tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kesken jäänyt elämä

Kesken jäänyt elämä () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Lasse Hallström. Elokuvan pääosassa esiintyvät Robert Redford, Jennifer Lopez, Morgan Freeman ja Becca Gardner. Elokuva perustuu Mark Spraggin samannimiseen romaaniin. 
Juoni.
Jean Gilkyson ja hänen 11-vuotias tyttärensä Griff pakenevat Garya, Jeanin väkivaltaista miesystävää. Olosuhteiden pakossa Jean vie tyttärensä Wyomingiin tämän Einar-isoisänsä luokse. Einar aikoo aluksi kieltäytyä ottamasta Jeania luokseen, sillä hän on katkeroitunut poikansa Griffinin kuolemasta ja syyttää siitä Jeania, joka ajoi autoa sinä yönä, kun kohtalokas auto-onnettomuus sattui. Einar asuu maatilalla kahdestaan työtoverinsa Mitchin kanssa. Mitch oli vuosi aikaisemmin yrittänyt pelastaa karhun kynsiin joutunutta vasikkaa ja – osittain siksi, että Einar oli humalassa eikä kyennyt nopeasti apuun – joutunut itse karhun raatelemaksi. Haavoittunut Mitch kykenee kävelemään vain kainalosauvoilla ja vaatii kipuihinsa päivittäisiä morfiiniannoksia. Kun karhu jälleen eksyy maatilalle, Einar aikoo ampua sen, mutta seriffi Crane Curtis apulaisineen vangitsee karhun ja kuljettaa eläintarhaan.
Jean saa töitä paikallisesta kahvilasta ja alkaa lähentyä Cranen kanssa. Griff suhtautuu seriffiin epäluuloisesti, sillä Jeanin kaikki seurustelukumppanit ovat olleet väkivaltaisia. Gary saapuu kaupunkiin etsimään Jeania, mutta Einar uhkailee miestä ja karkottaa tämän kaupungista. Einar vaatii Jeania kertomaan, kuinka Griffin kuoli. Jean paljastaa, että hän ja Griffin heittivät kolikkoa, jonka tuloksena Jean päätyi ajamaan ja lopulta hän nukahti kesken ajon. Auto kierähti ympäri kuusi kertaa, ja vaikka Griffin menehtyi, Jean selvisi ja sairaalassa hän sai tietää olevansa raskaana. Einar käskee Jeania muuttamaan pois. Jean siirtyy tyttärensä kanssa kaupunkiin, mutta Giff, joka kaipaa elämäänsä isähahmoa ja on alkanut rakastaa isoisäänsä, palaa maatilalle. Griff saa isoisänsä sydämen pehmitettyä ja pian Einar ymmärtää, että hänen on parasta jatkaa elämää nauttien siitä, mitä hänellä on jäljellä.
Mitch sanoo, että Einarin on vapautettava karhu eläintarhasta. Einar ja Griff pyrkivät houkuttelemaan karhun Einarin auton lavalle rakennettuun häkkiin, mutta Griff painaa vahingossa kaasua ja vapauttaa karhun Einarin kimppuun. Hermostunut karhu huitaisee Einaria ja pakenee maatilalle, jossa karhu kohtaa Mitchin. Mitch ei aio luovuttaa taistelutta, ja viime hetkellä karhu perääntyy ja palaa metsään.
Einar on sairaalassa, ja sinä iltana tapahtuneen virheen kautta hän ymmärtää, miltä Jeanista tuntuu olla syyllisenä auto-onnettomuuteen. Einar antaa anteeksi Jeanille ja kutsuu tämän takaisin maatilalle. Gary tunkeutuu maatilalle ja väkivaltaisesti vaatii Jeania ja Griffiä tulemaan mukaansa. Einar pahoinpitelee Garyn ja tuhoaa tämän auton, ja mies lähtee kaupungista linja-autolla. Einar kutsuu Cranen luokseen lounaalle.
Tuotanto.
Vaikka elokuva sijoittuu Wyomingiin, kohtaukset kuvattiin Ashcroftissa, Savonassa ja Kamloopsissa. Elokuva tuli tuntemattomasta syystä ensi-iltaan vasta kaksi vuotta valmistumisensa jälkeen.
H-II Transfer Vehicle

H-II Transfer Vehicle (HTV) on japanilainen miehittämätön avaruusalus, jolla huolletaan kansainvälistä avaruusasemaa. Pääasiassa se on tarkoitettu japanilaisen Kibō-moduulin huoltoon, mutta alus toimittaa tarvikkeita myös koko avaruusaseman tarpeisiin. NASDA, yksi JAXAn edeltäjistä aloitti aluksen suunnittelun 1990-luvun alkupuolella. Ensimmäinen HTV-alus laukaistiin syyskuussa 2009 H-IIB-kantoraketilla.
Rakenne.
HTV on kooltaan hieman eurooppalaista ATV-alusta pienempi, mutta venäläistä Progress-alusta suurempi. Se on kuitenkin näitä yksinkertaisempi. HTV ei telakoidu automaattisesti vaan se ohjataan lähelle asemaa, josta aseman miehistö siirtää sen robottikädellä telakointiporttiin. Siinä ei ole avaantuvia aurinkopaneeleita vaan ne ovat kiinteästi aluksen ympärillä. Alus ei kykene laskeutumaan vaan se ohjataan lennon päätteeksi palamaan ilmakehässä.
HTV:n rahti on noin 6 000 kg. Alus kykenee kuljettamaan noin 7 600 kg kuorman, mutta käytännössä aluksen paineistamattoman ja paineistetun osan väliseinät rajoittavat rahtimäärää. Versio, jossa koko 9,2 metriä pitkä rahtitila saadaan avoimeksi tilaksi on suunnitteilla. 
HTV telakoituu Harmony-moduuliin ja sen oviaukko on samankokoinen kuin avaruussukkulassa 1,2 x 1,2 m. Aluksen paineistamattomassa osiossa on palletti, jota voidaan siirrellä ISS:n robottikäsivarsilla. 
Laukaisut.
Ensimmäinen HTV laukaistiin 10. syyskuuta 2009. Se telakoitiin asemaan 17. syyskuuta ja irrotettiin lokakuun alkupuolella. Alus ohjattiin lasketumaan ilmakehään Tyynen valtameren yläpuolella, jossa alus sai laskeutuessaan palaa ilman riskiä, että mahdollisesti maahan asti pääsevät osat aiheuttaisivat vaaraa väestölle.
Boris Rotenberg (jalkapalloilija)

