tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viktor Tatarintsev

Viktor Ivanovitš Tatarintsev (; s. 23. lokakuuta 1954) on venäläinen diplomaatti.
Tatarintsev syntyi Neuvostoliiton asevoimien upseerin perheeseen. Hän valmistui vuonna 1980 Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista. Samana vuonna hän aloitti työskentelemisen Neuvostoliiton suurlähetystössä Ruotsissa. Hän pysyi sen henkilökunnan jäsenenä vuoteen 1986. Huhtikuusta 2006 tammikuuhun 2010 Tatarintsev työskenteli Venäjän federaation suurlähettiläänä Islantiin. Tämän jälkeen hän johti helmikuusta 2010 toukokuuhun 2014 Venäjän ulkoministeriön toista Euroopan laitosta. 7. toukokuuta 2014 hänestä tuli Venäjän federaation suurlähettiläs Ruotsin kuningaskuntaan. 
Tatarintsev sai vuonna 2010 Venäjän federaation ulkoministeriön kunniatyöntekijän arvonimen ja vuonna 2012 Venäjän kunniamerkin. 12. helmikuuta 2022 julkaistussa "Aftonbladetin" haastattelussa Tatarintsev totesi, ettei Venäjä välittäisi "paskan vertaa" länsimaiden asettamista lisäpakotteista sitä vastaan. Hänen mukaansa pakotteet olivat tehneet Venäjälle suorastaan hyvää, koska Venäjästä oli tullut "omavaraisempi". Italialaisten ja sveitsiläisten juustojen sijaan Venäjä oli hänen mukaansa oppinut tekemään yhtä hyviä juustoja italialaisten ja sveitsiläisten reseptien pohjalta. Tatarintsev myös syytti länsimaita ymmärtämättömyydestä Venäjän näkökulmaa kohtaan. Tatarintsev totesi lisäksi, ettei Venäjä hyväksyisi Ruotsin mahdollista Nato-jäsenyyttä, mikäli maa sitä hakisi. Hän nimesi Naton laajenemisen merkittävimmäksi Venäjää kohtaavaksi uhaksi. Sen sijaan hän olisi toivonut sotilaallista yhteistyötä Ruotsin ja Venäjän välillä. Hän väitti Venäjän poliittisen johdon syvimmän toiveen olevan Ukrainaa kohtaavan sodan välttäminen.
Tatarintsev puhuu englannin ja ruotsin kieliä. Hän on naimisissa, ja hänellä on poika.
Stanislav Medvedenko

Stanislav Jurijovytš ”Slava” Medvedenko (, s. 4. huhtikuuta 1979 Karapyši, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Medvedenko pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset vuodet kotimaassaan ja Liettuassa. Vuonna 2000 hän siirtyi NBA-seura Los Angeles Lakersiin jossa voitti NBA:n mestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Viimeisellä NBA-kaudellaan 2006–2007 Medvedenko pelasi Atlanta Hawksissa. Hän edusti urallaan myös Ukrainan miesten maajoukkuetta muun muassa vuoden 2005 EM-kilpailuissa.
Verh’nodniprovsk

Verh’nodniprovsk (, ),on kaupunki Kamjansken piirissä Dnipropetrovskin alueella Ukrainassa, Dneprin etelärannalla. Se sijaitsee 25 km luoteeseen Kamjanskesta ja 73 km luoteeseen Dniprosta. Samotkan-joki laskee kaupungin läpi Kamjansken tekojärveen.
Aina 18. heinäkuuta 2020 asti Verh’nodniprovsk oli Verh’nodniprovskin piirin keskus. Piiri lakkautettiin aluehallintouudistuksessa, ja se liitettiin Kamjansken piiriin.
Historia.
Vuonna 1775 ruhtinas Grigori Potjomkin, jolle oli annettu Samotkan-jokea ympäröivät maat sen jälkeen kun Zaporižžjan kasakat oli alistettu Venäjän hallintaan, perusti kasakoiden talvileirin paikalle asutuksen nimeltä Grigorjevskaja. Potjomkin luovutti kaupungin 1785 Venäjän valtiolle, ja sen nimeksi tuli 1787 Novo-Grigorjevka. Vuonna 1806 siitä tuli piirin keskus ja sen nimeksi tuli Verkhnodneprovsk. Kaupunki alkoi kehittyä maaorjien vapauttamisen jälkeen 1861, mutta pysyi 1900-luvulle asti takapajuisena. Kaupunki joutui saksalaisten miehittämäksi toisessa maailmansodassa ja osaksi Ukrainan valtakunnankomissariaattia.
Kaupunki on Volodymyr Štšerbytskyin synnyinpaikka. Tämä toimi Ukrainan neuvostotasavallan kommunistisen puolueen puoluejohtajana vuosina 1972–1989. Runoilijat Aleksandr Puškin (1820) ja Taras Ševtšenko (1843) vierailivat kaupungissa.
Raahen keskustaajama

Raahen keskustaajama on Raahen kaupungin hallinnollinen keskus ja vuoden 2019 lopussa Suomen 31. suurin taajama, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan länsiosassa Raahessa. 
Vuoden 2022 lopussa Raahen keskustaajaman väkiluku oli 18 523 ja pinta-ala 41,54 neliökilometriä. Suurin osa raahelaisista asuu keskustaajamassa. Viimeisen 30 vuoden aikana Raahen keskustaajama on laajentunut ja samalla taajaman sisäinen rakenne on tiivistynyt. Raahen työpaikat ja palvelut keskittyvät keskustaajaman alueelle, erityisesti SSAB:n Raahen terästehtaan ja sairaalan alueille sekä ydinkeskustaan.
Black Crab

Black Crab ("Svart krabba") on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut ruotsalainen toimintatrilleri, jonka on ohjannut Adam Berg. Hän on myös käsikirjoittanut sen yhdessä Pelle Rådströmin kanssa. Sen pääosissa ovat pääosissa Noomi Rapace, Jakob Oftebro ja Erik Enge.
Natalija Burdeina

Natalija Andrijivna Burdeina (, s. 30. tammikuuta 1974 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt jousiampuja ja olympiamitalisti.
Burdeina saavutti joukkuekilpailussa olympiahopeaa Sydneyssä 2000, MM-hopeaa Madridissa 2005 ja MM-pronssia New York Cityssä 2003. Hän kilpaili myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004. Sisäjousiammunnan MM-kilpailuista Burdeina voitti neljä mitalia.
Mihail Šuiski

