tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
831 Naval Air Squadron

831 Naval Air Squadron (831 NAS) oli Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.
Palvelus.
Laivue perustettiin 1. huhtikuuta 1941 RNAS Crailissa kalustonaan 12 Fairey Albacorea. Laivue siirrettiin elokuussa RNAS Machrihanishiin ennen lokakuista siirtoa "HMS Indomitablelle", jonka mukana laivue siirtyi Jamaikalle.
Laivue oli koulutettavana Norfolkissa Virginiassa, kunnes se palasi tukialukselle purjehtien Kapkaupunkiin, jonne se saapui joulukuun lopulla 1941. Vuoden 1942 alussa tukialuksen mukana laivue purjehti ensin Port Sudaniin ja sitten tukialus kuljetti 50 Kuninkaallisten ilmavoimien Hawker Hurricanea Jaavalle, jolloin laivueen tehtävänä oli sukellusveneiden torjunta. Laivue palveli tukialuksella ja maissa Ratmalanassa ja China Bayssä Ceylonilla ennen kolmiviikkoista palvelustaan helmi-maaliskuussa Khormaksarissa RAF:n tukikohdassa Adenissa rannikkopuolustuksen tukena.
Laivue palasi kesäkuun alussa tukialukselle ja se otti osaa Madagaskarin valtaukseen. Laivue suoritti syöksypommituksia sekä sukellusveneiden torjuntaa. "HMS Indomitable" siirtyi Kapkaupungin kautta Gibraltarille . Tukialus laivueineen otti elokuussa osaa operaatio Pedestaliin, minkä aikana se vaurioitui pahoin. Tukialus siirsi laivueensa Englantiin ennen siirtymistään Yhdysvaltoihin telakalle. Laivue supistettiin yhdeksään koneeseen ja siihen liitettiin muutama Fairey Barracuda I.
Laivueen vietettyä aikaansa RNAS Crailissa, Lee-on-Solentissa, Hatstonissa sekä Machrihanishissa se palasi maaliskuussa 1943 "Indomitablelle". Laivue palasi kuitenkin toukokuussa RNAS Lee-on-Solentiin uudelleen kalustettavaksi. Laivueen uusiksi koneiksi toimitettiin Fairey Barracuda II:t. Laivue liitettiin marraskuussa 52. laivaston torpedopommittajalennostoon. Laivueen suoritettua helmikuussa 1944 tukialukselle laskeutumiskoulutuksen "HMS Victoriousilla" se siirrettiin maaliskuussa "HMS Furiousille", jonka mukana laivue osallistui hyökkäykseen Saksan laivaston taistelulaiva "Tirpitziä" vastaan.
Laivue osallistui myös toukokuussa vastaavaan yritykseen "Victoriousilla", mutta huono sää esti sen. Laivue suoritti sen tilalla hyökkäyksen rannikkoliikennettä vastaan.
Laivue palasi Kauko-Itään tukialuksen mukana ja siihen liitettiin 9. heinäkuuta 829 laivue, jolloin laivueen vahvuus nousi 21 koneeseen. Samalla lakkautettiin torpedopommittajalennosto. Laajennettu laivue hyökkäsi maakohteita ja öljyvarastoja vastaan Sabangin satama-alueella Sumatralla sekä läheiselle lentokentälle. Tämä ja muut vastaavat operaatiot osoittivat Barracudan suorituskyvyn rajat, jolloin tehtiin päätös koneiden korvaamisesta tehokkaammilla Grumman Avengereilla. Laivue hylkäsi koneensa ja palasi Englantiin saattuetukialuksilla "HMS Battler" ja "HMS Thane". Laivue lakkautettiin 6. joulukuuta 1944 RNAS Lee-on-Solentissa.
Taikatossut

Taikatossut ("Like Mike") on vuonna 2002 ilmestynyt yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut John Schultz ja jonka pääosassa näyttelevät Lil' Bow Wow, Morris Chestnut, Jonathan Lipnicki ja Brenda Song. Elokuvassa cameo-esiintyy useita NBA-tähtiä.
Juoni.
Orpopoika Calvin toteuttaa taikatossujen avulla haaveensa ammattiurheilijan urasta ja pääsee suoraan ’all-stars’ -koripallojoukkueeseen. Hän pääsee koripallo- joukkueeseen tavatessaan New York Knicksin managerin, joka antoi ilmaisliput lapsille. Se oli Allstars-ottelu, jossa valittiin satunnaisesti katsoja kentälle.
Calvin pääsee kentälle ja kikkaa New York Knicksin pelaajan, joten hän yllättäen saa sopimuksen joukkueeseen. He voittavat kaikki ottelut. Hänen toinen unelmansa on saada oikea perhe. Sitä varten hänen on ystäviensä avulla peitottava ensin orpokodin ilkeä johtaja Bittleman, joka yrittää tuhota Calvinin uran ja haaveet omasta perheestä.
He ovat oikeita mestareita keskenään.
Kaikki lapset siirtyivät orpokodista asumaan koripalloilijan luo luksushuvilaan.
Soundtrack.
Soundtrack sisältää hip hop- ja R&amp;B-musiikkia ja So So Def Recordings julkaisi sen 2. heinäkuuta 2002. Se saavutti sijan 18 yhdysvaltain Billboard 200 -listalla ja sijan 10 Top R&amp;B/Hip-Hop Albums -listalla.
Black (albumi)

Black on suomalaisen rock-yhtye Bluesoundsin debyyttialbumi. Johanna-levymerkki julkaisi sen keväällä 1980. "Blackia" pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana, ja se on ehkä Bluesoundsin tunnetuin levy sen lyhyeksi jääneellä uralla. 
"Black" julkaistiin CD-muodossa Johanna-levymerkillä vuonna 1989. CD:llä on neljä vuosina 1979–1980 äänitettyä bonuskappaletta. Kappaleet oli julkaistu vuonna 1980 kahtena singlenä.
Love Kustannus julkaisi "Blackista" vuonna 2000 remasteroidun CD-version. Se sisältää studioraitojen lisäksi 8 livekappaletta, jotka äänitettiin Tukholmassa 15. syyskuuta 1981.
"Black" julkaistiin vuonna 1981 vinyylinä myös Saksassa (X Records/Teldec, kataloginumero 6.24952).
Kappaleet.
Vuoden 1989 CD-version bonuskappaleet.
 
Vuoden 2000 remasteroidun version bonuskappaleet.
Kappaleet on nauhoitettu Tukholmassa 15. syyskuuta 1981.
Aino Seppo

Aino Seppo (s. 26. toukokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hänet on kiinnitetty Helsingin kaupunginteatteriin. Teatteri­töiden lisäksi hänet tunnetaan erityisesti useista televisio- ja elo­kuva­rooleista.
Yksityiselämä.
Seppo on naimisissa näyttelijä Esko Salmisen kanssa vuodesta 1998. Heidän tyttärensä Sonja Salminen on myös näyttelijä. Aiemmasta pari­suhteestaan näyttelijä Turo Pajalan kanssa Sepolla on tytär.
Vittorio Storaro

Vittorio Storaro (s. 24. kesäkuuta 1940 Rooma) on italialainen elokuvaaja. Hän on voittanut kolme parhaan kuvaajan Oscar-palkintoa elokuvista "Ilmestyskirja. Nyt" (1980), "Punaiset" (1982) ja "Viimeinen keisari" (1988). Lisäksi hän oli ehdolla vuonna 1991 elokuvasta "Dick Tracy". Ohjaajista hän on työskennellyt muun muassa Francis Ford Coppolan, Bernardo Bertoluccin, Warren Beattyn ja Carlos Sauran kanssa.
Storaro aloitti valokuvauksen opiskelut isänsä innoittamana 11-vuotiaana ja elokuvauksen opiskelut 16-vuotiaana. 1960-luvulla hän työskenteli kameramiehenä ja teki lyhytelokuvia. Hän teki debyyttinsä pitkän elokuvan pääkuvaajana vuonna 1969 Franco Rossin elokuvassa "Giovinezza, giovinezza". Kansainvälisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1970 kuvattuaan Bernardo Bertoluccin elokuvat "Fasisti" ja "Hämähäkin juoni".
Type 90