Boris Rotenberg (, s. 19. toukokuuta 1986 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäjänjuutalainen entinen jalkapalloilija, jolla on Suomen ja Venäjän kansalaisuus. Rotenberg on pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti viimeiseksi Venäjän valioliigassa pelaavaa Lokomotivia.
Hän kuuluu Rotenbergien sukuun. Hänen isänsä on miljardööri Boris Rotenberg, joka on tutustunut ja toiminut sparraajana presidentti Putinille mm. judoyhdistyksen kautta. Hänen veljensä on liikemies Roman Rotenberg.
Ura.
Rotenberg asui Suomessa vuodet 1991–2004 ja edusti juniorina Helsingin Ponnistusta, Helsingin Jalkapalloklubia ja FC Jokereita. Kaudella 2003 hän kuului Jokereiden edustusjoukkueeseen, mutta ei debytoinut Veikkausliigassa. Kaudet 2004–2005 hän edusti HJK:n reservijoukkuetta Klubi 04:ää. Juniorivuosinaan Rotenberg pelasi myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Rotenberg palasi Pietariin yliopisto-opintojensa vuoksi, ja päätyi jatkamaan jalkapallouraansa paikallisen pääsarjaseuran Zenitin kakkosjoukkueessa. Sittemmin hän pelasi lainalla useissa muissa seuroissa. Hän debytoi Venäjän valioliigassa Šinnikin riveissä 12. heinäkuuta 2008 ottelussa Krylja Sovetovia vastaan. Kaudella 2009 hän teki läpimurtonsa Himkissä.
Heinäkuussa 2008 Israelin Ligat ha'Alin Hapoel Petah Tikva osoitti kiinnostusta Rotenbergia kohtaan. Juutalaisuutensa takia Rotenbergia ei pidetty ulkomaalaisena Israelissa.
Helmikuussa 2011 Rotenberg siirtyi vapaana pelaajana Dynamo Moskovaan, jonka kanssa hän teki 2,5-vuotisen sopimuksen.
Vuodesta 2016 alkaen Rotenberg on edustannut Lokomotiv Moskovaa. Vuonna 2018 hän voitti Venäjän jalkapalloliigan. Hän päätti pelaajauransa kauden 2021-22 jälkeen.
Jevgeni Levinson

Jevgeni Adolfovitš Levinson (, 19. lokakuuta 1894 Odessa – 21. maaliskuuta 1968 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti.
Jevgeni Levinson valmistui vuonna 1927 taideteknisestä korkeakoulusta (VHUTEIN). Vuosina 1932–1945 hän toimi Leningradin rakennusinsinööri-instituutin (LISI) ja vuosina 1945–1968 Repinille nimetyn maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin instituutin (IŽSA) opettajana (vuodesta 1947 lähtien professorina).
Levinsonin suunnittelemat rakennukset edustavat myöhäistä konstruktivismia, Stalinin ajan klassismia ja 1950–1960-lukujen funktionalismia. Hänen töitään Pietarissa ovat mm. Lensovetin kulttuuripalatsi (1930–1936), Lensovetin asuintalo (1931–1934), Kevyen teollisuuden talo Voznesenski-prospektilla (1931–1934), Petrovskaja-rantakadun asuintalo (1935–1940), Nevan piirineuvoston rakennus (1937–1940) sekä Štšemilovkan (1937–1940, 1958–1964) ja Moskovski-prospektin (1937–1946) asuinkorttelit. Toisen maailmansodan jälkeen Levinson osallistui Puškinin ja Pavlovskin jälleenrakennukseen. Vuonna 1951 hän sai Stalin-palkinnon Andrei Grušken kanssa suunnittelemastaan Puškinin rautatieasemasta. Levinsonin käsialaa ovat myös Avtovon metroaseman erikoiset lasipylväät. Arkkitehti osallistui Piskarjovkan hautausmaan muistoalueen suunnitteluun (1960). Hänen myöhäisvaiheen teoksiaan ovat Nevski-kulttuuripalatsi Obuhovskoi Oborony -prospektilla, Kamennoostrovski-prospektin Muotitalo (molemmat 1963–1968) sekä Sovetskaja-hotellin ensimmäinen vaihe (1968).
Vuosina 1931–1968 Levinson asui ja työskenteli Aleksandr Sokolovin kanssa suunnittelemassaan Neuvostokaupan työntekijöiden osuuskuntatalossa (Kamennoostrovski-prospekti 55). Rakennuksen seinässä on arkkitehdista kertova muistolaatta.
Viitana

Viitana (; ) on kylä Karjalan tasavallan Prääsän piirin Tšalnan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suojujoen rannalla 24 kilometriä Petroskoista luoteeseen. Kylässä on 325 vakituista asukasta (vuonna 2012). Sen ohi kulkee Petroskoin ja Suojärven välinen maantie ja rautatie.
Viitana mainitaan ensimmäisen kerran 1400–1500-lukujen verokirjoissa. Nimi perustunee karjalankieliseen sanaliittoon "viidoin al" eli ’kuusikon alla’. "Viidoi" merkitsee karjalaksi ’nuorta tiheää kuusimetsikköä’. Kyläryhmään kuuluu viisi osaa: "Pogoste" eli ’pogosta’, sitä vastapäätä Suojujoen toisella puolella sijaitseva "Üliči" (venäjäksi "Antuševskaja"), "Alaižagd’" eli ’alapää’ (ven. "Nižnije Vidany"), "Üläižagd’" eli ’yläpää’ (ven. "Kuzminskaja") ja "Viäčurd’e" (ven. "Vjatšurga" tai "Vjatšerga").
Viitanan kanta-asukkaat ovat karjalaisiin kuuluvia lyydiläisiä. Kylä sijaitsee karjalan- ja venäjänkielisen alueen rajalla. Karjalaiset ja venäläiset ovat olleet läheisissä kanssakäymisissä aina Petroskoin perustamisesta lähtien. Vuonna 1926 Viitanan 737 asukkaasta 682 oli karjalaisia.
Toisen maailmansodan jälkeen neljän kilometrin päähän kylästä perustettiin Tšalnan metsätyöläistaajama, joka toi seudulle runsaasti venäläisiä, suomalaisia ja valkovenäläisiä. Vielä 1970-luvulla vanhukset ja osin keski-ikäisetkin viitanalaiset puhuivat keskenään kotimurrettaan, mutta nykyään kylässä on enää muutamia karjalan kielen taitajia. Kieltä on yritetty elvyttää kesäjuhlien, kansankuoron ja päiväkodissa järjestetyn opetuksen avulla, mutta toistaiseksi ne eivät ole tuottaneet kouriintuntuvia tuloksia.
Viime vuosikymmeninä myös kylän katukuva on muuttunut. Vanhan kerhotalon (entisen kirkon) lähelle rakennettiin 1960–1970-luvuilla muutamia kaksikerroksia kivitaloja. Autioituneita maalaistaloja on myyty kesämökeiksi tai ne ovat rappeutumassa. Kylän palveluihin kuuluu pieni kauppa ja päiväkoti. Ränsistynyt koulurakennus purettiin tarpeettomana perestroikan jälkeen ja harvat oppilaat käyvät koulua Tšalnassa. Kuusikossa sijainnutta Pyhän Nikolaoksen tsasounaa yritetään rakentaa uudelleen.
Molukkienkuningaskaija

Molukkienkuningaskaija ("Alisterus amboinensis") on keskikokoinen indonesialainen kaijalaji. Se kuuluu kuningaskaijojen sukuun.
Koko ja ulkonäkö.
Molukkienkuningaskaijan pituus on noin 35 cm ja paino 145–163 g. Aikuisen linnun pää ja alapuoli ovat punaiset, siivet vihertävät, siipien pienet peitinhöyhenet, hartiat, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet purppuransiniset, ja pyrstö musta. Nokka on tummanharmaa ja ylänokan tyvi on oranssi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on hartioista vihreä, sen nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.
Lajista tunnetaan kuusi alalajia: "amboinensis", "buruensis", "dorsalis", "hypophonius", "sulaensis" ja "versicolor".
Esiintyminen.
Molukkienkuningaskaija elää Indonesian itäisessä saaristossa Pelengin ja Sulan saarilla ja siitä itään olevilla saarilla sekä Länsi-Uusi-Guinean itäosassa 50 000–100 000 neliökilometriä laajalla alueella. Populaatio on kooltaan noin 60 000 yksilöä. Lajin uhkana ovat laiton lemmikkieläinpyynti ja metsien hakkuut.
Elinympäristö.
Kaijat elävät sademetsissä, puutarhoissa ja istutuksilla aina kahden kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Luonnossa pesä on puun kolossa tai onkalossa. Vankeudessa naaras on muninut kaksi munaa ja hautonut niitä 19 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä yhdeksän viikon ikäisinä.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, marjoista ja silmuista.
Papuankuningaskaija

