tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Feministinen ulkopolitiikka

Feministinen ulkopolitiikka perustuu feminismiin ja korostaa naisten ja tyttöjen huomioon ottamista myös ulkopolitiikassa. Se korostaa naisten ja tyttöjen oikeuksia, vaatii tasa-arvoisempaa tulonjakoa sekä naisten ja tyttöjen edustusta päätöksentekoon. Saksassa feministinen ulkopolitiikka korostaa myös monimuotoisuutta ("diversity"). Feministisen ulkopolitiikan tavoitteena on tehdä sukupuolen merkitys näkyväksi ulkopolitiikassa, sodissa ja konflikteissa. Feministinen ulkopolitiikka oli Ruotsin virallinen linja vuosina 2014–2022. Eräät muut maat noudattavat edelleen feminististä ulkopolitiikkaa.
Stefan Löfvenin johtama punavihreä sosiaalidemokraattien ja ympäristöpuolueen hallitus julisti Ruotsin vuonna 2014 maailman ensimmäiseksi maaksi, jossa toteutetaan feminististä ulkopolitiikkaa. Politiikan taustalla oli erityisesti sosiaalidemokraattinen ulkoministeri Margot Wallström. Feministinen ulkopolitiikka levisi pian muuallekin. Vuoteen 2022 mennessä ainakin Alankomaat, Espanja, Kanada, Luxemburg, Meksiko, Saksa, Ranska ja Chile ilmoittivat noudattavansa feminististä ulkopolitiikkaa. 
Ruotsi luopui feministisestä ulkopolitiikasta vuonna 2022, kun valtaan tuli Ulf Kristerssonin kokoomushallitus. Ulkoministeri Tobias Billströmin mukaan "Me emme aja feminististä ulkopolitiikkaa. Sillä nimityksellä ei ole ollut järkevää tarkoitusta. Se on pimentänyt faktan, että Ruotsin ulkopolitiikan tulee perustua ruotsalaisten etuihin ja ruotsalaisiin arvoihin." Billström piti tärkeimpänä tavoitteena Ruotsin viemistä Natoon niin pian kuin mahdollista.
Feministisen ulkopolitiikan sisältöjä.
Ruotsissa feministisen ulkopolitiikan tavoitteena oli käydä dialogia sekä kuunnella väkivaltaisissa konflikteissa osallisina olleiden naisten ja myös muiden marginalisoitujen ryhmien kokemuksia. Toinen tavoite oli lisätä naisten osuutta ulkopoliittisina päätöksentekijöinä ja neuvottelijoina rauhanprosesseissa. Maailmanpoliittisessa keskustelussa feministinen ulkopolitiikka korosti sukupuolten tasa-arvoa ja naisten ja tyttöjen ihmisoikeuksia. Feministinen ulkopolitiikka pyrki kyseenalaistamaan, haastamaan ja määrittelemään uudelleen sukupuolittuneita valtarakenteita.
Ruotsin ulkoministeriö jakoi feministisen ulkopolitiikan tavoitteet seuraaviin alueisiin: 1. ihmisoikeudet, 2. vapaus väkivallasta, 3. mahdollisuus vaikuttaa rauhantyöhön, 4. poliittinen osallistuminen, 5. taloudellinen itsemääräämisoikeus ja 6. seksuaali- ja lisääntymisterveys. Käytännössä tavoitteiden toteuttamisen yhtenä painopisteenä oli kehitysavun kohdistaminen tyttöjen ja naisten tukemiseen kehitysmaissa.
Kritiikki.
Postkolonialistisen feminismin näkökulmasta feminististä ulkopolitiikkaa on arvosteltu globaalin pohjoisen harjoittamana uutena normivientinä, joka perustuu liberaaliin feminismiin eikä tee oikeutta kulttuurikontekstien monimuotoisuudelle sen kohdemaissa. Kriitikot ovat kutsuneet sitä feministiseksi imperialismiksi.
Niko Kyynäräinen

Niko Kyynäräinen (s. 1978) on suomalainen kunnallisvirkamies. Hänet valittiin Lahden kaupunginjohtajaksi lokakuussa 2023 ja hän aloitti tehtävässään tammikuussa 2024.
Kyynäräinen on aiemmin toiminut Turun kaupungin elinvoimajohtajana, Turku Science Parkin toimitusjohtajana ja Turun Seudun Kehittämiskeskuksen johtajana. Koulutukseltaan Kyynäräinen on valtiotieteen maisteri, ja hän on myös suorittanut Harvardin yliopiston kaupunkijohtamisen koulutusohjelman. 
Kyynäräinen on syntynyt Hyvinkäällä. Hänen vanhempansa ja isovanhempansa ovat asuneet Lahdessa. Kyynäräisen isoisä teki työuransa Lahden kaupungin kunnossapidossa. Kyynäräisen aviovaimo on entinen kokoomuspoliitikko Laura Räty.
Mascara (kaupunki)

Mascara () on kaupunki ja Mascaran maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee maan luoteisosassa 390 kilometriä Algerista lounaaseen. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan Mascarassa oli 108 600 asukasta.
Mascara sijaitsee Beni Chougrane -vuorten etelärinteellä hedelmälllisen tasangon yläpuolella. Se oli berberien asuttama vanha pikkukaupunki ja kauppapaikka, johon turkkilaiset perustivat 1500-luvulla varuskunnan. Kaupungin arabiankielinen nimi tarkoittaa ’sotilasleiriä’.
Mascara toimi länsi-Algerian beylikin keskuksena vuosina 1701–1792. Vuonna 1833 siitä tuli Abd al-Qadirin pääkaupunki. Ranskalaiset hävittivät kaupungin vuonna 1836 ja valtasivat sen lopullisesti vuonna 1841. Siirtomaa-aikana Mascara oli tunnettu viiniviljelmistään. Vuonna 1926 siellä oli 30 000 asukasta, joista puolet oli eurooppalaisia ja juutalaisia.
Mascara on maatalousalueen keskus, jossa on muun muassa elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii Mustapha Stamboulin yliopisto. Nähtävyyksiin kuuluvat turkkilaisten ja Abd al-Qadirin palatsi, Aïn El Beïdan moskeija ja lähistöllä sijaitseva Bouhanifian kylpylä.
Luukkasi

Luukkasi () on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Venjoen luterilaisen seurakuntaan. Nykyyään Luukkasi kuuluu hallinnollisesti Leningradin alueen Hatsinan piiriin. 
Kylä on listattu Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1499/1500: "Lukositsi" Inkereenjoella, ja mainitaan eri nimillä ("Luckas by", "Lucais", "Lukoitza By") Ruotsin 1600-luvun asiakirjoissa. Asu "Luukkasi" on ollut käytössä ainakin jo vuonna 1616. Se sisältää henkilönnimen Luukkanen, Luukkoinen, joka on omapohjainen tai ehkä Venjoen Luukkalasta tulleelle henkilölle annettu. 
Vuonna 1849 Luukkasissa asui 92 ihmistä (47 miestä ja 45 naista), kaikki inkeriläisiä (savakoita). 
1900-luvun alussa kylä alkoi suorakulmaisesti Pavlovskin maantiestä ja päätyi Inkere-jokeen. Ilmasta katsoen Luukkasin kylä näytti ison H-kirjaimen poikkiviivalta, se oli tiukkaan asuttu, pitkä ja kapea. Talot kahden puolen kylänkatua olivat liki toisiaan ja rakennettu maantietä korkeammalle. Luukkasissa toimi 1800-luvun lopulta suomenkielinen kansakoulu, jossa opettajina monia vuosia olivat toimineet Anna ja Aleksanteri Parkkinen. Parkkiset vetivät laulukuoroa (perustettu v. 1898) ja torvisoittokuntaa (1911), sekä järjestivät urheilukilpailuja. Kylän suvut olivat Herranen, Hulkko, Kekkonen, Pukki, Pylsy ja Strömberg.
Vuonna 1926 kylässä oli 71 taloa ja 285 asukasta, joista 272 henkilöä (60 taloa) oli inkeriläisiä. Luukkasissa silloin toimi posti, lennätin, kauppa, leipomo ja pieni paperitehdas; kansakoulu ja nuorisoklubi.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli saksalaisjoukkojen miehittämä. Vuonna 1943 inkeriläisiä vietiin Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikyläänsä, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää.
Tipazan maakunta