Type 90 ( taikka 90式戦車, "Kyū-maru-shiki-sensha") on Japanin maaitsepuolustusvoimien taistelupanssarivaunu, joka on Mitsubishi Heavy Industriesin valmistama. Vuodesta 1990 alkaen ne ovat korvanneet aiemmat Type 61 ja osan Type 74 panssarivaunuista. Suunnitelmissa on myös korvata loput Type 74 ja nykyiset Type 90 vaunut uudella Type 10 -vaunulla. Type 90 vaunuja valmistettiin noin 330–340 kappaletta vuodesta 1989.
Yhden vaunun hinnaksi on arvioitu noin 7,4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuoden 2008 kurssin mukaan.
Aseistus.
Vaunun pääase on Japan Steel Worksn lisenssillä valmistama 120 mm sileäputkinen Rheinmetall L44 panssarivaunukanuuna, joka on vastaava kuin saksalaisessa Leopard 2:ssa ja yhdysvaltalaisessa M1 Abramsissa. Ennen L44:n valintaa vaunun pääaseeksi, Japanissa oli testattu onnistuneesti omaa japanilaista 120 mm kanuunatyyppiä, mutta lopulta L44 edullisuus kallisti valinnan sen puolelle. Kanuuna on varustettu latausautomaatilla, jolloin vaunumiehistöön ei kuulu lataajaa. Tämä mahdollistaa vaunussa käytetyn pienemmän tornin. Apuaseena on Sumitomo Heavy Industriesin lisenssillä valmistama 12,7 mm Browning -konekivääri. Lisäksi vaunussa on tykin putken suuntainen 7,62 mm konekivääri.
Moottori ja voimansiirto.
Moottorina on Mitsubishin valmistama kaksitahtinen 10-sylinterinen 10ZG32WT -dieselmoottori. Sen tuottama 1 120 kW:n teho johdetaan teloille Mitsubishi MT1500 -automaattivaihteiston välityksellä, jossa on neljä vaihdetta eteen ja kaksi taakse. Täydellä 1 100 litran polttoainetäytöllä vaunun toimintasäde on 350 km.
Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta

Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta on perustettu vuonna 1965. Opiskelijoita siellä on noin 2 500. Tiedekunnasta valmistuu vuodessa noin 200 maisteria ja 40 tohtoria. Matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa on neljä laitosta (bio- ja ympäristötieteiden, fysiikan, kemian sekä matematiikan ja tilastotieteen laitos), joissa tehdään kansainvälisesti korkeatasoista tutkimusta ja annetaan siihen perustuvaa opetusta. 
Nanotiedekeskus (Nanoscience Center, NSC), kansainvälinen kesäkoulu (JSS), kansainvälinen ekologian talvikoulu ja luonnontieteiden opettajankoulutus ovat tiedekunnan yhteisiä tutkimus- ja koulutusohjelmia.
Laitoksista matematiikan ja tilastotieteen laitos sijaitsee Mattilanniemessä, muut kolme laitosta sijaitsevat Ylistönrinteen kampuksella. Kokeellista bio- ja ympäristötieteiden tutkimusta tehdään myös Konneveden tutkimusasemalla. 
Opetus.
Matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa voi suorittaa luonnontieteiden kandidaatin ja filosofian maisterin tutkinnot sekä filosofian lisensiaatin ja filosofian tohtorin jatkotutkinnot. 
Maisterin tutkinnon voi suorittaa seuraavissa kansainvälisissä ohjelmissa:
Maisterin tutkinnon tavoitteena on antaa opiskelijalle pääaineen perusteiden tuntemus sekä valmiudet tieteellisen tiedon ja menetelmien soveltamiseen. Koulutus antaa valmiudet toimia työelämässä oman alansa asiantuntijana ja kehittäjänä ja valmiudet tieteelliseen jatkokoulutukseen. Koulutus perustuu tutkimukseen ja alan ammatillisiin käytäntöihin. Opetusta virkistetään luovin opetusmenetelmin ja sovelletaan uusimpaan tutkimustietoon.
Tutkimus.
Matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa tehdään kansainvälistä tutkimusta neljällä laitoksella. Tiedekunnan tutkimuksen alueita ovat:
Bio- ja ympäristötieteiden laitos
Fysiikan laitos
Kemian laitos 
Matematiikan ja tilastotieteen laitos 
Historia.
Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaaneina ovat sen perustamisesta (vuodesta 1965) toimineet:
Mika Peltonen (muusikko)

Peltone eli Mika Peltonen on aktiivisesti keikkaileva euralainen trubaduuri, muusikko ja lauluntekijä.
Sooloura alkoi Puistokemistin joulu -kappaleen julkaisemisen myötä. Ensimmäinen sooloalbumi, julkaistiin vuonna 2001. 2003 julkaistiin Piilomies-albumi, jonka muusikot koostuivat pääosin porilaisen Sauna pesää! -yhtyeen jäsenistä. 
"Tähän asti tiesin"-albumi (2011) oli askel hieman vakavampien laulujen suuntaan. Sitä seurannut "Lupa kimaltaa" (2015) saavutti jonkin 
verran radiosoittoa mm. kappaleilla "Ootsä se vai et?","Lupa kimaltaa" ja "Rautavaarat". Levyn tuotti Janne Louhivuori, osa levyn teksteistä syntyi co-writena Heikki Salon kanssa, joka on toiminut Peltosen tekstituottajana.
Vuonna 2019 Mika julkaisi uuden albumin "Hyvin hukatut vuodet" ja samalla taiteilijanimeksi muuttui Peltone silloisen samannimisen orkesterin mukaan. Levyn kappaleista "Mut muotoiltiin niin" keräsi eniten radiosoittoja.
"Ilmaa siipien alle" -niminen pitkäsoitto julkaistiin 2022. Kahdesta aikaisemmasta levystä poiketen levyn tuotti Tomi Aholainen. "Vielä ois saumaa", toimi levyn avausraitana. 
Trubaduurikeikkojen ohessa Mikalla on myös kaksi muuta aktiivista projekita: Peltone &amp; Kuka maksaa viulut? joka esittää Taija Nummijärven jousikvartetille kirjoittamia sovituksia Mikan lauluista, sekä nelimiehinen Peltone Reissue -bändi joka on keikkaillut vuodesta 2022 lähtien.
Mika julkaisee musiikkinsa omalla Äänimaailma Records -merkillä. 
Lauluja työstetään mm. hänen Äänimaailma 71 -studiollaan
Haumont-près-Samogneux

Haumont-près-Samogneux on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa ei ollut yhtään asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa. Haumont-près-Samogneux’n pinta-ala on 10,81 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Samogneux’hön 2,2 kilometriä, Regnéville-sur-Meuseen 3 km, Brabant-sur-Meuseen 3 km, Beaumont-en-Verdunois’han 4,2 km, Champneuvilleen 4,5 km, Forges-sur-Meuseen 4,7 km ja Louvemont-Côte-du-Poivreen 5 km.
Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa, eikä sitä koskaan jälleenrakennettu. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en-Verdunois’n, Bezonvaux’n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Louvemont-Côte-du-Poivren, Douaumontin, Ornes’n ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kolme jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja.
Väkiluvun kehitys.
Haumont-près-Samogneuxin väkiluvun kehitys vuodesta 1803 vuoteen 1913 sekä vuodesta 1990 vuoteen 2006:
Paimenlauluja

