivat pääosin päättyneet toisen maailmansodan ja natsi-Saksan varoittavan esimerkin jälkeen, mutta ne olivat edelleen vielä 1970-luvulla yleisiä intiaanireservaateilla. WARN:n mukaan vaikka sterilointitoimenpiteille saatiin niiden kohteen lupa usein kirjallisena, mutta käytännössä lupalomakkeita ei esimerkiksi tarjottu naisten omalla äidinkielellä. Naisia oli myös uhattu esimerkiksi sosiaalitukien menetyksellä tai terveyshaitoilla. WARN nosti esiin myös kaksi tapausta, joissa vain 15-vuotiat tytöt olivat luulleet menevänsä yksinkertaiseen nielurisaleikkaukseen, mutta sen sijaan he olivat tulleet steriloiduksi. Vastaavien hankkeiden aikana steriloitujen intiaaninaisten määrää ei tunneta varmuudella. WARN:llä oli huomattava osuus steriloinnin päättämisessä.
Laukaan terveysasema

Laukaan terveysasema on Laukaan kunnan keskustaajamassa sijaitseva Keski-Suomen hyvinvointialueen ylläpitämä terveysasema. Terveysasemalla toimivat lääkäreiden ja hoitajien vastaanotot, diabeteshoitaja, muistihoitaja, palveluohjaaja ja hoitotarvikejakelu. Suun terveydenhuollon vastaanotto, neuvola, kuntoutus ja mielenterveys- ja päihdepalvelut toimivat myös. Terveysasemalla on myös vuodeosasto. Laukaan terveysasemalla toimii myös röntgen sekä Fimlabin laboratorio. 
Laukaan kunnan eteläosassa perusterveydenhoitoa tarjotaan Lievestuoreen terveysasemalla (eli Lievestuoreen sivuvastaanotossa: Liepeentie 45, Lievestuore).
Maulévrier

Maulévrier on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee noin 12 kilometriä Cholet'n kaupungista kaakkoon.
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1680 rakennettu linna "Château de Colbert", ja erityisesti linnan itämainen puisto, "Parc oriental de Maulévrier". Itämaisen puistoon kuuluva japanilainen puutarha on Euroopan suurimpia. Puiston suunnitteli arkkitehti Alexandre Marcel 1900-luvun alussa. Puisto pääsi huonoon kuntoon 1950-luvulla, mutta vuonna 1980 aloitettiin sen kunnostaminen yhteiskunnan varoilla. Nykyään puistossa on 300 eksoottisen kasvia, ja siellä käy vuosittain yli satatuhatta vierailijaa.
Luettelo Venäjän puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Venäjän puolueista.
Tällä hetkellä edustettuna Valtioduumassa.
Valtioduuman suurin puolue on duuman vaalien 2016 jälkeen kansanpuolue Yhtenäinen Venäjä.
Grégory Fitoussi

Grégory Fitoussi (s. 13. elokuuta 1976 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Grégory Fitoussi syntyi Pariisissa vuonna 1976. Hän jätti kulttuurimediaation opintonsa kesken 20-vuotiaana ja aloitti näyttelijäksi opiskelun näyttelyvalmentaja Jack Waltzerin johdolla. Myös Grégoryn veli Mikaël Fitoussi on näyttelijä.
Fitoussi tuli ranskalaiselle yleisölle tutuksi sitcomista Saint-Tropez (ransk. "Sous le soleil"), jossa hän näytteli vuosina 1998-2001. Maailmanmainetta hän sai roolistaan asianajajana Canal+:n televisiosarjassa Engrenages, jota on esitetty yli 70 maassa.
Toni Cade Bambara

Toni Cade Bambara, syntymänimeltään Miltona Mirkin Cade (25. maaliskuuta 1939 - 9. joulukuuta 1995), oli afroamerikkalainen kirjailija, dokumenttielokuvien tekijä, aktivisti ja yliopistoprofessori. Hänen tunnettuja teoksiaan ovat muun muassa novelli "Blues Ain't No Mockin Bird" ja romaani "The Salt Eaters".
Pélagie Gbaguidi