Tipazan maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Tipazan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 1 707 neliökilometriä. Asukkaita on 809 300 henkeä (vuonna 2020, arvio).
Tipazan maakunta rajoittuu idässä Algerin, kaakossa Blidan, lounaassa Aïn Deflan ja lännessä Chlefin maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Maisemaa leimaavat vuoret, kukkulat ja tasangot. Vuotuinen sademäärä on noin 450 millimetriä. Helmikuun keskilämpötila on 5,7 ja heinä-elokuun 33 astetta.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 28 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Ahmar El Aïn, Bou Ismaïl, Cherchell, Damous, Fouka, Gouraya, Hadjout, Koléa, Sidi Amar ja Tipaza.
Tipazasta on maantieyhteydet Algeriin ja naapurimaakuntiin. Tipazassa, Bou Harounissa, Cherchellissä, Gourayassa ja Kehimistissä on satamat. Lähin lentokenttä on Algerissa.
Tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous, kalastus ja matkailu. Maakunnassa toimii Tipazan yliopistokeskus ja kaksi ammattikorkeakoulua. Nähtävyyksiä ovat Välimeren hiekkarannat, Tipasan roomalaisaikaiset rauniot, Mauretanian kuninkaiden mausoleumi, Cherchellin termit ja Tipazan arkeologinen museo.
Algerin maakunta

Algerin maakunta () eli wilaya on Algerian hallinnollinen alue, joka käsittää maan pääkaupungin Algerin lähialueineen. Maakunnan pinta-ala on 809,22 neliökilometriä. Asukasmääräksi arvioitiin 3 309 900 henkeä vuonna 2020.
Algerin maakunta rajoittuu idässä Boumerdesin, etelässä Blidan ja lännessä Tipazan maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Pinnanmuodostusta leimaa matala rannikkovyöhyke, Saheliksi kutsutut, enimmillään 470 metriä korkeat kukkulat sekä hedelmällinen Mitidjan tasanko. Ilmasto on välimerellinen ja leuto. Vuotuinen sademäärä on 616 millimetriä. Vuoden keskilämpötila on 18,2 astetta.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti 14 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 57 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Bab El Oued, Baraki, Bir Mourad Raïs, Birtouta, Bouzareah, Chéraga, Dar El Beïda, Draria, El Harrach, Hussein Dey, Rouïba, Sidi Abdellah, Sidi M’Hamed ja Zéralda.
Vanhankaupungin aukio

Vanhankaupungin aukio (tšk. "Staroměstské náměstí") on Tšekin pääkaupungin Prahan vanhin aukio. Se on myös kaupungin suosituimpia turistikohteita. 
Sijainti ja luonne.
Vanhankaupungin aukio sijaitsee Prahan Vanhankaupungin kaupunginosassa lyhyen kävelymatkan päässä Venceslauksen- ja Tasavallan aukioista. 
Aukion pinta-ala on hieman yli 9 000 m². Historiallisen merkityksensä vuoksi se on ollut vuodesta 1962 kansallinen kulttuurimuistomerkki.
Nimi.
Aukion alkuperäinen nimi oli Iso aukio ("Velké náměstí"), mutta jo 1300-luvulla sen nimi muutettiin Vanhaksi kauppatoriksi ("Stará tržiště"). Vanhankaupungin aukioksi sitä alettiin kutsua jo 1400-luvulla, mutta nykyään vanhahtavalla termillä "rynek". Sen nykyinen nimi "Staroměstské náměstí" on ollut käytössä vuodesta 1895.
Historia.
Vanhankaupungin aukio on Prahan vanhin ja historiallisesti merkittävin aukio. Se muodostui jo 1100-luvulla Prahan kautta kulkeneiden kauppareittien kauppapaikaksi. Aukion laidalla oli jo tuolloin ulkomaisia kauppiaita varten rakennettu tullirakennus, kirkko ja sairaala. Vanhankaupungin tori oli pitkään Prahan ainut paikka, missä sai käydä kauppaa kalalla.
1300-luvulla aukion yhteyteen rakennettiin raatihuone ja Neitsyt Marian kirkko. Näin se kehittyi yhdeksi Böömin kuningaskunnan taloudellisista ja poliittisista keskuksista. Aukiolla paitsi juhlittiin, myös mellakoitiin ja jaettiin kuolemantuomioita. Moni hussilainen teloitettiin Vanhankaupungin aukiolla. Vuonna 1458 hussilaismyönteinen Yrjö Poděbrad kruunattiin Böömin kuninkaaksi juuri täällä. Kesäkuussa 1621 aukiolla teloitettiin 27 johtavaa tšekkiläistä aatelista niin kutsutussa Vanhankaupungin teloituksessa. Heidän muistokseen aukiolla on nykyään vuonna 1904 kivetykseen merkityt 27 valkoista ristiä.
Vuosina 1650–1918 aukiolla oli pystyssä Jan Jiří Bendlin suunnittelema Marian pylväs. Nykyään samalla paikalla on vuonna 2020 valmistunut Petr Váňan tekemä kopio. Pylvään yhteyteen on merkitty Prahan meridiaani, jota ennen käytettiin prahalaisen ajan mittaamiseen.
1800-luvun lopussa moni aukiota ympäröinyt talo purettiin kulkuyhteyksien ja siisteyden parantamiseksi. Ladislav Šalounin suunnittelema Jan Husin muistomerkki paljastettiin Husin roviolla polttamisen 500-vuotispäivänä vuonna 1915. 
1900-luvulla Vanhankaupungin aukio on ollut monen poliittisen tapahtuman keskipisteessä. 1902 tšekkiläiset osoittivat täällä mieltään yleisen äänioikeuden puolesta. 1918 Tšekkoslovakian itsenäistyessä aukiolla vaadittiin sosialistisen tasavallan perustamista. Prahan kansannousun aikana aukiolla käytiin ankaria taisteluita. Niiden aikana tuhoutui muun muassa suurin osa raatihuoneesta. Vuonna 1948 helmikuun vallankaappauksen jälkeen Klement Gottwald julisti Kinskýn palatsin parvekkeelta Tšekkoslovakian tulevan rakentamaan sosialismia.
Nykyään Vanhankaupungin aukiolla järjestetään vuosittain suosittuja joulu- ja pääsiäismarkkinoita.
Farshid Moussavi