Paimenlauluja () on Vergiliuksen vuosien 42–39 eaa. aikana kirjoittama ensimmäinen pääteos, joka koostui kymmenestä paimenlaulusta. Näitä yksittäisiä runoja kutsutaan nimellä eclogae (, 'valikoima'), ja kokoelma tunnetaankin myös nimellä "Eclogae". Teos on saanut suuresti vaikutteita Theokritoksen paimenidylleistä, joskin siihen antaa leimallisen piirteen ajankohdan mullistukset Rooman valtakunnassa.
Teoksen tunnetuimmaksi runoksi nousi Asinius Polliolle omistettu neljäs laulu, joka esittää profeetallisen ennustuksen maailman pelastavan lapsen syntymästä ja kulta-ajan paluusta. Kristityt käsittävät tämän myöhemmin viittaavan Kristukseen, minkä vuoksi Vergiliusta pidettiin luonnostaan kristittynä sieluna, "anima naturaliter christiana". Tämä nosti Vergiliuksen keskiajalla arvostetuksi kirjailijaksi ja oli syynä siihen, miksi Dante Alighieri valitsi hänet teokseensa Jumalainen näytelmä oppaaksi.
Virolahden sakaristo

Virolahden sakaristo on keskiaikainen kivisakaristo, joka sijaitsee Virolahdella, nykyisen Virolahden kirkon itäpuolella. Sakaristo rakennettiin arviolta noin vuosien 1500 ja 1530 välillä silloisen puukirkon viereen. Tarkoituksena oli rakentaa myöhemmin kokonainen kivikirkko, mutta muun muassa taloudellisista syistä tämä ei toteutunut. Sakariston rakennusaika on päätelty keskiajan loppuun viittaavista piirteistä, joita ovat esimerkiksi eteläisen seinän oven epäsymmetrinen sijainti ja holvauksen yksityiskohdat. Pohjoispäädyssä on suuri ristikomero, jonka muoto muistuttaa Inkoon kirkon länsipäätyä. Itäpäädyllä on ikkuna, jota on uudella ajalla hieman pienennetty alkuperäisestä.
Sakariston yhteydessä ollut puinen kirkkorakennus purettiin 1600-luvulla, ja sen tilalle rakennettiin uusi. Uudempi puukirkko purettiin vuonna 1847 huutokaupan jälkeen, vaikka nykyinen ristikirkko oli rakennettu sen länsipuolelle jo vuonna 1766. Sittemmin sakaristoa on käytetty esimerkiksi varastona ja hartaustilana.
Eklogi

 
Eklogi (, 'valikoima'; ) viittaa runokokoelmiin, jotka koostuvat valikoiduista runoista. Nimitystä käytti ensimmäisenä Marcus Terentius Varro, mutta se vakiintui myöhemmin erityisesti Vergiliuksen paimenrunokokoelman "Bucolican" toiseksi nimeksi.
Runomuoto oli suosittu 1400-1500-luvulla etenkin Espanjassa ja Englannissa.
Kalle Vento

Kalle Vento (, salanimi "Kalle Karjalainen"; 9. tammikuuta 1897 Someron Pitkäjärven kylä – 28. joulukuuta 1937 Sandarmoh Karhumäen lähellä) oli neuvostoliitonsuomalainen lehtimies ja kirjailija.
Neuvostoliittoon siirryttyään Kalle Vento kirjoitti artikkeleja, kertomuksia ja arvosteluja Leningradin ja Petroskoin suomenkielisiin lehtiin. Joulukuussa 1930 hänet valittiin Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen jaoston hallituksen jäseneksi. Vuonna 1933 Vento opiskeli Leningradin punaprofessuurin instituutissa. Elokuusta 1934 lähtien hän työskenteli Petroskoissa Punainen Karjala -lehden vastaavana sihteerinä ja vuosina 1935–1936 myös kirjallisuuslehti Rintaman päätoimittajana.
Vuonna 1937 Vento erotettiin Punaisen Karjalan päätoimittajan tehtävästä, minkä jälkeen hän työskenteli sekatyömiehenä. Hänet pidätettiin 26. lokakuuta 1937, tuomittiin kuolemaan vakoilijana ja ammuttiin. Vento todettiin syyttömäksi vuonna 1956.
Ellie Greenwich

Eleanor Louise Greenwich (taiteilijanimeltään Ellie Greenwich, 23. lokakuuta 1940 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 26. elokuuta 2009 New York, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen pop-laulaja, lauluntekijä ja musiikkituottaja, joka oli aktiivinen 1960- ja 1970-luvuilla. Hän oli mukana tekemässä muun muassa kappaleita "Be My Baby", "Da Doo Ron Ron", "Leader of the Pack", "Do Wah Diddy Diddy", "And Then He Kissed Me" ja "River Deep, Mountain High". Greenwichiltä ilmestyi kaksi sooloalbumia, "Composes, Produces, and Sings" (1968) ja "Let It Be Written, Let It Be Sung..." (1973), jotka on myöhemmin julkaistu yhdellä CD:llä.
Ellie Greenwich menehtyi keuhkokuumeeseen. Hän totesi eläessään: "Sanoisin, että olet onnistunut, kun nimesi ja laulusi löytyvät sanaristikoista, "Trivial Pursuitin" kaltaisista peleistä ja "Jeopardy"-tv-visailusta."
Emil Virtanen (kirjailija)

Emil Virtanen (; 1. lokakuuta 1900 Viipurin läänin Kaukola – 27. marraskuuta 1937 Petroskoin lähellä) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija ja lehtimies.
Emil Virtanen osallistui Suomen sisällissotaan ja työskenteli sen jälkeen mm. "Savon Kansan" ja "Kansan Työn" toimittajana. Vuosina 1920–1923 hän kuului Suomen sosialistiseen työväenpuolueeseen ja vuosina 1921–1930 SKP:hen. Neuvostoliittoon Virtanen siirtyi vuonna 1930. Hän työskenteli "Punainen Karjala" -lehden toimittajana. Lokakuusta 1932 tammikuuhun 1936 Virtanen oli NKP(b):n ja vuodesta 1934 Neuvostoliiton kirjailijaliiton ehdokasjäsen.
Virtasen runoja julkaistiin kirjallisuuslehdissä "Punakantele" ja "Rintama" sekä Neuvostoliiton suomenkielisissä sanomalehdissä. Vuonna 1933 ilmestyi runokokoelma "Minkä tähden taistelemme" ja vuonna 1935 runoelma "Auringon hymy". Hän käänsi suomeksi Aleksandr Puškinin sekä neuvostokirjailijoiden teoksia.
Syksyllä 1937 Emil Virtanen työskenteli Karellesin kuormaajana. Hänet pidätettiin 25. lokakuuta, tuomittiin kuolemaan vakoilijana ja ammuttiin. Virtanen todettiin syyttömäksi vuonna 1957.
Korisliiga-kausi 2009–2010