Pélagie Gbaguidi (1965, Dakar, Senegal) on beniniläinen taiteilija, joka asuu ja työskentelee Brysselissä. Hänet tunnetaan maalauksistaan ja piirustuksistaan, joiden otsikko on "le Code noir", jotka herättävät orjakaupan väkivallan ja sen aiheuttamat traumat seuraaville Länsi-Afrikan kulttuurien sukupolville. 
Pélagie Gbaguidin teos otsikolla "The Missing Link. Dicolonisation Education by Mrs Smiling Stone" oli esillä Kasselin 14. documentassa Kasselissa ja Ateenassa vuonna 2017.
Elämäkerta.
Pélagie Gbaguidi syntyi Dakarissa vuonna 1965. Hän opiskeli taidetta Liègessä Belgiassa l'École des beaux-arts Saint-Lucissa, josta valmistui vuonna 1995.
Työ.
Pélagie Gbaguid kutsuu itseään nykyajan "griootiksi". Se tarkoittaa perinteisesti Länsi-Afrikan suullisen perinteen tallentajaa ja välittäjää fyysisen alueen ja esi-isien välillä, jotka käyttävät taidetta ja musiikkia kääntämisen keinoina. Griootti kyseenalaistaa yksilön kokemuksen omaksumalla muinaiset sanat ja mallintaa ne taiteeksi heidän elävien jälkeläistensä tulkittaviksi.
Hänen taiteensa on trauman merkkien ja jälkien antologia. Se keskittyy siirtomaa-ajan ja postkolonialistisen Afrikan historian arkistointiin. Teoksillaan hän pyrkii paljastamaan menneisyyden väkivaltaisimpien vaikeuksien unohtamisen prosessin. Yrittäessään paljastaa tukahdutetut muistot, hänen käsittelemänsä abstraktit ideat näyttävät herättävän taiteilijassa kiireen antaa niille muoto. Tästä tarpeesta luoda vapauttavia kuvia tulee korpus, josta nykyiset muodot voidaan piirtää.
Kioski (televisiosarja)

Kioski on Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa 14. maaliskuuta 2021 julkaistu suomalainen komediasarja. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Aino Lappalainen, Anna Lappalainen ja Janne Reinikainen, joka on myös ohjannut sarjan. "Kioski" perustuu Jani Volasen ja Pirjo Longan alkuperäisideaan.
Sarja sijoittuu Helsingin Pasilassa olevaan Femmakioskiin, jossa työskentelevät Raisa (es. Lotta Kaihua) ja Tane (es. Paavo Kinnunen).
Dominique Zinkpè

Dominique Zinkpè (s. 1969 Cotonou, Benin) on beniniläinen kuvataiteilija, joka tekee maalauksia, veistoksia ja installaatioita. Häntä kutsutaan joskus "Afrikan Basquiatiksi". Dominique Zinkpè saa inspiraationsa sekä maansa kulttuurista, voodoosta, että päivittäisestä afrikkalaisesta ympäristöstä, erityisesti puskatakseista. Hän asuu ja työskentelee Cotonoussa.
Elämäkerta.
Zinkpè aloitti maalaamaan teini-ikäisenä opiskellessaan Ranskan kulttuurikeskuksessa Cotonoussa, jossa hän oppi tekniset perusteet kirjastossa olevista oppikirjoista. Beninissä ei ollut taidekouluja eikä nykytaiteen museoita, joten hän opetteli vanhempien neuvojen mukaan. Hän toimi ompelijana päivisin ja maalasi yöllä pystyäkseen toteuttamaan visionsa ryhtyä taiteilijaksi.
Zinkpè aloitti taiteellisen uransa osallistumalla lukuisiin työpajoihin ja residensseihin Afrikassa ja Euroopassa. Hänen taiteensa huomattiin, ja hän sai Young African Talent -palkinnon Abidjannissa vuonna 1993. Vuonna 2002 hänelle myönnettiin Dakarin biennaalissa Uemoa-palkinto.
Näkökulmia tuotantoon.
Dominique Zinkpè löytää inspiraationsa animistisesta kulttuurista ja voodoo-seremonioista. Hän käsittelee aiheita, jotka liittyvät esi-isien kulttuureihin ja nykymaailman ristiriitoihin sekä läheisyyteen, sukupuoleen, pyhyyteen ja rienaavuuteen. Hän käyttää teoksissaan monenlaisia materiaaleja, kuten säkkikangasta, loppuun käytettyjä autoja ja jopa hôhô-figuriineja, joita käytetään perinteisesti kaksoskultissa Etelä-Beninissä.
Näyttelyt.
Zinkpè on ollut edustettuna useissa yhteis- ja yksityisnäyttelyissä Beninissä sekä muun muassa Etelä-Afrikassa, Pariisissa, Lontoossa, Sao Paulossa, Frankfurtissa, Senegalissa ja Sveitsissä.
Anitta Toivio