Farshid Moussavi (; s. 1965) on iranilaissyntyinen brittiläinen arkkitehti, työelämäprofessori ja Farshid Moussavi Architecture (FMA) -arkkitehtitoimiston johtaja. Ennen FMA:n perustamista hän oli toisena perustajana Foreign Office Architects (FOA) -arkkitehtitoimistossa. 
Ura.
Vuodesta 2005 Moussavi on toiminut arkkitehtuurin työelämäprofessorina Harvardin yliopistossa. Tätä ennen hän opetti Architectural Association School -oppilaitoksessa Lontoossa 1993–2000 ja oli Wienin kuvataideakatemian johtajana 2002–2005. Lisäksi hän on ollut vierailevana professorina Berlage-instituutissa Rotterdamissa, Leuvenin katolisessa yliopistossa, Kalifornian yliopistossa, Columbian yliopistossa ja Princetonin yliopistossa. Vuonna 2015 hänet valittiin Lontoon kuninkaallisen taideakatemian jäseneksi, ja vuonna 2017 hänet nimitettiin arkkitehtuurin professoriksi taideakatemiaan. Yhteistyössä Harvardin yliopiston kanssa hän on julkaissut kirjat "The Function of Ornament" (2006), "The Function of Form" (2009) ja "The Function of Style" (2014).
Ahokainen

Ahokainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Ville Brummer

Ville Brummer on suomalainen rauhanvälittäjä. Hän on toiminut 18. maaliskuuta 2024 alkaen tasavallan presidentin kanslian rauhanvälityksen neuvonantajana. Vuosina 2008–2024 Brummer työskenteli konfliktinratkaisujärjestö CMI:llä, joista vuodet 2021–2024 hän kuului CMI:n johtoryhmään.
Ura.
Brummer valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisestä tiedekunnasta vuonna 2005. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2010, jossa hän opiskeli teknillistä fysiikkaa, soveltavaa matematiikkaa ja systeemianalyyysiä. 2000-luvulla hän työskenteli koodarina muun muassa Club Nokiassa sekä tutkimusassistenttina ja konsulttina.
Brummer päätyi CMI:hin alunperin siviilipalveluksen suorittamiseksi, mutta jäi työskentelemään järjestöön palveluksen jälkeen. CMI:ssä hän on toiminut projektiassistenttina, neuvonantajana ja projektipäällikkönä vuosina 2008–2009, kehityspäällikkönä vuosina 2010–2013, ohjelmajohtajana vuosina 2013–2024 sekä myös johtoryhmän jäsenenä vuodesta 2021 alkaen. Brummer on työskennellyt rauhanvälittäjänä lukuisilla konfliktialueilla, esimerkiksi Myanmarissa, Irakissa, Libyassa, Jemenissä, Ukrainassa ja Palestiinassa, ja on kertonut olevansa konfliktien ratkaisemisessa yleensä mukana alkuvaiheessa.
Vuonna 2024 Brummer nimitettiin tasavallan presidentin kansliaan rauhanvälityksen neuvonantajaksi Alexander Stubbin astuessa presidentin virkaan.
Julien Alfred

Julien Alfred (s. 10. kesäkuuta 2001 Ciceron, Castries) on saintlucialainen pikajuoksija. Hän on 60 metrin juoksun sisäratojen maailmanmestari ja 100 metrin juoksun olympiavoittaja.
Alfred voitti vuoden 2017 nuorten Kansainyhteisön kisoissa 100 metrin juoksun ajalla 11,56. Buenos Airesin nuorten olympialaisissa 2018 hän saavutti 100 metrillä hopeaa tuulituloksella 11,23. Hänet hylättiin 100 metrin välierissä Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän sai 100 metrillä hopeaa ajalla 11,01.
Alfred voitti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa 2023 kultaa 100 metrillä ajalla 11,14. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi ja 100 metrillä viidenneksi. Hän voitti NCAA:n mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä 2022 ja 2023 ja 200 metrillä 2023. Sisäradoilla hän voitti NCAA:n mestaruuden 60 ja 200 metrillä 2023, molemmat kaikkien aikojen toiseksi parhailla halliajoilla 6,94 ja 22,01.
Alfred voitti 60 metrin sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow’ssa 2024 ajalla 6,98. Pariisin olympialaisissa 2024 Alfred toi maalleen sen ensimmäisen olympiamitalin voitettuaan 100 metrin juoksun olympiakultaa Saint Lucian ennätysajalla 10,72. Samojen kilpailujen 200 metrillä hän sai hopeaa ajalla 22,08. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 100 metrillä kolmanneksi ajalla 10,84.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
AR = maanosan ennätys, NR = maan ennätys
Persecution

Persecution (julkaistu myös nimillä "Sheba", "The Terror of Sheba" ja "The Graveyard") on vuonna 1974 ensi-iltansa saanut Don Chaffeyn ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Lana Turner, Ralph Bates, Olga Georges-Picot, Suzan Farmer, Patrick Allen ja Trevor Howard.
Juoni.
Englannissa asuva rikas ja rampautunut amerikkalaisnainen dominoi poikaansa, joka vihaa ja pelkää häntä.
Tuotanto.
Kuvaukset.
"Persecution" kuvattiin Pinewood Studios -elokuvastudiolla Englannissa. Lisäksi elokuvan ulkokohtauksia kuvattiin Denhamissa Buckinghamshiressä.
Vastaanotto.
Lana Turner palkittiin roolisuorituksestaan Sitgesin elokuvajuhlien myöntämällä parhaan naisnäyttelijän palkinnolla vuonna 1975.
Alberto Remedios

Alberto Telisforo Remedios CBE (27. helmikuuta 1935 Liverpool – 11. kesäkuuta 2016 Sydney) oli brittiläinen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.
Remedios työskenteli alun perin hitsaajana. Hän opiskeli Edwin Francisin johdolla Liverpoolissa ennen siirtymistään Lontooseen. Siellä hän sai opetusta Joseph Hislopilta ja Royal College of Musicissa Clive Careylta. 1950-luvun puolestavälistä lähtien Remedios esiintyi monissa rooleissa Sadler's Wells Theatressa muun muassa oopperoissa "Il tabarro", "Don Giovanni", "Taika-ampuja", "La traviata", "Manon" ja "Lentävä hollantilainen". Hän siirtyi raskaampiin rooleihin ja tuli tunnetuksi muun muassa Tristanin, Waltherin, Siegmundin ja Siegfriedin rooleista Richard Wagnerin oopperoissa. 1960-luvulla Remedios kiersi Australiassa ja Uudessa-Seelannissa Luciano Pavarottin ja Joan Sutherlandin kanssa. Covent Gardenissa hän aloitti esiintymisen 1960-luvun puolessavälissä. Yhdysvalloissa Remedios esiintyi ensimmäisen kerran San Franciscossa vuonna 1973. Metropolitan-debyyttinsä hän teki Bacchuksena oopperassa "Ariadne auf Naxos" vuonna 1976. Remedios lauloi Frankfurtin oopperassa vuosina 1968–1970. 1980-luvulla hän esiintyi usein Australiassa muun muassa Radamèsin, Otellon ja Siegmundin rooleissa. Lisäksi hän lauloi muun muassa Teatro Colónissa.
Remediosin konserttiohjelmiston joukossa oli Arnold Schönbergin "Gurre-Lieder". Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1981. Remedios jäi eläkkeelle vuonna 1999 ja jäi asumaan Australiassa. Hän solmi ensimmäisen avioliittonsa Shirley Swindellsin kanssa vuonna 1958. Hänen toinen puolisonsa oli Judy Hosken. Remediosilla oli yksi lapsi ensimmäisestä avioliitosta ja kaksi lasta toisesta avioliitosta.
Valérie Pécresse

