Vilho Väyrynen

Vilho Ferdinand Valdemar Väyrynen (12. maaliskuuta 1912 Kemijärvi – 23. maaliskuuta 2000 Rovaniemi) oli suomalainen juristi ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1948–1962, sisäministerinä 1956–1957 ja oikeusministerinä 1956. Väyrynen jätti valtakunnanpolitiikan saatuaan tuomion valtakunnanoikeudessa niin sanotussa Kätilöopiston jutussa vuonna 1961.
Elämä.
Nuoruus.
Vilho Väyrysen vanhemmat olivat Oulussa syntynyt suutarimestari Antti Väyrynen (1880-1962) ja kemijärveläinen Hilda Susanna Kujala (1889-1968). Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1932 hän opiskeli matematiikkaa ja lakitiedettä Helsingin yliopistossa. Hänen opintonsa katkesivat talvisodan sytyttyä, jonka aikana Värynen toimi komppanianpäällikkönä Sallan rintamalla. Jatkosodassa hän oli aluksi jalkaväessä ja pioneerijoukoissa, kunnes hänet siirrettiin esikuntatehtäviin kapteeniksi ylennettynä. Jatkosodan aikana 1943 Väyrynen suoritti myös yhtä tenttiä vailla olleen ylemmän oikeustutkinnon. Jatkosodan päätyttyä Väyrynen osallistui vielä Lapin sotaan. Varatuomarin arvon hän sai 1946. Sotien jälkeen Väyrynen toimi Tornion tuomiokunnan notaarina 1945–1946. Varatuomarin arvon saatuaan hän perusti 1946 Rovaniemelle asianajotoimiston yhdessä itseoppineen asioitsijan Johan Emil Pyttysen kanssa. 
Politiikassa.
Väyrynen liittyi Rovaniemen Sosialidemokraattiseen Työväenyhdistykseen 1938. SDP:n maaseutusiipeä edustanut Väyrynen lukeutui sotien jälkeen puolueensa Väinö Tanneria tukeneeseen enemmistöön. Hän oli myös lähellä asevelisosialisteja. Vuonna 1948 Väyrynen liittyi Sosialidemokraattisiin Lakimiehiin ja samana vuonna hänet valittiin myös eduskuntaan. Vuonna 1956 Väyrysestä tuli Fagerholmin II hallituksen sisäasiainministeri. Hän hoiti myös oikeusministerin tehtäviä kahden kuukauden ajan, ennen kuin varsinainen oikeusministeri Arvo Helminen nimitettiin. Väyrynen oli oikeusministerinä yleislakon aikana. Pääministeri Fagerholmin tavoin hän pyrki maltillisuuteen ja väkivaltaisuuksien välttämiseen, mikä puolestaan herätti arvostelua liiallisesta pehmeydestä. Lakon jälkeen Väyrynen oli jäsenenä viisihenkisessä ministerivaliokunnassa, joka tutki lakon aikaisia laittomuuksia.
Valtakunnanoikeudessa.
Vuonna 1960 joukko ministereitä ja virkamiehiä joutui syytteeseen, kun Helsingin Kätilöopiston rakennustöiden urakoitsijaksi oli valittu lähes konkurssissa ollut Teora Oy. Väyrynen oli toiminut sisäministerinä Kätilöopiston urakkatarjouksia käsiteltäessä. Väyrynen ja toinen ministeri Aarre Simonen joutuivat valtakunnanoikeuteen, joka tuomitsi heidät 1961 sakkoihin virkavirheestä. Väyrynen tuomittiin 80 000 markan sakkoihin. Väyrynen oli itse ollut valtakunnanoikeuden jäsenenä 1948–1961. Tuomionsa myötä Väyrynen jätti valtakunnanpolitiikan ja jatkoi asianajajana Rovaniemellä vuoteen 1977 saakka. Lisäksi hän toimi Rovaniemellä järjestysoikeuden pormestarina 1971–1978.
Väyrynen oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa. Hän oli Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsen 1945–1982 ja puheenjohtaja 1965–1968. Väyrynen oli myös Rovaniemen kaupunginhallituksen jäsen. Lisäksi hän toimi muun muassa Suomen Lakimiesyhdistyksen Lapin osaston ja Lapin sosialidemokraattisen piirin puheenjohtajana sekä kuului Osuusliike Lapinmaan edustajistoon. Väyrynen oli sotilasarvoltaan majuri.
Perhe.
Vilho Väyrysen puoliso oli Hellin Paavola, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1938. Perheeseen syntyi kolme lasta. Hänen veljiään olivat sisäministeri Antero Väyrynen ja Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Aatto Väyrynen. Veljekset ovat etäistä sukua Paavo Väyryselle, mutta yhteiset sukujuuret juontavat 1600-luvulle.