tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuulivoima Ranskassa

Tuulivoima Ranskassa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Ranskassa.
Vuonna 2008 tehdyn Global Wind Energy Council -raportin mukaan Ranskassa on suuri tuulivoimapotentiaali.
Vuonna 2021 Ranskassa oli tuulivoimakapasiteettia 18 676 megawattia. Seuraavana vuonna tuulivoimalla tuotettiin 38 064 GWH sähköä. Vesivoiman osuus oli jonkun verran suurempi. 
Ranskassa oli vuonna 2009 tuulivoimakapasiteettia 4 492 MW ja lisäys vuonna 2009 oli 1 088 MW, mikä on 32 % vuosikasvu.
Vuonna 2000 tuulivoimaa oli vain 30 MW. Vuoden 2007 tuulivoimaa oli 2 454 MW ja lisäksi 3 500 MW on jo hyväksytty asennettavaksi. Nopea kapasiteetin kasvu Ranskassa perustuu tuulivoiman syöttötariffiin, joka otettiin käyttöön vuonna 2001. Ranskan hallituksen tavoite on 25 000 MW tuulivoimaa vuonna 2020.
Ranskan tavoitteena oli saavuttaa 26 gigawatin tuulivoimakapasiteetti vuonna 2023. Vuoden 2018 alussa kapasiteetti oli 12,9 gigawattia.
Albert Stewart Meek

Albert Stewart Meek (1871 Lontoo – 1943) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintujen keräilijä.
Meekin isä oli lontoolainen kauppias. Vuonna 1893 Albert Meek matkusti Australiaan ja asui jonkin aikaa George Barnardin "Coomooboolaroo"-karjatilalla, jossa oli nykyisin hävinneen paratiisikaijan ("Psephotus pulcherrimus") ainoa australialainen esiintymispaikka. Vuonna 1894 Meek palasi Englantiin ja ryhtyi keräämään lintuja ja hyönteisiä Walter Rothschildille, ensin Englannissa, sitten Australiassa ja myöhemmin muualla Oseaniassa, eritoten Salomonsaarilla, Uudessa-Guineassa ja Bougainvillessä. 18 vuotta kestäneen keräilyn lisäksi hän ryhtyi välittämään sulkia ja hyönteisiä.
Vuonna 1904 Meek matkusti Choiseuliin Salomonsaarille, missä hän ampui maailmankaikkeuden viimeiset kuusi töyhtöpyykyyhkyä ("Microgoura meeki"). Retkeillessään Uudessa-Guineassa 1906 Meek ampui ensimmäisen ("Ornithoptera alexandrae") yksilön, maailman suurimman perhosen. Vieraillessaan Papualla Meek laski, että päällikön sulkapäähineeseen tarvittiin vähintään 23:n tapetun paratiisilinnun sulat.
Meekin linnunnahka- ja hyönteiskokoelmat kuuluvat British Museumin luonnonhistoriallisen museon tärkeimpiin kokoelmiin. Meekin keräämiä näytteitä on esillä myös American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.
Indopasifinen merialue

Indopasifinen merialue on luonnonmaantieteellinen alue, johon kuuluvat Intian valtameren trooppiset osat, Tyynenmeren trooppisen osan länsi- ja keskiosa sekä niiden välissä olevat merialueet Indonesian ympäristössä. Alueeseen eivät kuulu näiden valtamerten viileämmät osat, ei myöskään Tyynenmeren itäosa. 
Indopasifinen merialue on meribiologiassa yleisesti käytetty käsite, sillä monien lajien levinneisyysalue ulottuu Madagaskarilta Japaniin ja Oseaniaan, mutta sen sijaan Atlantilla on eri lajisto.
Käsitteen ovat ottaneet käyttöön myös etnografia ja geopolitiikan tutkimus käsiteltäessä indopasifisen alueen asukkaita ja poliittisia aihealueita.
Günther Lütjens

Günther Lütjens (25. toukokuuta 1889 Wiesbaden, Saksan keisarikunta – 27. toukokuuta 1941 taistelussa Atlantilla) oli saksalainen amiraali toisen maailmansodan aikana.
Sotilasura.
Lütjens liittyi merikadetiksi Saksan keisarilliseen laivastoon vuonna 1907. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän palveli päällikkönä torpedoveneissä. Helmikuusta 1916 sodan loppuun hän toimi torpedovene-puolilaivueen komentajana johtaen veneitä iskuissa Dunkerquen edustalla. Hän jatkoi torpedoveneyksikköjen komentajana Weimarin tasavallan aikana, kunnes eteni 1930-luvun alussa esikuntaupseeriksi. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1937.
Toinen maailmansota.
Toisen maailmansodan aikana hän toimi laivastonkomentajana lännessä. Hän osallistui Tanskan ja Norjan valtaamiseen suunnatussa operaatio Weserübungissa Pohjanmerellä olleen laivasto-osaston komentajana keväällä 1940. Osastoon kuuluivat muun muassa taisteluristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau" ja se kävi tuloksettoman taistelun Britannian Kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijä "HMS Renownin" kanssa.
Kesäkuussa 1940 Lütjens palkittiin rautaristin ritariristillä. Hänet ylennettiin amiraaliksi 1. syyskuuta 1940.
Operaatio Berlin.
Joulukuussa 1940 Lütjens johti operaatio Berliniä, jossa "Scharnhorst" ja "Gneisenau" hyökkäsivät brittien kauppalaivastoa vastaan Atlantilla. Saksalaiset joutuivat keskeyttämään operaation huonon sään vuoksi, mutta ehtivät upottaa brittialuksia 115 000 tonnin edestä.
Operaatio uusittiin tammikuun lopulla. Lütjens valitsi "Gneisenaun" lippulaivakseen ja kaappasi tai upotti yhdessä "Scharnhorstin" kanssa 22 alusta. Vaikka brittisota-alukset yhyttivät Lütjensin osaston muutaman kerran, hän onnistui välttämään todelliset yhteenotot.
Operaatio Rheinübung.
Suunnitelmien mukaan operaatioon olisi osallistunut suurempi määrä saksalaisaluksia, mutta kun Lütjens purjehti avomerelle oli hänellä mukanaan vain taistelulaiva "Bismarck" ja raskas risteilijä "Prinz Eugen". Tanskansalmen taistelussa 24. toukokuuta 1941 Lütjensin onnistui upottamaan taisteluristeilijä "HMS Hoodin" ja vahingoittamaan taistelulaiva "HMS Prince of Walesia" Grönlannin edustalla. "Bismarck" vaurioitui itsekin lyhyen taistelun aikana, jolloin Lütjens määräsi "Prinz Eugenin" jatkamaan operaatiota yksin.
Britit onnistuivat löytämään vaurioituneen taistelulaivan. Lentotukialus "HMS Ark Royalilta" lähteneet Fairey Swordfish -torpedokoneet osuivat siihen torpedoilla 26. toukokuuta. Laivan vauhti hidastui, jolloin siitä tuli helppo kohde brittien Tribal-luokan hävittäjille, jotka torpedoivat sitä yön turvin lisää.
27. toukokuuta varhain aamulla Lütjens lähetti viestin läheiselle saksalaiselle sukellusveneelle: "Laivaa ei voi enää ohjata. Taistelemme viimeiseen ammukseen. Kauan eläköön Führerimme."
Tämän jälkeen taistelulaivat "HMS King George V" ja "HMS Rodney" avasivat tulen alusta kohti. "Bismarck" paloi ja eräs viimeisistä upseereista, aluksen yli-insinööri kommodori Junak käski upottaa sen. Vain 118 jäi henkiin, kun taistelulaivan mukana upposi yli 2 000 miestä. Yksi heistä oli Günther Lütjens, joka oli todennäköisesti kuollut aiemmin, kun "HMS King George V:n" tykinammus oli osunut komentosiltaan.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2009

Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2009 pelattiin 26. joulukuuta 2008 – 5. tammikuuta 2009, Ottawassa, Ontariossa, Kanadassa. Ottelut pelattiin kahdella areenalla, Ottawa Civic Centressä (yleisökapasiteetti 9 862) ja Scotiabank Placessa (yleisökapasiteetti 19 153).
Mestaruuden voitti jo viidennen kerran peräkkäin Kanada, joka voitti toistamiseen peräkkäin Ruotsin loppuottelussa maalein 5–1. Pronssia voitti Venäjä, joka voitti Slovakian lukemin 5–2 pronssiottelussa. Suomi sijoittui seitsemänneksi jouduttuaan putoamissarjaan, mutta voitettuaan sen.
Turnauksessa tehtiin uusi yleisöennätys, paikan päällä otteluja kävi katsomassa yhteensä 453 282 katsojaa. Myös loppuottelun yleisömäärä (20 380) oli suurin maailmanmestaruuskilpailujen historiassa.
Putoamissarja.
Alkusarjan ottelut jäävät voimaan.
Tilastot.
Maalivahtien torjuntatilastot.
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40% joukkueensa peleistä.
Ukrainan maakaasukysymys

Ukrainan maakaasukysymys on kiistanaihe Ukrainan valtion ja Venäjän valtio-omisteisen kaasu-yhtiön Gazpromin välillä. Se on puhjennut konflikteiksi vuodenvaihteessa 2005–2006, lokakuusta 2007 maaliskuuhun 2008 ja uudelleen vuodenvaihteessa 2008–2009.
Koska iso osa Keski- ja Kaakkois-Euroopan käyttämästä kaasusta tulee Ukrainan kautta Venäjältä, kriisi on laajentunut koskemaan myös muita valtioita sekä 2006 että 2009.
Ukraina on energiahuollossaan riippuvainen Venäjän toimittamasta maakaasusta. Maiden välillä on ollut kasvavaa erimielisyyttä kaasun hinnasta. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Ukraina joutui maksamaan öljystä maailmanmarkkinahintaa, mutta Venäjä myi sille maakaasua huomattavasti halvemmalla kuin Länsi-Eurooppaan. Osa alennuksesta oli palkkiota Ukrainalle maakaasuputkesta, joka kulkee Ukrainan halki EU-maihin, mutta myös poliittiset syyt vaikuttivat asiaan. 
Vuonna 2005 Gazprom ilmoitti kaasun hinnan nousevan 50 dollarista 230 dollariin tuhannelta kuutiometriltä. Ukraina kieltäytyi maksamasta, Venäjä katkaisi kaasun tulon 1. tammikuuta 2006. Kiista ratkaistiin perustamalla Gazpromin ja ukrainalaisten liikemiesten omistama Sveitsiin rekisteröity Rosukrenergo-yhtiö, joka välitti Ukrainaan turkmenistanilaista ja venäläistä kaasua Venäjän putkistojen kautta keskihintaan 95 dollaria.
Vuoden 2008 aikana Ukraina maksoi kaasustaan keskimäärin 179,50 US$ tuhannelta kuutiometriltä, alle puolet sen kuin Länsi-Euroopan maat. Uusista hinnoista käytiin neuvotteluja loppuvuonna 2008, jolloin Venäjä tarjosi kaasua hintaan 250 US$/1000 m³.
Vuoden 2009 alussa Venäjä lopetti kaasun toimitukset Ukrainaan. Syyksi se sanoi maksamattomat velat. 6. tammikuuta 2009 kaasun tulo lakkasi monissa Kaakkois-Euroopan maissa, jotka saavat kaasunsa Ukrainan kautta.
7. tammikuuta Venäjän sulki kokonaan kaasuhanat Ukrainaan ja syytti sitä kaasun varastamisesta.
10. päivä Venäjän, Ukraina ja EU sopivat EU:n tarkkailijoiden lähettämisestä Ukrainaan valvomaan kaasun virtausta. Ukraina oli kuitenkin lisännyt sopimukseen lisäyksen, jota Venäjä ei voinut hyväksyä ja se joutui allekirjoittamaan sopimuksen uudelleen.
Tiistaina 13. tammikuuta Venäjä ilmoitti avanneensa kaasuhanat, mutta kaasua ei silti virrannut EU:hun asti. Ukraina vetosi siihen että "kaasulle on valittu teknisesti monimutkainen reitti", joka tekisi omat toimitukset mahdottomiksi, ja epäedullisiin kauttakulun ehtoihin.
Asian ratkomiseksi ehdotettiin huippukokousta Venäjän, Ukrainan ja EU:n välille. Venäjän ja Ukrainan pääministerit pääsivät sopimukseen kaasukriisistä 18. tammikuuta käydyissä neuvotteluissa Moskovassa. Gazpromin ja Naftogazin laatiman sopimuksen mukaan Ukraina saa maakaasua 20 % halvemmalla kuin EU ja Venäjä saa kuljettaa maakaasua Ukrainan läpi viime vuoden hinnalla. Kaasutoimitukset on määrä aloittaa välittömästi, kun sopimus on allekirjoitettu.
Kremlin mukaan Ukrainan kaasun hinnaksi tulisi noin 380 US$/1000 m³.
Karaiimin kieli

Karaiimin kieli (Krimin murteella "къарай тили", Trakain murteella "karaj til") on karaiimien puhuma uhanalainen turkkilainen kieli. Vuonna 1989 karaiimeja oli Neuvostoliitossa 2 600 henkeä, joista vain 21 % osasi karaiimin kieltä. Nykyään puhujia on enää yhteensä 56, joista 50 asuu Liettuassa ja loput kuusi Ukrainassa.
Karaiimi kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat krimintataari, karatšai-balkaari ja kumykki. Historiallisesti sitä pidetään kumaanien ja kasaarien kielten jatkajana.
Kieli jakautuu Krimin, Trakain (Liettua) ja Galitšin (Länsi-Ukraina) murteisiin. Krimin murre on hyvin lähellä krimintataaria, mutta siinä on paljon muinaisheprealaisia lainasanoja. Liettuaan ja Länsi-Ukrainaan karaiimeja muutti Krimiltä 1300-luvun lopulla. Siellä ympäröivän väestön kielet (venäjä, ukraina, puola ja liettua) ovat vaikuttaneet voimakkaasti karaiimin rakenteeseen.
Karaiimeilla on vanha kirjallinen perinne. Arvellaan, että ensimmäinen Vanhan testamentin käännös tehtiin Krimillä 1200–1300-luvulla. 1930-luvulle saakka karaiimit käyttivät etupäässä heprealaista kirjaimistoa. Kirjallisten muistomerkkien joukossa on käsin kirjoitettuja ja painettuja raamatunkäännöksiä, kronikoita ja kansanperinnetekstejä. Uskonnon kielenä käytettiin myös hepreaa. Nykyisin käytössä ovat sekä kyrillinen että latinalainen kirjaimisto.
1990-luvulla Krimillä ja Liettuassa julkaistiin muutamia kielen oppikirjoja, ja sitä opetetaan lapsille kerhoissa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Lilli Autti

Lilli Autti (s. 1958 Helsinki) on valtiotieteen maisteri Helsingin yliopistosta ja sosiaalihuollon erityisasiantuntija Valvirassa sekä Kirkon diakoniarahaston hallituksen jäsen. 
Autti on toiminut jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustossa, Helsingin terveyslautakunnassa ja Uudenmaan maakuntavaltuustossa vuosina 2009–2012 sekä Helsingin sosiaaliasiamiehenä 2001–2012, Sosiaaliasiamiehet ry:n puheenjohtajana 2001–2008., ammattijärjestö Talentian liittovaltuustoedustajana 2004–2012 sekä ammattieettisen lautakunnan jäsenenä 2004–2009, Talentia Helsinki ry:n hallituksen jäsenenä ja edustajana Akavan Uudenmaan aluetoimikunnassa. Vapaaehtoisena riita- ja rikosasioiden sovittelijana Autti on toiminut vuosina 1997–2008 sekä Helsingin Sovittelijat ry:n puheenjohtajana vuosina 2001–2003.
Autti on kiinnittänyt valtakunnallisessa mediassa huomiota toimeentulotuen jakamista koskeviin kuntien laittomiin toimintaohjeisiin ja toimeentulotukivarojen tahalliseen alibudjetointiin. Hän on luonut perusturvarikos-käsitteen sosiaalipoliittiseen keskusteluun.
Siperianpaju