Papuankuningaskaija ("Alisterus chloropterus") on keskikokoinen oseanialainen kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 36 cm ja paino 138–190 g. Aikuisen koiraan pää, niska, yläselkä ja alapuoli ovat punaiset, siivet vihreät, alaselkä, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet malvansiniset ja pyrstö musta. Naaraan pää, selkä ja siivet ovat himmeän vihreät, kurkun ja rinnan höyhenet ovat oliivinvihreät ja punaruskeareunaiset ja pyrstö on vihreä, mustakärkinen. Nokka on tummanharmaa ja ylänokan tyvi on koiraalla oranssi, naaraalla ruskeampi, iiris oranssi ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on kuten naaras mutta rinnan höyhenissä ei ole punaruskeita reunoja, sen nokka on mustanruskea ja iiris ruskea.
Lajista tunnetaan kolme alalajia: "chloropterus", "callopterus" ja "moszkowskii".
Esiintyminen.
Papuankuningaskaija elää Papua-Uudessa-Guineassa ja Länsi-Uuden-Guinean itäosissa 50 000–100 000 neliökilometriä laajalla alueella. Populaatio on kooltaan noin 70 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Kaijat elävät tiheissä metsissä, puutarhoissa ja istutuksilla aina 2,6 kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti, mutta pesä on todennäköisesti puun kolossa tai onkalossa. Vankeudessa naaras on muninut kolme tai neljä munaa ja hautonut niitä kolme viikkoa.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu siemenistä, hedelmistä, pähkinöistä, marjoista, silmuista, kukinnoista ja mahdollisesti hyönteisistä ja niiden toukista.
Michael Yon

Michael Yon (s. 1964) on yhdysvaltalainen kirjailija, freelancer-toimittaja ja bloginpitäjä. Hän palveli Vihreissä bareteissa 1980-luvun alussa ja siirtyi toimittajaksi 1990-luvun puolivälissä. The New York Timesin mukaan hän on toiminut Irakissa taistelevien yksiköiden mukana kauemmin kuin kukaan muu journalisti. Hänen kolumnejaan on ilmestynyt New York Postissa.
Vuonna 2005 Yon otti kuvan majuri Mark Biegeristä pitämässä sylissään irakilaista tyttöä, joka oli haavoittunut autopommi-iskussa. Time-lehden verkkosivuilla lukijat valitsivat sen vuoden 2005 valokuvaksi.
Samuel Maoz

Samuel Maoz (s. 1962 Tel Aviv, Israel) on israelilainen elokuvaohjaaja. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa "Libanon" on saanut Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen leijonan ja kotimaassaan se on ehdokkaana useassa sarjassa Ophir-palkinnon saajaksi.
Maos on opiskellut elokuva-alaa Tel Avivissa Beit-Tzvi -elokuvakoulussa. Hän on ollut tuotannon suunnittelijana sekä elokuvayhtiöissä että televisiossa ja ohjannut dokumentteja, televisiosarjoja ja teatterinäytelmiä.
Iso-Urtti

Iso-Urtti on Päijänteen niemi Jyväskylässä, Keljonkankaan kaupunginosassa. Sen länsipuolella on Keljonlahden Urtinpohja ja itäpuolella Vähä-Urtti. Niemen tyven eli Urtinkannan poikki kulkee Jyväskylän ja Muuramen raja.
Seutukaavassa Iso-Urtti on virkistysaluetta. Alue liitettiin Jyväskylän maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1965.
Luontoarvoja.
Niemellä on kolme kaupungin määrittelemää huomattavaa luontokohdetta. Keskiosassa sijaitseva Urtinvuori on noin 50 metriä Päijänteen pinnasta kohoava mäki, jossa kasvaa karua, paikoin 150-vuotiasta mäntymetsää. Urtinvuoren pohjoispuolella on lehtomaista kuusta ja koivua kasvavaa kangasta, jonka kasvistoon kuuluu ainakin koiranheisi ja valkolehdokki. Urtinvuoresta idempänä Päijänteen rannalla sekä etäämpänä pienellä nimettömällä saarella on vesilinnuille suotuisaa rantaniittyä. Kolmas kohde on hieskoivu- ja leppävaltainen lehto, joka sijaitsee niemen pohjoispäässä.
Historiaa.
Niemen eteläosassa on Urtin talosta 50 metrin päässä kiinteä kiviröykkiön muotoinen muinaisjäännös, jonka merkityksestä ei ole tietoa, sillä sitä ei ole tutkittu.
1980-luvun lopussa Iso-Urtti aiottiin rakentaa asuinalueeksi, mutta kaupunki hylkäsi Keski-Suomen Säästöpankin laatiman kaavasuunnitelman, sillä kunnallistekniikan toteuttaminen alueella olisi käynyt liian kalliiksi. Myöhemminkin rakennuttamista on harkittu.
Ophir

Ophir-palkinto () on merkittävin Israelissa myönnetty elokuva-alan palkinto. Se on saanut nimensä näyttelijä Shaike Ophirin mukaan ja on myönnetty ensimmäisen kerran vuonna 1982. Palkinnot eri sarjoissa myöntää Israelin elokuva- ja televisioakatemia.
Ensimmäinen Ophir-palkinto myönnettiin ohjaaja Shimon Dotanille elokuvasta "Tzlila Chozeret", ja vuodesta 1990 palkinto on myönnetty vuosittain. Parhaan elokuvan palkinnon saanut elokuva edustaa Israelia Yhdysvalloissa valittaessa parasta ulkomaista elokuvaa Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuvat "Aviva My Love" ja "The Band's Visit" eivät kuitenkaan edustaneet Israelia.
Eniten Ophir-palkintoja on saanut "Nina's Tragedies", jolle niitä myönnettiin 11. Assi Dayan on saanut palkinnon kahdeksan kertaa ja on palkittu ohjaajana, käsikirjoittajana ja näyttelijänä.
Cristian Darío Álvarez

Cristian Darío Álvarez (s. 13. marraskuuta 1985 General Lagos, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa.
Ura.
Álvarez on Rosario Central junioriakatemian kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 23. helmikuuta 2006 Copa Libertadoresin ottelussa paraguaylaista Cerro Porteñoa vastaan. Tämän jälkeen hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi.
Vuonna 2008 Álvarez siirtyi barcelonalaisseura Espanyoliin.
Remember the Time

Remember the Time on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin toinen vuoden 1991 albumilta Dangerous julkaistu single. Se julkaistiin maaliskuussa 1992. Kappaleen on sanoittanut Jackson itse sekä Bernard Belle ja Teddy Riley. Kappaleen tuottamisesta vastasivat Jackson ja Riley. Kappaleelle tehdyllä musiikkivideolla esiintyvät muun muassa The Pharcyde ja Tom Lister, Jr. sekä näyttelijä Eddie Murphy, näyttelijä Iman ja koripalloilija Magic Johnson.
Kappaleet.
Visionary single
Neill Blomkamp