Korisliiga-kausi 2009–2010 oli 70. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Korisliiga-kauteen sarjanousijoina lähtivät Kauhajoen Karhu sekä Salon Vilpas ja hallitsevana mestarina Namika Lahti.
Kauden päätteeksi Tampereen Pyrintö voitti historiansa ensimmäisen Suomen mestaruuden. Finaalisarjan hävinnyt Torpan Pojat voitti hopeaa ja Kouvot pronssia. Runkosarjan voitti Tampereen Pyrintö. Runkosarjan viimeiseksi jäänyt Forssan Koripojat putosi kahden Korisliiga-kauden jälkeen takaisin koripallon I-divisioonaan. Espoon Honkaa edustanut Tuukka Kotti valittiin vuoden pelaajaksi.
Televisiointi.
Vuonna 2006 Suomen Koripalloliitto teki kolmen vuoden mittaisen TV-sopimuksen Urheilukanavan sekä Yleisradion kanssa. Kauteen lähdettäessä sopimus tuli siis vanhaksi. Kesän 2009 aikana Korisliigan televisioinnissa tapahtui mittava käänne, sillä Urheilukanava siirtyi Sanoma Entertainmentin omistukseen. Tämän johdosta Korisliigan pelejä oli tarkoitus nähdä Urheilukanavalla vasta keväällä 2010.
Lokakuussa 2009 Koripalloliitto teki uuden URHOtv:n kanssa viisivuotisen TV-sopimuksen. Otteluiden lähettämisen on määrä alkaa marraskuussa 1–2 ottelun viikkotahdilla. Tästä määrä kasvaa portaittain sopimuskauden aikana.
Korisliigan joukkueet kaudella 2009–10.
Joensuun Kataja menetti kaikki siihen asti keräämänsä pisteet 6. marraskuuta, jolloin ilmoitettiin, että joukkueessa pelannut Janne Kinnunen ei ollut edustuskelpoinen. Kinnusen pelaajalisenssi lunastettiin vasta 26. lokakuuta, jolloin Kataja oli ehtinyt jo pelata seitsemän ottelua. Kinnunen oli ehtinyt edustaa seuraa jo kuudessa ottelussa.
Runkosarja.
Sarjataulukko.
"#"=Sijoitus runkosarjassa, O=Pelatut ottelut, V=Voitot, H=Häviöt, P/O=Tehdyt pisteet ottelua kohti, P/O-=Päästetyt pisteet ottelua kohti, P=Pisteet
Pudotuspelit.
Pudotuspelit pelattiin pronssiottelua lukuun ottamatta paras viidestä -järjestelmällä eli kolme voittoa riitti ottelusarjan voittoon. Pronssimitalit jaettiin yhden ottelun tuloksen perusteella. Pudotuspelit alkoivat 7. huhtikuuta 2010 ja päättyivät 8. toukokuuta 2010.
Tatu Väätäinen

Tatu Väätäinen (; 28. helmikuuta 1898 Juankoski – 11. lokakuuta 1938 Petroskoin lähellä) oli suomalainen kommunisti ja neuvostoliitonsuomalainen kirjailija.
Väätäinen liittyi vallankumousliikkeeseen vuonna 1917. Hän kirjoitti 1920-luvulla runoja muun muassa "Nuori työläinen" ja "Liekki" -lehtiin. Vuosina 1925, 1926 ja 1929 hän oli pidätettynä osallisuudesta Sosialistisen nuorisoliiton toimintaan. Väätäinen kuului 1920-luvun lopussa myös Suomen kommunistisen nuorisoliiton keskuskomiteaan.
Väätäinen saapui Neuvostoliittoon vuonna 1934 Ruotsin konsulaatin myöntämällä viisumilla. Hän työskenteli Petroskoissa "Punainen Karjala" -lehden toimituksessa ja Kustannusliike Kirjassa. Väätäisen runoja julkaistiin Neuvostoliiton suomenkielisissä sanoma- ja aikakauslehdissä. Vuonna 1937 hän käänsi suomeksi Aleksandr Puškinin teoksia.
Vuoden 1937 lopussa Väätäinen teki virheen runon "Suuri Stalinilainen laki" kääntämisessä, minkä takia koko "Punainen Karjala" -lehden numero 254 painos tuhottiin ja painettiin uudelleen. Väätäinen pidätettiin 2. kesäkuuta 1938, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta nationalistisesta toiminnasta ja ammuttiin. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1955.
Aleksandr Linevski

Aleksandr Mihailovitš Linevski (; 3. toukokuuta 1902 Pietari – 20. helmikuuta 1985 Petroskoi) oli venäläinen kirjailija ja tiedemies.
Aleksandr Linevski syntyi rautatieläisen perheeseen. Valmistuttuaan oikeustieteellisestä oppilaitoksesta hän työskenteli vuosina 1918–1923 arvioijana Veliki Ustjugin metsätaloudessa. Palattuaan Pietariin hän alkoi opiskella maantieteellisessä instituutissa, joka sittemmin muuttui Leningradin yliopiston maantieteelliseksi tiedekunnaksi. Kesällä 1926 Linevski johti Sorokan läheltä löydettyjä kalliopiirroksia tutkinutta retkikuntaa.
Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1929 Linevski muutti Petroskoihin, jossa hän työskenteli paikallisessa tutkimusinstituutissa ja julkaisi useita Neuvosto-Karjalan arkeologiaa, historiaa, kansatiedettä ja suullista kansanperinnettä käsitteleviä tutkimuksia. Vuonna 1944 hänelle myönnettiin historian kandidaatin oppiarvo. Linevski johti myös Karjalan proletaarikirjailijoiden venäjänkielistä jaostoa ja oli mukana perustamassa Karjalan kirjailijaliittoa. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Linevskin ensimmäiset tutkimusmatkoiltaan kirjoittamat kuvaukset ilmestyivät vuosina 1925–1926. Myöhemmin "Vokrug sveta" (”Maailman ympäri”), "Vsemirnyi sledopyt" (”Maailmankävijä”) ja "Mir prikljutšeni" (”Seikkailujen maailma”) -lehdissä julkaistiin hänen kertomuksensa "Sovetskaja mašina vremeni" (”Neuvostoaikakone”) ja pienoisromaani "Kivikirjan sivuja" (Listy kamennoi knigi). Jälkimmäinen ilmestyi laajennettuna kirjana vuonna 1939. Siinä kirjailija kuvaa esihistoriallisten ihmisten elämää tutkimiensa kivipiirrosten pohjalta. Yli kolmenkymmenen vuoden ajan Linevski laati historiallista romaania "Belomorje" (”Vienanmeren rannikolla”), joka valmistui vuonna 1968. 
Tieteellisestä ja kaunokirjallisesta toiminnastaan Linevskille on myönnetty Karjalan tasavallan valtionpalkinto (1969), Työn punaisen lipun ja Kansojen ystävyyden kunniamerkit.
Chris Craft

Christopher Adrian Craft (17. marraskuuta 1939 – 20. helmikuuta 2021) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1971. Kanadan osakilpailussa hän karsiutui ja Yhdysvalloissa keskeytti. Craft osallistui myös kahteen MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Craft osallistui myös muihinkin kilpa-autoilusarjoihin vakioautoluokissa sekä Formula 3 ja Formula 5000 -sarjoissa. Hän oli kolmas vuoden 1976 Le Mansin 24 tunnin ajossa.
Kilpauransa jälkeen Craft aloitti Gordon Murrayn kanssa Light Car Companyn ja auttoi Light Car Company Rocketin suunnittelussa.
Aiheesta muualla.
http://www.statsf1.com/en/chris-craft/engagementhc.aspx
Yrjö Savolainen

Yrjö Savolainen (; 17. joulukuuta 1899 Järvisaaren Mujan kylä – 15. marraskuuta 1937 Leningrad) oli inkerinsuomalainen kirjailija.
Savolainen syntyi inkeriläisen talonpojan perheeseen. Vuonna 1921 hän valmistui Hatsinan opettajaopistosta ja työskenteli sen jälkeen kotiseudullaan opettajana. Vuodesta 1925 lähtien hän toimi Leningradin valistusosaston ohjaajana ja vuodesta 1930 lähtien Vapaus-lehden toimittajana.
Savolaisen ensimmäiset runot ilmestyivät Vapaudessa vuonna 1924. Hän kuului Soihdun toimituskuntaan ja julkaisi teoksiaan muun muassa Punakantele ja Rintama-lehdissä. Vuonna 1930 hänet valittiin Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomalaisen jaoston johtokunnan jäseneksi.
1930-luvun alussa ilmestyivät erillisinä kirjoina maatalouden kollektivisointia ja sosialismin rakentamista kuvaavat kertomus- ja kuvauskokoelmat "Mustat voimat" (1931), "Savea ja hietaa" (1931) ja "Rajat tasoittuvat" (1933). Vuonna 1935 julkaistiin ensimmäinen osa inkeriläiskylän kehitystä kuvaavasta historiallisesta romaanista "Aikojen hyrskyissä". Savolainen toimi myös venäläisen kaunokirjallisuuden suomentajana.
Savolainen pidätettiin 10. elokuuta 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1956.
Jim Crawford