Siperianpaju ("Salix schwerinii") on koillisaasialainen pajulaji, jota on viime aikoina tuotu Suomeenkin pensas- ja pajuntyöstötarkoituksiin. Se menestyy hyvin mantereisessa ilmastossa, onhan se kotoisin jopa Kolymalta ja Pohjois-Kiinasta. Vain nuoret vesat ovat arkoja syyshallalle.
Pajun suikea lehti muistuttaa Suomessa tuiki tavallisen kiiltopajun lehteä.
Siperianpaju kasvaa nopeasti. Se saattaa saavuttaa vuodessa jopa neljän metrin korkeuden, ja versot ovat suoria ja jäykkiä sekä ruskeita ja vahapintaisia. Tämän ominaisuuden vuoksi laji on erityisen hyvä eläväksi pensasaidaksi. Siitä voi leikkaamattomana hyvissä oloissa kasvaa viisitoistametrinen puu. Sitä voi käyttää punonnassa myös loimena. Taipuisa se ei ole, joten korintekoon tai koristepunontaan siitä ei juuri ole. Taloudellisesti se voi kuitenkin monipuolistaa Suomen sinänsä runsasta pajukantaa.
Energiapajuna siperianpajusta ei Euroopassa liene nopeakasvuisuudestaan huolimatta runsaasti kokemuksia, ei myöskään lääkkeellisestä käytöstä. Muiden sukunsa lajien tavoin siperianpajunkin kuori sisältää salisiinia. Sitä on käytetty risteymissä, joita on kokeiltu biomassan tuotantoon.
Metsäkangas

Metsäkangas on kaupunginosa läntisessä Lahdessa.
Metsäkangasta alettiin rakentaa Pirttiharjun ja Kärpäsen väliseen metsään 1970-luvun alusta. Aikaisemmin se oli kangasmaastoa, jossa oli Okeroisten talojen metsäpalstoja, joita kutsuttiin Kankaan metsäpalstoiksi, tästä juontuu myös alueen vanha nimi Kankaanmetsä. Alueen ydinosa eli 1970-luvun elementtitaloista muodostuva tiivis kokonaisuus oli valmis 1970-luvun loppuun mennessä. Asuntoalueen nimeksi vahvistettiin Metsäkangas v. 1972. Myöhemmin alueen reunamille rakennettiin myös rivitaloja ja omakotitaloja. Alueen luonto on kuivaa kangasmetsää.
Alueen asukkaat mieltävät Metsäkankaan alueeksi sekä Petsamonkadun, Rakuunankadun ja Hakkapeliitankadun varrella että samaisten katujen muodostaman alueen sisäpuolella olevat talot ja taloyhtiöt.
Metsäkankaan ns. vanhan ostoskeskuksen vieressä sijaitsee Salpausselän kirkko. Salpausselän seurakuntaan kuuluvat Metsäkankaan kaupunginosan asukkaiden lisäksi mm. Jalkarannan, Riihelän, Kasakkamäen ja Pirttiharjun asukkaat.
Metsäkankaalla toimi peruskoulun ala-aste vuosina 1980-2014, jonka jälkeen rakennus remontoitiin. Remontin myötä taloon valmistuivat yläkertaan tilat Metsäkankaan päiväkodille, luokkatilat Kärpäsen koulun Mettis-toimipisteen 1- ja 2-luokkalaisille (yksi ryhmä kumpaakin luokka-astetta), sekä alakerran nuorisotilat. Syksyllä 2019 loputkin koululuokat siirrettiin Kärpäsen kouluun, ja vapaaksi jäänyt tila remontoitiin päiväkodin käyttöön.
Bussilla Metsäkankaalle pääsee linjalla 5, jonka päätepysäkki sijaitsee Rakuunankadun ja Kannuskadun risteyksessä. Metsäkankaalta linja jatkaa matkakeskuksen ja kauppatorin kautta Hörölään, Kyrölänkadulle.
Lahden valokuvataide

Lahden valokuvataide ry on vuonna 1982 perustettu yhdistys, joka kokoaa yhteen lahtelaiset valokuvataiteen tekijät ja ystävät. Se pyrkii edistämään valokuvataiteen paikallista näkyvyyttä muun muassa järjestämällä tapahtumia sekä tuomalla Lahteen valokuvanäyttelyitä eri puolilta Suomea. Lahden valokuvataide ry on lahtelaisen Kauno ry:n jäsenyhdistys.
Yhdistys tuo noin neljä kertaa vuodessa Lahteen näyttelyitä Suomen valokuvataiteen ajankohtaisilta nimiltä. Lisäksi yhdistys järjestää Lahdessa valokuvailtoja, joiden vierailijoina toimivat eri alojen valokuvaajat tai valokuvataiteilijat.
Lahden valokuvataide ry järjesti Lahdessa Valokuvan kevät -seminaaria 2000-luvun alussa. Tapahtuma oli jatkumo Lahden valokuvataide ry:n järjestämille AV-biennaleille 1984–1997, jotka olivat valokuvapohjaisten teosten merkittävä valtakunnallinen katselmus. Yhdistyksen tunnetuimpia jäseniä noilta ajoilta ovat muun muassa Arno Rafael Minkkinen ja Veli Granö. Valokuvan kevät muodostui kaksipäiväisestä seminaarista sekä muutamasta näyttelystä kulloisenkin teeman mukaan. Luennoitsijoina toimivat muun muassa Susanna Majuri, Jorma Puranen, Anssi Kasitonni ja Veli Granö.
Marraskuussa 2021 yhdistys järjesti Climate Utopias -kuvataidefestivaalin osana Lahti – Euroopan ympäristöpääkaupunki 2021 -teemavuotta. Vuonna 2023 festivaali sai jatkoa nimellä Utopias Lahti. Tuolloin festivaali käsitti kuusi näyttelyä ja laajan oheisohjelman. Vuonna 2023 festivaalilla oli mukana taiteilijoita Suomen lisäksi Alankomaista, Etiopiasta, Belgiasta, Puolasta, Ranskasta, Ukrainasta, Unkarista ja USA:sta.
Sorvitaltta

Sorvitaltat ovat puunsorvauksessa käytettäviä talttoja. Sorvitalttoja valmistetaan erilaisiin sorvausvaiheisiin ja töihin sopivina eri mitoilla. Rouhintataltalla poistetaan suurella voimalla paljon materiaalia, minkä vuoksi sen rakenne on jämäkkä ja koko suurehko. Myös teroituskulma on melko suuri teränsuun kestävyyden varmistamiseksi. Sitä käytetään sorvaustyön alussa. Sillä pyöristetään puuta. Kourutaltat ovat sorvauksen yleistalttoja. Niiden terät ovat kaarevia ja ne sopivat kaarevien muotojen sorvaukseen. Tasatalttojen terät puolestaan ovat tasaisia ja ne sopivat nelikulmaisten muotojen sorvaukseen. Erotustaltoilla voidaan katkaista sorvattava kappale. Sillä voidaan myös tehdä merkkausuria. Kulhotaltoissa on erittäin syvä kouru. Ne sopivat kookkaiden esineiden ontelosorvaukseen. Ontelosorvaustaltoissa on ohut ja mutkalle taivutettu varsi sisäpuolisten muotojen sorvausta varten. Niitä käytetään maljojen ja muiden saman tapaisten esineiden sorvaamiseen.
Rengastaltta.
Rengastaltta on ontelosorvaukseen käytettävä sorvaustaltta. Nimi tulee terästä, joka on renkaan muotoinen. Taltalla voi sorvata muun muassa pikareita ja kuppeja. Rengastalttoja on sellaisia, joissa on vaihtoterä ja sellaisia, joissa on kiinteä terä.
Falaisen motti