Anja Anitta Toivio (s. 1953 Pielisjärvi) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä. Toivio asuu ja työskentelee Kangasalan Sahalahdessa. Hän on opiskellut kuvataidelinjalla vuosina 1991–1992 Oriveden Opistossa ja opiskeli taidehistoriaa 1993–1994 Tampereen yliopistossa. Vuosina 1994-1997 Toivio opiskeli kuvanveistäjäksi Kankaanpään taidekoulussa ja kävi vuonna 1996 vaihto-oppilaana Tallinnan taidekorkeakoulussa. Hän suoritti psykokuvataideterapian perusopinnot vuosina 2009–2019 ja osallistui ikonimaalauksen kursseille Valamon kansanopistossa Heinävedellä 2019 ja 2020. Toivio tekee myös ympäristö- ja yhteisötaidetta.
Kankaanpäässä on kaksi Anitta Toivion tekemää julkista taideteosta. Hautausmaan lähellä olevassa Kappelipuistossa on kiviteos "Kiven elämä", joka valmistui vuonna 1995 ja taidekoulun lähellä on isokokoinen keraaminen veistos "Muotokuva", joka on paljastettu vuonna 1996. Toivio on lisäksi tehnyt Kankaanpäähän yhdessä Arja Maarit Puhakan, Timo Hannusen, Tero Liljamon, Marko Mertalan, Ilpo Heinäsen ja Mikko Karvisen kanssa Kirkkokadun varren kallioleikkaukseen ympäristöteoksen "Löydetty aika", joka valmistui vuonna 1998.
Sahalahden lähikirjaston edustalla Kangasalla on Toivion graniitti- ja teräsveistos "Suojelusenkeli". Pälkäneellä on Toivion 2004 tekemä paikallisia urheilijoita kunnioittava pienoispatsassarja "Liikkeellä", jonka osina ovat Väinö Sipilän patsas, Toivo Salosen patsas ja Jouko Gripin patsas.
Toivio on pitänyt vuoden 2010 jälkeen liki 20 yksityisnäyttelyä Suomessa ja muun muassa Saksassa, Yhdysvalloissa ja Italiassa. Hän on osallistunut myös yli 30 ryhmä- ja yhteisnäyttelyyn.
Lin Ying-meng

Lin Ying-meng (; s. 20. lokakuuta 1983) on taiwanilainen poliitikko, joka toimii Taipein kaupunginvaltuustossa vuodesta 2018 alkaen. Hän oli yksi ensimmäisistä taiwanilaisista avoimesti seksuaalivähemmistöön kuuluneista poliitikoista, jotka ovat tulleet valituksi.
Tausta.
Lin syntyi Taichungissa vuonna 1983 Lin on valmistunut kansallisesta Tsing Hua -yliopistosta pääaineenaan sosiologia. Valmistumisensa jälkeen Lin toimi muun muassa mobiilisovellusten kehittäjätiimissä.
Poliittinen ura.
Lin asettui ehdolle Uusi valta -puolueen listoilta. Hän erosi puolueesta elokuussa 2020, koska katsoi puolueen hylänneen alkuperäisen ideologiansa. Hän siirtyi itsenäiseksi edustajaksi..
Taiwanin laillistaessa samaa sukupuolta olevien avioliitot vuonna 2019 Lin oli vaatimassa Taipein kaupunginvaltuustossa, että kaikki halukkaat pääsisivät naimisiin 25. toukokuuta. Lopulta kaupungin kotitalousrekisterin työntekijät päättivät jäädä ylitöihin asian varmistamiseksi.
Yksityiselämä.
Lin on biseksuaali. Hän ollut parisuhteessa sosiaalidemokraattista puoluetta edustavan Miao Po-yan kanssa. Marraskuussa 2019 kerrottiin, että Lin oli parisuhteessa Carlos-nimisen miehen kanssa..
Janice Romary