Mihail Grigorjevitš Šuiski (; 13. marraskuuta 1883 Novogeorgijevsk – 11. syyskuuta 1953 Perm) oli venäläinen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Šuiski valmistui kaupallisen alan oppilaitoksesta Harkovassa vuonna 1904. Tämän jälkeen hän opiskeli Pietarin konservatoriossa (1904–1905), professori M. A. Petzin johdolla Kiovassa ja professori Gabekin johdolla Wienissä (1909–1911). Šuiski debytoi vuonna 1909 konsertoimalla Lvivissä. Vuonna 1911 hän esiintyi Wienissä Escamillon roolissa Georges Bizet'n oopperassa "Carmen". Vuosina 1911–1912 hän oli esiintyjänä Linzissä; hän osallistui myös Leipzigin oopperan esityksiin. Vuonna 1913 Šuiski palasi Venäjälle, jossa työskenteli vuoteen 1916 saakka laulajana teatterissa Pietarissa. Vuosina 1917–1923 hän teki taiteellista ja pedagogista työtä Jekaterinoslavissa eli nykyisessä Dnepropetrovskissa.
Šuiski lauloi Kiovan oopperassa vuosina 1923–1926 ja matkusti sen kanssa Žytomyriin vuonna 1930. Vuosina 1926–1927 hän lauloi oopperassa Harkovassa. Hän myös opetti musiikkioppilaitoksissa Kiovassa ja sitten vuosina 1931–1932 Odessassa. Vuosina 1930–1931 ja 1933–1949 Šuiski työskenteli Permin ooppera- ja balettiteatterissa. Aikalaistodistusten perusteella häntä pidettiin yhtenä Permin ooppera- ja balettiteatterin virtuoosisimmista esiintyjistä. Permin ooppera- ja balettiteatterissa luomansa uran jälkeen Šuiski omistautui opetustyölle. Hän sai vuonna 1945 Neuvosto-Venäjän kunniataiteilijan arvonimen. Työn punalipun kunniamerkki hänelle myönnettiin vuonna 1946.
Šuiskilla oli rooleja muiden muassa Aleksandr Borodinin, Gioacchino Rossinin, Bizet'n, Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin, Ruggero Leoncavallon, Jacques Offenbachin, Pjotr Tšaikovskin, Mykola Lysenkon ja Marian Kovalin säveltämissä teoksissa. Šuiski esiintyi myös harvinaisemmissa oopperoissa esimerkiksi sellaisilta säveltäjiltä kuin Daniel-François-Esprit Auberilta, Lev Knipperiltä, Borys Ljatošynskyiltä ja Aleksandr Jurasovskilta. Myös Šuiskin poika Jevgeni Mihailovitš Šuiski kuului Permin ooppera- ja balettiteatterin taiteilijoihin.
Berehove

Berehove (, ) on kaupunki Taka-Karpatian alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse 70 kilometriä aluekeskus Užhorodista kaakkoon. Unkarin raja sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungista lounaaseen.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Berehoven piirin (207 719 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 23 485 (2021).
Paikkakunta on perustettu 1000-luvulla, erään tulkinnan mukaan Saksin herttuakunnan kolonia-asutuksena. Kaupungin vaakunassa esitetään vuosiluku 1063. Kirjallinen maininta vuodelta 1247, Magdeburgin kaupunginoikeudet se sai vuonna 1342.
Trana

Trana () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 835 asukasta.
Shaun

Shaun on englanninkielinen miehen etunimi. Alkuperältään se on irlantilainen Seán.
Suomessa Shaun-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tilastojen mukaan saanut vuoden 2021 loppuun mennessä alle 99 miestä ja alle 15 naista.
Mihail Gubski

Mihail Gubski () on venäläinen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan tenori.
Gubski syntyi Magnitogorskissa ja valmistui Samaran teknillisestä valtionyliopistosta vuonna 1993. Vuonna 1997 hän valmistui Samaran kulttuurin ja taiteiden valtionakatemiasta, jossa häntä oli opettanut professori Galina Sorokina. Vuonna 1994 Gubskista tuli Samaran akateemisen ooppera- ja balettiteatterin solisti, ja vuonna 1997 hän liittyi solistina Moskovan Novaja-oopperateatterin palvelukseen. Vuonna 2001 hän aloitti esiintymisen Moskovan Bolšoi-teatterissa.
Gubskilla on ollut rooleja oopperoissa sellaisilta säveltäjiltä kuin Pjotr Tšaikovskilta, Modest Mussorgskilta, Nikolai Rimski-Korsakovilta, Giuseppe Verdiltä, Sergei Prokofjevilta, Alban Bergiltä, Igor Stravinskylta, Stanisław Moniuszkolta, Giacomo Puccinilta, Sergei Rahmaninovilta, Alexander von Zemlinskylta, Gaetano Donizettilta, Charles Gounod'lta, Alfredo Catalanilta, Sergei Slonimskilta ja Pietro Mascagnilta. Gubskin konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet muiden muassa Stravinskyn "Les noces", Rahmaninovin "Kellot", Verdin "Requiem" ja Johann Sebastian Bachin "H-mollimessu".
Kansainvälisillä kiertueilla Gubski on esiintynyt Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa, Ranskassa, Saksassa, Itävallassa, Italiassa, Sveitsissä, Suomessa, Sloveniassa ja Puolassa. Vuonna 2007 Gubski sai nimityksen Samaran akateemisen ooppera- ja balettiteatterin taiteelliseksi johtajaksi. Hän on saanut urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia Venäjällä ja muissa maissa.
Heorhi Leontšuk

Heorhi Ihorovytš Leontšuk (, s. 24. toukokuuta 1974 Potsdam, Itä-Saksa) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija ja olympiamitalisti.
Leontšuk saavutti Rodion Lukan kanssa 49er-luokan olympiahopeaa Ateenassa 2004. Hän kilpaili myös Sydneyn 2000 ja Pekingin 2008 kesäolympialaisissa ja voitti useamman MM-mitalin.
Andrei Denisov

Andrei Ivanovitš Denisov (; s. 3. lokakuuta 1952 Harkova) on venäläinen poliitikko ja diplomaatti.
Denisov valmistui vuonna 1974 Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista. Hän on toiminut Venäjän varaulkoministerinä vuosina 2001–2004 ja 2006–2013. Vuosina 2000–2001 Denisov oli Venäjän suurlähettiläänä Egyptissä. Vuosina 2004–2006 hän toimi Venäjän federaation pysyvänä YK-edustajana ja edustajana ssa. Tässä asemassa häntä oli edeltänyt Sergei Lavrov. 22. huhtikuuta 2013 Denisovista tuli Venäjän suurlähettiläs Kiinaan. Hän on toiminut myös Venäjän kansainvälisten asioiden neuvostossa.
Denisov on naimisissa, ja hänellä on tytär. Hän puhuu kiinan ja englannin kieliä. Hänelle on myönnetty Kunniamerkki ansioista isänmaalle (neljännessä luokassa, 2007), Venäjän kunniamerkki (2010) ja Ystävyyden kunniamerkki (2012). Vuonna 2005 Denisov sai Venäjän federaation diplomaattisen palvelun kunniatyöntekijän arvonimen.
Lauri Läänemets

Lauri Läänemets (s. 31. tammikuuta 1983 Tallinna) on virolainen poliitikko, Sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja helmikuusta 2022 ja Viron nykyinen sisäministeri heinäkuusta 2022. Hän on istunut riigikogussa vuodesta 2019.
Monthelie

Monthelie on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Beaunen kaupungista lounaaseen.
Kunnan keskustassa on alkujaan 1100-luvun lopulla rakennettu romaaninen Saint-Germain l'Auxerrois’n kirkko. Kirkkoa on kuitenkin muutettu useasti 1300- ja 1500-luvuilla. Kirkontornin kattoon on käytetty värikkäitä burgundilaisia kattotiiliä. Kirkon vieressä on 1700-luvulla rakennettu linna "Château de Monthelie". Se rakennettiin samalla paikalla olleen Clunyn luostarin omistuksessa olleen rakennuksen paikalle.
Viinintuotanto.
Kunta sijaitsee Côte de Beaunen viinintuotantoalueella, ja siellä tuotetut viinit saavat käyttää Monthelie (AOC) laatumerkintää.
Rodion Luka

Rodion Myh’ailovytš Luka (, s. 29. lokakuuta 1972 Vyšhorod, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt purjehtija ja olympiamitalisti.
Luka saavutti Heorhi Leontšukin kanssa 49er-luokan olympiahopeaa Ateenassa 2004. Hän kilpaili myös Atlantan 1996, Sydneyn 2000 ja Pekingin 2008 kesäolympialaisissa ja voitti useamman MM-mitalin.
Kaniv