Neill Blomkamp (s. 17. syyskuuta 1979 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen, Vancouverissa asuva elokuvien ja mainosfilmien ohjaaja.
Blomkamp aloitti 16-vuotiaana animaattorina Etelä-Afrikassa, kunnes muutti perheensä mukana Vancouveriin kaksi vuotta myöhemmin. Vancouverissa hän pääsi Vancouver Film Schooliin. 2000-luvulla Blomkamp työskenteli runsaasti muun muassa visuaalisten tehosteiden parissa. Lisäksi hän ohjasi mainoksia muun muassa Nikelle ja Citroënille.
Vuonna 2007 Blomkamp ohjasi "Landfall"-lyhytelokuvien sarjan, joka sijoittui "Halo"-videopelien ympäristöihin. Toinen kolmesta jaksosta palkittiin Cannesissa 2008. Hyvästä vastaanotosta seurasi myös ensimmäinen täyspitkän elokuvan ohjaustyö, kun Peter Jackson päätti tuottaa "District 9" -elokuvan perustuen Blomkampin tiimin "Alive in Joburg" -lyhytelokuvaan. Blomkampin ohjaaman ja hyvät arvostelut saaneen "District 9":n ensi-ilta oli vuonna 2009. Blomkamp on ohjannut myös tieteiselokuvat "Elysium" (2013) ja "Chappie" (2015).
Koivurousku

Koivurousku ("Lactarius resimus") on Suomessa melko harvalukuinen rousku, joka on myös ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö.
Koivurousku on haurasmaltoinen ja juustomaisesti lohkeava. Sen suppilomainen, valkea lakki on kooltaan 8-15 senttiä. Lakki on pinnaltaan tahmea ja vyöhykkeetön, mutta vanhemmiten siihen muodostuu kellertäviä laikkuja. Lakin reuna kiertyy sisäänpäin ja siinä on nukkainen pinta. Vanhemmiten reuna ohenee ja nukkaisuus häviää. Sienen johteiset heltat ovat tiheässä ja ne ovat väriltään valkoiset. Myös lajin ontto jalka on valkoinen. Maitiaisneste on aluksi väriltään valkoista, mutta joutuessaan ilman kanssa tekemisiin se muuttuu rikinkeltaiseksi.
Samankaltaiset lajit.
Useat melko suurikokoiset rouskulajit ovat väriltään ja maitiaisnesteeltään samankaltaisia. Ne ovat kuitenkin kaikki syötäviä esikäsittelyn jälkeen.
Kasvuaika ja -paikka.
Koivurouskua tavataan koivusekametsissä, Suomessa aina Napapiirille asti. Sieni on useimmiten harvalukuinen, mutta kanta voi olla tiettyinä vuosina runsaskin.
Käyttö ravinnoksi.
Koivurousku pitää esikäsitellä keittämällä runsaassa vedessä. Käsittelyn jälkeen koivurousku ja sen edellä mainitut lähilajit voidaan käyttää suolasieninä.
In the Closet

In the Closet on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kolmas vuoden 1991 albumilta Dangerous julkaistu single. Se julkaistiin toukokuussa 1992. Kappaleen sanoittivat sekä tuottivat Jackson itse ja Teddy Riley. Kappaleelle tehdyllä musiikkivideolla esiintyy supermalli ja näyttelijä Naomi Campbell.
Kappaleet.
Visionary single
Miksaukset.
Tommy Musto -miksaukset
Frankie Knuckles -miksaukset
Muut miksaukset
Sukasmalurit

Sukasmalurit (Dasyornithidae) on Australiassa tavattava varpuslintuheimo.
Sukasmalurit ovat kooltaan 17–27 cm pitkiä, enimmäkseen harmaan ja ruskeankirjavia, pitkäpyrstöisiä, enimmäkseen maassa liikkuvia lintuja. Ne elävät huomaamattomina mantereen rannikkoalueilla metsien alikasvoksessa, pensaikoissa ja nummilla, ja ilmaisevat itsensä yleensä vain omintakeisella laulullaan. Niiden ravinto koostuu hyönteisistä ja muista pienistä selkärangattomista sekä siemenistä ja medestä. Pesä on matalalla kasvillisuudessa ja naaras munii tavallisesti kaksi munaa, joita haudotaan 16–21 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 18–21 päivää vanhoina.
Heimossa on vain yksi suku, sukasmalurit, johon kuuluu kolme lajia:
Giorgi Avališvili

Giorgi Avališvili (, 1769–1850) oli georgialainen diplomaatti, kirjailija ja yksi georgialaisen teatterin perustajaisistä. 
Avališvili syntyi itägeorgialaiseen, Kakhetin kuningaskunnasta kotoisin olevaan aatelissukuun ja sai koulutuksensa Venäjän keisarikunnassa. Venäjän ja Georgian välisen Georgijevskin sopimuksen jälkeen hän toimi georgialaisten kuninkaiden Erekle II:n ja Giorgi XII:n lähettiläänä Pietariin vuosina 1784–1801.
Avališvili matkusti Lähi-idässä vuosina 1819–1820 ja kirjoitti arvokkaan ja pitkän matkakertomuksen. Valtaosa hänen muusta kirjallisesta tuotannostaan on kadonnut. Avališvili käänsi myös runsaasti venäläistä ja länsieurooppalaista kirjallisuutta. Hän osallistui ensimmäisen georgialaisen kansallisen teatterin perustamiseen Erekle II:n hovissa Tbilisissä vuonna 1791, ja häntä pidetään myös ensimmäisen omaperäisen georgialaisen näytelmän "Kuningas Teimuraz" kirjoittajana. Vain tekijän laatima esipuhe on säilynyt.
Singha

