tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirintöjärvi

Kirintöjärvi on järvi Posiolla Lapin maakunnassa viitisen kilometriä kuntakeskuksesta itään. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 123 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Etäisyys Kirintöjärven lounaisosasta koillisosaan on 4,5 kilometriä. Itään työntyvän Kirintöniemen eteläpuolinen osa järvestä on länsi–itäsuuntainen ja melko syvä. Kirintöniemen kärjen kohdalla allas kaartuu koilliseen. Järven pohjoisosaa leventää länteen työntyvä Kuoppalahti. Kirintöjärven pohjoinen osa on matalahko, mutta järven koilliskolkassa on 14 metrin syvänne. Järven syvin kohta, 28 metriä, sijaitsee lounaassa. Runsas kymmenesosa järvestä on yli 19 metriä syvä.
Kirintöjärven laajin saari on järven koillisosassa sijaitseva noin hehtaarin kokoinen Kirintösaari. Sen kaakkoispuolella rannan tuntumassa sijaitsee Kirintöjärven toinen saari.
Kirintöjärven pohjoisilla rannoilla on soita, joilta virtaa laskuojia järveen. Kirintöjärven luusua sijaitsee koillisessa, josta lähtee Kirintöoja itään ja laskee Yli-Kitkan Vasikkaselälle. Kirintöjärven lounaisrannalla kohoaa Kirintövaara (390 metriä mpy). Kirintöjärven pohjoispuolella sijaitsee Karijärvi, luoteessa on Kuoppajärvi ja lännessä Nilojärvi.
Kirintöjärven vesitilavuus on 25 020 000 kuutiometriä.
Kirintöjärvi (73.028.1.001) kuuluu Kirintöjoen valuma-alueeseen (73.028), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Kitkajärven alue (73.02). Kirintöjärvi on laajempi Kirintöjoen alueen kahdesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Alueen toinen järvi on noin 80-hehtaarinen Karijärvi.
Valide Sultanin moskeija (Réthymno)

Valide Sultanin moskeija () on entinen moskeija Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon vanhankaupungin laidalla lähellä Megáli Pórtaa eli kaupungin suurta porttia.
Moskeija on rakennettu viimeistään vuonna 1654, jolta vuodelta on varhaisin maininta siitä. Se on omistettu nimellään Turhan Hatice Sultanille, joka kuului sulttaani Ibrahimin haaremiin ja josta tuli valide sultan eli sulttaanin äiti, kun hänen poikansa Mehmed IV nousi sulttaaniksi vuonna 1648. Vuonna 1671 moskeija mainitaan Konstantinopolin Valide Sultanin moskeijan alaisena. Moskeijan toiminta lakkasi Kreikan ja Turkin väestönvaihdon myötä vuonna 1925.
Moskeijassa on kaksi kupolia ja minareetti. Nykyisin moskeija on niin muiden rakennusten ympäröimä, että vain sen minareetti näkyy kaupunkikuvassa.
Valide Sultanin moskeija

Valide Sultanin moskeija voi viitata seuraaviin moskeijoihin:
Veli Paššan moskeija

Veli Paššan moskeija () on entinen moskeija Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Mastampán kaupunginosassa keskustan eteläpuolella. Nykyisin siinä toimii kaupungin Paleontologinen museo.
Moskeija on rakennettu 1600-luvun puolenvälin tienoilla varhaisemman venetsialaisaikaisen Pyhälle Onufriokselle omistetun katolisen kirkon paikalle. Varhaisin maininta moskeijasta on vuodelta 1657. Moskeijarakennus on pohjakaavaltaan neliönmuotoinen ja siinä on yhdeksän kupolia. Minareetti on rakennettu noin vuonna 1789–1790, mikä tekee siitä kaupungin vanhimman säilyneen. Museona rakennus on toiminut kunnostamisen jälkeen vuodesta 2008.
Herajärvi (Mäntyharju)

Herajärvi on järvi Mikkelin ja Mäntyharjun rajalla Etelä-Savon lounaisosassa. Etäisyys Mikkelin keskustasta on 38 kilometriä etelälounaaseen.
Mikkelin ja Mäntyharjun Herajärvi on toiseksi laajin Suomen 18:sta Herajärvestä.
Maantietoa.
Herajärvi on 5,3 kilometriä pitkä, 3,2 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,1 neliökilometriä. Herajärvi on melko muodokas ja koostuu suurelta osin lahdista. Järven kaakkoisosa Hillosensaaren kaakkoispuolella on jossain määrin erillään pääaltaasta. Järven eteläosassa on Polvihonganlahti, jonka lounaispuolella Jokiniemen erottamana on pitkänomainen Jokilahti. Jokilahden luoteispuolella on pohjoiseen työntyvä pitkulainen Kangasniemi. Herajärven luoteisosassa on Karhulahti ja koillisosassa Itkonlahti.
Herajärven saariluku on 13. Saarten yhteispinta-ala on 29,1 hehtaaria eli noin noin 4,6 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista neljä on yli hehtaarin laajuisia ja yhdeksän on yli aarin laajuisia. Laajin saari on järven länsiosan noin kymmenhehtaarinen Mäntysaari. Olennainen osa saarta on etelään kulkeva, hieman mutkainen puolisen kilometriä pitkä niemimaa. Mäntysaaren itäpuolella on Huutsaari. Herajärven pohjoisosassa sijaitsee Rajasaari ja itäisen rannan lähellä Salmensaari.
Herajärvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 54,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0542 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyys on 8,9 metriä. Järven syvin kohta, 36,9 metriä, sijaitsee noin 400 metriä Hillosensaaresta luoteeseen . Saaren ja syvänteen puolivälissä on 0,6 metrin matalikko. Järven itäosassa Heravuoren tuntumassa on 30 metrin syvänne. Heravuori kohoaa 130 metriä merenpinnan yläpuolelle, eli korkeusero syvänteeseen on lähes 80 metriä. Vähintään 20 metriä syviä alueita on useita, mutta ne eivät muodosta yhtenäistä vyöhykettä, vaan järven kumpuileva pohja nousee useissa paikoin matalikoksi. Noin kuusi prosenttia Herajärvestä on vähintään 20 metriä syvä. Järven rantaviivan pituus on 33,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 7,8 kilometriä. Herajärven rannat ovat peltotilkkujen täplittämää metsämaata. Pientaloja on melko runsaasti, etenkin luoteessa Äijäniemen rannoilla.
Vesistösuhteita.
Herajärvi (14.978.1.050) kuuluu Tainaveden valuma-alueeseen (14.978), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Pyhäveden valuma-alue (14.97) ja ensimmäinen Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Herajärvi on laajin Tainaveden valuma-alueen 62:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraavat Kihliänjärvi-Nuolinki, Tainavesi ja Kinnijärvi.
Herajärveen virtaa lukuisia laskuojia eri ilmansuunnista. Herajärven luusua sijaitsee järven luoteiskolkassa, josta alkaa Tainaveteen (83,8 metriä mpy) johtava Vuolteensalmi.
Hurja Larry, tuhma Mary