Kaniv () on kaupunki Keski-Ukrainassa Dneprin oikealla rannalla, noin 150 kilometriä Kiovasta etelään ja noin 50 kilometriä Tšerkasysta luoteeseen. Se kuuluu Tšerkasyn alueeseen ja Tšerkasyn piiriin. Vuonna 2021 siellä oli runsas 23 500 asukasta. Kaniv on historiallinen kaupunki, jonka perusti 1000-luvulla Kiovan suuriruhtinas Jaroslav I Viisas. Nykyään se tunnetaan ennen kaikkea ukrainalaisen runoilijan Taras Ševtšenkon hautapaikkana.
Historia.
Kaupungin perustamisajankohta on tuntematon, mutta se mainitaan Kiovan luolaluostarin munkki-isien luettelossa 1000-luvulla Konstantinopolista tulleiden ikonimaalarien majapaikkana. Kronikoissa Kaniv mainitaan ensi kertaa 1144 Vsevolod II:n valtakaudella, jolloin suuriruhtinas perusti Kaniviin Pyhän Yrjön katedraalin.
1100-luvulla Kaniv oli huomattava kaupunki ja keskeisessä asemassa Kiovan Rusissa. Kaniv sijaitsi myös Dnepriä pitkin kulkeneen viikinkien idäntien varressa. 1200-luvulla Kaltšikjoen taistelusta kertovissa kronikoissa mainitaan Kanivin ruhtinas Svjatoslavin kaatuneen siellä, ja tarinoiden mukaan mongolit valloittivat ja hävittivät Kanivin 1239.
Kaniv liitettiin 1362 osaksi Liettuan suuriruhtinaskuntaa, ja suuriruhtinas Vytautas Suuri rakennutti Kaniviin linnan, joka oli olemassa vuoteen 1768 asti. Kanivista tuli 1431 osa liettualaista Kiovan voivodikuntaa. Vuonna 1458 turkkilaiset ryöstivät kaupungin. Kaniv siirtyi 1569 Puolan hallintaan, ja siitä kehittyi yksi kasakoiden kulttuurisista ja sotilaallisista keskuksista osana Puola-Liettuaa. Tällöin se tunnettiin puolalaisella nimellä "Kaniów".
Pohjan sodan aikaan kaupunki joutui kapinallisen kasakkahetmani Bohdan H’melnytskyin hallintaan. Vuosina 1648–1678 kaupunki oli kasakoiden hallussa, kunnes nämä hävisivät taistelussa turkkilaisille ja kaupungin hallinto muutettiin Bohuslaviin.
Kaniv siirtyi 1775 Puolan kuninkaan Stanislaus II Poniatowskin henkilökohtaiseksi omaisuudeksi. Hän tapasi vuonna 1787 kaupungissa Katariina Suuren. Puolan toisessa jaossa 1793 Kaniv siirtyi Venäjän keisarikunnan hallintaan. Kaupunki oli Kiovan kuvernementin kihlakuntakaupunki.
Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheissa Kanivissa käytiin Kaniówin taistelu, missä puolalaiset joukot yrittivät menestyksettä murtautua itävaltalaisten ja saksalaisten linjojen läpi Venäjän puolelle. Toisessa maailmansodassa neuvostoliittolaiset laskuvarjojoukot tekivät kaupunkiin pahoin epäonnistuneen maahanlaskun Dneprin taistelussa syyskuussa 1943.
Ystävyyskaupungit.
Kanivilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Mihail Zygar

Mihail Viktorovitš Zygar (; s. 1981) on venäläinen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi vuosina 2010–2015 "Dožd"-televisiokanavan päätoimittajana. Hänen julkaisujensa joukossa on "Putinin sisäpiiri – Nyky-Venäjän lyhyt historia" ("Vsja kremlevskaja rat", 2015; suomentanut Jukka Mallinen Otavalle 2016). Zygarille myönnettiin vuonna 2014 Committee to Protect Journalists -järjestön (CPJ) kansainvälinen lehdistönvapauspalkinto.
Ennen uraansa itsenäisellä "Dožd"-kanavalla Zygar työskenteli "Russki Newsweekin" ja "Kommersantin" palveluksessa. Tuolloin hän kuvasi konflikteja Palestiinassa, Libanonissa, Irakissa, Serbiassa ja Kosovossa.
Tjatšiv

Tjatšiv () on kaupunki Taka-Karpatian alueella Ukrainan länsiosassa, Tysajoen rannalla, maanteitse noin linnuntietä noin 115 kilometriä aluekeskus Užhorodstä itäkaakkoon.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Tjatšivin piirin (184 532 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 8 943 (2021).
Kaupunki on perustettu 1200-luvun puolivälissä. Unkarin kuningas myönsi sille kaupunginoikeudet vuonna 1329.
Santur

 
 
 
Santur (myös muodossa "santūr", "santour", "santoor"; , ) on ikivanha, iranilaista tai mesopotamialaista alkuperää oleva ja yhä yleisessä käytössä oleva perinteinen, lyömävasarapuikoilla soitettava koteloitu kielisoitin Lähi-idässä, Intiassa, Keski-Aasiassa, Kaakkois-Aasiassa, Itä-Aasiassa, Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksella, Turkissa, sekä laajalti Euroopassa ja muuallakin maailmassa.
Santur-soitin levisi Lähi-idästä myös Eurooppaan ja oli Keskiajalla yleinen soitin Euroopassa, mm. Englannissa "Hammered dulcimer" -nimellä. Myös esim. Johan Sebastian Bach on säveltänyt musiikkiteoksia santurille. Santur oli yleinen soitin Euroopassakin kiertävillä muusikoilla, tunnettu myös Skandinaviassa ja saattaa olla mahdollista että santur-soitinta on soitettu Suomessakin keskiajalla ainakin Turun linnassa. 
Santurista kehitettiin Euroopassa kosketinsoittimet cembalo ja piano, lisäämällä siihen lyömäsoitinpuikkojen tilalle lyömävasarakoskettimisto sekä laajentamalla ja laajentamalla santur-soittimen ääniala-kielistöä. 
Santur on yhä yleisessä käytössä Lähi-idässä ja useissa Aasian maissa. Santurin eurooppalaisia versioitakin on soitettu nykyaikoihinkin asti etenkin Keski- ja Itä-Euroopassa, sekä Brittein saarilla ja viime vuosikymmeninä sen soittaminen on virinnyt uudelleen suosioon mm. Englannissa ja Yhdysvalloissa. Santurin eri versioita on käytetty myös nykymusiikeissa, rockia myöten. 
Historiaa.
Varhainen historia.
Varhaisin säilynyt tieto santurin kaltaisesta kieli­soittimesta, jonka kieliä lyötiin palikoilla, on eräässä antiikin assyrialaisessa reliefikuvassa. Santur-soitin mainitaan myös jo muinaisbabylonialaisessa Gilgameš-eepoksessa. 
Santur-soitinten kaikukoppakotelot on rakennettu alun perin puu- ja kivimateriaaleista ja kaikukopan päälle pingotetut kielet vuohen tai lampaan suolesta saatavista jänteistä. Sittemmin kielet on tehty osin tai kokonaan metalli- ja vinyylimateriaaleista, kuten muissakin kielisoittimissa.
Santur maailmalla.
Santur levisi Iranista ja Mesopotamiasta aikojen saatossa liki koko Euraasiaan. Itä-Euroopassa, santurin kookasta versiota cimbalom on soitettu ja ovat käyttäneet monet klassisen musiikin säveltäjät, mukaan lukien Zoltán Kodály, Igor Stravinsky ja Pierre Boulez, sekä nykyisemmin, erilaisissa musiikkikonteksteissa esim. "Blue Man Group". Santurista kehittyi jo varhain iranilainen, irakilainen/arabialainen, turkkilainen, intialainen ja kreikkalainen versio, sekä useita muita versioita Aasiassa ja Euroopassa. 
Santur tunnetaan monilla eri nimivariaatioilla: 
Aiheesta muualla.
Polina Bogusevitš