Falaisen motti (, ) oli taistelutoimi, jossa länsiliittoutuneiden joukot yrittivät saartaa ja tuhota Saksan 7. armeijan ja 5. panssariarmeijan Caenin eteläpuolella Pohjois-Ranskassa. Falaisen motti oli osa suurempaa Normandian taistelua toisessa maailmansodassa.
Taustaa.
Saksalaiset käynnistivät Hitlerin määräyksestä 7. elokuuta 1944 operaatio Lüttichin, joka oli vastahyökkäys tarkoituksenaan katkaista yhdysvaltalaisten linjat ja eristää kenraali George S. Pattonin armeija muista liittoutuneiden joukoista. 
Hyökkäykseen osallistuivat 1. ja 2. SS-panssaridivisioona, 2. ja 116. panssaridivisioona sekä jalkaväkeä kenraalieversti Paul Hausserin komennossa.
Yritys kaatui kovaan vastarintaan, ja liittoutuneiden johtajat Bernard Montgomery ja Omar Bradley näkivät mahdollisuuden saartaa suuria vihollisjoukkoja.
Motin muodostaminen.
Vastarinnasta huolimatta liittoutuneiden saartoliike eteni varmasti. Motissa oli viisi SS-panssaridivisioonaa, kuusi maavoimien panssaridivisioonaa ja kahdeksan jalkaväkidivisioonaa.
Niiden ympärillä oli Kanadan 1. armeija (Crerar), brittien 2. armeija (Dempsey), 
Yhdysvaltain 1. (Hodges) ja 3. armeija (Patton) Noin 150 000 saksalaista näytti jäävän renkaan sisälle, ja Adolf Hitlerin täytyi määrätä vetäytyminen 16. elokuuta. Saksalainen jalkaväki pakeni paniikissa kohti Argentanin ja Falaisen välissä olevaa aukkoa, joka kapeni jatkuvasti. Lisäksi tykistö ja ilmavoimat tulittivat ja pommittivat sitä. Saksalaiset kutsuivat väylää nimellä "Todesgang" (”kuoleman käytävä”).
17. elokuuta motin suu oli kaventunut 10 kilometriin, ja panssaridivisioonat pitivät sitä vielä auki.
Supermarine Spitfire -lentäjä Johnnie Johnson kuvailee hävitystä kuljettuaan alueella ja myös kuvailee miten ruumiiden haju nousi hävittäjien ohjaamoihin saakka. Paddy French -niminen lentäjä kuvaili:
Motin sulkeutuminen.
Väylä sulkeutui lopulta kokonaan aamulla 21. elokuuta. Siitä oli ehtinyt päästä läpi lähes 100 000 saksalaista. Liittoutuneet saavuttivat kuitenkin merkittävän voiton, sillä noin 50 000 saksalaista jäi sotavangiksi. Lisäksi heitä kaatui noin 6 000–10 000, joista suuri osa Chamboisin tiellä Argentanin ja Falaisen välillä yrittäessään pakoa motista. Liittoutuneiden joukkojen ylipäällikkö Dwight D. Eisenhower julistikin pakoreitin alueen yhdeksi sodan pahimmista verilöylyistä.
Garry Moore

Garry Moore (oik. Thomas Garrison Morfit 31. tammikuuta 1915 Baltimore, Maryland – 28. marraskuuta 1993 Hilton Head Island, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen koomikko, tietokilpailuisäntä ja viihdyttäjä.
Moore aloitti uransa radiossa alun perin oikealla nimellään, mutta koska Morfit oli hankala lausua, hän otti käyttöön yleisökilpailun perusteella valitun taiteilijanimen vuoden 1940 alussa. Vuosina 1943–1948 hänellä oli Jimmy Duranten kanssa yhteinen show, jota hän jatkoi yksin vuoteen 1950 saakka. Vuosina 1948–1950 Moore myös juonsi "Take It or Leave It" -tietokilpailuohjelmaa.
Televisioon "Garry Moore Show" siirtyi 1951 ja sitä esitettiin vuoteen 1967 asti. Moore juonsi myös tietokilpailuja "I’ve Got a Secret" vuosina 1953–1964 ja "To Tell the Truth" vuosina 1969–1977.
Garry Moorella on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Etelä-Suomen sotilaslääni

Etelä-Suomen sotilaslääni (lyh. "ESSl") oli yksi Suomen puolustusvoimien maavoimien johtamasta sotilasläänistä, jonka esikunta (ESSlE) sijaitsi Helsingissä Lauttasaaressa ja jonka yleisöpalvelualueet jakautuivat kolmeen aluetoimistoon. Etelä-Suomen sotilaslääni lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta 31. joulukuuta 2014. Sen asevelvollisuusasiat siirtyivät Kaartin Jääkärirykmentille.
Organisaatio.
Sotilasläänin viimeisenä esikuntapäällikkönä aloitti 1. syyskuuta 2014 everstiluutnantti Pekka Penttilä. Tehtävää hoiti 1. tammikuuta 2014 alkaen eversti Arto-Pekka Nurminen (s. 1961) siihen asti, kun hänet nimitettiin Porin prikaatin komentajaksi. Häntä olivat edeltäneet tehtävässä mm.:
- kommodori Mikko Santavuori 2012 - 2013
- eversti Keijo Suominen (s. 1958) 2011 - 2012
- eversti Hannu Liimatta 2009 - 2010
- eversti Esko Vainio vuonna 2008
 käsittää pääkaupunkiseudun
 - käsittää Itä-Uudenmaan lisäksi Uudeltamaalta Hyvinkään, Järvenpään, Keravan, Mäntsälän, Nurmijärven, Pornaisten ja Tuusulan
 - käsittää Helsingin ja Itä-Uudenmaan aluetoimistoihin kuulumattomat Uudenmaan kunnat
Historia.
Etelä-Suomen Sotilaslääni aloitti toimintansa 1966 puolustusvoimien organisaatiomuutoksessa, kun luovuttiin kolmesta divisioonasta ja toimi seuraavaan puolustusvoimien organisaatiomuutokseen vuoteen 1993 asti, kun luotiin kolme maanpuolustusaluetta. Komentajina toimivat kenraaliluutnantti Paavo Ilmola 1966-69, kenraaliluutnantti Kai Halmevaara 1969-76, kenraaliluutnantti Jukka Pajula 1976-80, kenraaliluutnantti Jaakko Valtanen 1980-82, kenraaliluutnantti Keijo Tuominen 1982-88 ja kenraaliluutnantti Erkki Rannikko 1988-92. Sotilaslääni perustettiin uudelleen 1. tammikuuta 2008.
Kamtšatkanmaksaruoho

