Horoya

Horoya on Guinean pääkaupungissa Conakryssa ilmestyvä ranskankielinen sanomalehti. Se toimii maan hallituksen äänenkannattajana. Lehden nimi tarkoittaa maninkan ja susun kielillä ”arvokkuutta” tai ”jaloutta”.
Ranskan Guinean ensimmäinen kausijulkaisu oli vuosina 1925–1939 ilmestynyt katolinen kuukausilehti "La Voix de Notre-Dame". Vuonna 1942 perustettiin siirtomaaviranomaisten julkaisema kuukausilehti (vuodesta 1947 sanomalehti) "La Guinée Française". Sen lakattua vuonna 1954 Senegalissa "Paris-Dakaria" julkaissut Charles de Breteuil perusti kolmesti viikossa ilmestyneen "La Presse de Guinée" -lehden, joka saavutti 1 500–2 000 kappaleen levikin. Radikaalin Rassemblement démocratique africain -puolueen Guinean osasto Parti démocratique de Guinée julkaisi monistettuja "Le Phare de Guinée" ja "Le Coup de Bambou" -lehtiä, joiden seuraajaksi perustettiin vuonna 1951 viikkolehti "La Liberté". Vuosina 1947–1958 maassa ilmestyi yhteensä yli 20 poliittista, yksityistä ja järjestölehteä.
Siirtomaavallan kannattajien ja kilpailevien poliittisten ryhmien lehdet lakkasivat Guinean itsenäistyttyä Ahmed Sékou Tourén ja hänen puolueensa PDG:n johdolla vuonna 1958. "La Libertén" lisäksi maassa ilmestyi enää vain opettajien ammattiliiton lehti "L’éducateur", joka suljettiin opettajalakon tukahduttamisen yhteydessä vuonna 1961. "La Liberté" muutettiin valtiolliseksi "Horoya"-lehdeksi saman vuoden huhtikuussa. Se ilmestyi aluksi kolmesti viikossa nelisivuisena ja broadsheet-kokoisena. Vuonna 1964 siitä tuli päivälehti ja 16-sivuinen tabloidi. Vuonna 1970 lehti sai nimen "Horoya hebdo" ja siitä tuli 32-sivuinen aikakauslehtikokoinen viikkolehti.
"Horoya" oli osa valtion tiedotusmonopolia, johon kuuluivat myös tietotoimisto Agence Guinéenne de Presse (vuoteen 1968 ja jälleen vuodesta 1984) ja radioasema La Voix de la Révolution. Sen päällikkönä toimi tiedotusministeri ja poliittisesta johdosta vastasivat itse presidentti Sékou Touré sekä vuosina 1970–1972 kansalliskokouksen puheenjohtaja ja sisäministeri Léon Maka. Toimitus koostui PDG:n hyväksymistä virkailijoista.
Lehden sisällön muodostivat pitkät pääkirjoitukset, Sékou Tourén pitämät puheet, ideologinen aineisto, presidentin, hallituksen ja puolueen toiminnasta kertovat kotimaanuutiset, etupäässä Afrikkaa koskevat ulkomaanuutiset sekä jossain määrin urheilu, kaunokirjallisuus ja viihde. "Horoya" pönkitti Sékou Tourén henkilökulttia, kamppaili kotimaisia ja ulkomaisia vihollisia vastaan ja kiinnitti paljon huomiota Afrikan vapautusliikkeiden toimintaan. Jopa urheilu ja viihde tarjoiltiin politiikalla höystettynä.
"Horoyan" aineelliset toimintaedellytykset olivat heikot. Toimituksen ja kirjapainon kalusto ja materiaalit olivat puutteellisia, eikä lehdellä ollut kunnollista jakelua. Tiedotusvälineenä se oli radioon verrattuna hidas ja kallis. Lehden lukijakunta koostui etupäässä valtion laitosten virkailijoista ja puolueaktiiveista, joille sen tilaaminen oli puolittain pakollista. Painosmääräksi ilmoitettiin 10 000 kappaletta. Ylhäältäpäin saneltuna propagandavälineenä lehti menetti ajan mittaa kaiken uskottavuutensa, ja vuoden 1984 vallankaappauksen jälkeen sen toimittajat osallistuivat innolla vanhan järjestelmän riisumiseen.
Uuden hallituksen mediamonopoli jatkui 1990-luvun alkuun, jolloin uusi lehdistölaki mahdollisti riippumattomien sanomalehtien ja muiden tiedotusvälineiden perustamisen. "Horoya" säilyi edelleen tiedotusministeriön julkaisuna ja hallituksen äänenkannattajana, mutta sen tekniset ja toimitukselliset edellytykset eivät juurikaan parantuneet. Vaikka se virallisesti oli päivälehti, se ilmestyi 2010-luvulla usein vain kolmesti tai neljästi viikossa noin 500–1 000 kappaleen painoksena. Virallisen viestinviejän roolin ohella lehti pyrki kehittymään myös journalistisena tuotteena.
Vuonna 2025 "Horoyan" kerrottiin uudistuneen ja piristyneen. Internetissä ja paperilla kahdesti viikossa ilmestyvän lehden tavoitteita olivat valtakunnallisen jakelun järjestäminen sekä edustustojen perustaminen maan neljälle luonnonalueelle.