Polina Sergejevna Bogusevitš (; s. heinäkuu 2003 Moskova) on venäläinen poplaulaja. Hän voitti viidennentoista lasten Eurovision laulukilpailun 2017 Tbilisissä kappaleellaan "Wings" 188:lla pisteellä. Toiseksi sijoittui Georgian Grigol Kipshidze (185 pistettä) ja kolmanneksi Australian Isabella Clarke. Bogusevitš oli toinen lasten Eurovision laulukilpailun voittanut Venäjän edustaja.
Bogusevitš osallistui vuonna 2014 "Golos. Deti" -ohjelman ensimmäiselle tuotantokaudelle. Hän myös sai toisen palkinnon New Wave Junior -kilpailussa. Vuonna 2015 Bogusevitš voitti San Remon kansainvälisen juniorikilpailun, ja vuonna 2016 hän pääsi Bitva talantov -laulukilpailun superfinaaliin. Vuonna 2016 Bogusevitš myös osallistui Fonograf-orkesterin Sergei Žilinin 50-vuotisjuhlakonserttiin Moskovan Kremlissä.
Bogusevitšille lasten Eurovision laulukilpailun voiton vuonna 2017 tuonut "Wings"-kappale oli alkuperäiseltä venäjänkieliseltä nimeltään "Krylja". Sen tekijä oli Taras Demtšuk.
Birger Stenman

Birger Erland Stenman (9. lokakuuta 1909 Viipuri – 24. huhtikuuta 1989 Kotka) oli suomalainen telinevoimistelija ja lajin valmentaja sekä voimisteluliiton puheenjohtaja. Ammatiltaan hän oli hammaslääkäri.
Birger Stenman kävi koulunsa Kotkassa, jossa tuli ylioppilaaksi vuonna 1931. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella, jossa suoritti vuonna 1933 voimistelunopettajan tutkinnon. Sen jälkeen hän jatkoi opintojaan lääketieteellisessä tiedekunnassa ja suoritti vuonna 1936 hammaslääketieteen lisensiaatin (HLL) tutkinnon. Sen jälkeen hän toimi hammaslääkärinä Karhulassa. 
Birger Stenman oli Suomen telinevoimistelujoukkueen jäsen vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa. Joukkue sijoittui kisoissa viidenneksi, ja Stenmanin oma sijoitus yhteispisteissä oli 66. Samana vuonna hän voitti nuorten Suomen mestaruuden telinevoimistelussa. Vuonna 1931 hän osallistui yhdessä Heikki Savolaisen kanssa MM-kisoihin Pariisissa.
Stenmanista tuli jo voimistelu-uran aikana valmentaja vuonna 1930. Vuodesta 1932 lähtien hän toimi Suomen voimistelumaajoukkueen valmennustehtävissä. Neljä vuotta myöhemmin Berliinin olympialaisissa hän toimi olympiajoukkueen voimistelijoiden apuvalmentajana ja vuodesta 1937 päävalmentaja Yrjö Nykäsen päävalmentajakauden jälkeen. Näin hänestä tuli Lontoossa vuonna 1948 Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäimmän voimistelujoukkueen valmentaja Suomen voittaessa joukkuevoimistelun ja useita henkilökohtaisia mitaleita. Voimistelujoukkueen valmentajaura jatkui vielä Helsingin vuoden 1952 ja Melbournen vuoden 1956 kesäolympialaisissa, joissa Suomen joukkue sijoittui molemmissa pronssille joukkueena.
Telinevoimistelijoiden valmennus-uran lisäksi hän oli seura-aktiivi osallistuen Karhulan Katajaisten, Sunilan Sisun ja Kotkan Innon johtokuntiin joko jäsenenä tai puheenjohtajana. Suomen Voimisteluliiton johtokuntaan hän kuului vuodesta 1933, vuodesta 1958 valmennusvaliokunnan puheenjohtaja ja vuosina 1968–1969 Suomen Voimisteluliiton puheenjohtaja. Voimisteluliiton puheenjohtajuuden myötä hän toimi vuosina 1967–1969 Olympiakomitean hallituksessa sekä valtuuskunnassa 1967–1972.
Tšortkiv

Tšortkiv () on kaupunki Ternopilin alueella Ukrainan länsiosassa, maanteitse noin 75 kilometriä aluekeskus Ternopilistä etelään.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Tšortkivin piirin (326 745 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 28 393 (2021).
Kaupunki on mainittu historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1427 Tšartkovitsen () kylänä. Magdeburgin kaupunginoikeudet se sai, ja nykyinen nimi on peräisin vuodelta 1522, jolloin paikkakunta oli tullut szlachtaan kuuluvan Jerzy Czortkowskin omistukseksi, ja jonka nimi ilmeisesti vaikutti kaupungin nimeen. Hän rakensi sinne puisen linnoituksen, joka 1600-luvun alkupuolella korvattiin kivestä rakennetulla linnalla.
Leo Luthando

Leo Luthando Pakarinen on eteläafrikkalais-suomalainen muusikko.
Hän tuli tunnetuksi vuoden 2018 Idolsissa ja toimi myöhemmin tuomarina "All Together Now Suomi" -ohjelmassa. Hän levyttää musiikkinsa Universal Musicille ja Rähinä Recordsille yhteistyössä Kaiku Entertainmentin kanssa. Pakarinen oli myös mukana "Temptation Island Suomi" -ohjelman 11. kaudella.
De La Fratta

De La Fratta, joka tunnetaan myös nimellä Cesta, on linnoituksen torni, joka sijaitsee yhdellä kolmesta huipusta San Marinon kaupungin yläpuolella San Marinon valtiossa.
De La Fratta sijaitsee Monte Titanon korkeimmalla vuorenhuipulla. San Marinon lipussa ja vaakunassa on kuvattu Guaitan ja Montalen ohella De La Frattan torni. Torni sijaitsee hieman etelään maan keskikohdasta. Tornissa toimii museo, joka perustettiin vuonna 1956 Pyhän Marinuksen kunniaksi. Siellä on nykyään yli 1 550 asetta, jotka ovat peräisin keskiajalta nykyaikaan ulottuvalta ajanjaksolta.
Alessandro Alessandroni

Alessandro Alessandroni (18. maaliskuuta 1925 Rooma, Italia – 26. maaliskuuta 2017 Swakopmund, Namibia) oli italialainen elokuvamusiikin säveltäjä, multi-instrumentalisti, sovittaja, kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Alessandroni tuli alun perin tunnetuksi työstään spagettiwestern-genren elokuvissa. Hän oli muun muassa viheltäjänä elokuvissa "Hyvät, pahat ja rumat", "Huuliharppukostaja" ja "Kourallinen dollareita". Alessandroni myös johti vokaalikokoonpanoa I Cantori Moderni di Alessandroni, jossa olivat mukana hänen vaimonsa Giulia De Mutiisin lisäksi myös Edda Dell’Orso, Augusto Giardino, Franco Cosacchi, Nino Dei, Enzo Gioieni ja Gianna Spagnuolo. Kokoonpano omaksui scat-laulun kaltaisen sanattoman laulutyylin. Alessandroni lauloi myös Piero Umilianin kappaleessa "Mah-nà mah-nà", joka nousi entistä suurempaan maineeseen Muppetien show’n myötä. Alessandroni oli Ennio Morriconen lapsuudenystävä.
Alessandroni loi monipuolisen uran musiikin parissa, ja hän vaikutti myös avantgardeen ja kokeelliseen musiikkiin. Hänen yhteistyökumppaniensa joukossa olivat mainittujen lisäksi Francesco De Masi, Egisto Macchi, Sandro Brugnolini ja Oronzo De Filippi. Kaikkiaan Alessandroni sävelsi musiikin noin neljäänkymmeneen elokuvaan. Lisäksi hän sävelsi runsaasti tuotantomusiikkia.
Alessandroni asui kuolemansa aikaan Namibian Swakopmundissa. Hän kuoli siellä kotonaan 92-vuotiaana sairastuttuaan syöpään. Leskeksi jäi hänen uusi vaimonsa, valokuvaaja Margaret Courtney-Clarke. Pariskunta oli tavannut toisensa hyväntekeväisyyskonsertissa Italiassa vuonna 2000, asunut alun perin Italiassa ja muuttanut vuonna 2009 Swakopmundiin vaimon isän luokse. Alessandronilla oli poika ja tytär.
Oscar Ghiglia