Kamtšatkanmaksaruoho eli kamtsatkanmaksaruoho ("Phedimus kamtschaticus", syn. "Sedum kamtschaticum") on monivuotinen maksaruohokasvi. Suomessa sitä kasvaa alun perin koristekasvina, mutta se on myös villiytynyt luontoon istutuksilta. 
Ulkonäkö ja koko.
Kamtšatkanmaksaruoho on noin 15–20 cm korkea ja kasvutavaltaan pysty. Se on nopeakasvuinen ja muodostaa usein laajoja mattomaisia kasvustoja. Sen lehdet ovat vaaleanvihreät, ruodittomat, paksut, sahareunaiset ja vahapintaiset. Kukat ovat litteinä sarjoina varsien päissä, väriltään tummankeltaiset ja muodoltaan tähtimäiset. Kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on monisiemeninen tuppilo.
Kamtšatkanmaksaruoho muistuttaa siperianmaksaruohoa ("Phedimus aizoon", syn. "Sedum aizoon").
Levinneisyys.
Kamtšatkanmaksaruoho on kotoisin Aasian itäisistä osista; Suomessa sitä tavataan harvinaisena viljelykarkulaisena.
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Kamtšatkanmaksaruoho kasvaa aurinkoisella paikalla, kuivalla, läpäisevällä, hiekkapitoisella ja keskiravinteisella kasvualustalla. Se ei viihdy kosteissa paikoissa.
Käyttö.
Kamtšatkanmaksaruohoa kasvatetaan koristekasvina puutarhoissa ja kivikkopuutarhoissa.
Siperianmaksaruoho

Siperianmaksaruoho ("Phedimus aizoon", syn "Sedum aizoon") on monivuotinen maksaruohoksi melko korkea maksaruoholaji.
Ulkonäkö ja koko.
Siperianmaksaruohon varsi on särmikäs, tyveltä ruskeanpunainen. Se kasvaa noin 30–40 cm korkeaksi, ja sen kasvutapa on pysty. Lehtien lapa on suikea, kiilatyvinen, yleensä sahalaitainen ja 5–8 cm pitkä. Kukinnot sijaitsevat varsien päissä sarjoina ja ovat väriltään keltaisia. Siperianmaksaruoho kukkii heinä-elokuussa ja usein runsaasti sekä pitkän aikaa. Se leviää voimakkaasti lähiympäristöön. Suomessa kasvi esiintyy paikoitellen luonnossa alun perin istutuksilta villiytyneenä.
Siperianmaksaruoho muistuttaa kamtšatkanmaksaruohoa ("Phedimus kamtschaticus", syn. "Sedum kamtschaticum") ja mongolianmaksaruohoa ("Phedimus hybridus", syn. "Sedum hybridum").
Kasvupaikka, elinympäristö ja levinneisyys.
Siperianmaksaruoho on alun perin Siperiasta; Suomessa sitä tavataan harvinaisena jäänteenä tai karkulaisena kallioilla tai kuivilla hiekkaisilla paikoilla.
Käyttö.
Siperianmaksaruoho kasvatetaan koristekasvina puutarhoissa ja puistoissa; tavataan viljelykarkulaisena.
Kaukasianmaksaruoho

Kaukasianmaksaruoho ("Phedimus spurius") on monivuotinen maksaruohokasveihin kuuluva kasvilaji.
Kaukasianmaksaruoho on 7–15 cm korkea. Se kasvaa kallioilla ja sitä tavataan Kaukasuksella sekä istutuksilta villiytyneenä esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaukasianmaksaruoho muodostaa usein laajojakin mattomaisia kasvustoja. Kasvin varret ovat rentoja, kohenevia ja juurehtivia. Lehdet ovat 1,5–3 cm pitkiä, lyhytruotisia, puikeita–vinoneliömäisiä ja kärjistä hammaslaitaisia. Kaukasianmaksaruoho kukkii heinä-elokuussa. Kukat ovat punaisia, vaaleanpunaisia tai valkoisia. Kaukasianmaksaruohoa viljellään Suomessakin koristekasvina.
Brittany Fox

Brittany Fox (15. kesäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on esiintynyt myös nimillä Brittany Foxx ja Brittani Fox. 
Vuonna 1992 hänet valittiin "Petite Miss Nude Ontario"ksi.
Uuvana

Uuvana eli lapinuuvana ("Diapensia lapponica") on pieni, monivuotinen uuvanakasvien heimoon kuuluva varpukasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Uuvana muodostaa tiheitä, puolipallomaisia patjoja. Se kasvaa 2–6 senttimetriä korkeaksi. Tiheässä olevat nahkea- ja kiiltäväpintaiset lehdet ovat 0,5–1 cm pitkiä, tasasoukkia, pyöreäkärkisiä ja ehytlaitaisia. Lehdet ovat ainavihannat. Kaksineuvoiset kukat sijaitsevat yksittäin varsien päissä ja ovat väriltään valkoiset. Kukan teriö on kaksi kertaa verhiötä pidempi, ja hedelmänä oleva kota on pitkähkö ja monisiemeninen. Uuvana kukkii kesä–elokuussa.
Levinneisyys.
Uuvana on levinnyt laajalle pohjoisen pallonpuoliskon arktisille alueille ja etelämpänä vuoristoalueille. Euroopassa lajia tavataan Pohjois-Venäjällä sekä Pohjoismaissa, joissa sitä kasvaa Ruotsissa ja Norjassa Skandien vuoriston alueilla, Pohjois-Islannissa ja Suomessa. Suomessa uuvanaa tavataan melko yleisenä Lapin tuntureilla, erityisesti Enontekiön ja Inarin alueilla.
Elinympäristö.
Uuvana kasvaa tuntureiden tuulenpieksämillä, kuivilla harjanteilla ja varpukankailla. Se on sopeutunut erityisen hyvin kylmiin ja tuulisiin kasvupaikkoihin. Uuvanan tiiviin lehtipatjan sisälle muodostuu ympäröivästä ilmastosta täysin erilainen pienilmasto. Lämpötila lehtipatjan sisällä voi parhaimmillaan olla parikymmentä astetta ilman lämpötilaa korkeampi ja myös ilman suhteellinen kosteus voi olla suuri. Lehtipatja myös estää tuulta puhaltamasta kuolleita lehtiä pois, jolloin ne vähitellen muuttavat kasvualustan runsasravinteiseksi. Tutkimuksissa uuvanan on todettu kestävän kylmää erittäin hyvin. Kasvi sietää kevättalvella jopa 60–70 asteen pakkasia.
Punarintakardinaali

Punarintakardinaali, aikaisemmalta nimeltään rusorintapeippo ("Pheucticus ludovicianus") on itäisessä Yhdysvalloissa ja Kanadassa tavattava kardinaaleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Pituudeltaan punarintakardinaali on noin 18–21-senttinen. Pesimisaikainen koiras on väriltään pääosin musta. Siivet ovat mustat muutamin valkoisin höyhenin. Lennossa näkyy suuri valkea laikku. Koiraan rinta on punainen ja vatsa valkoinen. Pesimäajan ulkopuolella koiraan väritys on vaatimattomampi: mustat höyhenet ovat vaaleammat ja rinta on vaaleanpunainen. Punarintakardinaalinaaras on yläpuolelta tummanruskea ja vatsasta vaaleampi. Päälaella on kaksi valkoista juovaa. Ruskeissa siivissä on kaksi valkeaa siipijuovaa. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta on rinnastaan ja pyrstöstään ruskeampi. Nuorella koiraalla on myös häivähdys punaista rinnassa.
Elinympäristö ja ravinto.
Punarintakardinaalit elävät lehti- ja sekametsissä ja erityisesti niiden reunamilla. Lajia voi tavata myös puutarhoissa sekä kaupunkialueilla. Talveksi laji muuttaa trooppisiin metsiin Meksikoon ja Karibialle. Toisinaan laji harhautuu Länsi-Eurooppaankin. Lähinnä Suomea laji on tavattu Norjassa.
Ravintonaan punarintakardinaali käyttää hyönteisiä, siemeniä, nuppuja, kukkia, hedelmiä ja marjoja. Ravinnonhaussa lintu liikkuu puiden ja pensaiden lehtistöissä. Lintu voi pyydystää hyönteisiä myös ilmasta. 
Lisääntyminen.
Punarintakardinaali rakentaa harvan kuppimaisen pesänsä oksanpätkistä, ruohosta ja muista kasvinosista sekä höyhenistään. Naaras munii yleensä neljä vaaleansinistä tai -vihreää punapilkullista munaa. Laji voi risteytyä mustapääkardinaalin ("Pheucticus melanocephalus") kanssa, jos elinalueet osuvat päällekkäin.
Prognoz