James "Jim" Alan Crawford (13. helmikuuta 1948 Dunfermline Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 6. elokuuta 2002 Tierra Verde Florida, Yhdysvallat) oli brittiläinen moottoriurheilija. 
Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1975. Hän oli 13:s Italian GP:ssä. Crawford oli vuoden 1982 Britannian F1-mestaruuden voittaja.
Crawford muutti Yhdysvaltoihin 1980-luvulla, ja aloitti kilpailemisen Champ Car -sarjassa. Hän joutui pahaan onnettomuuteen vuoden 1987 Indianapolis 500 kilpailun aika-ajoissa. Hänen jalkansa ja nilkkansa vammautuivat pahoin. Crawford palasi vuoden kuluttua samaan sarjaan ollen 6. vuoden 1988 kilpailussa, johdettuaan kilpailua 8 kierroksen ajan.
Crawford muutti perheineen Floridaan St Petersburgiin, missä työskenteli kalastusaluksen kapteenina. Hän kuoli maksavikaan vuonna 2002.
Veikko Ervasti

Veikko Ervasti (, salanimi "Valter Vuoksi"; 18. huhtikuuta 1914 Kuusamo – 4. maaliskuuta 1947 Petroskoi) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija.
Ervasti syntyi metsurin perheeseen. Koulunkäynti jäi lyhyeksi, koska kotitalo myytiin velkojen takia ja Ervasti joutui yksitoistavuotiaana metsätöihin. Vuonna 1931 hän muutti Neuvostoliittoon. Vuodesta 1932 Ervasti opiskeli Petroskoin kasvatustieteellisessä instituutissa, josta valmistuttuaan hän toimi opettajana Vienan Karjalassa. Vuonna 1940 hän palasi Petroskoihin, jossa työskenteli Punalipun toimitussihteerinä. Jatkosodan aikana hänet evakuoitiin Permin alueelle, josta hän siirtyi Totuuden toimittajaksi Belomorskiin.
Tekijän ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1935 nimellä Valter Vuoksi Rintama ja Kipinä -lehdissä sekä Kevätvyöry-almanakassa. Vuodesta 1940 lähtien hän kirjoitti runoja, kertomuksia ja kuvauksia sekä kokeili voimiaan myös näytelmäkirjailijana. Erillisinä kirjoina julkaistiin runokokoelmat "Laulu onnesta" (1948) ja "Säteitä" (1964). Ervasti toimi myös klassisen venäläisen kirjallisuuden sekä neuvostorunouden suomentajana. Vuonna 1944 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Padasjoen kirkko

Padasjoen kirkko on W. G. Palmqvistin suunnittelema klassismia edustava päätytornillinen pitkäkirkko, joka rakennettiin.
Historiaa.
Padasjoen Jokioisten kylään rakennettiin ensimmäinen puukirkko jo 1400-luvun jälkipuoliskolla. Vuosien 1520 ja 1560 välissä rakennettiin myös kivisakaristo, joka oli ensimmäinen osa kivikirkkohanketta. Keskiaikainen kivikirkkohanke ei toteutunut lukuun ottamatta sakaristoa. Vuosina 1668–1670 paikalle rakennettiin puinen ristikirkko, minkä vuoksi kivisakaristo purettiin. Osa sakariston perustuksia säilyi osana puukirkon kivijalkaa. Sen jäänteet löytyivät kaivauksissa vuonna 1925, mutta niiden suhde nykyiseen kirkkorakennukseen on epäselvä. Padasjoki on vanha Birgitta-seurakunta.
Padasjoen 1600-luvulta peräisin ollut puukirkko paloi maan tasalle 6. huhtikuuta 1924. Kirkon irtaimisto kelloja ja urkuja lukuun ottamatta saatiin pelastettua. Osa kirkon alla sijainneiden hautaholvien 1700-luvulta peräisin olleista arkuista ruumiineen tuhoutui myös tulipalossa.
Kirkkorakennus.
Tiilestä rapatussa kirkossa on sisäkatteena betoniholvi, ulkokatteena on aumakatot, paitsi kuorissa satulakatto ja tornissa lyhtykatto. Tornin kellot ovat vuodelta 1927. Runkohuoneesta ulkonevat lähes sen korkuiset poikkisakarat, kuoren jatkeena on matala sakasti. Kirkossa on istumapaikkoja 600 hengelle, 14 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1947. Alttaritaulu "Ylösnousemus" on Alexandra Frosterus-Såltinin vuonna 1901 maalaama.
Paavo Lukin

Paavo Lukin, oikealta nimeltään Pavel Osipovitš Lukin (; 23. syyskuuta 1922 nykyisen Prääsän piirin Kala-Jaakoin kylä – 25. huhtikuuta 1988) oli karjalainen kirjailija.
Paavo Lukin opiskeli Vieljärven keskikoulussa ja Petroskoin opettajainstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1941. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja työskenteli sen jälkeen opettajana ja rehtorina Prääsän, Aunuksen ja Mujejärven piirin kouluissa. Vuonna 1961 hän valmistui etäopiskelijana Karjalan pedagogisesta instituutista.
Lukinin ensimmäiset teokset ilmestyivät 1930-luvun lopussa karjalankielisessä Karelija-aikakauslehdessä. Vuonna 1971 Punalipussa julkaistiin hänen ensimmäiset suomenkieliset kertomuksensa. Lastenkirja "APR" ilmestyi erillisenä kirjana vuonna 1975. Myöhemmin Lukin kirjoitti lastenrunoja ja kertomuksia aunuksen murteella. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 1982.
Louvemont-Côte-du-Poivre

Louvemont-Côte-du-Poivre on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa ei ollut yhtään asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. Louvemont-Côte-du-Poivren pinta-ala on 8,25 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Beaumont-en-Verdunois’han 2,7 kilometriä, Vacherauvilleen 2,9 km, Douaumontiin 3,2 km, Bras-sur-Meuseen 3,4 km, Charny-sur-Meuseen 4,1 km, Samogneux’hön 4,6 km ja Fleury-devant-Douaumontiin 4,9 km.
Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa, eikä sitä koskaan jälleenrakennettu. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en-Verdunois’n, Bezonvaux’n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Haumont-près-Samogneux’n, Douaumontin, Ornes’n ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kolme jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja.
Väkiluvun kehitys.
Louvemont-Côte-du-Poivren väkiluvun kehitys vuodesta 1848 vuoteen 1914 sekä vuodesta 1990 vuoteen 2007:
Yleisurheilun GP-kausi 2009