Oscar Ghiglia (13. elokuuta 1938 Livorno – 3. maaliskuuta 2024) oli italialainen klassisen musiikin kitaristi.
Ghiglia syntyi taiteelliseen perheeseen. Hänen isänsä ja isoisänsä olivat taidemaalareita, äiti edistynyt pianisti. Ghiglia itsekin aloitti varhain kuvataiteellisen työn, mutta suuntautui pian enemmän musiikkiin. 14-vuotiaana hän aloitti klassisen kitaransoiton opinnot Rooman Conservatorio Santa Ceciliassa. Siellä hän sai kunniasertifikaatteja sekä kitaransoitossa että teoreettisissa oppiaineissa. Vuonna 1957 Ghiglia aloitti Andrés Segovian johdolla opiskelun Sienan Accademia Musicale Chigianassa ja sitten Espanjan Santiago de Compostelassa (1958–1963). Segovian ohjaus vaikutti hänen taiteelliseen kehitykseensä huomattavissa määrin. Ghiglia sai opetusta myös venezuelalaiselta virtuoosi Alirio Díazilta.
Valmistuttuaan Accademia Musicale Chigianasta vuonna 1962 Ghiglia sai merkittäviä palkintoja, kuten ensipalkinnot Orensen kitarakilpailussa, Santiago de Compostelan kitarakilpailussa (1963) ja Radio Francen kansainvälisessä kitarakilpailussa (1963). Viimeksi mainitun voittonsa jälkeen Ghiglia pääsi stipendillä Pariisin Schola Cantorumiin, jossa hän opiskeli musiikin historiaa Jacques Chailleyn johdolla vuosina 1963–1964. Kesällä 1964 Segovia valitsi Ghiglian avustajakseen Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä pitämilleen kursseille. Sittemmin Ghiglia on pitänyt konsertteja ja johtanut mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Ensimmäiset kiertueensa hän teki Yhdysvaltoihin ja Japaniin vuosina 1964–1965. Ison-Britannian-ensiesiintymisensä hän teki vuonna 1966.
Ghiglian yhteistyökumppaneihin ovat esiintyjinä ja levyttäjinä kuuluneet muiden muassa Victoria de los Ángeles, Jan DeGaetani, Gerald English, John McCollum, Jean-Pierre Rampal, Julius Baker, Giuliano Carmignola, Franco Gulli, Salvatore Accardo ja Régis Pasquier. Ghiglia kuului myös International Classic Guitar Quartetin perustajajäseniin. Hän on tehnyt levytyksiä Angel ja Nonesuch Records -yhtiöille. 
Ghiglia perusti vuonna 1969 Aspenin musiikkijuhlien ja -koulun (Colorado) kitaransoiton laitoksen. Siellä hän opetti kahdenkymmenen vuoden ajan. Hänellä on ollut lukuisia vierailevia professuureja ja taiteilijaresidenssejä. Hän perusti Gargnanon kansainvälisen kitarakilpailun. Vuosina 1983–2005 Ghiglia opetti Baselin musiikkiyliopistossa Sveitsissä. Vuonna 2004 hän sai Hartfordin yliopiston kunniatohtorin arvon. Accademia Musicale Chigianassa opettamisen hän aloitti vuonna 1976. Hänen opiskelijoidensa joukossa ovat olleet Marcin Dylla, Eliot Fisk, Shin-ichi Fukuda, Stefano Grondona, Sharon Isbin ja Elena Papandreou.
Giorgio Starace

Giorgio Starace (s. 23. helmikuuta 1959 Viterbo) on italialainen diplomaatti.
Starace valmistui Napolin Nunziatella-sotilaskoulusta ja sitten poliittisessa taloustieteessä Milanon Bocconi-yliopistosta vuonna 1982. Hän aloitti diplomaattisen uransa vuonna 1985. Vuonna 2002 Staracesta tuli varasuurlähettiläs New Delhissä, Intiassa. Vuonna 2010 hän lähti suurlähettilääksi Abu Dhabiin, Arabiemiraatteihin, josta palasi Italiaan vuonna 2015. 27. maaliskuuta 2017 hän aloitti toimimisen Italian suurlähettiläänä Japanissa. Vuonna 2021 hän siirtyi suurlähettilääksi Venäjälle. Starace on palvellut myös Italian suurlähetystöissä Guatemalassa ja Kiinassa, neuvonantajana Italian YK-lähetystössä New Yorkissa sekä Italian ulkoministeriön alaisuudessa erikoisedustajana Libyassa.
Vuonna 2016 Staracesta tuli Italian tasavallan ansioritarikunnan komentaja.
Tsirkon

3M22 Tsirkon (, "zirkoni"), ) on venäläinen, vuonna 2022 vielä kehitteillä ollut hypersooninen meritorjuntaohjus.
Ohjus on kaksivaiheinen: ensimmäinen, kiinteäpolttoaineinen rakettimoottori antaa ohjukselle tarvittavan alkuvauhdin, jotta toisen vaiheen scramjet-moottori voi käynnistyä. Tulevaisuudessa mahdollisesti kehitetään Tupolev Tu-160/M/M2-koneesta laukaistava kevyempi versio. Koneen kahden Machin huippunopeuden pitäisi mahdollistaa ensimmäisen vaiheen jättäminen pois.
Venäjä on väittänyt ohjuksen koelaukaisussa saavuttaneen 500 kilometrin kantomatkan ja kahdeksankertaisen äänennopeuden. Tsirkonin ensimmäinen onnistunut koelaukaisu sukellusveneestä oli 2021.
Ohjusta on mahdollisesti käytetty Ukrainassa helmikuussa 2024. Ukrainalaislähteiden mukaan todennäköisesti ammuttu ohjus olisi ollut prototyyppisarjan Tsirkon-ohjus, jonka lennon Ukrainan ilmatorjunta pystyi katkaisemaan. Tsirkon-ohjuksen suurin lentonopeus saavutetaan lakikorkeuden lähettyvillä, mutta lähestyessään kohdettaan matalalla ohjus voisi ukrainalaisarvion mukaan lentää vain 3-4 Machin nopeudella, jolloin se voidaan ampua alas esimerkiksi uudemmilla Patriot-ilmatorjuntaohjusjärjestelmillä.
Ohjus on tarkoitus lisätä Pjotr Veliki ja Admiral Nahimov -ohjusristeilijöiden aseistukseen.
Roberts Ķīlis

Roberts Ķīlis (14. maaliskuuta 1968 – 19. maaliskuuta 2022) oli latvialainen poliitikko ja sosiaaliantropologi, joka toimi Latvian opetus- ja tiedeministerinä.
Elämäkerta.
Ķīlis suoritti kandidaatin tutkinnon Latvian yliopistosta (1991) filosofiasta ja tohtorin tutkinnon Cambridgen yliopistosta (1999) sosiaaliantropologiasta. Vuodesta 1994 lähtien hän toimi apulaisprofessorina Tukholman kauppakorkeakoulussa Riiassa.
Ķīlis nimitettiin Latvian opetus- ja tiedeministeriksi lokakuussa 2011. Terveysongelmien vuoksi hän erosi tehtävästään huhtikuussa 2013.
Syvissä vesissä