Valerie Pécresse (s. 14. heinäkuuta 1967) on ranskalainen poliitikko. Hän on Île-de-Francen alueneuvoston puheenjohtaja vuodesta 2015.
Hän oli Les Républicains -puolueen ehdokkaana Ranskan vuoden 2022 presidentinvaaleissa, ja häntä pidettiin etukäteen Emmanuel Macronin merkittävänä haastajana. Pécresse sai vain 4,78 % äänistä eikä päässyt toiselle kierrokselle.
Alessandra Marc

Alessandra Marc (s. 29. heinäkuuta 1957 Berliini) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Marc opiskeli Marylandin yliopistossa, College Parkissa. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 1987 Umberto Giordanon "La cena delle beffen" esityksessä Wexfordin festivaalilla. Marc esiintyi Metropolitan-oopperassa ensimmäisen kerran vuonna 1989 Giuseppe Verdin "Aidan" nimiroolissa. Italiassa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1993 Aidana Roomassa ja Covent Gardenissa kaudella 1994–1995 Turandotina. Lisäksi Marc on esiintynyt muun muassa Wienin valtionoopperassa, Bayerische Staatsoperissa, San Franciscon oopperassa ja Kölnin oopperassa.
Me tappajat

Me tappajat oli Hannu Karpon Yleisradion tv-ohjelma 1:lle vuosina 1973–1974 toimittama liikenneturvallisuusaiheinen televisio-ohjelmasarja, jota tuotti Juhani Marttila.
Ohjelman aiheita olivat tuolloin ajankohtaiset liikenteen ongelmat, etenkin liikennekuolemat jotka olivat huipussaan ennen turvavyön ja nopeusrajoitusten yleistymistä. Muita ohjelmissa käsiteltyjä teemoja olivat liikenneasenteet, liikennesäännöt, lapset ja liikenne, talviajo, kuorma-autojen ylikuormat, ammattiliikenteen työaikaongelmat, uudet tieverkon suunnittelu- ja rakennusmenetelmät, moottoriurheilun vaikutukset liikennekulttuuriin, jalankulun ja pyöräilyn turvalaitteet ja asenteet, näkökyvyn merkitys liikenteessä, rattijuoppous, tienvarsimainosten vaikutus liikenneturvallisuuteen sekä joukkoliikenne.
Länsi-Berliinissä pidetyssä liikenneohjelmien kilpailussa Yle sai toisen palkinnon iskelmälaulaja Sammy Babitzinin kohtalokasta auto-onnettomuutta käsitellyllä jaksolla.
Samoihin aikoihin ykköskanavalla lähetettiin myös liikenneopettaja Ensio Itkosen juontamaa "Liikennekoulua". Molemmat ohjelmat palkittiin Telvis-gaalassa maaliskuussa 1975. Myöhemmin Karpo ja Itkonen tekivät liikenneohjelmia yhdessä. Hannu Karpon ja tuottaja Juhani Marttilan yhteistyötä jatkoi "Me tappajien" tavoin rajusti nimetty liikenneohjelma, venäläiseen rulettiin viittaava "Suomalainen ruletti" vuosina 1974–1975. Samoihin aikoihin lähetetty lasten liikenneohjelma oli nimeltään "Liikenneruletti".
Agariste I

Agariste (I) (, ; 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Sikyonin tyranni Kleistheneen tytär.
Kleisthenes lupasi Agaristen puolisoksi parhaalle kreikkalaiselle. Niin Sikyoniin tuli kilpakosijoita eri puolilta kreikkalaista maailmaa. Näihin lukeutui muun muassa alkmaionidien sukuun kuulunut Megakles III Ateenasta. Kleisthenes piti kosijoita Sikyonissa vuoden ajan ja koetteli heitä monin tavoin. Lopulta hän antoi Agaristen avioon Megakleelle. Avioliitosta syntyivät Ateenan valtiomuodon uudistaja Kleisthenes sekä Hippokrates. Hippokrateen tytär oli isoäitinsä mukaan nimetty Agariste II.
Agariste II

Agariste (II) (, ; s. n. 520/510 eaa.) oli antiikin kreikkalainen alkmaionidien ylimyssukuun kuulunut nainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Hippokrateen tytär, Megakles IV:n sisar, Ksanthippoksen vaimo, ja Perikleen ja Arifron II:n äiti. Hän sai nimensä isänäidistään Agaristesta.
Agariste

Agariste (, ) voi viitata seuraaviin:
Constantinen maakunta

Constantinen maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian koillisosassa. Sen keskus on Constantinen kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 187 neliökilometriä. Asukkaita on 1 272 500 henkeä (vuonna 2018, arvio).
Constantinen maakunta rajoituu pohjoisessa Skikdan, idässä Guelman, etelässä Oum El Bouaghin ja lännessä Milan maakuntiin. Maisemaa leimaavat vuoret, laaksot ja ylätasangot. Tärkeimmät vesistöt ovat Rhumel, Boumerzoug ja Smendou -vadit. Vuotuinen sademäärä on 350–700 millimetriä. Talvella on viileää ja kesällä kuumaa.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kuuteen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 12 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Aïn Abid, Constantine, El Khroub, Hamma Bouziane, Ibn Ziad ja Zighoud Youcef. Väestöstä 40 % asuu Constantinessa.
Constantinen kautta kulkee valtatie A2 sekä Algerin ja maan koillisosan yhdistävä rautatie. Kaupungin lähellä sijaitsee Mohamed Boudiafin kansainvälinen lentokenttä.
Maakunnan elinkeinoja ovat varsinkin viljaa tuottava maanviljely, karjanhoito sekä metalli-, elintarvike- ja kemian teollisuus. Constantinessa toimii neljä yliopistoa. Nähtävyyksiä ovat Constantinen vanha kaupunki ja sen museot, roomalainen akvedukti, Rhumeljoen ylittävät sillat, emiiri Abdelkaderin moskeija, El Khroubin numidialainen mausoleumi ja Tiddisin rauniot.
Elpinike (Miltiadeen tytär)

Elpinike (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen nainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Miltiades nuoremman ja Hegesipylen tytär ja Kimonin sisko tai joidenkin tietojen mukaan sisarpuoli.
Elpiniken sanotaan olleen ensin Kimonin vaimona, sillä Ateenan lait sallivat avioliiton sisarpuolen kanssa, jos tämä ei ollut samasta äidistä (). Hänet annettiin kuitenkin myöhemmin vaimoksi Kallias II:lle, joka oli rakastunut häneen, ja joka maksoi Kimonille tämän isälle Miltiadeelle määrätyn suuren sakon.
Antiikin lähteet antavat huonon kuvan Elpiniken luonteesta, ja hänellä kerrotaan olleen suhde taidemaalari Polygnotoksen kanssa. Kun Kimonin syytettiin ottaneen lahjuksia Makedonian kuninkaalta Aleksanterilta, Elpinike meni Perikleen luo anomaan häneltä kärsivällisyyttä, ja niin Perikles pidättäytyi ajamasta voimakkaasti syytettä Kimonia vastaan. Kimonin kerrotaan myös neuvotelleen Perikleen kanssa Elpiniken kautta ehdoista, joilla hänen oli määrä palata maanpaosta.
Plutarkhos sanoo, että Elpinike haudattiin Kimonin perhehautaan. Tätä on joskus arveltu merkiksi siitä, että Kallias ja Elpinike olisivat eronneet.
Elpinike