Singha () on thaimaalainen olut, joka on ollut panijansa Boon Rawd Breweryn () premium-tuote ja lippulaiva yhtiön perustamisesta vuonna 1933 lähtien. Viisi tilavuusprosenttia alkoholia sisältävä lager on suosittu sekä Thaimaassa että sen ulkopuolella. Lisäksi on olemassa Singha Light -versio, jonka alkoholipitoisuus on 3,5 tilavuusprosenttia. "Singha" on johdettu sanskritin myyttistä leijonaa tarkoittavasta sanasta. Alkuperämaassaan se äännetään (olutta tarkoittavalla etuliitteellä) 'bia sing'.
Historia.
Singha-oluen historia on pitkälti sama kuin sen panijan, Boon Rawd Brewery Company Ltd:n. Panimon perusti Phraya Phiromphakdi, joka ennen aatelointiaan vuonna 1912 (luang) ja ylennystään vuonna 1925 (phraya) oli kantanut nimeä "Boonrawd Setthabut". Panimo on siis nimetty perustajansa mukaan. Phiromphakdi oli kerännyt varallisuutta puukaupoilla ja vesibussiliiketoiminnalla Chao Phraya -joella Bangkokissa. Vuonna 1931 hän lähetti Siamin kuninkaalle vetoomuksen, jossa anoi lupaa perustaa ensimmäinen oluttehdas maahan. Kotimaisen tuotannon aloittamalla, Phiromphakdi järkeili, voitiin kilpailla kasvanutta tuontia vastaan ja laskea kauppataseen vajetta. Phiromphakdi muodosti yhteistoimintayrityksen hampurilaisen Paul Pickenpackin kanssa. Phiromphakdi oli riippuvainen saksalaisen taitotiedosta oluen panemisen alalla ja liikesuhteista Eurooppaan. Kolme neljäsosaa pääomasta tuli Phiromphakdilta, loput ulkomaiselta osapuolelta. Samoihin aikoihin alkoholijuomien tuontitulleja nostettiin ja saksalaisen tuontioluen suosio kääntyi laskuun halvemman japanilaisen vaikutuksesta.
Phiromphakdi kävi neuvotteluita valtiovarainministerin kanssa, mutta kuninkaan asema ja suhtautuminen oli erittäin tärkeä. Phiromphakdi teki Pickenpackin lähettämän insinöörin kanssa vierailun saigonilaiseen oluttehtaaseen Ranskan Indokiinaan ja onnistui saamaan valokuvia sen laitteista. Sitten hän matkusti Eurooppaan hankkimaan välineitä, mutta siellä ollessaan hän kuuli maassaan tapahtuneesta sotilasvallankaappauksesta, joka johti absoluuttisen monarkian väistymiseen ja ensimmäiseen perustuslakiin. Phiromphakdin oli jälleen aloitettava neuvottelut uuden hallituksen kanssa, joka hyväksyi suunnitelman ja asetti olutveron kymmeneen satangiin litraa kohti. Boonrawd Brewery Company Ltd perustettiin virallisesti huhtikuussa 1933, toukokuussa alkoi tehtaan rakentaminen ja tuotanto käynnistyi maaliskuussa 1934. Viralliset vihkiäiset pidettiin 6. heinäkuuta 1934 kolmensadan kutsuvieraan ja valtionhoitajan kunnioittaessa tapahtumaa läsnäolollaan.
Tidens förlag

Tidens förlag on vuonna 1912 perustettu ruotsalainen kirjankustantamo. Yritys on julkaissut ensisijaisesti työväenliikkeeseen liittyvää kirjallisuutta. Sen osti 1992 Rabén &amp; Sjögren, ja se kuuluu nykyisin Norstedts-yritysryhmään.
Yritys aloitti vuonna 1921 julkaista kalenteria "Tidens kalender" (), jonka alaotsikko oli "Almanack och uppslagsbok" ('Almanakka ja tietoteos'). Se oli punainen sidottu kirja, jonka koko oli 105 × 170 mm. Siinä oli tulevan vuoden kalenteri sekä tietoja maailmasta ja Ruotsista, sekä vuosikirja menneen vuoden merkittävimmistä tapahtumista. Punaisessa kannessa oli jo alusta alkaen Eigil Schwabin tekemä kultainen piirros, joka esittää trumpettia puhaltavaa enkeliä. Vuodesta 1964 se sai suojapaperin. Sekä kooltaan että sisällöltään kalenteri muistutti teosta "När Var Hur" (vastaa suomalaista teost "Mitä Missä Milloin") mutta oli paksuudeltaan vain puolet siitä. Vuoden 1972 Tidens-kalenterissa on katsaus kuluneisiin viiteenkymmenen vuoteen "50 år med Tidens kalender", jonka oli kirjoittanut silloinen toimittaja Henry Rolfner. Artikkeli käsitteli lähinnä puolen vuosisadan maailmantapahtumia eikä itse kalenteria. 71. vuosikerta, vuosi 1992, oli kalenterin viimeinen.
Vuosina 1972–1976 (ilmestyi syksyllä 1971–1975) käytettiin Tidens kalenderin aineistoa myös raittiusliikkeen kalenterissa "Blå boken", jota Tiden julkaisi nuo vuodet. Vuosikerrassa 1975 (jonka alussa on historiikki "Blå Boken 50 år", s. 26–27) ovat niiden sivut 1–25 ja 97–253 täsmälleen samat, sen sijaan sivujen 26–96 sisältö on kummassakin oma. Tätä kalenteria oli Nationaltemplarordens (NTO) alkanut julkaista nimellä "Nykterhetsfolkets kalender" ('Raittiusväen kalenteri') vuodeksi 1925 (ilmestyi syksyllä 1924). Julkaisuyhteisöihin tuli 1931 mukaan IOGT, SBF ja NOV. Sen suojakansi oli sininen erotuksena monien muiden kalenterien perinteisestä punaisesta väristä. Vuonna 1933 nimeksi muuttui "Blå boken". Vuosikerta 1969 oli sen viimeinen, mutta Tidens förlag kokeili sen julkaisua vielä vuosina 1972–1976.
Eljot

Eljot eli LJ-lennätin tai Jotti oli Suomen puolustusvoimien tiedustelun, radiotiedustelun ja kaukopartio-osastojen 1930- ja 1940-luvuilla käyttämä erityisviestintäväline. Nimitys LJ-lennätin tulee järjestelmän kehittäjien Ragnvald Lautkarin ja Holger Jalanderin sukunimistä, muoto Eljot on puolestaan lyhenne LJ saksan kielen mukaan äännettynä ja "Jotti" eräänlainen slangi-ilmaus. Väline saatiin sarjatuotantoon talvisodan aikana.
Eljot oli summerilennättimellä toteutettu sähkötysyhteys, "linjavärähdin", jota käytettiin radiotiedustelun eri yksiköiden, kuten kuunteluasemien ja suuntimoiden väliseen yhteydenpitoon sekä eräänlaisena pikayhteytenä radiotiedustelusta kaukopartioiden tukikohtiin ja näiden välillä (viimeksi mainittu yhteyden tyyppi esiintyy esimerkkisanomassa alempana). Eljotilla saatettiin lähettää esimerkiksi tukikohdalle tietoja radiotiedustelun sieppaamista viesteistä, joilla oli merkitystä sillä hetkellä toiminnassa oleville kaukopartioille. (Tukikohdissa tarvittavat tiedot muokattiin ja lähetettiin erikseen Kyynel-radiolla partioille.) Eljot-yhteys oli jatkuva ja avoinna kaikille Eljot-asemille samalla kertaa, vaikka kullakin asemalla oli oma kutsunsa.
Eljotin perustana oli englantilaisen Fullerphone-lankasähkötysjärjestelmän toimintaperiaate. Tekniikkaa kokeiltiin Suomessa vuodesta 1937 alkaen ja sarjatuotanto aloitettiin talvisodan alkaessa. Ensimmäinen kokeilulinja oli kehittäjien, Lautkarin ja Jalanderin, asuntojen välinen kaukokirjoitinyhteys Helsingissä Kruununhaasta Töölöön. Tätä merkityksellisempi koeyhteys rakennettiin Terijoelta ensin Inoon ja myöhemmin Koivistolla, Saarenpään linnakkeella sijainneeseen suuntimisasemaan. 
Eljot käytti olemassa olevia puhelinyhteyksiä, mutta niin, ettei tasajännitteistä ja virraltaan mikroampeeriluokkaa olevaa, pulsseina välittyvää liikennettä voinut kuunnella. Eljotin esikuva Fullerphone oli nimenomaan kehitetty maakuuntelumenetelmiä vastaan suojautumiseen. 
Väline oli käytössä yhteydenpidossa radiotiedustelun kuunteluasemilla vielä 1950-luvulla kuunteluun ja suuntimiseen liittyen. Muuta yhteydenpitoa kuunteluasemilta toimistoon hoidettiin siviilipuhelimilla. Tekniikka on esitelty tiiviisti Sanomansieppaajia ja koodinmurtajia: Suomen radiotiedustelu sodassa -teoksen osiossa "Fullerphonesta jottiin".
Yksittäisistä Eljot-viesteistä on säilynyt tietoja yksiköiden, kuten Osasto Marttinan sotapäiväkirjoissa. Esimerkki Osasto Marttinan sanomasta Osasto Kuismaselle 15. lokakuuta 1942: "Kuismanen. Voitko lähettää kuudelle miehelle viikon muonan lehti P-36-10 x 94 y 81 Pyhäjärvi huomenna tai ylihuomenna. Täällä ei sää salli. Marttina."
Contax