Yleisurheilun GP-kausi 2009 tarkoittaa kilpailukauden 2009 aikana järjestettyjä IAAF:n hyväksymiä Grand Prix -tason yleisurheilukilpailuja. Kilpailuja on jaoteltu sarjoihin, joita ovat , Kultainen liiga (6 osakilpailua), Super Grand Prix (5 osakilpailua) ja Grand Prix (14 osakilpailua). Kilpailut muodostavat n.
Super Grand Prix.
Qatar Athletic Super Grand Prix.
Qatar Athletic Super Grand Prix 2009 järjestettiin 8. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Athletissima.
Athletissima 2009 järjestettiin 7. heinäkuuta.
Miehet
Naiset
Aviva London Grand Prix.
Aviva London Grand Prix 2009 järjestettiin 24. ja 25. heinäkuuta.
Miehet
Naiset
Herculis.
Herculis 2009 järjestettiin 28. heinäkuuta.
Miehet
Naiset
DN Galan.
DN Galan 2009 järjestettiin 31. heinäkuuta.
Miehet
Naiset
Grand Prix.
Meeting Grand Prix IAAF de Dakar.
Meeting Grand Prix IAAF de Dakar 2009 järjestettiin 18. huhtikuuta.
Miehet
Naiset
Osaka GP.
Osaka GP 2009 järjestettiin 9. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Grande Premio Brasil Caixa de Atletismo.
Grande Premio Brasil Caixa de Atletismo 2009 järjestettiin 24. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Reebok Grand Prix.
Reebok Grand Prix 2009 järjestettiin 30. toukokuuta.
Miehet
Naiset
Fanny Blankers-Koen Games.
Fanny Blankers-Koen Games 2009 järjestettiin 1. kesäkuuta.
Miehet
Naiset
Prefontaine Classic.
Prefontaine Classic 2009 järjestettiin 7. kesäkuuta.
Miehet
Naiset
Ostrava Golden Spike.
Ostrava Golden Spike 2009 järjestettiin 17. kesäkuuta.
Miehet
Naiset
Meeting de Atletismo Madrid.
Meeting de Atletismo Madrid 2009 järjestettiin 4. heinäkuuta.
Miehet
Naiset
Athens Grand Prix.
Athens Grand Prix 2009 järjestettiin 13. heinäkuuta.
Miehet
Naiset
Aviva British Grand Prix.
Aviva British Grand Prix 2009 järjestettiin 31. elokuuta.
Miehet
Naiset
Zagreb.
Zagreb 2009 järjestettiin 31. elokuuta.
Miehet
Naiset
Kommunisti (neuvostoliittolainen lehti)

Kommunisti oli Neuvostoliitossa vuosina 1925–1937 julkaistu suomenkielinen kommunistinen teoreettinen aikakauslehti. Se oli NKP(b):n Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden äänenkannattaja. Julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja ja vuodesta 1936 NKP(b):n Karjalan aluekomitean kustannusliike.
Lehti ilmestyi kerran kuukaudessa 48-sivuisena aluksi Leningradissa ja vuodesta 1936 Petroskoissa. Sen vastaavia toimittaja olivat Juho Kustaa Lehtinen ja Paavo Hyppönen. Toimituskollegioon kuuluvat eri aikoina Yrjö Sirola, Lauri Letonmäki, Kustaa Mikko Evä, Ville Ojanen, Juho Komu, Kustaa Rovio, Jukka Lehtosaari, Väinö Lattunen, Yrjö Karppanen, Jukka Lemetti, Pentti Notko, E. Mäkinen, J. Puro ja I. Antipina.
Kommunisti oli suunnattu Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomenkielisille puolueaktiiveille sekä Neuvostoliitossa asuville SKP:n jäsenille. 1 500 kappaleen painoksesta osa levisi Suomeen sekä Yhdysvaltojen ja Kanadan suomalaissiirtolaisten keskuuteen. Lehden tehtävänä oli Neuvostoliiton sosialistisen rakennustyön sekä kansainvälisen työväenliikkeen kokemusten tarkastelu ja analyysi. Siinä julkaistiin NKP(b):n puoluekonferenssien ja keskuskomitean täysistuntojen päätöksiä, puoluejohtajien puheita ja kirjoituksia sekä Kominternin ja SKP:n aineistoja.
Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Viimeinen numero ilmestyi huhtikuussa 1937.
Kommunisti (lehti)

Kommunisti-nimisiä lehtiä on ollut useita:
Purjehduskenkä

Purjehduskenkä on louferityyppinen, matala, kumipohjainen, nahkainen nauhakenkä. Kenkien paksu, kuvioitu kumipohja on suunniteltu pitämään aluksen liukkaalla kannella. Lisäksi pohjat valmistetaan väriäpäästämättömästä kumista. Päällysosa on perinteisesti käsitelty vettähylkiväksi ja suolavettä kestäväksi. 
Purjehduskäytön lisäksi purjehduskengät ovat suositut vapaa-ajan kesäkengät. Tyylillisesti ne sopivat yhteen farmarihousujen, pellavahousujen, sortsien ja prässittömien puuvillahousujen kanssa.
Ensimmäisen purjehduskenkämallin kehittäjäksi tiedetään yhdysvaltalainen vapaa-ajan purjehtija Paul Sperry. Hän pani merkille koiransa pitävän otteen, kun se juoksi mäessä jäisellä maalla. Tutkittuaan koiran tassuja lähemmin Sperry kehitti havaintojensa pohjalta kengän luonnonkumiseen pohjaan aaltomaisen kuvion. Hän sai keksinnölleen patentin, vaikka vastaava idea olikin keksitty jo aiemmin, vuonna 1923. Sperry onnistui myös saamaan Yhdysvaltain laivastolta jättimäisen kenkätilauksen vuonna 1939. Purjehduskenkä on edelleen osa Yhdysvaltain armeijan vapaa-ajan univormua. Nykyään markkinoilla on kymmeniä vastaavia tuotteita, mutta myös John Sperryn yritys on edelleen toiminnassa.
Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata

Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Tornion ja Haaparannan välille. Tornionjoen ylittävä rata muodostui suurista hirsitorneista, joiden varaan oli jännitetty noin 1,3 kilometrin pituiset vaijerit. Vaijereiden varassa kulki 45 kuljetuskoria 17 metrin korkeudessa.
Tarve ilmaradalle syntyi, kun sota oli katkaissut Venäjän muita liikenneyhteyksiä. Vuosina 1916–1917 rakennetulla ilmaradalla kulki parin vuoden aikana 27,7 miljoonaa postipakettia. Ilmarata purettiin 1919, kun Tornionjoen rautatiesilta valmistui.
Ilmarata rakennettiin postitarkastaja Paavo Himasen (1876–1935) toimesta. Suoritettuaan hallintotutkinnon Himanen määrättiin ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 postinkuljetusta sota-aikana koskevien asioiden ylimääräiseksi esittelijäksi. Suomi joutui tällöin maailman postiliikenteen kauttakulkumaaksi länsivaltojen ja Venäjän välillä. Ilmarata rakennettiin koska sotatoimien takia ei voitu ylläpitää laivaliikennettä Suomen ja Ruotsin välillä.
Tornion ilmarata purettiin ja pystytettiin uudelleen Siuroon, jossa sitä käytettiin Kalle Alastalon (1870–1932) omistaman kaksiraamisen höyrysahan, laatikkotehtaan ja tiilitehtaan kuljetuksiin. Heinäkuussa 1923 valmistunut 630 metrin pituiseksi lyhentynyt ilmarata kulki 300 metrin levyisen Nokianvirran yli virran etelärannalla sijainneelta Alastalon sahalta pohjoisrannalle Tampere-Pori radan varrelle Jaakkolan liikennepaikan kohdalle. Alastalon kuoltua sahan toiminta ja samalla ilmaradan käyttö päättyi. Siuron ilmarata purettiin vuonna 1952.
Carl Fredrik Fredenheim