Elpinike (, ) voi viitata seuraaviin:
Femonoe

Femonoe (, ) oli antiikin kreikkalainen myyttiaikaan sijoittunut runoilija ja papitar, jonka sanottiin olleen Apollonin tytär, tämän ensimmäinen Pythia-papitar eli Delfoin oraakkelin papitar Delfoissa ja heksametrirunouden kehittäjä.
Femonoe sijoitettiin Homerosta edeltäneeseen aikaan. Jotkut antiikin lähteet sijoittivat hänet Delokselle Delfoin sijasta. Servius puolestaan yhdisti hänet Kymen eli Cumaen sibyllaan. Perinne, joka liitti Femonoeen heksametrin keksimisen, ei ollut mitenkään yhtenäinen. Esimerkiksi Pausanias sanoo hänen olleen ensimmäinen kyseistä runomittaa käyttänyt, mutta toisaalla lainaa heksametrisäkeitä, jotka laitettiin jo ennen Femonoea eläneiden Dodonan peleiadi-papittarien nimiin.
Antiikin aikana oli olemassa Femonoen nimiin laitettua runoutta, samoin kuin Orfeuksen, Musaioksen ja muiden myyttisten runonlaulajien nimiin laitettua uskonnollista runoutta. Runoja on esimerkiksi Melampoksen nimiin laitetussa teoksessa "Palmomanteaista" ("Peri palmōn mantikē"). Plinius vanhempi lainaa häneltä auguurintoimeen liittyviä kohtia koskien kotkia ja haukkoja, sekä teosta nimeltä "Orneosophium". Eräs Antipatros Thessalonikelaisen epigrammi viittaa Femonoea esittäneeseen patsaaseen.
Fryne

Fryne (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen hetaira, joka oli kotoisin Thespiaista Boiotiasta ja toimi Ateenassa. Hän oli yksi maineikkaimpia hetairoita ja toimi mallina monille taideteoksille.
Elämä.
Fryne oli Epikleen tytär ja taustaltaan vaatimaton. Alun perin hän sai elantonsa kapristen kerääjänä. Myöhemmin hänen kauneutensa tuotti hänelle niin paljon omaisuutta, että hänen sanotaan tarjoutuneen rakennuttamaan Theban muurit uudelleen sen jälkeen kun Aleksanteri Suuri oli tuhonnut kaupungin, sillä ehdolla että saisi kirjoituttaa muureihin piirtokirjoituksen: ”Aleksanteri tuhosi, mutta hetaira Fryne rakennutti uudelleen”.
Frynen ihailijoihin lukeutui suuri joukko 300-luvun eaa. puolivälin merkkimiehistä. Eräs hänen rakastajistaan oli puhuja Hypereides, joka myös puolusti häntä hänen ollessaan syytettynä oikeudessa. Kerrotaan, että kun Hypereides epäonnistui taivuttamaan tuomareita sanoillaan, hän lopulta riisui vaatteen Frynen päältä ja taivutti tuomarit niin Frynen puolelle.
Frynen kauneus inspiroi monia taideteoksia. Apelleen tunnetumpiin maalauksiin kuuluneen "Afrodite Anadyomenen" sanotaan esittäneen Fryneä, joka astui mereen Eleusiissa juhlien aikaan hiukset valtoimenaan. Fryne toimi mallina myös hänen rakastajiinsa kuuluneen Praksiteleen veistokselle "Knidoksen Afrodite". Praksiteles ilmaisi rakkautensa Fryneä kohtaan epigrammilla, jonka kirjoitutti hänelle antamansa Erosta esittäneen veistoksen jalustaan. Fryne omisti veistoksen kotikaupunkiinsa Thespiaihin. Frynen naapurien kerrotaan omistaneen Delfoihin häntä esittäneen patsaan, joka oli tehty kullasta, ja jonka jalusta oli Pentelikon-vuoren marmoria.
Apollodoroksen mukaan Fryne-nimisiä hetairoita olisi ollut kaksi, toinen lisänimeltään "Klausigelos" (”Kyynelhymy”) ja toinen "Saperdion". Herodikoksen mukaan taas toinen Fryne olisi ollut kotoisin Thespiaista ja toisen lisänimi olisi ollut "Sestos". Thespiailainen Fryne on kuitenkin ainoa, josta on säilynyt mitään tietoa.
Hegesipyle

Hegesipyle (, ; 500/400-luku eaa.) oli Traakian kuningas Oloros I:n tytär ja Miltiades nuoremman vaimo. Heidän lapsiaan olivat Kimon ja Elpinike.
Hegesipylen poika Oloros II oli historioitsija Thukydideen isä. Tämä nuorempi Oloros syntyi todennäköisesti Hegesipylen toisesta avioliitosta Miltiadeen kuoleman jälkeen.
Hipparete

Hipparete (, ; n. 440–417/416 eaa.) oli antiikin kreikkalainen nainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului Kalliasten ja Hipponikosten ylimyssukuun. Hän oli Alkibiadeen vaimo.
Elämä.
Hipparete oli Hipponikos II:n tytär ja Kallias III:n veli ja kotoisin Alopeken demoksesta. Hän syntyi 440-luvulla eaa. Syntymä on usein ajoitettu lähemmäs vuotta 450 eaa., mutta nykyisin se ajoitetaan ennemmin lähemmäksi vuotta 440 eaa.
Hipparete naitettiin tunnetuimmalle Alkibiadeelle eli Alkibiades III:lle. Avioliitto ajoittuu 420-luvun eaa. lopulle. Myötäjäiset olivat kahdenkymmenen talentin suuruiset, joista ensimmäinen kymmenen maksettiin heti ja toinen kymmenen oli tarkoitus maksaa pojan synnyttyä. Pseudo-Andokideen mukaan nämä olivat suurimmat myötäjäiset, jotka oli koskaan annettu. Myötäjäiset maksoi oletettavasti Kallias III.
Hippareten kerrotaan yrittäneen ottaa Alkibiadeesta avioeron, koska hän toi kaikenlaisia rakastajattaria heidän kotiinsa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, koska Alkibiadeella ei ilmeisesti ollut varaa suostua avioeroon: hänen olisi pitänyt palauttaa myötäjäisten ensimmäinen puolisko ja toinen puolisko olisi jäänyt saamatta. Hippareten itsensä säädyllisyydestä antiikin lähteet antavat hyvän kuvan.
Alkibiadeella ja Hipparetella oli nimeltä tuntematon tytär, joka nai Kalliaan pojan, serkkunsa Hipponikos III:n; sekä poika, Alkibiades IV. Hipparete kuoli pian pojan syntymän jälkeen. Alkibiades IV antoi tyttärelleen Hippareten nimen. Tutkimuksessa nämä kaksi erotetaan toisistaan nimillä "Hipparete I" ja "Hipparete II".
David Pittman-Jennings