Hurja Larry, tuhma Mary ("Dirty Mary, Crazy Larry") on John Houghin ohjaama yhdysvaltalainen autohurjasteluaiheinen toimintaelokuva vuodelta 1974. Sen pääosia näyttelevät Peter Fonda, Adam Roarke ja Susan George.
Juoni.
Tarinassa kilpa-autoilija Larry mekaanikkoineen ryöstää supermarketin rahoittaakseen autourheiluharrastustaan. Ryöstön ja takaa-ajon tiimellyksessä kyytiin osuu Larryn yhden yön tuttava Mary. Tuottajien tietämättä ja vastoin käsikirjoitusta ohjaaja Hough muutti elokuvan loppuratkaisua niin, että päähenkilöt saavat lopulta surmansa. Myöhemmin hän on kertonut halunneensa jättää yleisön mieleen opetuksen ettei kaahailu kannata, joskin tämä loppuratkaisu esti tekemästä jatko-osaa yllätyssuosikiksi nousseelle elokuvalle.
Tuotanto.
Elokuva kuvattiin pääosin Kalifornian Stocktonissa ja muualla San Joaquinin piirikunnan alueella.
Vastaanotto.
Elokuvasta tuli Yhdysvalloissa yksi vuoden tuottoisimmista, ja se suuntasi Peter Fondan uraa vuosiksi samankaltaisiin drive-in-teattereihin tarkoitettuihin eksploitaatioelokuviin kuten "Armoton joukko" (Killer Force, 1975), "Piru kintereillä" (Race With the Devil, 1975) ja "Lainsuojattoman blues" (Outlaw Blues, 1977). Brittiohjaaja John Houghille elokuva oli hänen Hollywood-kautensa suurin kaupallinen menestys.
Quentin Tarantino on maininnut filmin yhdeksi suosikikseen ja kertonut ottaneensa siitä vaikutteita vuoden 2007 elokuvaansa "".
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kiteyttää elokuvan tarjoavan vauhdikasta toimintaa ja romutusta ilman turhia pysähdyksiä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Salahminjärvi

Salahminjärvi on runsashumuksinen, paikoin syvä, kulttuurimaiseman reunustama järvi Vieremässä Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 5,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 112 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Oulusta 144 kilometriä eteläkaakkoon. Salahmin kylä sijaitsee järven eteläpuolella.
Maantiede.
Salahminjärven pituus etelästä pohjoiseen on 4,8 kilometriä. Järvi levenee suhteellisen tasaisesti eteläosan 900 metristä pohjoisosan 1 400 metriin. Länsirannan Tuliniemeä lukuun ottamatta Salahminjärvessä ei ole allasta jakavia niemiä ja saaria. Järven pohjoisosassa sijaitsee kaksi pientä saarta, joiden yhteispinta-ala on 15 aaria. Syvyyssuhteiltaan järvi on varsin epätasainen. Sen keskiosassa sijaitsee yli 30 metriä syvä alue. Kymmenen metrin syvyyskäyrän sisään jäävä vyöhyke kulkee leveydeltään hyvin vaihtelevana järven kaakkoisosasta luoteisosaan. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 18 metriä syvä.
Salahminjärven itäpuolinen Lontanlampi (119,3 metriä mpy) laskee Jatapuroa järven itärannalle. Koillispuolinen Marttisenjärvi (147,0 metriä mpy) laskee Marttisenjokea järven pohjoisrannalle. Salahminjärven korkeustaso on N2000-järjestelmällä 109,52 metriä merenpinnan yläpuolella, karttaan on merkitty lukema 109,2 metriä ja vaihteluväliksi 108,19–109,69 metriä. Salahminjärven luusua sijaitsee altaan lounaiskolkassa, josta lähtee virta etelään.
Salahminjärveä alettiin säännöstellä vuonna 1953. Järven luusuassa on säännöstelypato. Salahminjärven ekologinen tila on hyvä. Fosforimäärästä noin puolet aiheutuu luonnonhuuhtoumasta, peltoviljelyn osuus on myös merkittävä. Järven vesitilavuus on 38 117 000 kuutiometriä.
Salahminjärvi (04.541.1.001) kuuluu Salahminjärven lähialueeseen (04.541), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Salahminjärven valuma-alue (04.54) ja ensimmäinen on Iisalmen reitin valuma-alue (04.5). Salahminjärvi on laajin Salahminjärven lähialueen neljästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Lontanlampi.
Salahminjärvi on Vieremän neljänneksi laajin vakavesi. Tilavuudeltaan se on Iso-Iin jälkeen suurin.
Kalliojärvi (Kemijärvi)

Kalliojärvi on saareton metsäjärvi Kemijärven lounaisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja tilavuus 10,6 kuutiohehtometriä. Etäisyys Kemijärven keskustasta on 42 kilometriä etelään ja Rovaniemeltä 76 kilometriä itäkaakkoon.
Maantiede.
Kalliojärven pituus etelästä pohjoiseen on 2,4 kilometriä, suurin leveys lännestä itään on noin 700 metriä. Järven eteläosan muodostaa noin 700 metriä pitkä lahti, joka on osa järven matalahkoa etelälounaista osaa. Sen koillispuolella sijaitsee Kalliojärven vähintään kymmenen metriä syvä alue, joka usean kymmenen hehtaarin laajuisena kattaa järven itä- ja luoteisosan. Syvin kohta, 33 metriä, sijaitsee järven itärannan lähellä. Luusua sijaitsee järven pohjoisimmassa osassa, josta lähtee Kallio-oja Kaitajärven kautta Juujokeen.
Kalliojärven itärannalla kohoaa Kalliotunturi, jonka laki on noin 70 metriä järven pinnan yläpuolella. Luoteen suuntaan maasto on melko alavaa, lännessä on Kalliovaara, jonka laki on noin 60 metriä järven pinnan yläpuolella.
Kalliojärven vesitilavuus on 10 606 000 kuutiometriä.
Kalliojärvi (65.252.1.025) kuuluu Juujoen valuma-alueeseen (65.252), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Siikajoen valuma-alue (65.25) ja ensimmäinen jakovaihe Keski-Kemijoen alue (65.2). Kalliojärvi on laajin Juujoen valuma-alueen 26:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Kolmiloukkonen.
Kemijärven Kalliojärvi on viidenneksi laajin Suomen yli sadasta Kalliojärvestä. Kemijärvellä on toinenkin Kalliojärvi, sen järvinumero on 65.793.1.019. Se tunnetaan myös nimellä Kalliojärvi-Uuranjärvi, ja se sijaitsee 45 kilometriä Kemijärven eteläiseltä Kalliojärveltä luoteeseen.
Jari Kouki

Jari Juhani Kouki (s. 1962) on suomalainen filosofian tohtori, joka on vuodesta 2002 lähtien työskennellyt metsäekologian professorina Joensuun yliopistossa, sittemmin Itä-Suomen yliopistossa. Tätä ennen hän oli määräaikainen metsätaloudellisen ympäristönhoidon ja metsien monikäytön professori (1996-2001). 
Kouki valmistui filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1991) tarkasteli vesikasveja syöviin kovakuoriaisiin kuuluvan lummenälvikkään ja sille tärkeän ulpukan välistä vuorovaikutusta. Tutkimus oli otsikoitu "Interaction between a specialist herbivore, Galerucella nymphaeae, and its host plant, Nuphar lutea".
Kouki on toiminut ja toimii useiden metsäekologian ja lähialojen aihepiirin tieteellisen julkaisun artikkelien arvijoijana. Hän on tehnyt tutkimustyötä ja ollut tiedotusvälineiden haastateltavana esimerkiksi metsäpalojen ja metsän kulottamisen jälkeisen uudistumisen aihepiireistä. Lisäksi esimerkiksi syyskuussa 2021 Nature-tiedelehdessä julkaistu laajan tukijajoukon yhteisartikkeli metsien kuolleiden puiden merkityksestä ekosysteemien luontaisessa hiilen kierrossa on herättänyt runsaasti kiinnostusta tiedemaailmassa ja tiedotusvälineissä.
Pasquotankin piirikunta

Pasquotankin piirikunta () on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 40 568 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Elizabeth City. Piirikunta on perustettu 1668.
Perquimansin piirikunta

Perquimansin piirikunta () on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 13 005 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Hertfordin kunta. Piirikunta on perustettu 1668.
Zoe (nimi)

Zoe on naisen etunimi. Se tulee kreikan kielestä ja merkitsee elämää. Rinnakkaismuotona esiintyy nimiasu Zoë.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on toukokuuhun 2025 mennessä tilastoitu noin 260–290 "Zoe"-nimistä ja noin 30–40 "Zoë"-nimistä naista.
Pamlicon piirikunta

Pamlicon piirikunta () on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 12 276 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Bayboron kunta. Piirikunta on perustettu 1872.
Trent Williams

Trent Williams (17. heinäkuuta 1988, Longview, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on ulompi hyökkäyksen linjamies. Williams edustaa San Francisco 49ersia.
Williams pelasi yliopistourallaan Oklahoman yliopistossa vuodet 2008 ja 2009. Hän pelasi Oklahomassa 26 ottelua. Washington Redskins varasi Williamsin ensimmäisellä kierroksella varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana. Hän pelasi Redskinsissä vuodet 2010–2018. Vuonna 2019 Williamsilla todettiin syöpä (pehmytkudossarkooma) eikä hän pelannut vuonna 2019 otteluakaan. Washington vaihtoi Williamsin kahteen varausvuoroon huhtikuussa 2020 San Francisco 49ersin kanssa. Williams pelasi Washingtonissa yhteensä 120 ottelua. Maaliskuussa 2021 49ers ja Williams solmivat kuusivuotisen jatkosopimuksen, jonka kokonaisarvo oli 138 miljoonaa dollaria. Se teki Williamsista kalleimman hyökkäyksen linjapelaajan.
Williams on valittu kahdeksan kertaa Pro Bowliin (2012–2020).
Kalans

Kalans (lausutaan: "Ka:lans") on kylä ja entinen tila Siuntiossa, Uudellamaalla. Se sijaitsee noin 0,5 kilometriä kaakkoon Siuntion Pyhän Pietarin kirkolta Siuntionjoen länsirannalla. Kalans on historian saatossa tunnettu myös nimellä Kaffueleby.
Kalansin mukaan on nimetty muun muassa Kalansinkuja-niminen tie, jonka varrella sijaitsee muun muassa Siuntion seurakuntakoti. Entisestä Kalansin tilasta ei ole jäljellä nykyisin muuta kuin tilan vanha kanala Kalansinkujan päässä.
Kalansin tilan ensimmäisenä omistajana tunnetaan Jöns Laurensson vuodelta 1477.
Frank Lindroos

Frank Edward Lindroos (14. huhtikuuta 1874 Pietari – 10. heinäkuuta 1923 Duluth, Minnesota) oli amerikansuomalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja, joka oli 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä amerikansuomalaisen työväenliikkeen musiikkivaikuttajia.
Pietarinsuomalaisen räätälin perheeseen syntynyt Lindroos oppi viulunsoiton isältään jo lapsena. Isän sairastuttua vakavasti Lindroos kiersi 12-vuotiaasta lähtien parin vuoden ajan äitinsä kanssa kerjäläisenä Pietarin kaduilla viulua soitellen. Isän kuoltua perhe muutti vuonna 1888 Lappeenrantaan, jossa Lindroos liittyi Viipurin pataljoonan soittokuntaan kornetistiksi. Kymmenen vuotta myöhemmin Lindroos palasi Pietariin, jossa hän jatkoi armeijan soittokunnassa. 
Vuonna 1904 Lindroos lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Perhe asui aluksi New Yorkissa ja vuodesta 1907 lähtien Pennsylvanian Monessenissa, kunnes asettui Minnesotan Duluthiin vuonna 1913. New Yorkissa Lindroos liittyi Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön jäseneksi. Elantonsa hän hankki työväenyhdistysten soittokuntien ja kuorojen johtajana sekä musiikinopettajana. Duluthissa Lindroos radikalisoitui ja liittyi syndikalistisen IWW-ammattiliiton jäseneksi.
Lindroos aloitti säveltämisen jo Pietarissa asuessaan ja jatkoi työtään Yhdysvalloissa. Erilaisten orkesterikappaleiden ohella Lindroosin tuotanto käsittää musiikkinäytelmiä. Hänen tunnetuimpina kappaleinaan mainitaan "Muistoja Viipurin vankileiriltä", "Orjan laulu", "Kerjäläinen" ja "Sorakumpujen vainajille" sekä amerikanruotsalaisen Joe Hillin muistoksi sävelletty "Joe Hillin muistolle". Lindroosin musiikkinäytelmiä ovat muun muassa Aku Päiviön runoihin tehty "Ajan laulu" sekä Lauri Lembergin tekstiin sävelletty "Laulu vaaleanpunaisesta silkkipaidasta".
Lindroos teki itsemurhan 49-vuotiaana heinäkuussa 1923. Hänet on haudattu Park Hillin hautausmaalle Duluthiin.
Khorixas

Khorixas on kaupunki Kunenen alueen eteläosissa läntisessä Namibiassa. Se oli Damaramaan bantustanin pääkaupunki ennen Namibian itsenäisyyttä. Se on Khorixasin vaalipiirin keskus. Suurin osa asukkaista on damaroja. Kaupunki sijaitsee lähellä Khorixasin kivettynyttä metsää ja Twyfelfonteinin laaksoa, joka on tunnettu kalliopiirroksistaan. Ne ovat Unescon maailmanperintökohde.
Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan Khorixasissa oli 9 371 asukasta.
Talous ja infrastruktuuri.
Khorixas kärsii siitä, että kaupunki ei ole juuri kehittynyt, eikä siellä ole kovin paljon työpaikkoja, mikä on johtanut väestön turhautumiseen ja siihen, että monet nuoret ovat lähteneet kaupungista. Kaupungin työttymyysasteen on arvioitu olevan noin 70 %. Kaupungin epävirallisessa osassa Donkerhoekissa (afrikaansiksi ‘pimeä nurkka’) ei ole sen paremmin sähköä kuin juoksevaa vettäkään.
Kunenen alueen sairaala ja eräät alueen toimistot ovat edelleen Khorixasissa, vaikka alueen pääkaupunki on Opuwo. Kaupungin lentokenttä sijaitsee yhdeksän kilometriä kaupungista itään, ja sen rinnalla kulkee päätie C39. Kiitoratojen numerot ovat 09/27, ja kentän korkeus merenpinnasta on 1012 m.
Kaupungissa on kuusi koulua ja yksi Namibian yliopiston yksikkö. Suurin alkeiskoulu on nimeltään Versteendewoud ja lukio on nimeltään Cornelius Goreseb High School. Muut koulut ovat Eddie Bowe Primary School, Welwitchia Primary School, Welwitchia Junior Secondary School ja Th. F. ǃGaeb Primary School.
Politiikka.
Khorixasia hallinnoi kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua. Kun alue on vanhaa damaroiden asuinaluetta, niin damaroiden United Democratic Front (UDF) on vahvassa asemassa alueen politiikassa. Toisin kuin muualla Namibiassa, maan vahvin puolue SWAPO ei ennen vuotta 2015 ollut voittanut paikkakunnan vaaleissa.
Paikallisvaalit.
Vuoden 2015 paikallisvaaleissa SWAPO otti ensimmäisen voittonsa Khorixasissa saaden 1,741 ääntä ja neljä valtuutettua ja näin ollen ehdottoman enemmistän valtuustossa. Tulokset olivat seuraavat:
Vuoden 2020 paikallisvaaleissa UDF oli voittaja SWAPOn tullessa toiseksi. Tulokset olivat seuraavat:
Maantiede.
Ilmasto.
Khorixas kuuluu Köppenin ilmastoluokituksessa subtrooppiseen aavikkoilmaston (BSh). Kesät ovat kuumia ja talvet leutoja. Se on hyvin lähellä aavikkoilmastoa. Keskimääräinen vuosittainen sademäärä on 220 mm. Kuivana kesänä 2018–19 saatiin sadetta vain 106 mm.
Urheilu.
Kaupungin jalkapallojoukkue on nimeltään Robber Chanties.
Life Is Strange (pelisarja)

Life Is Strange on Square Enixin julkaisema seikkailupelien sarja.
Pelisarjaan perustuen on julkaistu myös sarjakuvia.
Arvostelupommitus

Arvostelupommitus tarkoittaa Internetissä esiintyvää ilmiötä, jossa asioille annetaan suuria määriä kielteisiä arvosteluja. Pommitukset ovat usein koordinoituja kokonaispisteiden pudottamiseksi.
Sama ilmiö on nähty elokuva-arvostelujen lisäksi muun muassa Yelp- ja TripAdvisor-palveluissa. Kohteet vaihtelevat pienistä matkailuyrittäjistä ja itsejulkaistuista novelleista suuriin viihdeteollisuuden jätteihin. Toisinaan pommitus on vastareaktio epärehellisiin trailereihin perustuvaan ennakkomarkkinointiin.
Muun muassa "" on joutunut kiinalaisten netinkäyttäjien arvostelupommituksen kohteeksi, koska siinä näkyy Tiibetin lippu. Hyökkääjien mukaan Tiibet kuuluu Kiinaan.
Opuwo

Opuwo on Kunenen alueen pääkaupunki luoteisessa Namibiassa. Se sijaitsee noin 720 kilometriä pohjoisluoteeseen maan pääkaupungista Windhoekista. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 12 331 asukasta. Opuwo on Kunenen alueen taloudellinen keskus.
Historia.
Etymologia.
Nimen Opuwo antoi paikalle Ondangwan komissaari Carl Hugo Linsinger Hahn eli Cocky Hahn (oshiwamboksi "Shongola" eli ‘Piiska’), joka tuli paikalle rakentamaan toimistorakennusta. Päästyään paikalle, hän pyysi heimopäälliköiltä maatilkkua, johon rakentaa toimistonsa. Päälliköt antoivat palan maata, ja kun he yrittivät tarjota lisää, Hahn vastasi “Opuwo” (‘riittää’). Näin Opuwo sai nimensä. Paikalliset kutsuivat paikkaa nimellä "Otjihinamaparero", ja jotkut käyttävät edelleen tätä nimeä.
Hugo Hahn kutsui paikkaa nimellä "Ohopoho Otjitopora", joka tarkoittaa ‘he poraavat reiän ja siitä tulee vettä’. Kartoissa paikka oli pitkään nimellä Ohopoho.
Siirtomaa-ajan hallinto.
Opuwo kuului siirtomaa-ajalla Kaokolandiin, jonka keskus oli vuosina 1925–39 Swartbooisdrift Kunenejoen rannalla. Myöhemmin hallinto siirtyi Ohopohoon, jonka nimi muuttui myöhemmin muotoon Opuwo.
Swartbooisdriftin poliisiasemaa johti kersantti Herbert, joka halusi ottaa vastaan Angolan buurit. Nämä olivat vaeltaneet Angolaan, koska eivät halunneet hyväksyä brittien hallintoa Etelä-Afrikassa. Kersantti Basson tuli sittemmin Herbertin tilalle, ja hän porasi Opuwon ensimmäisen porakaivon. Hänet tunnettiin liikanimellä
"Katjiriamakaja" (‘mies, joka syö tupakkaa’).
Suomalaiskytkökset.
Vuosina 1952–54 Ohopohossa toimi suomalainen sairaanhoitaja Ebba von Pfaler, jonka tilalle sitten tuli buurikirkon sairaanhoitaja. Vuosina 1994–2015 puolestaan suomalainen Ulla Nenonen toimi Opuwossa dhimbankielisen raamatunkäännöksen parissa.
Opuwossa on Marthi Athisaari Street.
Talous ja infrastruktuuri.
Opuwo sijaitsee kahden päätien C41:n ja C 43:n risteyksessä. Kaupungissa on pieni lentokenttä.
Kaupungin merkittävimmät koulut ovat Putuavanga Senior Secondary School, joka on Kunenen alueen parhaimpia kouluja, ja Opuwo Primary School, jossa on 1 200 oppilasta ja 39 opettajaa.
Kaupungissa on mm. seuraavat instituutiot ja toimistot: poliisiasema, aluesairaala, sisäasiainministeriön toimisto, sekä Opuwon rakennusvirasto. Kaupungissa on myös Namibian evankelisluterilaisen kirkon seurakunta ja kirkko.
Kulttuuri.
Opuwon kaupunginvaltuusto järjestää vuosittain Opuwon messut, jotka saivat alkunsa vuonna 2012. Messuilla on kaupallisia näyttelyitä sekä kulttuuri- ja erilaisia viihde-esityksiä. Messut järjestetään toukokuussa.
Politiikka.
Opuwoa hallinnoi kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Vuoden 2015 paikallisvaaleissa SWAPO voitti niukasti, saaden 1 593 ääntä ja neljä valtuustopaikkaa. Democratic Turnhalle Alliance (DTA) 1 504 ääntä ja neljä valtuustopaikkaa. Tulokset olivat seuraavat:
Vuoden 2020 vaalit voitti Popular Democratic Movement, joka on DTA:n uusi nimi. Tulokset olivat seuraavat:
Carl Lewenhaupt

Kreivi Carl Lewenhaupt (12. maaliskuuta 1835 Klippan, Ruotsi – 10. joulukuuta 1906 Helsingborg, Ruotsi) oli ruotsalainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Ruotsin ulkoministerinä vuosina 1889–1895.
Ura.
Lewenhaupt syntyi Herrevadin luostarissa Klippanin kunnassa Ruotsissa Hänen vanhempansa olivat kreivi Gustaf Adolf Lewenhaupt ja Maria Lewerhaupt, joka oli omaa sukua von Geijer. Hän valmistui ylioppilaaksi Lundissa vuonna 1851 ja aloitti vuonna 1855 diplomaattiopinnot. Hänestä tuli Pariisin attasea vuonna 1858 palveltuaan ensin väliaikaisena virkailijana siviiliministeriössä vuonna 1856 ja oikeuspalvelijana vuonna 1857. Hän toimi ulkoministeriön varasihteerinä vuodesta 1859 ja vakituisena sihteerinä vuodesta 1861. Lewenhauptista tuli Pietarin lähetystön sihteeri vuonna 1863 ja hänet nimitettiin kamariherraksi samana vuonna. Vuonna 1866 Lewenhaupt nimitettiin ulkoasiainministeriön poliittisen osaston ja vuonna 1870 sen kauppa- ja konsuliosaston johtajaksi. Lewenhaupt nimitettiin Ruotsin ulkoministeriön kansliapäälliköksi vuonna 1873.
Toimiessaan Washingtonin lähettiläänä ja pääkonsulina vuosina 1876–1884 Espanjan ja Yhdysvaltojen hallitukset hyväksyivät hänet välimieheksi kiistassa, joka syntyi niiden välillä Kuuban kansannousun vuoksi. Vuonna 1884 Lewenhaupt siirrettiin Pariisin lähettilääksi ja 12. lokakuuta 1889 hänet kutsuttiin ulkoministeriksi. Tänä kriittisenä aikana Lewenhaupt osoitti olevansa erittäin kiinnostunut jännittyneiden unionin kansainvälisten suhteiden takia pääsemään molempiin maihin ratkomaan järkevästi unionin kansalliset kiistat. Lewenhaupt nimitettiin vuoden 1895 lopulla Ruotsin lähettilääksi ja ministeriksi Lontoossa, missä hän palveli lokakuuhun 1902. Hän osallistui seremoniaan, joka liittyi kuningatar Victorian kuolemaa vuoden 1901 alussa ja hänen seuraajansa kuningas Edward VII:n kruunaukseen.
Henkilökohtainen elämä.
Lewenhaupt meni naimisiin vuonna 1851 syntyneen kamarirouva Edla Lovisa Carolina Augusta Wirsénin kanssa vuonna 1874. Wirsén oli kreivi Carl Emil Wirsénin ja vapaaherratar Ebba Lovisan (os. De Geer af Leufsta) tytär. Pariskunta sai kaksi lasta, vuonna 1875 syntyneen Gustaf Adolfin ja vuonna 1877 syntyneen Erik Axelin. Lewenhaupt kuoli 10. joulukuuta 1906 Helsingborgissa ja hänet haudattiin Helsingborgin kirkkomaan lahjoitushautausmaalle. Edla kuoli vuonna 1939.
John Hough

John Hough ['hʌf] (s. 21. marraskuuta 1941 Lontoo) on brittiläinen elokuva- ja televisio-ohjaaja, joka on työskennellyt myös Hollywoodissa. Hänet tunnetaan parhaiten 1970- ja 1980-luvulla tekemistään ohjaustöistä kuten "Silminnäkijä" (1970), "Pirun kaksoset" (Twins of Evil, 1971), "Aarresaari" (1972, englanninkielinen versio), "Paholaisen talo" (The Legend of Hell House, 1973), "Hurja Larry, tuhma Mary" (1974), "Pako taikavuorelle" (1975), "Paluu Taikavuorelta" (1978), "Kultasaalis" (Brass Target, 1978), "Mustien vuorten kulta" (El Triunfo de un hombre llamado caballo, 1982) ja "Rakkauden uhkapeli" (A Hazard of Hearts, 1987).
Houghin ensimmäisiä ohjaustöitä olivat neljä jaksoa 1960-luvun lopun televisiosarjaan "Herrasmiesagentti" (The Avengers). Muutaman brittielokuvan jälkeen hän siirtyi 1970-luvun alkupuolella Hollywoodiin, jossa pääsi ennen pitkää toteuttamaan unelmansa elokuvien ohjaamisesta Disney-yhtiölle.
Class 375

Class 375 "Electrostar" on ADtranz- ja Bombardier Transportation -mallinen brittiläinen sähkömoottorijuna.
Ceolwulf I

Ceolwulf I (k. noin 823) oli Mercian kuningas 821–823. Anglosaksien kronikan mukaan Ceolwulf nousi valtaistuimelle veljensä Coenwulfin jälkeen vuonna 821. Hän jatkoi veljensä hyökkäyksiä Walesiin, jossa tuhosi Deganwyn linnoituksen Conway-joen suulla ja alisti Powysin kuningaskunnan valtansa alle vuonna 822. William Malmesburylaisen mukaan Beornwulf syrjäytti Ceolwulfin vuonna 823.
Bobo-nukkekoe

Bobo-nukkekoe on psykologian behavioristisen koulukunnan Albert Banduran laatima kokeellinen tutkimus.
Bobo-nukkekokeessa tutkittiin ympäristön vaikutusta lasten oppimiseen ja toimintaan. Kokeessa näytettiin lapsille video miehestä, joka pahoinpiteli bobo-nukkea. Lapset tuotiin myöhemmin huoneeseen, jossa oli samanlainen bobo-nukke, kuin videossa ja lapset alkoivat epäröimättä pahoinpitelemään nukkea videon miehen tavoin. Videoon kuului myös päätösosio, jossa mies kohtasi seuraamuksia teoistaan. Kävi ilmi, että lapset, jotka näkivät miestä palkittavan videolla, pahoinpitelivät nukkea todennäköisemmin kuin lapset, jotka näkivät miestä rangaistavan videolla.
Kokeen tuloksista Bandura muodosti johtopäätöksen, jonka mukaan lapset oppivat paljon ottamalla mallia ympäristöstä, ja kehitti mallioppimisen käsitteen.
Coloradon sinetti

Coloradon sinetti on Yhdysvaltain osavaltio Coloradon virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Sinetin yläosassa on kaikkinäkevä silmä, jonka alapuolella on roomalaistyylinen vitsakimppu. Niiden alapuolella on vaakuna, johon on kuvattu vuoristoista maisemaa, sekä hakku ja leka. Valkoiseen nauhaan on kirjattu latinankielinen motto ”Nil Sine Numine” (). Sinetin reunoilla lukee valkoisin kirjaimin ”State of Colorado” () ja alhaalla vuosiluku 1876, jolloin siitä tuli Yhdysvaltain 38 osavaltio. Nykyinen sinetti on otettu käyttöön 15. maaliskuuta 1877.
Yrjö Nora

Yrjö Eevertti Nora (vuoteen 1933 Nygren) (9. syyskuuta 1910 Vanaja – 16. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen pika- ja aitajuoksija ja urheilu-uransa jälkeen liikunnan järjestötoiminnan aktiivi. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden vuosina 1935 ja 1936. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi voimistelunopettajana ja osallistui aktiivisti ammattinsa järjestötoimintaan.
Urheilu-ura.
Yrjö Nygren aloitti urheilu-uransa pesäpalloilijana, jossa hän edusti vuosina 1930-1931 silloista pesäpallon pääsarjassa pelannutta Kymintehtaan Urheiluseuraa (KyUS).
Päälajiksi Yrjö Nygrenille, myöhemmin Nora, muodostui yleisurheilu ja erityisesti pikajuoksut ja aitajuoksut. Aitajuoksuissa hän saavutti kansallista menestystä sijoittuen ensimmäisen kerran mitaleille vuoden 1932 SM-kisoissa ollessaan 400 metrin aidoissa hopealla. Seuraavana vuonna hän oli hopealla niin 110 metrin kuin 400 metrin aidoissa. Vuoden 1934 SM-kisoissa hän sai pronssia 400 metrin aidoissa. Noran menestysvuodet olivat 1935 ja 1936, jolloin hän voitti 400 metrin Suomen mestaruuden. Maaotteluedustuksia hänelle tuli neljä Ranskaa, Norjaa ja Saksaa vastaan vuosina 1933-1935. Ennätyksensä 54,7 Nora teki 400 metrin aidoissa Suomi-Saksa -maaottelussa 24. elokuuta 1935. Noran aktiiviura kesti aina kesään 1939, mutta menestys ei ollut kesän 1936 jälkeen yhtä menestyksellinen. Noran tulokset eivät riittäneet olympiaedustukseen vuonna 1936, vaikka hän voitti olympiakarsinnat 400 metrin aidoissa.
Seuratasolla Nora edusti yleisurheilussa menestysvuosinaan Kymintehtaan Urheiluseuraa (KyUS) ja sen jälkeen Loimaan Voimaa ja Värtsilän Terästä. 
Ammatillinen ura ja mukana järjestötoiminnassa.
Valmistuttuaan voimistelunopettajaksi vuonna 1935 Nora nimitettiin ensin Loimaalle ja sen jälkeen kahdeksi vuodeksi Värtsilän keskikouluun voimistelunopettajaksi. 
Talvisodassa Nora palveli vänrikkinä haavoittuen. Jatkosodassa hän toimi sotasairaalassa voimistelunopettajana ja komendanttina johtaen invalidisoituneiden sotilaiden kuntoutusta. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Nora toimi Helsingin koelyseon voimistelunopettajana vuosina 1940-1953. Sen jälkeen hän siirtyi Helsingin opettajakorkeakoulun liikuntakasvatuksen rehtoriksi vuonna 1953, jossa tehtävässä hän toimi aina eläköitymiseensä eli vuoteen 1973 asti. Sen rinnalla hän toimi vuosina 1945-1952 Helsingin yliopiston voimistenulaitoksen yleisurheiluopettajana. Koululiikunnan lisäksi hän toimi Suomen Urheiluliiton yleisurheilijoiden kevätkausien perusharjoittelusta ennen vuoden 1948 Lontoon kesäolympialaisia. Hän vietti kevään 1947 Islannissa maan yleisurheilijoiden valmentajana.
Hän osallistui myös aktiivisti ammattinsa valtakunnalliseen järjestötoimintaan. Hän toimi Suomen voimistelunopettajain liiton sihteerinä vuosina 1944-1952 ja 1956-1961. Liiton johtokunnassa hän oli vuodesta 1942 ja puheenjohtajana 1962-1966. Sen rinnalla hän toimi Suomen oppikoulujen urheiluliiton puheenjohtajana vuosina 1959-1964.
Erkki Priha

Erkki Emil Priha (31. heinäkuuta 1914 Valkeala – 31. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen insinööri, keksijä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvon. 
Prihan vanhemmat olivat maanviljelijä Emil Priha ja emäntä Ida Maria Lonka ja puoliso vuodesta 1942 Vuokko Miettinen (k. 1992). Professori Päivi Setälä (1943–2014) ja toimitusjohtaja Jukka Priha (1945–2011) olivat heidän lapsiaan. Erkki Priha tuli ylioppilaaksi Kouvolassa 1935 ja valmistui kemian alan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1943. Hän oli kemisti Puukemia-yhtiön öljytehtaassa 1945, Keskuslaboratoriossa 1946 ja Ruukin Terva -yhtiössä 1946 ja sitten Wilh. Schauman -yhtiössä Jyväskylässä kemisti ja laboratoriopäällikkö vuoteen 1958. Toiminimi Mallan johtajana Priha työskenteli 1958–1960 ja vuodesta 1961 omaa nimeään kantavan yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1969 sekä johtokunnan puheenjohtajana 1970–1976 ja jäsenenä 1977–1978. Prihan voi todeta luoneen suomalaisen hartsiliimateollisuuden. Hän kehitti kotimaisen Exeter-fenoli-hartsiliiman ja hänen yhtiönsä valmisti myös myös ureahartsi- ja palkkiliimaa ja liiman raaka-ainetta. Priha-yhtiö fuusioitiin 1970 Typpi-yritykseen, osuutensa yhtiöön Prihan perhe myi 1978 Enso-Gutzeitille. Teollisuusneuvoksen arvon 1978 saanut Priha osallistui talvisotaan ja jatkosotaan tykistöupseerina. Hän oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti (1956).
Pirun kaksoset

Pirun kaksoset (tai Draculan kaksoset, "Twins of Evil") on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut Hammer-studion brittiläinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut John Hough, tuottanut Harry Fine ja Michael Style, käsikirjoittanut Sheridan Le Fanun hahmojen pohjalta Tudor Gates, kuvannut Dick Bush ja leikannut Spencer Reeve. Musiikin on säveltänyt Harry Robertson ja elokuvan pääosissa näyttelevät Peter Cushing, Dennis Price, Mary Collinson, Madeleine Collinson, Isobel Black, Kathleen Byron, Shelagh Wilcocks ja David Warbeck.
Jaavanpallerosade

Jaavanpallerosade ("Bischofia javanica") on laipikkakasvien (Phyllanthaceae) heimoon, pallerosateiden ("Bischofia") sukuun kuuluva kasvilaji.
Jaavanpallerosade voi kasvaa 12–50 metriä korkeaksi puuksi. Sen runko voi kasvaa läpimitaltaan 150 cm paksuksi. Latvus on tavallisesti tiivis ja ulkomuodoltaan pyöreä. Jaavanpallerosade on nopeakasvuinen ja tavallisesti kausivihanta.
Jaavanpallerosade kasvaa erilaisissa metsissä, kuten kuivissa kausivihantien puiden metsissä, monsuunimetsissä sekä tiikkimetsissä. Toisinaan se kasvaa myös avoimemmilla alueilla, kuten savannimaisessa ympäristössä, erityisesti jokien varsilla ja jokilaaksoissa. Luonnossa jaavanpallerosadetta tavataan itäisessä ja kaakkoisessa Aasiassa sekä Australiassa ja Oseaniassa. Lajia tavataan Intiasta ja Kiinasta itään ja etelään sekä Filippiineillä, Malaijien saaristossa, Uudessa-Guineassa, Australiassa ja eteläisen Tyynenmeren saarilla.
Jaavanpallerosadetta on kerätty luonnosta paikalliseen käyttöön etenkin puutavaraksi. Lajia on myös kasvatettu plantaaseilla ja käytetty uudelleenmetsittämisprojekteissa. Tropiikissa jaavanpallerosadetta on myös istutettu koristepuuksi. Koristepuuna se kasvaa pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, joilla on erillinen kuivakausi. Se menestyy merenpinnan tasosta aina 1800 metrin korkeuteen asti.
Jaavanpallerosateen nuoret, pehmeät lehdet sekä hedelmät ja siemenet ovat syötäviä. Lehtiä voi syödä raakana tai keitettynä ja niitä on käytetty muun muassa salaateissa. Lajin tuoretta kaarnaa on käytetty vatsakipujen lievitykseen. Myös lajin lehtiä ja nuoria versoja on käytetty lääkinnällisiin tarkoituksiin.
Bariumjodidi

Bariumjodidi (BaI2) on barium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden jodidien valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa bariumjodidi on valkoista kiteistä ainetta, joka tummuu valon vaikutuksesta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen ja muistuttaa lyijykloridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset di- ja heksahydraatit (BaI2·2H2O ja BaI2·6H2O). Bariumjodidi liukenee hyvin veteen ja liukenee hieman myös etanoliin ja asetoniin.
Bariumjodidia valmistetaan bariumkarbonaatin ja vetyjodidin välisellä reaktiolla.
BaCO3 + 2 HI → BaI2 + 2 H2O + CO2
Bariumjodidia käytetään muiden jodidien valmistukseen. Siitä valmistetaan myös IR-säteilyä läpäiseviä laseja ja loisteaineita. Orgaanisen kemian synteeseissä bariumjodidia käytetään organobariumyhdisteiden valmistukseen.
Securinega durissima

Securinega durissima on laipikkakasvien (Phyllanthaceae) heimoon kuuluva kasvilaji.
"Securinega durissima" on puulaji, joka voi kasvaa 12 metriä korkeaksi. Sen kaarna on väriltään ruskeaa. Lehtiruodit ovat oransseja. Lehdet kasvavat jokseenkin vuorottaisesti. Kukat ovat pieniä ja sijaitsevat lehtihangoissa. Hedelmät ovat pallomaisia ja niissä on punertavia siemeniä. Laji tuottaa runsaasti hedelmiä, ja täysikasvuisten puiden juurilla kasvaakin usein runsaasti pieniä taimia. Linnut ja hedelmälepakot myös levittävät lajin hedelmiä ja siemeniä.
"Securinega durissima" kasvaa metsissä alankoalueilta vuorten keskikorkeuksille. Laji kasvaa luontaisena Madagaskarilla, Komorien saaristossa, Mauritiuksella, Rodriguesilla sekä Réunionilla. Laji on paikallisesti melko yleinen, eikä ole toistaiseksi vaarassa kuolla sukupuuttoon, vaikka IUCN määritteleekin lajin vaarantuneeksi (VU). Lajin uhkina ovat elinympäristöjen tuhoutuminen sekä vieraslajit.
"Securinega durissima" -lajin puuaines on hyvin kovaa ja tiheää, minkä vuoksi sitä on käytetty talojen, huonekalujen sekä laivojen rakennusaineena.
Sigfús Daðason

Sigfús Daðason (1928 Länsi-Islanti – 1996) oli islantilainen runoilija. Hän oli oppiarvoltaan filosofian kandidaatti. Hän toimi Mál og menning -kustantamon johtajana ja toimitti sen kirjallista aikakauslehteä 1960–1976.
Sigfús kuului atomirunoilijoihin eli Islannin modernisteihin. Hän kirjoitti vapaatyylisiä runoja, jotka toisinaan olivat kuivakan älyllisiä. Vasemmistolainen poliittinen vakaumus leimaa joitakin runoja.
Suomennettuja runoja.
Runosuomennoksia on julkaistu antologiassa "–: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa", suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin+Göös 1977
Pölhön koulu

Pölhön koulu on Lautiosaaren kylässä Keminmaassa sijaitseva alakoulu. Alakoulussa annetaan opetusta vuosiluokille 1.–6. Koulun rehtorina toimii Tuija Päätalo. Nykyinen koulurakennus on järjestyksessään neljäs, mutta myös kaksi vanhempaa rakennusta ovat edelleen käytössä. Kivikoulu on koulukäytössä ja rannan puukoulu nuorisotilana ja iltapäiväkerhona.
Nimensä koulu on saanut alun perin alueella olleen Pölhön sukutilan mukaan, jonka päärakennuksessa koulu aloitti toimintansa vuonna 1873. Pölhön koulu täten on Lapin maakunnan kolmanneksi vanhin koulu.
Koulun historiaa.
Jatkosodan aikaan Kemin ja Keminmaan alueella oli sijoitettuna runsaasti saksalaisjoukkoja ja Pölhön koulu toimi tuolloin saksalaisten upseerikerhona. Pölhön tilan navetassa toimi kanttiini ja aliupseerikerho. Saksalaiset olivat rakentaneet Pölhön tilalle myös lentoliikenteen radiopeilausaseman.
Öhquist

Öhquist on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Henki (albumi)

Henki on 26. marraskuuta 2021 ilmestynyt englantilaisen Richard Dawsonin ja Circlen yhteisalbumi. Kappale ”Lily” julkaistiin singlenä sekä musiikkivideona. Mika Taanilan ohjaamalla videolla esiintyy snookerpelaaja Steve Davis.
Björkens

Björkens on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva vanha 1800-luvun alussa rakennettu torppa ja täten yksi Siuntion vanhimmista yhä pystyssä olevista torpista. Torppa sijaitsee Barråsan kylässä, Barråsan koulun naapurissa pellon laidalla, Barråsan vedenottamolle vievän tien varrella.
Vuonna 2021 Björkensin 1,40 hehtaarin kiinteistö tuli myyntiin 135 000 eurolla. Torppaa myytiin purettavaksi tai kunnostettavaksi.
Historia ja arkkitehtuuri.
Björkensin torppa on rakennettu 1800-luvun alussa Suitian linnan maille. Se on yksi viimeisistä 1800-luvun torpista, joita Siuntiossa on enää jäljellä. Hirsirakenteinen torppa on T-kirjaimen mallinen ja kaksikerroksinen. Sen alinta kerrosta ympäröi vanhat kuusi ruutuiset ikkunat. Torppaan käydään sisään pariovista, joiden heti vasemmalta puolelta nousee portaikko ullakkokerrokseen. Björkensissa on säilynyt sisällä vanha leivinuuni sekä vanhat pönttöuunit. Rakennuksessa on yksi savupiippu.
Torpan puutarhassa on vanhoja omenapuita ja marjapensaita sekä vanha kaksikerroksinen hirsiaitta.
Laajasalon öljysatama

Laajasalon satama oli Helsingin Kruunuvuorenrannassa vuosina 1951–2010 toiminut öljysatama.
Historia.
Alun perin koko maan käyttämä öljy oli vastaanotettu Sörnäisten satamaan, mutta toiminta siirrettiin paloturvallisuussyistä vuonna 1937 Herttoniemeen. Herttoniemen öljysatama osoittautui kuitenkin jo alkuvuosinaan liian pieneksi. Laajasalossa tilaa oli huomattavasti enemmän.
Laajasalossa satama- ja varastotoiminta aloitettiin jo vuonna 1926, mutta virallisesti öljysatama sai alkunsa vuonna 1951, kun kaupunki alkoi vuokrata maa-alueita eri yhtiöille. S/S Viiri toi ensimmäisen lastin Kruunuvuorenrantaan 27. marraskuuta 1951. Osa Stansvikin alueen huviloista joutui väistymään sataman laajennuksien tieltä. Luonnonkauniina pidetyn alueen rakentamista öljysatamaksi vastustettiin voimakkaasti. 
Vuonna 1955 Laajasalo oli kasvanut varastotilavuudeltaan Helsingin suurimmaksi öljysatamaksi. Satamassa toimi useita eri öljy-yhtiöitä, kuten Esso, Neste, Shell ja St1. Alueella sijaitsi kahdeksan öljysäiliön lisäksi erilaisia öljyn jalostukseen ja toimitukseen liittyviä varastoja sekä huolto- ja tehdasrakennuksia. Vuonna 1984 Neste perusti alueelle tehtaan, jossa sekoitettiin voiteluainetuotteita ja autokemikaaleja. Shell rakensi Kruunuvuorenrantaan suuria kallioluolia öljyvarastoiksi. 2020-luvulla luolat muutettiin energiavarastoiksi, jotka täytetään auringon lämmittämällä merivedellä.
Alueelle ei johtanut satamarataa, kuten Herttoniemen ja Sörnäisten satamiin, vaikka yhteyttä aluksi suunniteltiinkin. Laajasalon rata olisi liittynyt Herttoniemen satamarataan ja yhdistynyt päärataan Oulunkylän asemalla.
Asuinalueeksi.
2010-luvulla sataman tilalle alettiin rakentaa Kruunuvuorenrannaksi kutsuttua uutta asuinaluetta. Suurin osa öljysäiliöistä vietiin pois proomuilla, ja alueella aloitettiin mittavat maanpuhdistustyöt. Muutama säiliö jätettiin paikalle merkeiksi alueen historiasta. Säiliöön nro 468 on rakennettu valotaideteos. Lisäksi vanha öljylaituri Wiirinlaituri säilytetään.
Connecticutin sinetti

Connecticutin sinetti on Yhdysvaltain osavaltio Connecticutin virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Sinettiin on kuvattu valkoiselle taustalle kolme viiniköynnöstä, joiden alapuolella on nauha, jossa lukee osavaltion latinankielinen motto "Qui transtulit sustinet" ('Joka istutti [viiniköynnökset], jatkaa ylläpitoaan'). Sinetin reunoilla lukee latinaksi "Sigillum Reipublicæ Connecticutensis" ('Connecticutin osavaltion sinetti'). Nykyinen sinetti on otettu käyttöön toukokuussa 1784.
Intinktio

Intinktio (lat - kastaminen) on yksi ehtoollisen jakamismuoto. Intinktiossa ehtoollisleipä kastetaan viiniin ja siten ehtoolliselle osallistuja saa leivän ja viinin samanaikaisesti. 
Intinktioon viittaavia tekstejä löytyy 600-luvulta, mutta varsinaisesti käytäntö yleistyi lännen kirkossa sydänkeskiajalla. Intinktio on käytössä useissa läntisen perinteen kirkoissa. Ortodoksiset kirkot jakavat myös ehtoollisen siten, että ehtoollisleipä on palasina ehtoollisviinissä ja se annetaan ehtoolliselle osallistujalle lusikalla.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa intinktion käyttämiseen ei ole sakramenttiteologisia esteitä. Useimmiten se tapahtuu siten, että ehtoollisen jakaja kastaa leivän viiniin ja jakaa sen suoraan ehtoolliselle osallistujan suuhun tai antaa sen hänelle käteen.
Ruotsin kirkossa intinktio on yleisesti käytössä. Ehtoollisen jakaja antaa ehtoollisleivän ehtoolliselle osallistujan käteen ja tämä kastaa itse leivän ehtoollisviiniin joka on maljassa, kalkissa. Intinktio on yleistynyt etenkin HIV-tartunnan ja erilaisten epidemioiden, kuten influessa ja pandemia aikana, jolloin yhteismaljasta juomista on kaihdettu leviämisvaaran takia Ruotsin kirkossa intinktiota suositellaan sairaan ehtoollisella. Intinktio on tullut käyttöön vuoden 1986 Kirkkokäsikirjan myötä ja sitä suositellaan ns. yksityispikarien asemasta.
Delawaren sinetti

Delawaren sinetti on Yhdysvaltain osavaltio Delawaren virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Sinettiin on kuvattu kultaisen kilven molemmin puolin maanviljelijä ja sotilas, heidän yläpuolelleen laiva, ja alapuolelleen nauha, jossa lukee osavaltion motto ”Liberty and Independence” (). Sinetin reunoilla lukee ”Great Seal of the State of Delaware” (). Sinetti on otettu käyttöön vuonna 1777, ja sen nykyinen versio hyväksyttiin 29. huhtikuuta 2004.
Etelä-Carolinan sinetti

Etelä-Carolinan sinetti on Yhdysvaltain osavaltio Etelä-Carolinan virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Sinettiin on kuvattu kaksi ellipsiä, joiden takana on palmupuun oksat. Sinettiin on kirjattu muun muassa osavaltion latinankieliset motot ”Dum spiro spero” () ja ”Animis opibusque parati” (). Sinetissä esiintyy osavaltion virallinen puu isopalmetto, joka on myös sen lipussa. Nykyinen sinetti on otettu käyttöön vuonna 1776.
Sigurður A. Magnússon

Sigurður A. Magnússon (1928 Lounais-Islanti – 2017) oli islantilainen kirjailija, toimittaja ja kriitikko. Häneltä on julkaistu proosaa, runoja, näytelmiä, matkakirjoja ja esseekokoelmia. Viisiosaisen omaelämäkerrallisen romaanisarjan ensimmäinen osa "Undir kalstjörnu" (1979) sai merkittävää huomiota. Hän kuvaa teoksessa pojan uskonnollista kehitystä Reykjavíkin köyhällä asuinalueella.
Etelä-Dakotan sinetti

Etelä-Dakotan sinetti on Yhdysvaltain osavaltio Etelä-Dakotan virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Sinettiin on kuvattu tyypillistä dakotalaismaisemaa, jossa näkyy peltoja, vuoria, joki, tehtaan piippu, sekä maanviljelijä. Kuvan yläosassa on nauha, jossa lukee osavaltion motto ”Under God the People Rule” (). Sinetin reunoilla lukee kultaisin kirjaimin ”State of South Dakota” () ja ”Great Seal” (), ja lisäksi vuosiluku 1889, jolloin Etelä-Dakotasta tuli Yhdysvaltain osavaltio. Nykyinen sinetti on otettu käyttöön samana vuonna.
Pako taikavuorelle

Pako taikavuorelle ("Escape to Witch Mountain") on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Disney-lastenelokuva, jonka on ohjannut John Hough. Alexander Keyn kirjaan perustuvan tieteisfantasian on käsikirjoittanut Robert M. Young, tuottanut Jerome Courtland, kuvannut Frank V. Phillips ja leikannut Robert Stafford. Musiikin on säveltänyt Johnny Mandel.
Elokuva täytti Hollywoodiin 1970-luvun alkupuolella siirtyneen brittiohjaajan toiveen päästä ohjaamaan elokuvia Disney-yhtiölle. Hough ohjasi myös elokuvan jatko-osan "Paluu Taikavuorelta" (1978).
Juoni.
Lastenkodissa asuvat sisarukset Tony ja Tia Malone herättävät huomiota telekineettisillä voimillaan. Rikas Aristotle Bolt kiinnostuu lasten taikavoimista käyttääkseen niitä omaksi edukseen. Hän kaappaa lapset, mutta muuan Jason O'Day auttaa lapsia pakenemaan.
Aimo Puromäki

Aimo Niilo Verner Puromäki (25. toukokuuta 1928 Helsinki – 25. elokuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai energianeuvoksen arvon. 
Henkilöhistoria.
Puromäen vanhemmat olivat Helsingin kaupungin sähkölaitoksen yliasentaja Niilo Hermanni Puromäki ja Mirja Rakel Elki. Puromäki tuli ylioppilaaksi 1947 ja valmistui 1952 diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta. Hän työskenteli valmistuttuaan verkkoinsinöörinä Helsingin kaupungin sähkölaitoksessa, jatkaen sitten kaupungin palveluksessa koko työuransa vuoteen 1991 asti. Vuonna 1955 hän tuli sähkölaitoksen tariffitoimiston ja vuonna 1960 jakeluosaston päälliköksi. Hän vastasi toimitusjohtajana 1982–1991 koko Helsingin kaupungin energialaitoksesta, johon oli 1977 yhdistetty sähkö- ja kaasulaitos. Puromäki oli myös Helsingin Seudun Lämpövoima -yhtiön hallituksen jäsen 1977–1991 ja toimitusjohtaja 1983–1991. Puromäellä oli lisäksi monia kansallisia ja kansainvälisiä energiantuotannon asiantuntija- ja järjestötehtäviä, hän toimi esimerkiksi Suomen Sähkölaitosyhdistyksessä yli 35 vuotta. Hänen lahjoituksensa turvin perustettiin 2008 KAUTE-säätiöön kauppa- ja teknistieteellisiä tutkimuksia tukemaan hänen nimeään kantava rahasto. Energianeuvoksen arvon Puromäki sai neljäntenä henkilönä Suomessa, vuonna 1988.
Floridan sinetti

Floridan sinetti on Yhdysvaltain osavaltio Floridan virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Sinettiin on kuvattu merenranta, jolla seminolenainen levittää kukkia. Vedessä on höyrylaiva, jonka takaa nousee aurinko. Sinetin reunoilla lukee punaisin kirjaimin ”Great Seal of the State of Florida” () ja osavaltion (sekä Yhdysvaltain) motto ”In God We Trust” (). Sinetin nykyinen versio on otettu käyttöön vuonna 1985.