Syvissä vesissä tarkoittaa seuraavia asioita:
Yrjö Sjöblom

Yrjö Martti Sjöblom (3. elokuuta 1910 Uudenkaupungin maalaiskunta – 4. tammikuuta 1979 Uusikaupunki) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Sjöblomin vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Henrik Sjöblom ja Olga Fredrika Lydman ja puoliso vuodesta 1931 Ida Adele Mattson. Sjöblom valmistui rakennusmestariksi Turun teknillisestä koulusta vuonna 1943, toimittuaan jo vuodesta 1941 rakennustehtävissä puolustusministeriön työmailla. Valmistuttuaan hän työskenteli vuoteen 1946 asti vanhempana rakennusmestarina Turun laivastoaseman rakennustyömaalla ja sitten Pauli Lappalaisen Kivikartio-yhtiön palveluksessa.
Oman rakennusliikkeen Sjöblom perusti vuonna 1947 Martti Varpen kanssa. Vuonna 1950 siitä tuli Rakennustoimisto Laipio, jonka toimitusjohtaja Sjöblom oli vuoteen 1957 asti. Seuraavana vuonna hän perusti yhdessä muiden kanssa Rakennusvasara-yhtiön ja alkoi sen toimitusjohtajaksi. Yhtiö rakensi asuin-, liike- ja tuotantotiloja sekä kouluja etenkin Varsinais-Suomen alueella ja toteutti Uudessakaupungissa myös kokonaisen Sorvakon asuinalueen. Rakennusvasara-yhtiön toiminta jaettiin vuonna 1969 kolmeen eri yritykseen, jotka olivat Rakennusvasaran ohella Rakennusliike K. Uusitalo ja Varpe.
Liiketoimintansa ohella Sjöblom osallistui oman alansa yhteistyöhön ja kunnallispolitiikkaan. Hän oli muun muassa Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen. Teollisuusneuvoksen arvonimen Sjöblom sai vuonna 1969.
Adam Teodor Strömberg

Adam Theodor (Thore) Strömberg (5. kesäkuuta 1820 Strängnäs, Södermanland, Ruotsi – 3. toukokuuta 1889 Strängnäs) oli ruotsalainen luterilainen pappi, tuomiorovasti, piispa sekä poliitikko.
Strömbergin suku oli kotoisin Suomesta. Hän valmistui ylioppilaaksi Uppsalassa 1938, filosofian kandidaatiksi 1848 ja tohtoriksi 1848. Hän toimi opettajana Strängnäsissä ja Örebrossa. Vuosina 1861–1862 hän opiskeli teologiaa Uppsalassa ja vihittiin papiksi 1863. 1864 hänet nimitettiin Strängnäsin tuomirovastiksi. Vuonna 1880 hän toimi Tukholman Suurkirkkoseurakunnan pastor primariuksena ja valittiin 1881 piispaksi Strängnäsin hiippakuntaan. Vuosia 1876–1878 hän oli valtiopäivien toisen kamarin jäsen. Vuonna 1868 hän sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon. Hänet valittiin myös jäseneksi virsikirjan tarkastuskomiteaan.
Vuonna 1883 hän julkaisi kokoelman "Andliga sånger för den enskilda andakten" (Hengellisiä lauluja yksityistä hartautta varten). Laulut olivat siinä kirkkovuoden sunnuntaiden mukaisessa järjestyksessä. Kokoelmassa oli virsi "Två väldiga strida om människans själ", joka oli alkuaan kuulunut piispan saarnaan Strängnäsin tuomiokirkossa. Virsi liitettiin Ruotsin kirkon vuoden 1937 virsikirjaan ja pienin muutoksin se on edelleen virsikirjassa virsi 536.
Virren suomenkielinen teksti Luulajan virsikirjassa on William Snellin kännös vuodelta 1968 "Kaks väkevää sielussa kamppailee, Että puoleensa ihmisen saisi", virsi 266. Vuoden 2002 virsikirjassa se on Pekka Kivekkään 1998 tekemänä käännöksenä "Käy ihmisen sielusta taistelua niin kiivaasti mahtia kaksi".
Kazungula

Kazungula on pieni rajakaupunki Sambiassa. Kaupunki sijaitsee Sambesijoen pohjoisrannalla noin 70 km länteen Livingstonen kaupungista. Kazungulan edustalla Sambian, Namibian, Botswanan ja Zimbabwen rajat lähestulkoon kohtaavat Sambesijoella. Namibian ja Zimbabwen erottaa toisistaan vain noin 150 metriä pitkä kaistale Sambian ja Botswanan välistä rajaa, joten joella on lähes vierekkäin kaksi pistettä, joissa kolmen valtion rajat kohtaavat.
Kazungulan kohdalle valmistui toukokuussa 2021 suuri silta Sambesijoen yli Sambiasta Botswanan samannimiseen Kazungulan rajakaupunkiin. Silta korvaa aiemmin käytössä olleen lauttayhteyden ja sillalla kulkee sekä maantie että rautatie.
Kazungulan silta

Kazungulan silta on virallisesti 10. toukokuuta 2021 avattu silta Sambesi-joen yli Sambiasta Botswanaan. Sen pituus on 923 metriä.
Silta korvasi vanhan ponttoonialusyhteyden joen yli helpottaen kansainvälistä liikennettä. Sillalla kulkee kaksi ajoväylää molempiin suuntiin, yksiraiteinen junarata sekä jalankulkuväylät sillan molemmilla laidoilla.
Sillan kokonaiskustannukset olivat 259,3 miljoonaa dollaria.
Zvenyhorodka

Zvenyhorodka () on kaupunki Tšerkasyn alueella Ukrainan keskivaiheilla, Hnylyi Tikytš -sivujoen varrella, maanteitse noin 114 kilometriä aluekeskus Tšerkasystä länsilounaaseen.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Zvenyhorodkan piirin (197 509 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 16 490 (2021).
Paikkakunnan historia ulottuu Kiovan Rusjin aikaan, jolloin se tunnettiin nimellä Zvenyhorod. Mongolit tuhosivat kaupungin vuonna 1240, minkä jälkeen asutus linnoitettiin. 1400- ja 1500-luvuilla tataarihyökkäykset vaurioittivat asutusta. Paikkakunta oli pitkään Puolan aluetta, joskin H’melnytskyin kansannousun (1648-1657) ja kansannousujen (1737, 1743 ja 1768) aikana Puolan hallinnolline ote ei pitänyt. Vuonna 1793 liitettiin Venäjän keisarikuntaan, Magdeburgin kaupunginoikeudet 1795. Siitä tuli Kiovan kuvernementin kihlakuntakaupunki.
Siroliskoankerias

Siroliskoankerias ("Aldrovandia gracilis") on liskoankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö.
Siroliskoankerias voi kasvaa suurimmillaan noin 55 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan kala on ankeriasmainen, pitkä, solakka ja ruumis kapenee pyrstöä kohden. Väriltään siroliskoankerias on harmaa tai ruskehtavan harmaa ja kuono on valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat.
Siroliskoankeriasta tavataan Atlantin länsiosissa Meksikonlahdelta ja Karibianmereltä ja itäosissa Mauritaniasta Sierra Leoneen. Laji liikkuu lähellä pohjaa tyypillisimmin 460 – 2 600 metrin syvyydessä. Kalan ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset ja monisukasmadot.
A Cure for Wellness

A Cure for Wellness on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka on ohjannut Gore Verbinski ja käsikirjoittanut Justin Haythe. Elokuva perustuu Verbinskin ja Haythen kirjoittamaan tarinaan, jonka inspiraationa toimi Thomas Mannin romaani "Taikavuori" (1924). Elokuvan pääosia esittävät Dane DeHaan, Jason Isaacs ja Mia Goth.
"A Cure for Wellness" sai maailmanensi-iltansa 10. joulukuuta 2016 ja Suomen ensi-iltansa 17. helmikuuta 2017. Elokuva sai pääosin ristiriitaisia arvosteluja. Sitä kiitettiin visuaaleista, kuvauksesta, roolisuorituksista ja kunnianhimosta, mutta kritisoitiin pituudesta, käsikirjoituksesta ja kerronnasta. Elokuva oli taloudellisesti tappiollinen. Se tuotti vain noin 26 miljoonaa dollaria, kun budjetti oli 40 miljoonaa dollaria. Elokuva jäi Lisa Banesin viimeiseksi ennen hänen kuolemaansa kesäkuussa 2021.
Inner Temple

The Honourable Society of the Inner Temple on Lontoon Cityssä sijaitseva oikeudenkäyntiasianajajien ammatillinen yhteisö eli Inn of Court. Se on yksi neljästä Inn of Courtista, joiden tehtävänä on kouluttaa oikeudenkäyntiasianajajia. Kolme muuta ovat Middle Temple, Gray’s Inn ja Lincoln’s Inn. Asianajajana ("barrister") toimiminen Englannissa ja Walesissa edellyttää Inn of Courtin hyväksyntää ("call to the bar"). 
Inner Temple on toiminut 1300-luvulta lähtien Fleet Streetin eteläpuolisella Templen alueella, jossa on Temppeliritareiden entinen Englannin-päämaja Temple Church. Jokainen Inn of Court on riippumaton Lontoon lordipormestarin ja piispan määräysvallasta, ja niillä on omat hallintoelimet, joita sanotaan parlamenteiksi. 
Tunnettuja Inner Templessä opiskelleita henkilöitä ovat muun muassa Clement Attlee, Francis Drake, Mahatma Gandhi, John Maynard Keynes, Jawaharlal Nehru ja Bram Stoker. Ensimmäinen Inner Templessä asianajajaksi valmistunut nainen oli Ivy Williams vuonna 1922.
The House of the Devil

The House of the Devil on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja leikannut Ti West. Sen pääosia esittävät Jocelin Donahue, Tom Noonan, Mary Woronov, Greta Gerwig, A. J. Bowen ja Dee Wallace.
Elokuva kertoo nuoresta naisesta, joka palkataan lastenvahdiksi eristettyyn taloon, jossa alkaa tapahtumaan kummallisia asioita. Elokuva yhdistelee slasher-elokuvien ja kummitustaloelokuvien elementtejä.
"The House of the Devil" sai maailmanensi-iltansa Tribecan elokuvajuhlilla 25. huhtikuuta 2009. Se sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta.
Tulppaanikausi

Tulppaanikausi oli vuosien 1718–1730 ajanjakso Osmanien valtakunnassa, jolloin valtakunnassa vallitsi verrattain pitkä rauha, maan talous kasvoi ja kulttuuri kukoisti.
Tulppaanikauden katsotaan alkaneen Passarowitzin rauhasta. Sulttaani Ahmed III:n holvi alkoi tämän jälkeen kiinnostua lännen barokkikulttuurista ja samalla länttä alkoi kiinnostaa itämainen kulttuuri. Aikakauden symboliksi tuli tulppaani, joka oli osmanien hyvin arvokas vientituote. Osmanien valtakunnassa kehittyi aikakaudelleen ominainen kulttuuri. Tulppaanikausi päättyi Ahmed III:n syrjäyttäneeseen kapinaan 1730.
Abigail Thorn

Abigail Thorn (s. 24. huhtikuuta 1993 Newcastle upon Tyne, Britannia) on brittiläinen näyttelijä, käsikirjoittaja ja tubettaja. Hän aloitti Youtube-kanavansa "Philosophy Tube" vuonna 2013, ja sillä oli kesäkuussa 2025 yli 1,6 miljoona tilaajaa.
Thornin filosofiaa käsittelevät videot olivat aluksi yksinkertaisia, mutta sittemmin hän on tullut tunnetuksi teatraalisuudestaan ja dramaattisuudestaan niin esiintymisen, puvustuksen, maskeerauksen kuin lavastuksenkin osalta. Thorn on poliittiselta kannaltaan vasemmistolainen, ja hänen videonsa käsittelevät usein kriittisesti uusliberalismia, kapitalismia ja äärioikeistoa. Hänen katsotaan usein kuuluvan BreadTube-yhteisöön muiden vasemmistolaisten tubettajien kanssa.
Tammikuussa 2021 julkaistulla videollaan "Identity: A Trans Coming Out Story" Thorn kertoi olevansa transnainen. Hän on myös kertonut olevansa lesbo.
Thorn on käsikirjoittanut lyhytelokuvan "Dracula's Ex-Girlfriend" ja näytelmän "The Prince", joista jälkimmäisessä hän näytteli pääroolissa.
My Funeral

My Funeral on vuonna 2005 Jyväskylässä perustettu thrash metal yhtye. Nykyisin yhtye vaikuttaa Helsingissä. Yhtye edustaa synkkää thrash metallia, jossa on vaikutteita myös crossover thrashista, heavy metalista ja hardcore punkista. Yhtye on maininnut vaikutteikseen Motörheadin, Iron Maidenin, Panteran ja Hatebreedin.
Historia.
My Funeral on perustettu vuonna 2005 Jyväskylässä Ilkka Sepposen ja Tero Kangasmaan toimesta Hostice- nimisen yhtyeen raunioista. Alkuun yhtye soitti melodista death metalia, mutta nopeasti genre vaihtui thrash metaliin. Hosticen raunioista mukaan My Funeraliin saatiin rumpali Hannu Sivusuo, basisti Toni Kemppainen ja kitaristiksi Tero löysi Joonas Kiviniemen. Yhtyeen alkuaikoina Tero soitti koskettimia ja Ilkka soitti kitaraa ja lauloi. Pian kuitenkin Ilkka keskittyi pelkkään lauluun, ja toiseen kitaraan saatiin Henri Rahm. Tällä kokoonpanolla nauhoitettiin ensimmäinen demo, paitsi basisti Toni erosi vain päivä ennen demotusta, joten bassot demoille soitti Ilkka.
"– Ekan ja tokan demon välissä bassoa soitti Mauno Hämäläinen. Toiselle demolle Toni oli tullut jo takaisin, ja Henri Rahm oli korvattu Esa Kaarakaisella. Myös Tero Kangasmaa oli jäänyt pois musiikin muuttuessa enemmän death-vaikutteiseksi thrashiksi. Tällä porukalla tehtiin ”Death”-EP ja aloitettiin ekan täyspitkän valmistelu. Esa ilmoitti erostaan vain noin kuukausi ennen nauhoituksia, ja kitaraan hommattiin Joonas Paananen. Ekan levyn jälkeen Toni jäi pois, ja myös kitaristi vaihtui jälleen kerran. Aku Korhonen korvasi Joonas Paanasen, ja minulle jäi luonnollisesti basso. Tämä kokoonpano tuntui ensimmäistä kertaa oikealle bändille, ja minulla ainakin päämäärät kasvoivat. Tehtiin ”Thrash Destruction” -ja ”Violence Academy” -kokopitkät ja ”Harder Than This Life” -EP. Tehtiin kolme kiertuetta Itä-Euroopassa, soitettiin Latviassa ja Liettuassa sekä tehtiin useita keikkoja Suomessa."
Yhtye saavutti nykyisen kokoonpanonsa vuonna 2017, kun kitaristi Aku Korhonen ja rumpali Hannu Sivusuo erotettiin yhtyeestä yhtyeen yhteisten päämäärien jouduttua ristiriitaan. Tämän jälkeen yhtyeen nykyinen kokoonpano vakiintui vuodesta 2018 rumpali Tomi Louheston ja kitaristi Carlos Correan myötä. Yhtye on soittanut kymmeniä keikkoja uudella kokoonpanolla niin Suomessa kuin Kroatiassa ja Bosnia-Hertzegovinassa sekä julkaissut "Graveblaster" EP:n lisäksi muutaman sinkun. My Funeral osallistui vuoden 2019 Tuska-festivaalin järjestämään Tuska-Torstai kilpailuun ja eteni kisassa finaaleihin kuuden parhaan joukkoon. Tällä hetkellä yhtye on valmistelemassa ensimmäistä täyspitkäänsä 2020-luvulla.
Kevin Rooney