David Pittman-Jennings (s. 13. joulukuuta 1946 Duncan, Oklahoma) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan baritoni.
Pittman-Jennings sai kandidaatin arvon oboensoitossa Oklahoman yliopistosta vuonna 1969 ja maisterin arvon laulussa Kalifornian osavaltionyliopistosta (Northridge) vuonna 1974. Hän suoritti täydentäviä lauluopintoja Los Angelesissa, San Franciscossa ja Pariisissa. Hänen opettajiensa joukossa oli Elisabeth Parham. Pittman-Jennings teki oopperadebyyttinsä vuonna 1977 Grazin oopperatalossa kreivi Almavivan roolissa "Figaron häissä". Sittemmin hän on laulanut oopperataloissa eri puolilla maailmaa, tulkinnut myös konserttiohjelmistoa ja esiintynyt resitalistina. New Yorkissa Pittman-Jennings esiintyi ensimmäisen kerran 16. lokakuuta 1999 Luigi Dallapiccolan "Vangin" konserttiesityksessä Charles Dutoit'n johtaman Montrealin sinfoniaorkesterin kanssa.
Khrysilla

Khrysilla (, ; n. 450–390 eaa.) oli antiikin kreikkalainen nainen, joka oli kotoisin Ateenasta ja kuului kaupungin ylimystöön.
Khrysilla oli ensin Iskhomakhoksen vaimona noin vuodesta 436 eaa. lähtien. Heillä oli kaksi poikaa sekä noin vuonna 435 eaa. syntynyt tytär. Tytär naitettiin ensin Epilykokselle ja sai tämän kanssa kaksi tytärtä. Epilykoksen kuoltua tytär naitettiin Kallias III:lle. Iskhomakhoksen kuoltua noin vuonna 413 eaa. Khrysilla avioitui itse Kalliaan kanssa. He saivat pojan. Avioliittojen kiemurat liittynevät omistusjärjestelyihin. Tärkein lähde niihin on Andokides.
Khrysilla esiintyy nimeltä mainitsematta 14-vuotiaana nuorikkona Ksenofonin "Talouden taidossa", jossa Iskhomakhos kertoo Sokrateelle, kuinka neuvoi vaimoaan kotitalouden hoidossa. Neuvojen mukaan vaimon tuli pitää itsensä kiireisenä kotitaloustöissä ja muun muassa valvoa palvelijoita ja pitää näistä huolta ja huolehtia ruoka-aineiden ja muiden tavaroiden säilytyksestä. Iskhomakhos opetti vaimolleen myös kurinalaisuutta, tottelevaisuutta ja muita hyvän vaimon ominaisuuksia, jotka hän Ksenofonin kuvauksen perusteella vaikuttaa omaksuneen hyvin.
Khrysis

Khrysis (, ) tai Khryseis (, ) (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Heran papitar, joka toimi toimi Argoksen Heraionissa peloponnesolaissodan aikana. Hänen sanotaan vahingossa aiheuttaneen temppelin tuhoutumisen tulipalossa.
Thukydides kertoo "Peloponnesolaissodassaan", että sodan syttyessä vuonna 431 eaa. Khrysis oli 48. vuottaan Heran papittarena. Heraionin tulipalo tapahtui vuonna 423 eaa., mikä tiedetään siitä, että Thukydides kertoo Khrysiin olleen tuolloin papittarena kahdeksan vuotta sodan alkamisesta laskettuna ja puolet yhdeksännestä. Tulipalo sattui, kun Khrysis laittoi soihdun lähelle temppelin koristeita ja nukahti sitten uneen. Palo levisi ennen kuin hän havahtui siihen. Saman tapahtuman mainitsee myös Pausanias.
Palon huomattuaan Khrysis pakeni Thukydideen mukaan turvananojaksi Fleiukseen peläten argoslaisten vihaa. Pausaniaan mukaan hän olisi kuitenkin paennut Tegeaan Athene Alean temppeliin. Argoslaiset kunnioittivat turvananojan asemaa, eivätkä yrittäneet saada Khrysistä luovutetuksi itselleen. He eivät myöskään poistaneet Heraionissa ollutta Khrysiin patsasta, vaan se oli pystyssä temppelin edessä vielä Pausaniaan käydessä paikalla 100-luvulla jaa. Pausanias näki myös jäänteitä tuhoutuneesta temppelistä uuden temppelin ohella. Khrysiin tilalle argoslaiset nimittivät uuden papittaren nimeltä Faeinis.
Kristilliset teologit Klemens Aleksandrialainen ja Arnobius käyttivät Khrysiin aiheuttamaa tulipaloa esimerkkinä pakanajumalien kyvyttömyydestä.
Lais Hykkaralainen

Lais ( tai ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen hetaira, joka oli todennäköisesti kotoisin Hykkarasta Sisiliasta.
Lais oli Timandran tytär. Athenaios käyttää tästä nimimuotoa Damasandra. Antiikin lähteet sekoittavat hykkaralaisen Laiksen usein toiseen mutta varhaisempaan samannimiseen hetairaan, Lais Korinttilaiseen. Kummastakin kerrottiin paljon anekdootteja, eikä kaikista voida tietää, kumpaan ne liittyvät. Joidenkin tietojen mukaan Lais olisi tuotu Korinttiin seitsenvuotiaana jouduttuaan vangiksi Ateenan Sisilian sotaretken aikana, ja sitten korinttilainen olisi ostanut hänet. Tässä kertomuksessa on kuitenkin useita ongelmia, ja se vaikuttaa sekoittavan hänet Lais Korinttilaiseen. Kertomus siitä, että taidemaalari Apelles olisi saanut hänet ryhtymään prostituoiduksi, viittaa kuitenkin selvästi tähän nuorempaan Laikseen.
Lais oli Frynen aikalainen ja kilpailija. Hän rakastui thessalialaiseen nimeltä Hippolokhos tai Hippostratos, ja seurasi häntä Thessaliaan. Kerrotaan, että eräät thessalialaiset naiset, jotka olivat kateellisia hänen kauneudestaan, houkuttelivat hänet Afroditen temppeliin ja kivittivät hänet siellä kuoliaaksi. Aristofaneen skoliastin mukaan tästä seurasi kulkutauti, joka laantui vasta kun temppeli omistettiin Afrodite Anosialle. Lais haudattiin Peneioksen rannalle. Athenaios on säilyttänyt hänen hautamuistomerkissään olleen piirtokirjoituksen.
Lais Korinttilainen