Prognoz oli Neuvostoliiton ja on Venäjä ennakkovaroitusatelliittijärjestelmä. Se on ohjuslaukaisujen ennakkovaroitukseen tarkoitettu kaukokartoitussatelliittijärjestelmä, joka tukee Oko-järjestelmää. Prognoz SO-M on eri ohjelma. 
Ensimmäinen Prognoz laukaistiin 8. lokakuuta 1975. Prognozit toimivat GEO-radalla. Kesällä 2008 satelliitteja oli taivaalla 16 kappaletta. Uusin laukaistiin 26. kesäkuuta 2008.
Kaksi satelliittia on aktiivisesti toimimassa, toinen on asemassa 24°W ja toinen 12°E. Varasatelliitit ovat asemissa 80°E ja 12°E.
Sanna Toivanen

Sanna Toivanen on suomalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Päivi Mikkosen rooli MTV3:n televisiosarjassa "Helppo elämä" (2009–2011), josta hän oli ehdolla Monte Carlon televisiofestivaalien parhaan eurooppalaisen naispääosan palkinnon saajaksi vuonna 2011.
Toivanen valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 2008 ja opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla vuosina 2010–2011. Toivanen on opiskellut teatterialaa myös Espanjassa. Vuonna 2011 hän näytteli lyhytelokuvassa "Palasokerimies".
Thyrane

Thyrane on Kemissä vuonna 1994 perustettu suomalainen metalliyhtye. Yhtyeen ensimmäiset julkaisut olivat tyyliltään black metallia, mutta myöhemmin yhtyeen musiikki oli raskasta industrial metallia.
Yhtye on julkaissut urallaan neljä studioalbumia, ja lopetti toimintansa kesällä 2006. Yhtye ilmoitti palaavansa takaisin Jalometalli 2016 festivaaleilla.
Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina

Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina () on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut tanskalais-ruotsalais-norjalais-suomalainen piirroselokuva. Elokuvan tuotti Per Holst Filmproduktion ja sen ohjasivat Flemming Quist Møller, Jørgen Lerdam ja Stefan Fjeldmark. Elokuva on jatko-osa vuonna 1993 ilmestyneelle "Viidakkovekara Juusolle".
Suomessa elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1997. Elokuvaa on myös esitetty televisiossa Yle TV1:llä vuosina 1998, 2000 ja 2004.
Juoni.
Viidakkovekara Juuso joutuu elokuvantuottajien vangiksi ja hänestä yritetään tehdä filmitähteä. Aluksi Juuso yrittää kaikkensa paetakseen studiolta, mutta tottuu kuitenkin pian filmitähden rooliin, sillä suoriutuessaan hyvin elokuvan kuvauksissa, hänet palkitaan herkuilla. Juuson ystävä Riitta-kettu saapuu yöllä studion pihalle ja yrittää saada Juuson pakenemaan, mutta kun Juuso kertoo tottuneensa filmitähden elämään, Riitta lähtee suuttuneena pois.
Seuraavana päivänä Juuso pakenee studiolta ja lähtee tapaamaan Riittaa. Riitta antaa Juusolle anteeksi, mutta kertoo tälle, että hänen on tehtävä pian itselleen oma pesä, sillä hänen äitinsä pesä on käymässä pieneksi koko pesueelle. Yhdessä he ryhtyvät kaivamaan pesäkoloa, mutta heidän työnsä keskeyttää pian Juuson perässä olevat elokuvantuottajat. Juuso ja Riitta pakenevat paikalta ja piiloutuvat karsinaan.
Hetken päästä Juuso ja Riitta päästävät karsinassa asuvat siat vapaaksi ja pakenevat niiden mukana läheiseen metsään. Metsässä Juuso ja Riitta tekevät Riitalle uuden pesäkolon. Talvi on kuitenkin saapumassa ja sää kylmenemässä, eikä Juuso ole tottunut moiseen. Kun hän harkitsee antautumista elokuvantuottajille, Riitta suuttuu ja lähtee pois.
Pian elokuvantuottajat löytävät Juuson ja aikovat vangita tämän jälleen, mutta poliisit saapuvat paikalle ja pidättävät elokuvaohjaajan. Juuso ja Riitta lähtevät tämän jälkeen pois kaupungista junalla.
Äänirooleissa.
Alkuperäiset ääninäyttelijät
Suomalaiset ääninäyttelijät
Aleksander Ijas

Aleksander Ijas (27. syyskuuta 1869 Loviisa – 29. joulukuuta 1914 Miandoab, Persia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut everstin arvoon kohonnut suomalainen upseeri ja diplomaatti. Hän palveli useita vuosia Venäjän konsulina Persiassa ja sai siellä surmansa ensimmäisen maailmansodan alussa.
Ijas kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1891 Varsovan liettualaisrykmentin henkivartiokaartin joukko-osastossa. Hän suoritti 1898 Venäjän ulkoministeriön kouluosaston itämaisten kielten kurssin, ja sen jälkeen hän oli diplomaattitehtävissä ensin Pamirin alueella ja sitten 11 vuoden ajan Persiassa. Persiassa Ijas oli Venäjän konsulina ensin Täbrizissä ja vuodesta 1912 "Soudz-Bulagissa".
Ijas hallitsi noin tusinan verran kieliä. Suomen, ruotsin ja venäjän lisäksi hän hallitsi saksan, ranskan, englannin, puolan, persian, azerin, kurdin ja turkin kielet. Hän jopa käänsi persian kielelle valikoiman Juhani Ahon "Lastuja".
Ijas nimitettiin 1912 Venäjän konsuliksi Persian kurdialueella sijainneeseen Soudz-Bulagiin. Sotatoimien alettua Turkkia vastaan tällä alueella lokakuun lopulla 1914 Ijas viivytti lähtöään useita viikkoja uskoen pystyvänsä läsnäolollaan rauhoittamaan paikallista kurdiväestöä. Ijas siirtyi etenevien turkkilais-kurdilaisten joukkojen tieltä Miandoabin pikkukaupunkiin. Persialaiset joukot eivät kuitenkaan saaneet hyökkääjiä pysäytetyksi siellä, vaan lähtivät perääntymään. Ijas lähti aluksi vetäytyvien persialaisten mukaan mutta palasi kahteen otteeseen takaisin kaupunkiin hakemaan asunnostaan sinne jääneitä rahojaan ja muita tärkeitä esineitä. Jälkimmäisen paluumatkan aikana Ijaksen ollessa lähellä kaupungissa ollutta asuntoaan häneen osui turkkilaisten ampuma luoti, ja hän putosi hevosen selästä.
Aluksi Ijaksen luultiin jääneen vangiksi. Hänen tavaroitaan löydettiin erään 28. tammikuuta 1915 Seivanin aseman luona käydyssä kahakassa kaatuneen turkkilaisen sotilaan taskusta. Kun venäläiset palasivat Miandoabiin alkuvuodesta 1915 onnistuneen vastahyökkäyksen jälkeen, he yrittivät selvittää Ijaksen kohtaloa. Paikallisten asukkaiden mukaan Ijas oli haudattu kaupungin lähellä virtaavan "Dzagatu"-joen rannalle, mutta tulva oli myöhemmin nähtävästi vienyt mukanaan sen rantakaistaleen, jolla Ijaksen hauta sijaitsi.
Rae Allen

Raffaella Giulia Teresa D'Abruzzo eli Rae Allen (3. heinäkuuta 1926 New York – 6. huhtikuuta 2022 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1971 Tony-palkinnon roolistaan Paul Zindelin näytelmässä "And Miss Reardon Drinks A Little". Hänellä oli kaksi aiempaa Tony-ehdokkuutta. Hän näytteli Miloš Formanin elokuvassa Taking off – otetaan hatkat (1971) ja tv-sarjoissa Sopranos ja Perhe on pahin.
Yrjö J. E. Alanen

Yrjö Jaakko Edvin Alanen (20. syyskuuta 1890 Raisio – 17. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen teologi ja Helsingin yliopiston professori.
Elämä.
Alasen vanhemmat olivat lääninrovasti Yrjö Alanen ja Helmi Maria Karsten. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912. Alanen vihittiin papiksi 1918 ja hän valmistui teologian kandidaatiksi 1930 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1932. Alanen toimi vt. pappina eri seurakunnissa vuosina 1918–1930 sekä Vaasan suomalaisen lyseon vanhempana uskonnon lehtorina 1930–1933. Alanen oli Helsingin yliopiston dosenttina 1933–1938, systemaattisen teologian professorina 1938–1948 sekä teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professorina 1948–1958. 
Alanen oli Teologisen kirjallisuuden seuran johtokunnan jäsen, Suomen kristillisen ylioppilasliiton puheenjohtaja 1934–1945 ja Kristillisten Sosialidemokraattien Liiton puheenjohtaja 1947–1960. Hän oli myös Kotimaa-lehden päätoimittajana 1944–1947.
Yrjö J. E. Alasen veli oli historiantutkija Aulis J. Alanen.
Ken’ichi Matsuyama

Ken’ichi Matsuyama (, s. 5. maaliskuuta, 1985 Mutsu, Aomori, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Ken’ichi tunnetaan mystisistä roolihahmoistaan ja parhaiten hänet tunnetaan L:änä elokuvista D"eath Note: The Last Name" (2006) ja "" (2008).
Guldbagge-palkinto

Guldbagge-palkinto on Ruotsin elokuvainstituutin ("Svenska Filminstitutet") vuosittain myöntämä elokuva-alan palkinto. Useassa sarjassa myönnettävät palkinnot annetaan edellisen vuoden parhaille ruotsalaisen elokuvan tekijöille. Guldbagge-palkintoja on jaettu vuodesta 1964 lähtien, ja palkinto kuuluu Ruotsin arvostetuimpiin elokuvapalkintoihin. Palkintojen jakotilaisuus on Guldbagge-gaala.
Itse palkinto on Karl Axel Pehrsonin suunnittelema kullattu ja emaloitu kuparinen koppakuoriaisveistos, joka painaa noin 1,2 kg.
Piitimen rata

Piitimen rata () on Ruotsin rataverkkoon kuuluva sivurataosuus -pääradalta Piitimeen ja siitä edelleen Haraholmenin satamaan, Munksundiin ja Lövholmeniin. Rataosan pituus on 55 kilometriä. Rataosa on sähköistetty, kauko-ohjattu ja varustettu automaattisella junien kulunvalvonnalla.
Rataosalla on ainoastaan tavaralliikennettä. Henkilöliikenne Piitimen ja Älvsbynin välillä lakkautettiin 1972. Rataosa varustettiin automaattisen kulunvalvonnan laitteilla vuonna 1995 yhtä aikaa kauko-ohjauksen rakentamisen ja perusparannuksen kanssa. Perusparannuksen myötä rataosalla sallitaan 25 tonnin akselipaino. Sähköistys valmistui 2004.
Veraventure

Veraventure Oy on valtion pääomasijoitusyhtiö, joka vastaa sijoituksista Oy-muotoisiin alueellisiin pääomasijoitusrahastoihin, sekä näiden rahastojen kehittämisestä. Yritys hallinnoi muun muassa Aloitusrahasto Vera Oy:ta eli Averaa (perustettu 2005), joka siemenrahoittaa alkavia innovatiivisia yrityksiä. Veraventuren päätoimipaikka on Kuopio. Tämän lisäksi sillä on sivutoimipisteet Helsingissä ja Oulussa.
Veraventure on Finnvera Oyj:n tytäryhtiö.
Reisiyhdyntä

Reisiyhdyntä on seksin muoto, jossa mies laittaa siittimensä partnerin yhteenpuristettujen reisien väliin. Reisiyhdyntää on käytetty keinona välttää raskaus ja säilyttää neitsyys.
Reisiyhdynnässä naisen kanssa siitin asetetaan reisien väliin niin ylös, että sen varsi koskettaa häpyhuulia, mutta terska on irti emättimestä.
Jotkin naiset kokevat reisiyhdynnän tuottavan vaginan penetraatiota voimakkaampaa mielihyvää.
Myös reisiyhdynnässä siemennestettä saattaa joutua emättimeen ja kondomin käyttö on tarpeen suojaamaan sukupuolitaudeilta. Liukaste voi olla tarpeen.
Cristiane

Cristiane Rozeira de Souza Silva (s. ), paremmin tunnettu taiteilijanimellä Cristiane, on brasilialainen jalkapalloilija.
Cristianen ura alkoi São Paulon paikallisjoukkueissa São Bernardossa ja Juventusissa. Hänet valittiin alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen jo 15-vuotiaana. Naisten maajoukkueeseen Cristiane nousi vuonna 2003. Hänet valittiin mukaan myös 2003 MM-kilpailuihin, joissa hän pääsi jokaisessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle. Varsinaisen läpimurtonsa kansainvälisillä kentillä Cristiane teki Ateenan olympialaisissa seuraavana kesänä. Brasilia eteni finaaliin ja Cristiane oli turnauksen paras maalintekijä yhdessä Birgit Prinzin kanssa.
Helmikuussa 2005 Cristiane siirtyi saksalaiseen 1. FFC Turbine Potsdamin. Turbine Potsdam voitti seuraavalla kaudella Bundesliigan mestaruuden, mutta Cristianella oli vaikeuksia sopeutua saksalaiseen pelityyliin. Kesällä 2006 hän siirtyi kilpailevaan VfL Wolfsburgiin, mutta ei yhden kauden jälkeen enää jatkanut seurassa. Cristiane palasi Brasiliaan ja liittyi São Joséen.
Vuoden 2007 MM-kilpailuissa Cristiane oli Brasilian toiseksi paras maalintekijä ja hänet valittiin kisojen kolmanneksi parhaaksi pelaajaksi. Brasilia sijoittui kisoissa toiseksi. Helmikuussa 2008 Cristiane palasi Eurooppaan, Ruotsin Damallsvenskanin Linköpings FC:hen viideksi kuukaudeksi. Pekingin olympialaisissa Brasilia sijoittui jälleen toiseksi, ja Cristiane oli jälleen kisojen paras maalintekijä. Olympialaisten jälkeen hän palasi takaisin Brasiliaan Corinthiansiin.
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Cristiane teki alkulohkossa kolme maalia Jamaikaa vastaan ja yhden Australiaa vastaan. Hän oli Brasilian paras maalintekijä ja pelasi Brasilian kaikissa neljässä ottelussa avauskokoonpanossa.
Cristiane on sijoittunut Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä kolmanneksi 2007 ja 2008.
Gotlannin allas

Gotlannin allas tai Gotlanninmeri on Itämeren laaja keskusallas Ruotsin ja Baltian maiden välissä. Se jaetaan kaikkiaan neljään altaaseen: itäiseen, läntiseen ja pohjoiseen Gotlannin altaaseen sekä Gdańskinlahteen.
Gotlannin altaan kolme osaa ympäröivät Ruotsille kuuluvaa Gotlannin saarta:
Disaster Movie

Disaster Movie on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuva parodioi muun muassa elokuvia "Iron Man", "The Incredible Hulk", "Lumottu", "Hancock", "Alvin ja pikkuoravat", "Sex and the City – Sinkkuelämää" ja "Kung Fu Panda". 
Vastaanotto.
"Disaster Movie" sai lähestulkoon pelkästään negatiivisia arvosteluja. Rotten Tomatoes -sivuston 100 huonoimman 2000-luvun elokuvan listalla "Disaster Movie" on sijalla 22. Metacritic antoi elokuvalle vain 15 % sadasta ja The Times-lehti nimesi elokuvan vuoden 2009 huonoimmaksi. Elokuva on ensimmäisenä Internet movie databasen 100 huonoimman elokuvan listalla.
Uuvanakasvit

Uuvanakasvit (Diapensiaceae) on Ericales-lahkoon kuuluva pieni kasviheimo, jossa on vain muutamia sukuja ja niissä muutamia lajeja.
Uuvanakasvit ovat viileillä tai kylmillä alueilla kasvavia talvivihantia varpuja, jotka muodostavat patjamaisia kasvustoja. Uuvanakasvien kukissa on kolme suojuslehteä, ja teriö sekä verhiö ovat molemmat viisilehtiset. Uuvanakasveilla on viisi hedettä ja emin sikiäin on kolmilokeroinen.
Uuvanakasvien heimon ainut Suomessa luonnonvaraisena kasvava laji on lapinuuvana eli uuvana ("Diapensia lapponica").
Mähkä

Mähkä eli lettomähkä ("Selaginella selaginoides") on mähkäkasvien heimoon kuuluva pienikokoinen kellanvihreä erilaisitiöinen sanikkainen.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen, sammalmaisen vaikutelman antava mähkä kasvaa 3–10 cm korkeaksi. Itiötähkättömät haarat ovat 2–3 cm pitkiä ja suikertelevat vaakasuorassa maanmyötäisesti. Tähkälliset haarat ovat pystyjä ja 3–10 cm pitkiä. Neljänä rivinä olevat lehdet ovat 1–3 mm pitkiä, kapeanpuikeita, harvaan hammaslaitaisia ja pehmeitä. Itiötähkät ovat yksittäin haarojen kärjissä. Itiölehdet ovat kapeanpuikeita ja kellertäviä. Tähkän alaosassa ovat isoitiöpesäkkeet ja yläosassa pikkuitiöpesäkkeet. Itiöpesäkkeet sijaitsevat lehtihangoissa. Mähkä itiöi Suomessa heinä-syyskuussa. Alkeisvarsikko on kaksikotinen, lehtivihreätön ja hyvin pieni. Se jää osittain tai kokonaan itiön seinän sisään.
Levinneisyys.
Mähkää tavataan pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosissa ja vuoristoalueilla. Euroopassa sitä kasvaa Britteinsaarten pohjoisosissa, Alpeilla, Karpaateilla, Kaukasuksella, Pyreneillä, Islannissa, suurimmassa osassa Fennoskandiaa sekä Pohjois-Venäjällä. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian pohjoisosien Alaskaan sekä Kanadan ja Yhdysvaltojen havumetsävyöhykkeelle. Keski- ja Itä-Euroopasta mähkästä tunnetaan lukuisia fossiililöytöjä.
Suomessa mähkää kasvaa jokseenkin yleisenä Kainuussa, Pohjois-Pohjanmaalla ja Lapissa. Harvinaisempana sitä tavataan Keski- ja Itä-Suomen pohjoisosissa sekä Ahvenanmaalla. Maan eteläosista laji on monin paikoin hävinnyt, muun muassa Etelä-Karjalasta, Satakunnasta ja Etelä-Hämeestä.
Elinympäristö.
Mähkä kasvaa letoilla, lettorämeillä, lettokorvissa, tihkupinnoilla, puronvarsissa, rannoilla sekä rehevillä tunturikankailla ja -niityillä. Joskus lajia tapaa myös niittytöyräillä ja pientareilla. Laji on kalkinsuosija. Suomessa mähkä on monin paikoin hävinnyt soiden kuivattamisen myötä.
Tony Jaa

Tony Jaa (oik. Japanom Yeerum; s. 5. helmikuuta 1976 Surin, Thaimaa) on thaimaalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan toimintaelokuvista "Ong-bak" (2003) ja "The Protector" (2005).
Elokuvaura.
Sijaisnäyttelijänä.
Tony Jaa aloitti elokuvissa esiintymisen aluksi sijaisnäyttelijänä. Hän työskenteli pitkään ohjaaja ja näyttelijä Panna Rittikrain Muay Thai Stunt -ryhmässä, joka oli erikoistunut tekemään erinäisiä stuntteja elokuviin ja televisiosarjoihin. Jaa oli muun muassa Sammo Hungin sijaisnäyttelijänä energiajuomamainoksessa, jossa hänet vaadittiin tekemään voltin norsun selkään syöksyhampaan kautta. Jaa esiintyi myös Robin Shoun sijasnäyttelijänä elokuvassa "Mortal Kombat 2 – hävitys".
Näyttelijänä.
Jaa teki 1990-luvulla pääosin sivurooleja thaimaalaisissa toimintaelokuvissa. Sittemmin yhdessä ystävänsä Panna Rittikrain kanssa kaksikko kiinnostui tekemään muay boraniin liittyvää elokuvaa. Jaa harjoitteli neljä vuotta kyseistä kamppailulajia, joka on thainyrkkeilyn edeltäjä. Lopulta kaksikko teki lyhyen esittelyvideon, jota he esittelivät elokuvatuottajille. Lopulta tuottaja-ohjaaja Prachya Pinkaew kiinnostui ideasta ja työsti kaksikon kanssa elokuvan "Ong-bak" (2003). Se oli Tony Jaan ensimmäinen pääosarooli, ja elokuvasti tuli heti menestys Aasiassa. Kaksi vuotta elokuvan julkaisusta Pinkaew ohjasi myös Jaan seuraavan elokuvan "The Protector", jossa Jaan esittämä hahmo yrittää saada takaisin varastetun norsunsa.
Maaliskuussa 2006 Jaa ilmoitti tekevänsä jatko-osan "Ong-bakille" nimeltään "Ong-bak 2". Elokuva julkaistiin lopulta joulukuussa 2008. Elokuva sai hyvän vastaanoton Thaimaassa ja tuotti sen vuoden elokuvista eniten ja oli myös tuottavampi kuin Jaan edellinen elokuva "The Protector". Jaa teki elokuvien välissä cameo-roolit elokuvissa "The Bodyguard" ja "The Bodyguard 2". Lopulta 2010 julkaistiin Ong-bak-elokuvasarjan kolmas osa "Ong-bak 3". Thaimaassa elokuva oli yksi tuottavimmista elokuvista kyseisenä vuotena. Se ei kuitenkaan loppujen lopuksi ollut taloudellinen menestys edelliseen osaan verrattuna. Elokuva sai myös pääosin länsimaissa negatiivisia arvioita. Kriitikoiden mielestä elokuva keskittyi liikaa buddhalaiseen filosofiaan toiminnan sijaan. Myöskään elokuvan käsikirjoitus ei ollut paras mahdollinen.
Muutama viikko "Ong-bak 3:n" ensi-illan jälkeen 28. toukokuuta 2010 Tony Jaan kerrottiin ryhtyneen buddhalaiseksi munkiksi Surinin temppeliin Thaimaassa. Hän kuitenkin jätti temppelin muutaman vuoden jälkeen ja palasi takaisin näyttelemisen pariin. Lokakuussa 2013 julkaistiin "The Protector 2," jossa Jaan roolihahmo jatkoi norsunsa pelastamista. Ennen elokuvan ensi-iltaa ilmoitettiin myös Jaan osallistumisesta elokuvan "Fast &amp; Furious 7" kuvauksiin.
Yksityiselämä.
Tony Jaa meni naimisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä Piyarat Chotiwattananontin kanssa 3.5.2012. Pariskunnalla on kaksi tytärtä.