Contax oli kameramerkki, joka tunnettiin yksilöllisistä ja joskus erikoisista teknisistä innovaatioistaan ja laadukkaista Zeissin valmistamista objektiiveista. 
Ensimmäisen Contax-kameran valmisti Zeiss Ikon AG vuonna 1932. Yhtiö julkisti vuonna 1949 ensimmäisen kinofilmikoon peiliheijastuskameransa nimeltään Contax S. Se oli maailman ensimmäisiä pentaprismaetsimellä varustettuja ja siis silmän korkeudelta käytettäviä, kun peiliheijastuskamerat olivat siihen asti käyttäneet ylhäältä päin katsottavaa kuiluetsintä.
1960-luvulla Contax ryhtyi yhteistyöhön Yashican kanssa, josta tuli osa Kyocera-elektroniikkajättiä 1990-luvun puolivälissä. 12. huhtikuuta 2005 Kyocera ilmoitti lopettavansa Contax-kameroiden valmistamisen.
Stefan Fölster

Stefan Fölster on ruotsalainen taloustieteilijä ja entinen Ruotsin elinkeinoelämän kattojärjestön pääekonomisti. Hän on väitellyt Oxfordin yliopistosta. Fölsterin isovanhemmat olivat rauhannobelisti Alva Myrdal ja yhteiskuntatieteilijä Gunnar Myrdal. Hänen tunnetuin kirjansa on ilmastonmuutosta käsittelevä "Maailmanloppu on peruttu".
Stefan Fölster on Better Future Economics -ajatushautomon johtaja. Hän on aiemmin toiminut pääekonomistina Swedish Enterprisessa ja taloustieteen professorina Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa. Hän on julkaissut useita artikkeleita ja kirjoja, kuten "The Public Wealth of Nations", joka oli "Financial Timesin" ja "Economistin" listoilla vuoden 2015 paras kirja. Frivärldin raportteja ovat "This is what we want with EU – seven proposals for a Union that successes in growth and democracy", "Swedish security requires a better energy policy" ja "From digital protectionism to digital allianss".
Porta Esquilina

Porta Esquilina oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi Esquilinus-kukkulalla muurin itäsivulla. Portti on säilynyt nykyaikaan myöhempänä uudelleenrakennusvaiheena, Gallienuksen kaarena.
Porta Esquilina sijaitsi sijaitsi Serviuksen muurin maavallilla ("agger") vahvistetun osuuden eteläpäässä. Siitä pohjoiseen sijaitsi Porta Viminalis ja etelään Porta querquetulana. Porta Esquilinalta saivat alkunsa Via Labicana, Via Praenestina ja Via Tiburtina, jotka haarautuivat toisistaan eri etäisyyksillä portin jälkeen.
Portti rakennettiin noin vuonna 350 eaa. Se sai nimensä Esquilinuksesta ja toimi yhtenä kaupungin porteista. Keisari Augustus (27 eaa. – 14 jaa.) korjautti sen. Vuonna 262 roomalainen ritari Marcus Aurelius Victor muutti portin keisari Gallienukselle ja hänen vaimolleen Cornelia Saloninalle omistetuksi Gallienuksen kaareksi. Sitä kutsutaan usein riemukaareksi, mutta todellisuudessa sekin oli tarkoitettu kaupungin portiksi.
Huntuparatiisilinnut

Huntuparatiisilinnut (Cnemophilidae) on Papua-Uuden-Guinean vuoristoissa esiintyvä varpuslintuheimo.
Aikaisemmin huntuparatiisilinnut luettiin kuuluvaksi paratiisilintuihin (Paradisaeidae), mutta uudemmat tutkimukset ovat osittaneet, etteivät ne ole lähisukulaisia, vaan niiden lähimpiä sukulaisia ovat marjastajat (Melanocharitidae).
Huntuparatiisilintuja on kaksi sukua, joissa on kolme lajia:
Suonokiperhonen

Suonokiperhonen ("Erebia embla") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Koko ja ulkonäkö.
Suonokiperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 42–51 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeanmusta. Etusiipien yläpinnan postdiskaalialassa on lähinnä kärkeä kaksoissilmätäplä, joissa on usein valkoinen terä. Tämän takana on yleensä kaksi pienempää silmätäplää useimmiten ilman valkoista terää. Takasiiven yläpinnalla on 3–4 terätöntä silmätäplää. Kaikki silmätäplät ovat keltaisen renkaan ympäröimiä. Siipiripset ovat heikosti täpläiset.
Levinneisyys.
Suonokiperhonen on levinnyt Euroopan pohjoisosiin, Siperiaan ja idässä Kamtsatkan niemimaalle, Sahalinille ja Koreaan. Suomessa laji esiintyy koko maassa lukuun ottamatta pohjoisimman Lapin tunturialueita ja maan lounaisimpia osia. Laji on harvinaistunut maan etelä- ja keskiosissa.
Elinympäristö.
Suonokiperhosen elinympäristöä ovat rämeet, korvet ja kosteat havumetsät yleensä alangoilla.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuun alkupuolelle riippuen esiintymisalueesta. Suomessa runsain lentoaika on maan eteläosissa yleensä kesäkuun keskivaiheilla ja pohjoisosissa heinäkuun alussa. Laji talvehtii toukkana kaksi kertaa, ensimmäinen talvehtiminen tapahtuu keskenkasvuisena ja toinen täysikasvuisena.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat sarat ("Carex") ja nurmilauha ("Deschampsia cespitosa").
Innfjorden

Innfjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Rauman kunnan alueelle.
Vuonon eteläpäädyssä sijaitsee Innfjordenin kylä.
Langfjorden

Langfjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu Molden, Rauman ja Nessetin kuntien alueelle. Vuonon itäosasta haarautuu Eresfjordenin sivuvuono.
Langfjordenissa tapahtui helmikuussa 1756 maanvyöry, joka vaati 32 ihmisen hengen.
Tomrefjorden

Tomrefjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Vestnesin kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsevat Tomran ja Fiksdalin asutuskeskukset.
That Don’t Impress Me Much

That Don’t Impress Me Much on kanadalaislaulaja Shania Twainin single hänen kolmannelta studioalbumiltaan "Come On Over". Single on Twainin maailmanlaajuisesti suurin hitti yltäen top 10:een 15 maassa.
Kappaleen kirjoitti Twain yhdessä Robert John ”Mutt” Langen kanssa. Musiikkivideon ohjasi Paul Boyd ja se kuvattiin Mojaven aavikolla.
Tresfjorden

Tresfjorden on Romsdalsfjordeniin kuuluva sivuvuono Møren ja Romsdalin läänissä Länsi-Norjassa. Vuono sijoittuu kokonaan Vestnesin kunnan alueelle.
Vuonon varrella sijaitsevia asutuskeskuksia ovat mm. Vestnes, Tresfjorden ja Vikebukta.
Eddie Clarke