Lais ( tai ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen hetaira, joka oli todennäköisesti kotoisin Korintista. Hän eli peloponnesolaissodan aikana ja tunnettiin aikansa kauneimpana naisena. Erityisesti ihailtiin hänen vartaloaan. Lais oli kuuluisa myös ahneudestaan ja mielijohteistaan.
Laiksen rakastajiin lukeutui muun muassa filosofi Aristippos, jonka teoksiin kuului kaksi nimiltään "Laïkselle" () ja "Laïkselle peilistä" (). Lais rakastui Olympian kisojen voittajaan Eubotakseen ja lupautui menemään hänen kanssaan naimisiin, kun hän lupasi voittonsa jälkeen viedä Laiksen kotiinsa Kyreneen – Eubotas tarkoitti kuitenkin vain kuvainnollisesti, sillä vei Kyreneen vain Laiksen muotokuvan. 
Vanhalla iällään Laiksen kerrotaan alkoholisoituneen. Hänen kuolemastaan kerrottiin erilaisia tarinoita. Hän kuoli Korintissa, johon pystytettiin hänen kunniakseen muistomerkki, joka esitti pässiä raatelevaa naarasleijonaa. Se sijaitsi Kraneionin sypressilehdossa. Laiksen maine oli Korintissa tuore vielä Pausaniaan aikana, ja ilmaisusta ”ei Korintti eikä Lais” () tuli sanonta. Epigrammeissa toistunut aihe oli Lais, joka antaa peilinsä lahjaksi Afroditelle.
Antiikin lähteet sekoittavat korinttilaisen Laiksen usein toiseen mutta myöhemmin eläneeseen samannimiseen hetairaan, Lais Hykkaralaiseen. Kummastakin kerrottiin paljon anekdootteja, eikä kaikista voida tietää, kumpaan ne liittyvät.
Lais

Lais tai Laís voi viitata seuraaviin:
Devynne Charlton

Devynne Ashlyn Charlton (s. 26. marraskuuta 1995 Nassau) on bahamalainen pika-aitajuoksija. Hän on kilpaillut nuorten arvokilpailuissa myös pikajuoksussa. Hän on 60 metrin aitajuoksun sisäratojen maailmanmestari ja maailmanennätyksen haltija.
Charlton saavutti alle 18-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa hopeaa 4 × 100 metrin viestissä 2010. Hän karsiutui Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 100 metrin juoksun välierässä. Saman vuoden Pan-Amerikan alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti kultaa 4 × 100 ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Hän sai alle 18-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa 2012 hopeaa 4 × 100 metrin viestissä sekä pronssia 100 metrillä ja 100 metrin aitajuoksussa. Saman vuoden Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä.
Charlton saavutti vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa kultaa 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,56 ja pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Saman vuoden Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä. Vuonna 2015 hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä sekä Toronton Pan-Amerikan kisoissa että Pekingin MM-kilpailuissa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun välierissä.
Charlton sijoittui Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 kahdeksanneksi 60 metrin aitajuoksussa. Liman Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä. Hän sijoittui vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa samassa lajissa kuudenneksi ajalla 12,74. Hän saavutti Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hopeaa 60 metrin aitajuoksussa tuolloisella Bahaman ennätysajalla 7,81. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän oli 100 metrin aitajuoksussa seitsemäs. Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti hopeaa ajalla 12,58. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi ajalla 12,52. Alkuerissä hän juoksi Bahaman ennätyksen 12,44.
Charlton juoksi 60 metrin aitajuoksun maailmanennätyksen 7,67 New Yorkin hallikilpailuissa 11. helmikuta 2024. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow'ssa jälleen maailmanennätysajalla 7,65 Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän oli kuudes ajalla 12,56. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden 60 metrin aitajuoksussa jälleen Nanjingissa 2025 ajalla 7,72. Syyskuussa 2025 hän sijoittui Tokion MM-kilpailuissa 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi ajalla 12,49.
Charltonin ennätys 60 metrin juoksussa on 7,26 (2017), 100 metrillä 11,22 (2018) ja 200 metrillä 23,53 (2017).
Devynne Charltonin pikkusisko Anthaya Charlton on arvokilpailutason pikajuoksija.
Cynthia Haymon

Cynthia Haymon (s. 6. syyskuuta 1958 Jacksonville, Florida) on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Haymon opiskeli Northwestern Universityssa. Hän teki oopperadebyyttinsä Santa Fen oopperassa vuonna 1984 Hans Werner Henzen teoksen "We Come to the River" Yhdysvaltain-ensiesityksessä. Vuonna 1985 Haymon palasi sinne tulkitsemaan Xanthen roolin Richard Straussin oopperan "Die Liebe der Danae" Yhdysvaltain-ensiesityksessä. Samana vuonna hän loi nimiroolin Thea Musgraven oopperassa "Harriet, the Woman Called Moses". Vuonna 1986 Haymon teki Euroopan-debyyttinsä Bessinä George Gershwinin oopperassa "Porgy ja Bess" Glyndebournen oopperafestivaalilla. Bess on kuulunut hänen keskeisiin rooleihinsa. Hän on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa eri sinfoniaorkesterien kanssa. Haymon on ollut mukana kantaesittämässä teoksia muiden muassa Ned Roremilta, Richard Danielpourilta ja John Williamsilta. Hänen ensimmäinen oma albuminsa oli "Where the Music Comes From: American Songs", joka sisälsi yhdysvaltalaisten säveltäjien lauluja.
Fahree

Fəxri İsmayılov, (s. 10. huhtikuuta 1995 Baku, Azerbaidžan) taiteilijanimeltään Fahree, on azerbaidžanilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Azerbaidžania vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Hänen edustuskappaleensa on nimeltään "Özünlə apar" ja siinä on mukana İlkin Dövlətov. Hän putosi kilpailusta ensimmäisessä semifinaalissa saatuaan 11 pistettä.
Varhaiselämä ja koulutus.
İsmayılov syntyi 10. huhtikuuta vuonna 1995 Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Hän varttui taiteellisessa perheessä; hänen veljensä on jazzrumpali ja isoisänsä näyttelijä. İsmayılov on suorittanut sekä kandidaatin- että maisterintutkinnon oikeustieteessä. Koronaviruspandemian huipentuman aikana İsmayılov omistautui enemmän musiikin tekemiseen ja alkoi tavoitella uraa muusikkona, joka oli ollut hänen lapsuuden haaveammattinsa.
Ura.
Vuonna 2022 Fahree julkaisi debyyttisinglensä "Dance". Myöhemmin hän julkaisi kaksi azerinkielistä kappaletta: "Apardı uzaqlara" -kappaleen yhdessä Mila Milesin kanssa sekä "Yollar"-kappaleen. 
Vuoden 2023 lokakuun loppupuolella Azerbaidžanin yleisradioyhtiö İctimai Television (İTV) ilmoitti, että Fahree olisi yksi kuudestatoista kilpailijasta, joiden joukosta valittaisiin yksi edustamaan Azerbaidžania vuoden 2024 Euroviisuihin Malmöhön. 6. marraskuuta 2023 ilmoitettiin, että Fahree oli edennyt viiden muun kilpailijan kanssa valintaprosessin viimeiseen vaiheeseen. 7. maaliskuuta 2024 Fahreen ilmoitettiin olevan Azerbaidžanin vuoden 2024 euroviisuedustaja. Hänen euroviisukappaleensa "Özünlə apar" julkaistiin 15. maaliskuuta 2024 ja siinä on mukana İlkin Dövlətov. Kappaleen ovat kirjoittaneet Fahree itse yhdessä Edgar Ravinin, Hasan Haydarin ja Mila Milesin kanssa. Hän putosi kilpailusta ensimmäisessä semifinaalissa saatuaan 11 pistettä.
Phumzile Mlambo-Ngcuka