Carl Fredrik Fredenheim, alk. Mennander (7. maaliskuuta 1748 Turku – 6. maaliskuuta 1803) oli suomalainen yli-intendentti, seremoniamestari ja arkeologi. 
Fredenheimin isä Carl Fredrik Mennander vanhempi oli Turun piispa. Fredenheim opiskeli Turun Akatemiassa kuusivuotiaasta. Maisterin väitöskirjan hän sai valmiiksi 1765 ja muutti seuraavana vuonna Tukholmaan. Hänestä tuli ulkoasiaintoimikunnan ensimmäinen sihteeri ja hänet aateloitiin 1772, jolloin hän vaihtoi nimensä Mennanderista Fredenheimiin. Hänestä tuli 1792 Kuninkaallisen museon johtaja ja 1795 rakennusten yli-intendentti eli rakennushallinnon johtaja. Fredenheim edisti antiikin taideteosten tunnetuksi tuloa Ruotsissa ja Suomessa, Ruotsin museolaitos syntyi hänen ansiostaan. Hän myös jäljennytti Vatikaanin arkistolähteitä ja oli tekemässä kaivauksia Rooman Forumilla.
Nokian kartanokappeli

Nokian kartanokappeli oli Nokian kartanon alueella sijainnut keskiaikainen kivikappeli, joka rakennettiin todennäköisesti vuosien 1505 ja 1529 välissä. Se purettiin ennen vuotta 1769, koska kappelia ei ole enää kyseisen vuoden isojakokartassa. 
Nokian kartanokappelista on jäljellä kiviperustus, joita on tutkittu muun muassa vuosien 2004–2005 kaivauksissa. Perustuksen ulkomitat ovat 8,4 m × 6,3 m. Lisäksi raunioiden yhteydessä on pystyyn nostettu ns. Nokiankivi, joka on osittain tuhoutunut keskiaikainen hautalaaka. 2000-luvun kaivauksissa kirkon perustusten alta löytyi varhaiskeskiaikaisen, palaneen hirsitalon jäännöksiä. Vaikka paikalla on ajateltu olleen hirsikirkko jo ennen kartanokappelin rakentamista, on löydetty rakennusjäänne ilmeisesti ollut asuintalo, koska siitä löytyi myös kuoppaliesi.
Lapsikauppa

Lapsikauppa on ihmiskaupan muoto, jossa kauppaa käydään lapsilla jonkinlaista riistoa varten. Lapsikaupan alle kuuluvat muun muassa lapsikaappaus, värväys lapsisotilaaksi, salakuljetus, kätkentä, ja lapsityö hikipajoissa.
Lapsikauppaan liittyy usein lasten pakottaminen prostituutioon, muu hyväksikäyttö, pakkotyö, orjuus, ja elinkauppa. Lapsikauppaan liittyy usein myös laiton adoptio, myyminen pakkoavioliittoon, tai värväys lapsisotilaaksi, kerjäläiseksi, uskonnollisiin menoihin tai urheilijaksi kuten kamelinajajaksi tai jalkapalloilijaksi..
Kansainvälinen oikeus.
Kansainvälisen oikeuden mukaan lasten käyttö laittomiin tarkoituksiin — pakottamalla, kiristämällä, kidnappaamalla, petoksella, huijauksella, vallan väärinkäytöllä, tai hyväksikäyttämällä lapsen heikkoutta — ei syyllistä lasta, koska alaikäinen ei voi olla vastuussa häneen kohdistuvasta riistosta. Rikos ihmisyyttä vastaan on kuvattu Suomenkin allekirjoittamassa Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa yleissopimuksessa sekä sen lisäpöytäkirjassa ihmiskaupan, erityisesti naisten ja lasten kaupan, ehkäisemisestä, torjumisesta ja rankaisemisesta. Tämän lisäksi ihmiskaupan kriminalisointia edellyttää Suomen allekirjoittama lapsen oikeuksia koskevan sopimuksen valinnainen pöytäkirja lapsikaupasta, lapsiprostituutiosta ja lapsipornografiasta (Optional Protocol to the Convention on the Rights of the Child on the Sale of Children, Child Prostitution and Child Pornography). Tämä on kuvattu myös ILO:n sopimuksessa 182. Lapsikauppa on kriminalisoitu sekä kansainvälisin että paikallisin laein useimmissa maissa. Lapsikauppaa koskevissa sopimuksissa alle 18-vuotias luetaan lapseksi . Eri maissa sopimuksien tulkinnassa on eroja. Saksassa on raportoitu lapsikaupan uhreja kohdellun rikollisina . 
Suomen hallituksen kanta.
Suomen hallitus vastasi naiskauppaa koskevaan eduskuntakyselyyn Helsingissä 8. kesäkuuta 2004, että se on sitoutunut kansainvälisiin velvoitteisiin ja kansallisiin tarpeisiin ihmiskaupan vastustamiseen, mahdollisuuksia torjua ihmiskauppaa, paritusta ja prostituutiota. Kansallisessa toimintaohjelmassa ihmiskaupan vastustamiseksi merkittävä rooli on kansalaisjärjestöillä. Siviilikriisinhallinnan toimijoilla on päävastuu siviiliyhteiskunnan toiminnan ja rakenteiden saattamisesta toimintakykyisiksi käsittäen myös rikollisuuden vastaiset toimenpiteet. Rauhanturvaamistoiminnassa on otettu huomioon humanitaariset ja ihmisoikeuksia tukevat näkökulmat .
Fleury-devant-Douaumont

Fleury-devant-Douaumont on kunta Meusen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Verdunin arrondissementtiin ja Charny-sur-Meusen kantoniin. Kunnassa ei ollut yhtään asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. Fleury-devant-Douaumontin pinta-ala on 10,27 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Douaumontiin 2,5 kilometriä, Vaux-devant-Damloupiin 3,7 km, Bras-sur-Meuseen 3,9 km, Belleville-sur-Meuseen 4,1 km, Verduniin 4,7 km, Charny-sur-Meuseen 4,8 km ja Damloupiin 4,8 km.
Kunta tuhoutui 21. helmikuuta – 19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäisen maailmansodan Verdunin taistelussa, eikä sitä ole sen jälkeen jälleenrakennettu. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en-Verdunoisin, Bezonvauxin, Cumières-le-Mort-Hommen, Haumont-près-Samogneuxin, Louvemont-Côte-du-Poivren, Douaumontin, Ornesin ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kolme jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja.
Väkiluvun kehitys.
Fleury-devant-Douaumontin väkiluvun kehitys vuodesta 1803 vuoteen 1913 sekä vuodesta 1990 vuoteen 2007:
Viimeinen vihellys

Viimeinen vihellys on suomenkielinen versio yhdysvaltalaisesta folk-kappaleesta ”500 Miles”. Juha Vainio teki kappaleeseen vuonna 1964 suomenkieliset sanat, ja sen levyttivät Anki, Bosse ja Robert -trio. 
Laulun säveltäjäksi on useimmiten merkitty Hedy West, joidenkin lähteiden mukaan Bobby Bare, Curly Williams tai John Phillips olisivat myös laulun tekijöitä. Laulu saattaa kuitenkin olla alun perin kansansävelmä.
"500 Miles" oli suosittu 1960-luvulla, jolloin sen levyttivät muun muassa Kingston Trio ja Peter, Paul &amp; Mary. The Hooters-yhtye levytti sen vuonna 1989.
Laulusta on olemassa myös hengellinen suomennos nimellä "Lapsuuden usko", jonka on tehnyt Matti Nyberg. Sen levytti ensi kerran vuonna 1970 Lauluyhtye Henkselit Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kustantamalle singlelle.
Pyhän Olavin dominikaanikonventti