Janice-Lee York Romary (6. elokuuta 1927 San Mateo – 31. toukokuuta 2007 Klamath Falls) oli yhdysvaltalainen florettimiekkailija ja moninkertainen olympiaedustaja.
Ensimmäisen kerran Romary osallistui olympialaisiin Lontoon olympialaisissa 1948. Romary voitti alkulohkossaan neljä ottelua viidestä. Jatkolohkossaan Romary voitti kolme ottelua ja hävisi kaksi eikä päässyt välierävaiheeseen. Helsingin olympialaisissa Romary voitti alkulohkonsa kaikki neljä ottelua. Puolivälierälohkossaan hän voitti neljä ottelua ja hävisi yhden. Välierälohkossa Romary voitti neljä ottelua ja hävisi kolme. Finaalilohkossa Romary voitti neljä ottelua ja hävisi kolme. Häneen osui kolme osumaa enemmän kuin Karen Lachmanniin, joten Romary jäi turnauksessa neljänneksi. Melbournen olympialaisissa 1956 Romary voitti alkulohkonsa viidellä voitolla. Välierälohkossaan hän voitti kolme ottelua ja pääsi finaalilohkoon. Hän voitti viimeisessä vaiheessa neljä ottelua ja oli turnauksen neljäs. Rooman olympialaisissa 1960 naisten floretissa kilpailtiin yksilökilpailun lisäksi joukkuekilpailussa. Yksilökilpailun alkulohkossa Romary voitti kolme ottelua viidestä. Hän joutui ottelemaan lisäottelun itävaltalaista Maria Grötzeriä vastaan, jonka Romary hävisi 4–1 eikä päässyt jatkoon. Joukkuekilpailussa Yhdysvallat hävisi alkulohkossaan Ranskalle ja otteli tasan Puolan kanssa eikä päässyt jatkoon. 
Romaryn olympiaura jatkui Tokion olympialaisissa 1964missä hän otteli yksilö- ja joukkuekilpailussa. Yksilökilpailussa hän hävisi alkulohkossaan kolme ottelua ja voitti kaksi eikä päässyt jatkoon. Joukkuekilpailussa Yhdysvallat hävisi alkulohkossaan Unkarille ja Romanialle eikä päässyt jatkoon. Romary kilpaili viimeisen kerran olympialaisissa Méxicon olympialaisissa 1968. Hän voitti alkulohkonsa viidestä ottelusta kolme. Jatkolohkossa hän voitti kaksi ottelua viidestä eikä päässyt jatkoon. Joukkuekilpailussa Yhdysvallat hävisi Unkarille ja Italialle ja jäi alkulohkovaiheeseen. 
Romary kantoi Yhdysvaltain lippua Méxicon olympialaisissa ollen ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.
Romary kuoli toukokuussa 2007 Alzheimerin taudin komplikaatioihin.
Peter Gilmore

Peter Gilmore -nimisiä henkilöitä ovat:
Atman (vuoden 1996 elokuva)

Atman on Pirjo Honkasalon ohjaama saksalais-suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1996. Elokuva on kolmas osa Honkasalon "Pyhän ja pahan trilogiasta", jonka aiemmat osat ovat elokuvat "Mysterion" (1991) ja "Tanjuska ja 7 perkelettä" (1993). 
Elokuva kertoo kahdesta Intian Rajasthanissa asuvasta hindulaisesta veljeksestä, jotka tekevät 6000 kilometrin mittaisen pyhiinvaellusmatkan Ganges-joen alkulähteille sirotellakseen jokeen heidän äitinsä tuhkat.
Trent Sainsbury

Trent Lucas Sainsbury (s. 5. tammikuuta 1992 Perth) on australialainen jalkapalloilija pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Sainsbury edustaa Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa KV Kortrijkia. Hän on edustanut Australian jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2014.
Rautafluoridi

Rautafluoridi voi viitata ainakin seuraaviin yhdisteisiin: