Nilakka

Nilakka on Pohjois-Savossa Tervossa, Keiteleellä ja Pielavedellä sijaitseva järvi, joka muodostaa osan Rautalammin pääreitistä. Järven rannassa sijaitsee Keiteleen kirkonkylän taajama järven länsirannassa ja Säviän kylä Säviänvirran kanavalla järven tulouomalla.
Maantietoa.
Yleistä.
Nilakka on muodoltaan kolmisakarainen suurjärvi, jonka pinta-ala on 169 neliökilometriä . Se on näin ollen Suomen 25. suurin järvi . Se on Tossavanlahdelta Hautomäkeen mitattuna 42 kilometriä pitkä ja tähän kohtisuoraanmitattuna 19 kilometriä leveä. Nämä mitat eivät kuitenkaan kuvaa järveä hyvin, sillä järvellä on kaksi pitkää lahtea ja sen keskiosan järvenselkä työntyy vain noin 10 kilometriä leveänä kohti koillista. Veneilijälle järvi näyttäytyy yleensä vain muutaman kilometrin, ja harvoin korkeintaan 10 kilometriä, leveänä järvenä. Nilakan erityispiirteenä erottuu luoteisosassa Tossavanlahteen pääyvä Vuonamonlahti, joka on 19 kilometriä pitkä ja 0,7–3,1 kilometriä leveä. Omanlainen järvenosan työntyy etelään päin Hirviniemen taakse. Tämän järvenosa on 19 kilometriä pitkä ja 2,5–7,0 kilometriä leveä. Täällä ulapan eheyden rikkoo luode-kaakkosuuntaiset saaret, joiden väliin jäävät kapeikot sulkevat veneilijän ikään kuin pienemmälle järvelle. Saariston suurinta järvenselkää kutsutaan Tukiaisseläksi. Tukiaisselkää on kutsuttu myös nimellä Pieni-Nilakka. Täältä laskee Rautalammin reitti etelään Huuhtajankoskessa. Näiden järvenosien lisäksi on koilliseen työntyvä suurin järvenosa. Sen lounaisosa on 10 kilometriä pitkä ja aava pääselkä. Järven koillispäässä se kapenee ja rikkoutuu saaristoksi, jonka perältä löytää Pieni-Nilakan. Tänne laskee Pielaveden Säviänvirta.
Järven erityispiirteitä ovat huomattavat niemet ja niiden väliset lahdet. Ne vaikuttaisivat lähes kaikki olevan luode-kaakkosuuntaisia mikä johtuu jääkauden aikaisista tapahtumista. Alue sisältyy laajaan Keiteleen drumliinikenttään, jossa esiintyy pääasiassa luode-kaakkosuuntaisia drumliineja, drumliinikilpiä, drag-and-tail-drumliineja ja sukkulamaisia moreenivaltaisia moreeniharjanteita vaihtelevan kokoisissa parvissa. Ne aiheuttavat järviin pitkiä luode-kaakkosuuntaisia niemiä ja niiden välisiä lahtia. Nilakan niemet ovat matalia eivätkä ne ole siten perinteisiä moreeniselänteitä. Pääselälle kurkottavia niemiä ovat (sulussa niiden pituus) kaakkoisrannikolla Hirviniemi (4,3 km), Kuivaniemi (2,2 km) ja Kemilänniemi (3,1 km), joiden välissä ovat vastaavasti Sorolahti, Paanaslahti ja Kotalahti. Vastarannalla sijaitsevat esimerkiksi Vuonamonniemi (2 km), Murtoniemi (3,5 km), Koivuniemi (3 km) ja Vasanniemi (1 km), joiden väliin jäävät vastaavasti Suolahti ja Koivulahti. Muita saman rannikon lahtia ovat Pohjalevänlahti ja Pieni-Nilakalla Kärväslahti. Järven eteläosassa Tukiaisselällä työntyy vielä Hamulanniemi (2,6 km) Hamulanlahden vieressä kaakkoon päin ja vastarannalla Manginniemi (3 km) Hautolahden ja Kolulahden välistä luoteeseen päin.
Järven lähiympäristö on varsin alavaa seutua. Järvelle erottuvia korkeita mäkiä on vain muutamissa kohdissa rantaviivaa. Sellainen löytyy järven eteläpäässä Hautolahden ympäristöstä. Siellä kohoavat esimerkiksi Hautomäen Hiidenvuori, Rantakallio, Lehtovuori ja Iivarinmäki. Näiden huiput kohoavat vastaavasti 170 metrin, 150 metrin, 165 metrin, 177,5 metrin korkeuteen mpy. Iivarinmäki nousee siten 75 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Hamulanniemen pohjoispuolella kohoaa Lumimäki 167 metrin korkeuteen, ja se näkyy järvenselälle sijaintinsa takia kauaksi. Vuonamossa lahden itärannasta kohoavat pienet mäet Lautakangas, Palokangas ja Mustikkamäki 145 metrin, 152 metrin ja viimeksi mainittu 160 metrin korkeuteen. Nämä näkyvät ainoastaan Vuonamonlahdelle, mutta niiden rinteen luovat paikallisesti rinteiset rannat. Pääselän itärannalla kohoaa Kotaniemen ja Töyrinniemen välistä pieni Honkavuori, jolla on korkeutta 38 metriä vedenpinnasta. Sen sijaan Pohjalevänlahden ja Pieni-Nilakan välistä kohoaa Kerivuori 160 metrin korkeuteen, eli noin 58 metrin korkeuteen vedenpinnasta.
Saaria.
Nilakassa on 172 saarta tai luotoa, joiden yhteinen pinta-ala on 880,6 hehtaaria eli noin 5,0 prosenttia järvialueen kokonaispinta-alasta. Saarista vain yksi on yli neliökilometrin suuruinen, 52 on yli hehtaarin suuruisia, 109 yli aarin ja loput 10 ovat alle aarin kokoisia. Suurimmat saaret sijaitsevat järven eteläosassa. Suurin saari on Elosaari, joka sijaitsee Tukiaisselän eristävässä saariketjussa. Muita saariketjun saaria ovat Hämeensaari, Nilvo, Kurkinen, Honkasaari ja Sikosaari. Tukiaisselällä on lisäksi Majasaari, Ruissaari, Nuottasaari, Ketvele, Kaurasaari, Akkosaari ja Tervonsaari. Elonsaaren pohjoispuolella ovat huomattavan kokoiset Kaija ja Inginsaari.
Vuonamonlahden saaret ovat edellisiä pienempiä. Niistä eteläisimpään, Salmensaareen, tulee mantereelta pengertie ja lyhyt silta. Salmensaari on myös Nilakan ainoa kiinteästi asuttu saari. Keiteleen kirkonkylän kohdalla sijaitsevat Marjosaari, Myhkyri, Pajuluoto ja Lossisaari, joka on nykyään yhdistetty mantereeseen itäpuolella kantatien 77 penkereellä ja länsipuolella osittain pengeretyllä sillalla. Vuonamonlahden pohjoisosien saaria ovat lisäksi Haapasaari, Pajulansaari, Lauvus, Elosaari, Raidansaari, Sisalussaari, Herrainsaari, Honkasaari, Kumpusaari ja pohjukassa sijaitsevat Selkäsaaret ja Alvisensaari.
Pääselälla on vain pieniä saaria, mutta lahdissa niitä on esimerkiksi Kuivasaari ja Lehtosaari Paanaslahdella, Mertasaari ja Pieni Lehtosaaari Pohjalevänlahdella, Iso Honkasaari, Korpisaari, Töyrisaari, Kangassaari, Kalasaari Pienen-Nilakan edustalla ja itse lahdessa Suosaari, Kokkosaari ja Ahosaari.
Syvyyssuhteita.
Nilakka on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 820,53 miljoonaa kuutiometriä eli 0,82053 kuutiokilometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi saadaan 4,9 metriä. Sen syvänteessä on 21,7 metriä syvää ja syvänne sijaitsee Kuivakannansaaren ja Rusinsaaren puolivälissä .
Kolulahti ja järven syväväylän alkuosassa on suurin syvyys noin viisi metriä, mutta Kolunsalmessa on vettä alle kolme metriä. Tukiaisselkä on pohjaltaan epätasainen, sillä paikoittaisten syvänteiden välissä on matalikoita tai saaria. Selän eteläosassa on pienialainen syvänne, jossa on 20 metriä vettä. Pohjoisempana vaihtelee syvyys 3–15 metrin välillä ja suurten saarien rantavedet ovat enää alle kaksi metriä syvät. Vaikka Inginsaari ja Kaija ovat matalia saaria, voivat niiden rantavedet olla syviäkin. Kaijan luoteisranta vajoaa melkein heti 10 metrin ja lopulta 18 metrin syvyyteen 100 metrin etäisyydellä rannasta. Hirviniemen länsipuolella on laajoja yli 10 metriä syviä vesialueita. Vuonamonlahden pohjoisosassa kulkee pohjassa katkonainen syvännejakso. Se alkaa Alvisensaaren ja Selkäsaarien välissä 1,5 kilometrin pituisella jaksolla, jatkuu etelässä Herrainsaaren lyhyellä syvänteellä ja jyrkkenee Vuonamon kohdalla kapeana ja parikilometrisellä syvänteellä. Se jatkuu Lossisaaren ohi ja loppuu Marjosaaren luoteiskärven eteläpuolelle. Toinen syvänne alkaa muodostua Marjosaaren pohjoispuolelle ja syvenee Salmensaaren kohdalla. Edelleen syvenevänä se jatkuu suuntanaan kaakko ja se päättyy seitsemän kilometrin jälkeen syvimpään kohtaan, joka peruskarttojen mukaan yltäisi 23 metrin syvyyteen. Pääselällä on harvoin yli 10 metriä syvää. Poikkeuksina ovat Lehtosaaren ja Pienen Honkasaaren länsiedustat, joissa pohja painuu paikallisesti lähes 20 metrin syvyyteen. Kaakkoisrantoja pitkät lahdet ovat alle kaksi metriä syviä. Koillispään Pieni-Nilakka enää harvoin viiteen metriin, mutta Kärvässelällä löytyy yli 10 metrinen syvänne.
Vesiväylät ja venesatamat.
Nilakan läpi on viitoitettu laivaväylä Kolun kanavan ja Säviänvirran kanavan välillä. Vesiväylän syväys on 2,4 metriä ja siitä haarautuu väylä Keiteleen kirkonkylälle, jolla on sama syväys. Säviänvirralla on avokanava, mutta Kolun kanavalla on rajoitteita. Kolun sulkuporttien ja alitettava maantiesilta rajoittavat laivan mittoja: pituus 70 metriä, leveys 7,5 metriä, syväys 2,4 metriä ja korkeus 5,5 metriä. Kolun sulut toimivat itsepalveluperiaatteella . Pääväylän lisäksi on muitakin viitoitettuja vesiväyliä. Keiteleen syväväylän jatkeena on Vuonamonlahden perälle Sulkavanjoen suistoon viitoitettu 1,0 metrin syvyinen veneväylä. Pääväylästä haarautuu 1,5-metrin väyliä rannikolle. Näitä ovat Hautolahteen, Tukiaisselälle ja Koivulahteen, Kotalahteen ja Pieni-Nilakkaan Kärväslahteen johtavat väylät. Vielä on Vuonamonlahden lisäksi myös muutama 1,0-metrinen väylä.
Huviveneilijöille on tarjolla venesatamia vaihtelevin palveluin. Tärkein satama sijaitsee Keiteleen kirkonkylällä ja sen lähellä Lossisaarella sekä Säviän Kukkoniemellä. Muita on Tossavanlahdella, Hamulanlahdella ja Hirviniemellä.
Asutus ja liikenneolot.
Nilakan rantaviivan pituus on 357,8 kilometriä, josta saarten osuus rantaviivasta on 118,1 kilometriä. Järven rannikko on metsävaltainen, mutta paikoitelle esiintyy tiheää haja-asutusta ja se ympäristössä peltomaita. Tällaisia maa- tai vesistöalueita löytyy Hautolahdelta, Nilakanrannalta, Hamulanlahdelta, Vuomanonsalmelta Keiteleen kirkonkylä, Vuonamonlahdelta, Pohjanlevänlahdella Luhdankylältä, Keski-Säviältä ja Jauhonkylältä, ja viimeiseksi Pieni-Nilakan Partakankaalta ja Säviltä. Järven ympäri kulkee hyvät tieyhteydet. Keiteleen kirkonkylässä Vuonamonlahden ylittää kantatie 77, joka jatkuu seuraten Nilakan pohjoisrantaa jatkaen Pielaveden kirkonkylälle. Säviän kohdalla kantatie ylittää Säviänvirran kanavan, ja siitä haarautuu etelään kulkeva seututie 554. Seututie kulkee kauempana Nilakan rannikolta, jolloin rantaan päästäkseen on poikettava seututieltä yhdystielle 16100 ja toista yhdystietä 5517 Äyskosken kautta Tervoon. Tervosta jatkaa toinen seututie 551 kiertäen järven eteläpään Niinivedenpäähän. Ennen tätä kylää, haarautuu reitti seututielle 552, joka kulkee Hamulan, Jauhialan ja Leppäselän kautta Keiteleen kirkonkylälle. Edellä kuvattu reitti ei kiertänyt Vuonamonlahtea. Se tehdään käyttämällä Keiteleeltä alkavaa länsirantaa seuraavaa yhdystietä 6570, ja josta käännytään Tossavanlahdella kaakkoon suuntaavalle yhdystielle 16021. Se kulkee Viinikan ja Vuonamon kautta Keiteleelle. Pieni osa järven eteläosaa kuuluu Tervon, järven länsiosat Keiteleen ja loput Pielaveden kuntaan.
Luontoarvoja.
Vedenlaatu ja luonnonsuojelu.
Nilakka luokitellaan suureksi humusjärveksi. Järvi on lievästi rehevä ja lievästi humuspitoinen järvi. Nilakan ekologinen tila on arvioitu hyväksi ja järven kemiallinen tila hyvää hieman huonommaksi. Puolet järveen tulevasta fosforista tulee ihmisperäisen toiminnan kautta, josta noin puolet on peräisin peltoviljelystä. Kolmannes järveen tulevasta fosforista on metsien luonnonhuuhtoumaa. Nilakan vedenlaatu on yleiseltä käyttökelpoisuusluokitukseltaan hyvä, Vuonamonlahden osalta tyydyttävä.
Nilakan rannikoilla ja saarissa on joitakin suojelualueita. Kolulahden itärannassa sijaitsee Kolusalmen luonnonsuojelualue (9 hehtaaria, ha), joka on yksityisen omistama. Viereisellä Hautolahdella on suojelualueiksi merkitty Akkosaari, Ketvele, Salkosaari ja suuri Ruissaari. Ne muodostavat yhdessä Ruissaaren luonnonsuojelualueen (32 ha). Läheinen Nuottasaari muodostaa oman suojelualueen (10 aaria). Suurimman saaren Elosaaren kaakkoisosassa sijaitsee pieni palsta Syväsalmen-Sikosalmen rannan luonnonsuojelualueesta (34 ha). Samaan kokonaisuuteen kuuluvat myös metsäpalstat Honkasaaresta, Matosaari ja Sikosaari. Elosaaressa on myös Syväsalmen luonnonsuojelualue (10 ha) ja pieni Elosaaren metsäpalsta (3 ha). Honkasaaressa on lisäksi Honkasaari-Rutnikkan suojelualue (7 ha), johon kuuluu myös saari Rutnikka. Hirviniemen kärjessä on yksityinen Hirviniemen suojelualue (9 ha). Vielä on Vuonamonlahden pohjukassa Tossavanlahdella osa Selkäsaaresta suojeltua (30 aaria).
Hydrologiaa.
Nilakan valuma-alue päättyy Huuhtajankoskelle, ja Huuhtajankosken valuma-alue on suurella tarkkuudella sama kuin Äyskoskellakin. Alla onkin ne vesistöviranomaisen antamat tiedot, jotka koskevat Äyskoskea. Äyskosken valuma-alueen pinta-ala määritetään Äyskosken niskalta ja se on 2 156,52 neliökilometriä (tai 1 984,36 km² ) ja sen järvisyys on 17,91 %. Nämä arvot soveltuvat riittävällä tarkkuudella myös Nilakkaan. Virtaama-arvoja tunnetaan vuodesta 1896 lähtien. Seuraavassa kerrotaan virtaama-arvot lähempänä nykyaikaa. Keskivirtaamaksi (MQ) on ilmoitettu 18,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, vuosina 1934–2022 , tai 19,4 m³/s ), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 35,9 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 9,5 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1934–2024. Pienin mitattu virtaama (NQ) 4,9 m³/s havaittiin 12.4.2003, ja suurin virtaama (HQ) 50,0 m³/s vastaavasti 23.5.2012. Veden teoreettinen viipymä järvessä on 594 vuorokautta.
Vesistösuhteet.
Nilakka sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Nilakan alueella (14.73), jonka Nilakan lähialueeseen (14.731) järvi kuuluu. Nilakka saa pääosan vedestään Rautalammin reitin pääuomasta, joka virtaa Pielavedestä sisään Säviänvirran kanavasta ja ulos vesialueesta Huuhtajankosken, Koskilammen (23 ha) ja Äyskosken kautta Rasvankiin. Järven vedenpinnan korkeus on 102,7 metriä mpy, joten lasku-uomien pudotukseksi kertyy 4,4 metriä. Nilakkaan laskee joitakin jokia, joista huomattavimmat ovat Sulkavanjoki ja Kangasjoki Vuonamonlahteen, Pitkäjoki Paanaslahteen ja Koutajoki Hamulanlahteen. Lisäksi Nilakkaan laskee Aittojoki Vuonamonlahteen, Jupitinpuro pääselän itärantaan, Heinikanpuro Kotalahteen ja Sorojoki Sorolahteen.
Nilakka (169 km²) on Nilakan alueen suurin järvi. Sen valuma-alueella sijaitsee lähes 90 vähintään hehtaarin kokoisia järviä tai lampia . Siihen laskevista lyhyen laskuojan järvistä merkittävimpiä ovat seuraavat järvet. Sen pääselän länsirantaan laskee Iso Ahvenislampi (51 ha) Vuonamonsalmeen Kotaperäinen (45 ha), lahden pohjukkaan Kortteislampi (10 ha), Pohjalevänlahteen Kärväsjärvi (81 ha), Kärväslahteen Kerijärvi (5 ha), etelärannan Sorolahteen Kuusilampi (11 ha) ja Kolulahteen Jänttilänlampi (8 ha).
Pitkien ojien, purojen tai jokien valuma-alueilla sijaitsee suuria tai muuten merkittäviä järviä. Koutajoen valuma-alueen tärkeimmät järvet ovat Koutajärvi (10 km²) ja Hetejärvi (1,6 km²), ja Kangasjoen Kangasjärvi (165 ha), ja sivu-uoman Rikkapuron valuma-alueella Rikkajärvi (47 ha) ja Kinturi (1,3 km²), ja lopuksi omaa sivuojaa myöten laskeva Mustinjärvi (17 ha). Sulkavanjoen pääuomassa sijaitsevat Sulkavanjärvi (1,5 km²) ja Korppinen (1,8 km²). Pääuoman sivu-uomien valuma-alueilta löytää esimerkiksi Lappajärvi (23 ha) ja sen pohjoinen kaima Lappajärvi (7 ha). Pääuoman samanveroiselta Kumpusjoen sivujoen alueelta Kumpusjärvi (26 ha) ja lintujärvet Keskimmäinen Lahnasjärvi (26 ha) ja Ylimmäinen Lahnasjärvi (25 ha). Pitkäjoen valuma-alueen pääuomassa kohtaa ensiksi Pirttijärven (2,1 km²) ja Likaslammen (6 ha). Pääuoman sivuhaarojen alueilta taas löytyy Jokijärvi (37 ha), Asumainen (7 ha), Saarinen (1,5 km²), Viitajärvi (87 ha), Iso-Vehmas (11 ha), Pieni Ohenjärvi (13 ha) ja Ohenjärvi (28 ha). Aittojoen latvajärvi on Ylimmäinen (1,2 km²), Heinikanpuron latvoilla Heinikanjärvi (1,9 km²), ja Sorojoella Sorolampi (16 ha).
Historiaa.
Luonnonhistoriaa.
Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikkö virtasi kohti kaakkoa. Jäätikön reuna suli kuitenkin nopeammin kuin jäätikkö eteni, jonka seurauksena jäätikön reuna perääntyi kohti luodetta. Kun supistuva jäätikkö hävisi Nilakan yläpuolelta, tuli sen tilalle Itämeren Ancylusvaiheen makea vesi. Itämeren vedenpinta oli Nilakalla noin 60 metriä nykyistä vedenpintaa ylempänä. Erään toisen arvion mukaan, järven vedenpinta oli 8300 eaa. järven eteläpäässä 123 metrin korkeustasolla ja luoteispäässä 139 metrin tasolla. Maankuori alkoi kohota, kun jäätikkö suli päältä pois, jolloin Itämeren vedenpinta aleni. Ympäröivät mäet ja kukkulat työntyivät esiin vedestä muodostaen saaria. Kun saaret yhtyivät toisiinsa, muodosti Nilakan vesialue Itämeren lahden. Nilakka, ja samoin viereinen Pielavesi, kuroutuivat Ancylusjärvestä erilleen itsenäisiksi järviksi noin 9 500 vuotta sitten eli noin 7600 eaa. Aluksi Pielavesi ilmeisesti laski Nilakkaan ja Nilakan laskukynnys sijaitsi tuolloin vuoristaan Äyskoskella. Nilakan vedenpinnan korkeus oli eteläosassa nykyisellä korkeudella ja luoteispäässä 114 metrin korkeustasolla. Vaikka muinainen Nilakka oli itsenäinen järvi, laski siihen vettä idän suunnalta Pielavedeltä Säviänvirran kautta. Nilakan valuma-alue oli tuolloin 30-kertainen nykyiseen valuma-alueeseensa nähden ja valuma-alue ulottui Ensimmäiselle Salpausselälle saakka sisältäen Muinais-Saimaan. Saimaan vedet virtasivat tällä tavoin Nilakan läpi tuhansia vuosia. Alkuaikoina vedet päätyivät Keiteleen kautta Pohjanlahteen.
Nilakan vedenpinta oli kuroutumisen jälkeen sen eteläosassa nykyisellä korkeudella, mutta luoteisosassa se oli nykyistä huomattavasti korkeammalla. Maankuoren kohotessa se samalla kallistui nostaen maankuorta luoteessa enemmän kuin kaakossa. Kallistuminen kohti kaakkoa aiheutti luoteispäähän rannansiirtymää kohti kaakkoa, jolloin vedenpinta aleni siellä ja samalla pieneni järven pinta-ala. Kuitenkin järven eteläpuolella ja Päijänteen pohjoispuolella järvien pinnat kohosivat. Eri korkeustasolla olevat järvet yhtyivät toisiinsa ja niistä muodostui Muinais-Päijänne, jonka pinta-ala kasvoi vain lisää. Noin 5700 eaa. Päijänteen tulva tavoitti myös Nilakan ja pian myös Pielaveden, jolloin Muinais-Päijänne yhtyi näihin molempiin, ja jolloin myös järvien vedenpinnat alkoi nousta. Nilakan vedenpinta kohosi noin 5000 eaa. mennessä eteläosassaan noin viisi metriä ja luoteessa 12 metriä ylemmäksi. Tässä vaiheessa Muinais-Päijänteen ja Muinais-Saimaan vedenpinnat olivat samassa tasossa ja oli muodostunut 200 vuodeksi Sisä-Suomen suurjärvi. Päijänteen eteläisen lasku-uoman puhjettua Heinolanharjulla noin 7 000 vuotta sitten alkoi Nilakan vedenpinta laskea, jolloin suora vesiyhteys Saimaaseen katkesi. Saimaa kuitenkin laski vielä Nilakkaan ja siten Muinais-Päijänteeseen edelleen. Läpivirtaus alkoi vähentyä noin 6 900 vuotta sitten, kun Saimaalle puhkesi ensimmäinen uusi lasku-uoma etelän suunnalla. Virtaus väheni ja lopulta päättyi noin 6 300 vuotta sitten, kun tulouoma Pielavedeltä kuivui. Jossakin vaiheessa Säviänvirta alkoi kuitenkin uudelleen. Nilakan valuma-alueeksi muodostui lähes nykyisen kaltainen maa- ja vesialue. Noin 4500 eaa. Päijänteen vedenpinta alitti taas Äyskosken laskukynnyksen, jolloin järven luoteisosissa oli vedenpinta vielä 108 metrin korkeustasolla. Sen vedenpinta on siitä asti laskenut hitaasti vähän kerrallaan. Huuhtajankosken ja Äyskosken perkauksissa Nilakan vedenpinta aleni vielä noin metrin verran.
Historiaa.
Nilakan länsirannoilla sijaitsi kuusi vanhaa maakirjakylää. Niistä pohjoisin oli Tossavanlahti, Vuonamonlahden itärannalla oli Viiniikkala ja Vuonamonlahti, kirkonkylän eteläpuolella Äyräpää ja alueen eteläosassa Hanmula. Alueen 1700-luvun lopun isojakokartoissa ei näihin kyliin kulkenut teitä, vaan liikkuminen tapahtui polkuja myöten tai veneillen. Alueelle ilmaantui uusia taloja vasta 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. kartoissa ei tosin merkitty koskaan torppia tai mäkitupia.
Vuoden 1973 Kemilänniemen peruskartassa näkyy Saikaan ja Hattujärven vesijättömaan rajoja. Järvistä on enää jäljellä Saikkaansyvä. Vuoden 1973 Tervon peruskartassa on Houhasaari asuttu ja saaressa on viljelty pientä peltoalaa . Sama huomataan Elosaaressa ja Mertasaaressa sekä Marjosaaressa, jossa on kuitenkin vain peltomaata . Nykyään ainoassa asutussa Nilakan saaressa Salmensaaressa ei vuonna 1973 ollut vielä siltaa, mutta seuraavassa vuoden 1991 peruskartassa silta on . Lossisaari oli vielä vuonna 1973 autio, mutta vuonna 1991 sinne oli rakennettu ulkoilualueita .