Pyhän Olavin dominikaanikonventti oli keskiajalla Turussa sijainnut dominikaaniveljeskunnan konventti. Konventti sijaitsi nykyisen Kaskenkadun paikalla, kohdassa jossa se nousee Auransillalta kohti kaakkoa Kaskenmäelle. Turun dominikaanikonventti on perustettu 1249, mutta ei tiedetä, sijaitsiko se jo tuolloin Kaskenmäessä. Kivikirkon rakentaminen tuli ajankohtaiseksi viimeistään vuoden 1429 tulipalon jälkeen 1430-luvulla. Luostariin kuuluneiden rakennusten raunioita on löytynyt kadun molemmilta puolilta ja sen alta.
Kaskenmäessä pääkonttoriaan pitävä Veritas-eläkevakuutusyhtiö paljasti satavuotisjuhliensa yhteydessä 2005 Kimmo Ojaniemen veistoksen "Dominikaanit Turussa" toimitalonsa edessä Olavinpuistossa, paikalla jossa dominikaanikonventti aikoinaan sijaitsi.
STS-126

STS-126 oli 124. Nasan avaruussukkulalento. Se lennettiin Endeavour-sukkulalla Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS) ja se oli sukkulan 22. lento. Sukkula laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 15. marraskuuta 2008 kello 0.55 UTC. 
Endeavour telakoitui ISS:ään 16. marraskuuta. Vietettyään 11 päivää, 16 tuntia ja 46 minuuttia telakoituneena ISS:ään, minä aikana miehistö suoritti neljä avaruuskävelyä ja siirsi rahtia, sukkula irtaantui avaruusasemasta 28. marraskuuta. Huonon sään vuoksi Endeavour laskeutui varalaskupaikkaan, Edwardsin lentotukikohtaan 30. marraskuuta 2008 kello 21.25 UTC.
na tunnetun lennon tehtävänä oli kuljettaa laitteita ja tarvikkeita asemalle sekä huoltaa ja korjata aseman aurinkopaneeleja Aurinkoa kohti kääntävät SARJ-järjestelmät (Solar Alpha Rotary Joint). Lennolla oli mukana Multi-Purpose Logistics Module (MPLM) "Leonardo"-rahtikontti.
Miehistö.
Asemalle lähtevä Retkikunta 18:n jäsen:
Asemalta palaava Retkikunta 18:n jäsen:
Valitan, väärä numero!

Valitan, väärä numero! on vuonna 1948 valmistunut film noir -elokuva, jonka ohjasi Anatole Litvak. Elokuvan pääosissa esiintyivät Barbara Stanwyck ja Burt Lancaster. Stanwyck oli roolistaan ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Elokuva pohjautui Lucille Fletcherin käsikirjoittamaan kuunnelmaan "Sorry, Wrong Number", joka sai ensiesityksensä 1943, ja jonka Fletcher itse sovitti valkokankaalle. Elokuvasta tehtiin uusintaversio vuonna 1989 pääosassaan Loni Anderson.
Elokuvassa Stanwyckin esittämä invalidisoitunut Leona Stevenson kuulee vahingossa puhelimestaan kahden miehen suunnittelevan murhaa.
Kyōko Hamaguchi

Kyōko Hamaguchi (, s. 11. tammikuuta 1978 Taitō, Tokio) on japanilainen naispainija ja moninkertainen arvokisamitalisti. 
Hamaguchi voitti olympiapronssia 72 kilogramman sarjassa sekä Ateenan kesäolympialaisissa 2004 että Pekingissä neljä vuotta myöhemmin. Lisäksi hän on voittanut kymmenen MM-mitalia ja Aasian kisoista yhden kulta-, yhden hopea- ja yhden pronssimitalin. Aasian-mestaruuskisoista Hamaguchilla on viisi kultamitalia.
Miguel Flaño

Miguel Flaño Bezunartea (s. 19. elokuuta 1984 Pamplona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Espanjan pääsarjajoukkue Osasunaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Flaño on Osasunan oma kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seuran edustusjoukkueessa syyskuussa 2004. Myös hänen kaksoisveljensä Javi on pelannut Osasunassa.
Helle Kalda

Helle Kalda (s. 17. helmikuuta 1950 Tartto, Viro) on virolainen keskustapuolueen poliitikko. Hän opiskeli taloustiedettä synnyinkaupungissaan Tartossa ja liittyi keskustapuolueeseen vuonna 1997. Hän on istunut Tallinnan kaupunginvaltuustossa vuosina 1999–2002 ja maan parlamentissa Riigikogussa vuodesta 2003 lähtien. 
Kalda on kiinnostunut teatterista ja puutarhanhoidosta.
TerreStar

TerreStar-satelliitit ovat yhdysvaltalaisen TerreStar Networks, Inc.-tietoliikenneyhtiön satelliitteja, joista ensimmäinen laukaistiin 1.7.2009. Yhtiö on aiemmin toiminut nimillä Motient Corp. (v. 2000-2007) ja American Mobile Satellite Corp. (v. 1988-2000). 
Yhdysvaltain TerreStar Networks ja muutama muu yhtiö sai Yhdysvaltain liittovaltion FCC:n tarjoukilvassa lisenssin satelliittitietoliikennepalveluun, jossa päätelaitteet kommunikoivat sekä maanpäällisen 3G-verkon tutkiasemien että tietoliikennesatelliittien lähetinten kautta. Oululainen Elektrobit suunnitteli tämän IP-pohjaisen 4G-tietoliikennejärjestelmän päätelaitteet. Keväällä 2010 Herbinger-rahoitusyhtiö sopi konfliktinsa Inmarsatin kanssa. Harbingerin lupaus panostaa TerreStarin kehittämiseen oli Yhdysvaltain liittovaltion FFC:n ehto sille, että Harbinger sai maaliskuussa 2010 ostaa TerreStarin. Vaatimukseen kuului, että verkko kehitetään niin nopeasti, että 100 miljoonaa yhdysvaltalaista olisi sen piirissä vuoteen 2013 mennessä ja 260 miljoonaa tammikuussa 2016. 
Vastaava kilpailu on päättynyt myös Euroopan unionissa keväällä 2009 - sen voitti INMARSAT, joka kutsuu järjestelmäänsä EuropaSat'iksi. 
Lokakuun lopulla 2010 TerreStar hakeutui Chapter 11:een eli yrittää välttää konkurssin saneerauksen kautta. Yrityksen velka suomalaiselle EB:lle on yli 25 miljoonaa dollaria. Marraskuussa 2010 EB haastoi TerreStar Groupin New Yorkissa oikeuteen yhdysvaltalaisen yrityksen 25,8 miljoonan dollarin veloista suomalaiselle yritykselle. 
TerreStar 1.
Space Systems/Loral (SS/L) ilmoitti keväällä 2005 satelliitin suunnittelun päättyneen ja satelliitin rakentamisen alkaneen. Satelliitti toimii Mobile Satellite Services eli MSS palveluissa. Se välittää yhdessä maanpäällisen matkapuhelinverkon kanssa 2 GHz taajuudella puheluita ja dataa Yhdysvaltain alueella. Satelliitin antenni on tavanomaista suurempi ja pystyy luomaan satoja "spot beamejä". 
Satelliitti perustuu SS/L:n LS-1300-satelliittirunkoon. Satelliitti painaa 6910 kg. Sen tietoliikenneantennin halkaisija on 18 m.
Satelliitti laukaistiin avaruuteen 1. heinäkuuta 2009 Ariane 5-raketilla Kouroun avaruuskeskuksesta Ranskan Guayanasta. Se on toistaiseksi maailman suurin geostationaariselle kiertoradalle laukaistu tietoliikennesatelliitti. Satelliitin paikka on 111. läntisen pituuspiirin kohdalla päiväntasaajan yläpuolella.
TerreStar-2.
Space Systems/Loralin piti toteuttaa myös toinen satelliitti. Se piti laukaista vuonna 2010 Ariane 5-raketilla? TerreStarin konkurssiuhka merkinnee tämän satelliitin muodostuvat tappioksi myös SS/L-yhtiölle.