Kevin Rooney (s. 21. toukokuuta 1993) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Utah Mammothin organisaatiossa.
Maaliskuussa 2024 Rooney teki Flamesin kanssa yksivuotisen ja 1,3 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2025 Rooney teki vapaana pelaajana Utah Mammothin kanssa vuoden mittaisen 775 000 dollarin arvoisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Kalmiuske

Kalmiuske (, ), vuosina 1949-2016 Komsomolske (, ), vuoteen 1949 saakka "Karakubbud" (), on kaupunki Ukrainan (de jure) Donetskin alueen kaakkoisosassa, Asovanmereen laskevan Kalmius-joen varrella. Aluekeskus Donetsk sijaitsee maanteitse 50 kilometriä kaupungista pohjoisluoteeseen. 
Kaupunki on vuonna 2020 perustetun Kalmiusken piirin hallintokeskus. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 447 (2021). Vuonna 2016 Ukrainan korkein neuvosto uudelleennimesi kaupungin nykynimelleen osana pyrkimystä luopua Neuvostoliiton aikaan viittaavasta nimistöstä. Käytännössä käytössä on yhä kaupungin neuvostoaikainen nimi. 
Paikkakunnalla on Karakuban rautatieasema. Jo 1833 geologi I. Ivansytsky löysi kalkkikiviesiintymän ja 1910-luvulle tultaessa paikkakunnan esiintymää oli kartoitettu paremmin. Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1933 kalkkikiven avokaivoksen perustamisen ja rautatien rakentamisen vuoksi. Vuosina 1933-1934 kaivokselta saatiin ensimmäiset 100 000 tonnia kalkkikiveä. Vuonna 1939 alkoi kiven murskaus- ja rikastuslaitoksen rakentaminen. Vuonna 1956 paikkakunta sai piiriin kuuluvan kaupungin aseman. Väkiluku kehittyi seuraavasti: noin 5 500 (1939), 15 400 (1959), 14 700 (1979), 14 100 (1989) ja 13 300 (1998). 
Venäjän vuonna 2014 aloittamien sotatoimien vuoksi (Itä-Ukrainan sota) osa seudun asukkaista on ollut evakossa, eikä piiristä juuri saada riippumatonta tietoa. Koko Kalmiusken piiri sijaitsee Venäjän vuodesta 2014 lähtien ylläpitämän nukkehallinnon, laittoman "Donetskin kansantasavallaksi" kutsutumansa ja sotilaallisella läsnäolollaan ja poliittis-taloudellisella vallallaan kontrolloidun itäisen Ukrainan kapinallisalueen sisällä.
Ventotene

Ventotene () on Tyrrhenanmerellä sijaitseva saari Italian länsirannikolla. Ventotene kuuluu samaan saariryhmään Ponzan, Palmarolan, Gavin, Zannonen saarten kanssa, jotka sijaitsevat kauempana lännessä. Yhdessä muutaman kilometrin päässä olevan Santo Stefanon saaren kanssa saaret muodostavat Ventotenen kunnan. Saarelta on ympärivuotinen lauttayhteys mantereelle Formian kaupunkiin. Kesän sesonkiaikana lauttayhteys on myös Napoliin ja Ponzalle. Ventotene on erityisesti italialaisten turistien suosiossa.
Maantiede.
Ventotenen saari on muodostunut sammuneen tulivuoren päälle. Saari on noin 2,8 km pitkä, leveimmillään 800 metriä ja korkein kohta on 139 metriä. Ventotene on noin 54 kilometriä länteen mantereesta.
Historia.
Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä "Pandateria" tai "Pandataria". Ensimmäiset jäljet asutuksesta ovat pronssikaudelta Roomalaiset kuitenkin aloittivat laajamittaisen rakentamisen saarella. Roomalaiset hakkauttivat sataman ja Augustuksen hallituskauden alussa saarelle rakennettiin huviloita. Augustus itse rakennutti saaren pohjoisosaan huvilan, jonka rauniot ovat vieläkin nähtävillä. Saaresta kuitenkin tuli tunnettu keisariperheen naisten karkotuspaikkana. Ensimmäisenä saarelle karkotettiin Augustuksen tytär Julia vuonna 2 eaa. Muita saarelle karkotettuja oli muun muassa Agrippina maior ja Claudia Octavia, jotka kuolivat saarella. Roomalaisten jälkeen saarella asuttiin satunnaisemmin, kunnes 1700-luvulla rakennettiin uusi kylä asutuskeskukseksi. Tältä ajalta olevia rakennuksia ovat saaren kirkko ja Santo Stefanon saarelle rakennettu vankila, joka oli toiminnassa vuoteen 1965 asti. Fasistihallinnon aikana Ventotenestä tuli karkotuspaikka poliittisille vangeille. Ollessaan vangittuna saarella Altiero Spinelli laati vuonna 1941 Ventotenen manifestin.
Kruunu (Mustan kuun lapsien albumi)

Kruunu on Mustan kuun lapsien seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. helmikuuta 2021.
Airasca

Airasca () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 583 asukasta.
Astronomische Gesellschaft

Astronomische Gesellschaft on saksalainen tähtitieteen alan järjestö, joka perustettiin Heidelbergissä vuonna 1863 järjestetyssä alan kongressissa. Seuran perustajia oli suomalais-preussilainen tähtitieteilijä Friedrich Wilhelm August Argelander. Anders Donner toimi seuran hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana. Seuran hallituksen jäsenenä toimi myös Hugo Gyldén, josta sittemmin tuli sen puheenjohtaja.
Gustav Špet

Gustav Gustavovitš Špet (; 7. huhtikuuta 1879 Kiova, Venäjän keisarikunta – 16. marraskuuta 1937 Tomsk, Neuvostoliitto) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen filosofi. Hän oli ensimmäinen venäläinen tutkija, joka esitteli kotimaassaan Edmund Husserlin fenomenologiaa.
Ura.
Špet opiskeli Kiovan yliopistossa, mutta hänet erotettiin oppilaitoksesta väliaikaisesti, koska hän oli osallistunut marxilaisen ryhmän toimintaan. Hän muutti vuonna 1907 Moskovaan. Hän jatkoi opintojaan Keski-Euroopassa, muun muassa Göttingenissä Husserlin oppilaana lukuvuoden 1912–1913. Vuosina 1918–1924 hän toimi Moskovan yliopiston filosofian professorina.
Stalinin vainoissa Špet vangittiin vuonna 1935 ja karkotettiin Tomskiin. Vuonna 1937 hänet vangittiin uudelleen ja teloitettiin syytettynä osallistumisesta monarkiamielisten upseerien salaliittoon.
Teoksissaan Špet tarkasteli hermeneutiikan ja semiotiikan ongelmia. Hänen keskeisiä tutkimusalojaan olivat 1920-luvulta alkaen kielifilosofia ja taiteen teoria, ja hän oli lähellä aikansa venäläistä formalismia. Špetin kirjoitukset vaikuttivat Prahan koulukuntaan, ja häntä on pidetty niin kutsutun neuvostoliittolaisen semiotiikan edeltäjänä.