Edward Allan "Fast Eddie" Clarke (5. lokakuuta 1950 Twickenham, Lontoo – 10. tammikuuta 2018 Lontoo) oli brittiläinen kitaristi, joka tunnetaan urastaan Motörhead-yhtyeessä vuosina 1977–1982. Hänet muistetaan myös yhtyeestään Fastway.
Motörhead.
Clarke on ehkä Motörheadin tunnetuin kitaristi, koska hän oli yhtyeen jäsen sen huippuaikoina 1979–1981 eli silloin kun Motörhead julkaisi "Overkillin", "Bomberin" ja läpimurtoalbuminsa "Ace of Spadesin". Clarke on säveltänyt Ace of Spades -levyn nimikkokappaleen, josta on sittemmin tullut yksi rockhistorian klassikoista myös riffinsä vuoksi.
Fastway.
Kun Clarke erosi Motörheadistä vuonna 1982 erimielisyyksien vuoksi, hän päätti perustaa uuden yhtyeen. Vuonna 1983 Clarken yhtye oli koottu, ja sen nimeksi tuli Fastway. Melko pian Fastway alkoi työstää ensimmäistä albumiaan Fastway. Yhtye on tehnyt kappaleen Trick Or Treat samannimiseen kauhu-elokuvaan vuonna 1986. Samanniminen albumi on Fastwayn myydyin.
Kuolema.
Clarke menehtyi sairaalahoidossa keuhkokuumeeseen 10. tammikuuta 2018.
Diskografia.
Motörhead
Fastway
Appaloosa (elokuva)

Appaloosa on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut lännenelokuva. Elokuva perustuu Robert B. Parkerin samannimiseen romaaniin, ja sen on ohjannut elokuvassa päärooliakin näyttelevä Ed Harris, joka on myös Robert Knottin kanssa käsikirjoittanut elokuvan. Elokuvan pääosissa ovat Harrisin lisäksi Viggo Mortensen, Renée Zellweger ja Jeremy Irons.
Juoni.
Pienen Appaloosan kaupungin lähimailla asuva rikollinen Randall Bragg (Jeremy Irons) tappaa seriffin ja apulaisseriffin, jotka olivat tulleet pidättämään Braggin kahta apuria. Kaupungin asukkaat päättävät palkata sheriffi Virgil Colen (Ed Harris) ja hänen apulaisensa Everett Hitchin (Viggo Mortensen) suojelemaan kaupunkia Braggiltä ja hänen apureiltaan. Koko kaupungin päätäntävalta annetaan Colen ja Hitchin käsiin. He tekevät selväksi, että jokainen lakia rikkova Braggin apuri joutuu pidätetyksi tai ammutuksi. Kun Cole hoitelee välejään Braggin kanssa, kaupunkiin saapuu Allie French (Renée Zellweger), jonka kanssa Cole aloittaa suhteen.
Myöhemmin yksi Braggin miehistä saapuu kaupunkiin ja kertoo Colelle ja Hitchille todistavansa, että Bragg tappoi seriffin. Oikeudenkäynnissä Bragg todetaan syylliseksi ja tuomitaan kuolemaan. Kun Bragg on matkalla teloitettavaksi, hänet pelastavat Ring ja Mackie Shelton (Lance Henriksen ja Adam Nelson), jotka ottavat myös Allien vangikseen. Cole ja Hitch löytävät Braggin, Allien, Ringin ja Mackien, ja lyhyen intiaanien kanssa käydyn taistelun jälkeen Bragg viedään lähimmän kaupungin seriffin luokse. Seriffi sattuu kuitenkin olemaan Ringin ja Mackien serkku Russel. He päästävät Braggin vapaaksi ja haastavat Colen ja Hitchin taisteluun. Cole ja Hitch haavoittuvat taistelussa, mutta onnistuvat tappamaan haastajat, vaikka Bragg onnistuukin pakenemaan. Cole, Hitch ja Allie palaavat takaisin Appaloosaan.
Jonkin ajan kuluttua presidentti Chester A. Arthur armahtaa Braggin, joka palaa takaisin Appaloosaan. Hän ostaa kaupungista hotellin ja mielistelee kaupungin asukkaita. Cole ja Hitch epäilevät Braggin tulojen olevan laittomia. Hitch saa myös selville, että Braggillä on suhde Allien kanssa. Koska Hitch ei pysty pidättämään Braggiä, hän haastaa Braggin kaksintaisteluun, jossa Hitch tappaa hänet. Hitch lähtee kaupungista toivoen, että Cole ja Allie voisivat elää onnellisena yhdessä.
Mjadzel

Mjadzel () eli Mjadel (, ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Minskin alueen luoteisosassa Valko-Venäjällä. Mjadzel sijaitsee Minskistä katsottuna luoteessa; kaupunkien välinen matka on 136 kilometrin matka kantatietä P58 pitkin.
Hallintopiirissä asui vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan yhteensä 29 599 ihmistä. Enemmistö heistä asui kylissä tai muualla maaseudulla. Itse Mjadzel kaupunkiin kirjattiin 7 065 ja kolmeen kaupunkityyppiseen taajamaan runsas 5 000 asukasta seuraavasti: Naratšin loma-asutustaajama 2 931, Kryvitšyn kaupunkimainen taajama 1 298 ja Svirin kaupunkimainen taajama 1 055 asukasta.
Narotšanskin kansallispuisto kattaa suuren osan Mjadzelin hallintopiiriä ja puistoalueen osaksi on sisälletty osan piirin taajamistakin. Mjadzelin kaupunki sijaitsee kansallispuistoon kuuluvan "Mjastro"-järven () koillisrannalla, Naratšin lomataajama "Naratš"-järven ja Svirin kaupunkimainen taajama "Svir"-järven luoteisrannalla.
Mjadzelin piirin tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluu myös pienessä Budslaun kylässä sijaitseva suuri "Budslaun Jumaläidin ikonin kirkko", jota pidetään yhtenä maan kansallispyhäköistä ja "Naratš"-järven ohella yhtenä maan seitsemästä ihmeesta.
Bradford City AFC