Phumzile Mlambo-Ngcuka (s. 1955) on eteläafrikkalainen poliitikko. 
Hän on ollut kansanedustaja (1994–1996), kauppa- ja teollisuusministeriön varaministeri (1996–1999), mineraali- ja energia-alan ministeri (1999–2005) ja Etelä-Afrikan varapresidentti (2005–2008).
Varapresidenttinä hän johti ohjelmia jotka vastustivat köyhyyttä ja pyrkivät jakamaan talouskasvua myös vähävaraisille, etenkin naisille.
Vuosina 2013–2021 hän oli Yhdistyneiden kansakuntien alipääsihteeri ja YK:n tasa-arvojärjestön UN Women johtaja.
Mlambo-Ngcuka on opiskellut Etelä-Afrikassa, Lesothossa ja Britanniassa, missä hän väitteli Warwickin yliopistossa vuonnna 2013 pääaineinaan tekniikka ja kasvatustieteet.
Juridicum

Juridicum (myös Dahlströmin palatsi, aiemmin Humanisticum) on nykyisin Åbo Akademin ja Donner-instituutin käytössä oleva rakennus Turussa osoitteessa Piispankatu 13. Kauppaneuvos Ernst Dahlström rakennutti palatsin vuosina 1894–1896 ja arkkitehtinä toimi Gustaf Nyström. Pohjapiirrokseltaan neliön muotoisessa rakennuksessa on piirteitä firenzeläisestä renessanssista, manierismista ja englantilaisesta palladianismista.
Rakennus toimi alun perin Ernst ja Rosina Dahlströmin kotina. Vuosina 1924–1930 heidän poikansa Carl Johan Dahlström käytti huvilaa kaupunkiasuntonaan. Vuonna 1924 kiinteistö annettiin testamenttilahjoituksena Åbo Akademin säätiölle ja luovutettiin sen käyttöön 1930, jolloin rakennukseen muutti humanistinen tiedekunta kirjastoineen. Palatsi tunnettiin vuoteen 2023 asti nimellä Humanisticum, ja se oli Åbo Akademin sekä uskontotieteelliseen ja kulttuurihistorialliseen tutkimukseen erikoistuneen Donner-instituutin käytössä. Palatsi toimii vuodesta 2023 Åbo Akademin oikeustieteellisenä tiedekuntana ja sen tiloissa ovat luentosalit, lukusali ja henkilökunnan työhuoneet. Palatsin nimeksi vaihdettiin Juridicum samalla kun se annettiin oikeustieteellisen tiedekunnan käyttöön.
Stefania Toczyska

Stefania Toczyska (s. 19. helmikuuta 1943 Grudziądz) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Toczyska opiskeli Barbara Iglikowskan johdolla Gdańskissa ja valmistui vuonna 1972. Hän teki debyyttinsä samana vuonna Opera Bałtyckassa Jadwigan roolissa Stanisław Moniuszkon teoksessa "Straszny dwór". Vuonna 1973 hän esiintyi Georges Bizet'n "Carmenin" nimiroolissa. Toczyska sai palkintoja kilpailuissa Toulousessa 1972, Pariisissa 1973 ja ’s-Hertogenboschissa 1974. Vuonna 1977 hän teki Länsi-Euroopan-debyyttinsä esiintymällä Amneriksen roolissa "Aidassa" Baselissa. Samana vuonna hän esiintyi Wienin valtionoopperassa. Covent Garden -debyyttinsä Toczyska teki vuonna 1983 Azucenana ("Trubaduuri"). Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäisen kerran Lauran roolissa "La Giocondassa" vuonna 1989.
Toczyska on tulkinnut rooleja myös muiden muassa Gaetano Donizettin, Richard Wagnerin ja Jules Massenet'n oopperoissa. Lisäksi hän on kiertänyt konserttiesiintyjänä. Toczyska sai kunniatohtorin arvon Gdańskin Stanisław Moniuszko -musiikkiakatemiasta.
Jolanda (kuningatar)

Isabella II, hänestä on käytetty myös nimeä Jolanda (1212 Andria, Sisilian kuningaskunta – 1. toukokuuta 1228 Palermo, Sisilian kuningaskunta) oli Jerusalemin kuningatar omalla oikeudellaan, "suo jure" vuosina 1212–1228. Avioliittonsa keisari Fredrik II:n kautta hän oli myös Sisilian ja Saksan kuningatar sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Jerusalemin kuningatar Maria de Monferrato ja Jerusalemin kuningas Jean de Brienne. Jolanda peri Jerusalemin kruunun äidiltään, joka kuoli Jolandan syntymässä vuonna 1212. Hänen isänsä toimi sijaishallitsijana. Isä Jean johti ristiretkeä Egyptiin vuonna 1218, joka oli sotilaallinen tappio. 
Avioliitto ja perillinen.
Saksalaisen ritarikunnan suurmestari neuvoi Jeania naittamaan tyttärensä keisari Fredrik II:lle. Avioliitto solmittiin vuonna 1225. Myös paavi Honorius III osallistui avioliiton järjestelyihin, tavoitteenaan saada keisari sitoutumaan ristiretkiin. 
Jean de Briennen, paavi Honorius III:n ja Fredrik II:n tapaamisessa Ferentinon kaupungissa vuonna 1223 päätettiin Isabellan kohtalo: Fredrik suostui vihdoin lähtemään ristiretkelle, mutta vain Jerusalemin laillisena kuninkaana, ja tämä oli vain mahdollista. jos hän suostuisi ottamaan puolisokseen nuoren kuningatar Isabella II:n, tuohon aikaan Frederik oli leski.
Tämän suunnitteli paavi, joka toivoi tämän siteen avulla sitouttavansa keisarin lujasti kuudennen ristiretken toteuttamiseen. Kihlaus vahvistettiin, mutta keisari viivytti silti lähtöään elokuuhun 1225 asti, jolloin hän ja Isabella avioituivat välittäjä Pattin piispa Giacomon avulla, "per procutionem", Akkon kaupungissa. Muutama päivä myöhemmin Isabella II kruunattiin Jerusalemin kuningattareksi.
Isabella saapui Italiaan kahdenkymmenen keittiön kanssa, jonka Fredrik II oli lähettänyt tuomaan hänet isänsä luo ja meni naimisiin henkilökohtaisesti Frederick II:n kanssa Brindisin katedraalissa 9. marraskuuta 1225.[6] Seremonian aikana Frederick julisti itsensä Jerusalemin kuninkaaksi ja huolehti välittömästi siitä, että hänen uusi appinsa John of Briennen, nykyinen Jerusalemin valtionhoitaja, syrjäytettiin ja hänen oikeutensa siirrettiin hänelle. Nykyaikaiset kronikat kuvailivat eksoottisia hääjuhlia, joita pidettiin Orian linnassa, ja hänen isänsä John of Briennen närkästynyttä reaktiota, jolla ei nyt ole kuninkaallista auktoriteettia.
Perintö.
Jolanda kuoli 16-vuotiaana poikansa syntymän aiheuttamiin komplikaatioihin. Pojasta tuli Sisilian ja Jerusalemin kuningas Konrad IV.
Settimio Malvezzi

Settimio Malvezzi (5. huhtikuuta 1817 Rooma – 31. elokuuta 1887 Firenze) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.
Malvezzi oli Adelaide Orsola Appignanin oppilas. Hän aloitti uransa Italiassa ja esiintyi ensimmäisen kerran Pariisin Théâtre-Italienissa 16. joulukuuta 1845. Hän loi Rodolfon roolin Giuseppe Verdin oopperan "Luisa Miller" kantaesityksessä Napolin Teatro San Carlossa 8. joulukuuta 1849.