Bradford City AFC on 1903 perustettu jalkapalloseura Bradfordin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2024–2025 Englannin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosliigassa. Seuran suurin saavutus lienee FA Cupin voitto 1911. Bradford on pelannut Englannin pääsarjassa vuosina 1908–1922 ja 1999–2001. Parhaimmillaan se on sijoittunut pääsarjatasolla viidenneksi.
Historia.
Bradford City perustettiin 1903 ja se hyväksyttiin heti The Football Leaguen jäseneksi. Seura aloitti 2. divisioonassa, jonka se voitti 1908 ja nousi 1. divisioonaan. Vuonna 1911 Bradford City voitti FA Cupin kaatamalla Newcastle Unitedin uusintaottelun jälkeen ja sijoittui viidenneksi 1. divisioonassa, mikä on seura paras sijoitus pääsarjatasolla.
Bradford City putosi 2. divisioonaan 1922 ja viisi vuotta myöhemmin 3. divisioonaan. City nousi takaisin 1929 voittamalla 3. divisioonan ylivoimaisesti. Seura putosi takaisin 1937, minkä jälkeen seura vietti lähes 50 vuotta 3. ja 4. divisioonassa.
1980-luvulla Bradford City lähti pohjalta uuteen nousuun. Taloudellisista ongelmista huolimatta seura nousi 3. divisioonaan 1982 ja kolme vuotta myöhemmin 2. divisioonaan. Nousukautta varjosti 2. toukokuuta 1985 tapahtunut katsomopalo, jossa kuoli 56 katsojaa. Kaudella 1987–1988 City jäi pisteen päähän paluusta pääsarjatasolle, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin se putosi jälleen 3. divisioonaan.
Vuonna 1994 seuran puheenjohtajaksi tuli Geoffrey Richmond, joka investoi joukkueeseen ja 1996 Bradford City palasikin nousukarsintojen kautta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, joka oli sarjauudistuksessa nimetty 1. divisioonaksi. Kauden 1998–1999 päätteeksi Bradford nousi Valioliigaan. Ensimmäisellä kaudella Bradford säilyi niukasti sarjassa, mutta vuotta myöhemmin lukuisista pelaajahankinnoista huolimatta seura putosi pääsarjatasolta. Jälkimmäisellä kaudella Bradford pelasi ensi kertaa eurocupeissa, kun se osallistui Intertoto Cupiin.
Putoamisen vuoksi Bradfordin taloudellinen tilanne heikkeni nopeasti, ja vuonna 2004 pahasti velkaantunut seura ajautui selvitystilaan ja putosi ykkösliigaan. Seura pelastui konkurssilta, mutta 2007 Bradford putosi jälleen sarjatasoa alemmas. Kaudella 2012–2013 Bradford eteni liigacupin loppuotteluun pudottamalla matkalla kolme valioliigaseuraa – Wiganin, Arsenalin ja Aston Villan. Kauden päätteeksi Bradofrd nousi karsintojen kautta ykkösliigaan, jossa se pelasi kuusi kautta kevääseen 2019 saakka.
Stadion.
Seuran kotistadion on Valley Parade, joka rakennettiin 1886 Manningham Rugby Clubin kentäksi. Alkujaan katsomoihin mahtui 18 000 katsojaa. Stadionia laajennettiin vuosien varrella ja sen katsojaennätys on 39 146 vuodelta 1911. Valley Parade tuhoutui lähes täysin 56 kuolonuhria vaatineessa katsomopalossa 1985, minkä jälkeen se rakennettiin uudestaan. Stadionin nykyinen kapasiteetti on 25 136.
Idännokiperhonen

Idännokiperhonen ("Erebia euryale") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Lajista on kuvattu useita alalajeja tai muotoja.
Koko ja ulkonäkö.
Idännokiperhosen etusiiven pituus on noin 20–23 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on ruskeanmusta. Siipiripset ovat täpläiset. Nimialalajilla on siipien yläpinnan postdiskaalialassa leveähköt punakeltaiset juovat. Juovassa on pieniä mustia silmätäpliä, jotka koiraalla ovat usein terättömiä ja naarailla yleensä valkoteräisiä. Siipien alapinnalla postdiskaalialan juovassa olevat silmätäplät ovat myös koirailla valkoteräisiä. Naarailla juova on takasiiven alapinnalla vaalea. Postdiskaalialan juovan yhtenäisyys ja silmätäplien määrä vaihtelevat eri alalajeilla.
Alalajilla "Erebia euryale euryaloides" etusiiven yläpuolen postdiskaalialan juova on hajautunut erityisesti siiven alaosassa täpliksi, ja takasiivessä se on erillisinä täplinä. Etusiiven alapuolella postdiskaalialan juova on levinnyt siiven tyveen päin, jolloin koko siiven tyviosa näyttää ruskeanpunaiselta.
Laji muistuttaa erittäin paljon yleistä, ja niin ikään ulkonäöltään muuntelevaa metsänokiperhosta ("Erebia ligea") ja lajien luotettava erottaminen on hyvin vaikeaa.
Levinneisyys.
Idännokiperhonen on levinnyt hajanaisesti Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoihin, Pohjois- ja Etelä-Venäjälle, Uralille ja Altaille. Nimialalaji "Erebia euryale euryale" sekä alalajit "Erebia euryale ocellaris" ja "Erebia euryale adyte" esiintyvät Etelä- ja Keski-Euroopan vuoristoissa. Jälkimmäisiä on pidetty myös nimialalajin muotoina.
Alalaji "Erebia euryale euryaloides" esiintyy Itä-Karjalassa, Laatokan seudulla ja mahdollisesti myös idempänä Pohjois-Venäjällä. Tämä alalaji on tavattu nykyisen Suomen alueella yhden kerran Lieksassa.
Elinympäristö.
Idännokiperhosen elinympäristöä on vuoristossa esiintyvillä alalajeilla metsämaasto 1 000–2 000 metrin korkeudessa. Alalaji "Erebia euryale euryaloides" elää kosteahkoilla hakamailla alangoilla.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on vuoristojen alalajeilla heinä–elokuu, alalajilla "Erebia euryale euryaloides" kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat muun muassa tesmat ("Milium"), nadat ("Festuca") ja verihirssit ("Digitaria").
Rajeev Suri

Rajeev Suri (s. 10. lokakuuta 1967 Intia) oli Nokian toimitusjohtaja vuosina 2014–2020. Hän toimi tätä ennen Nokia Siemens Networksin (NSN) toimitusjohtajana lokakuusta 2009 alkaen.
Surilla on alempi korkeakoulututkinto ("Bachelor of Engineering") elektroniikan ja televiestinnän tiedekunnasta Manipalin teknillisestä yliopistosta, joka sijaitsee Karnatakan osavaltiossa.
Suri tuli Nokian palvelukseen vuonna 1995 siirtoverkkojen markkinointipäälliköksi Singaporeen. Kun Simon Beresford-Wylie siirtyi helmikuussa 2005 silloisen Nokia Networksin Aasian ja Tyynenmeren alueen johtajan paikalta verkkoyksikön johtoon, hänen paikalleen Aasiassa nimitettiin Suri. Suri vastasi NSN:n palveluliiketoiminnasta ja työskenteli muun muassa Intiassa, Britanniassa, Länsi-Afrikassa ja Singaporessa. Suri valittiin NSN:n toimitusjohtajaksi, kun aikaisempi toimitusjohtaja Beresford-Wylie ilmoitti yllättäen erostaan syyskuun alussa 2009. Surin NSN:n toimitusjohtajaksi nimittämisen jälkeen palveluliiketoiminnan johtajaksi nimitettiin intialainen Ashish Chowdhary. Suri ei kuitenkaan perinyt edeltäjänsä Beresford-Wylien paikkaa emoyhtiön Nokian johtokunnassa.
Suria veikattiin Nokian toimitusjohtajaksi sen jälkeen, kun Nokian ja Microsoftin kauppa oli toteutunut maaliskuun 2014 loppuun mennessä. Nimitys vahvistui 29. huhtikuuta 2014. Suri jätti Nokian toimitusjohtajan tehtävän heinäkuun lopussa 2020. Hänet korvasi toimitusjohtajana Pekka Lundmark, joka siirtyi tehtävään Fortumin toimitusjohtajan tehtävästä. Helmikuussa 2021 Suri nimitettiin Inmarsatin toimitusjohtajaksi.
Suri muutti New Delhistä perheineen takaisin Suomeen syksyllä 2009, ja Surin työpaikka oli Nokian pääkonttorissa Karaportissa Espoossa. Suri on naimisissa ja kahden lapsen isä.
Transporter 3

Transporter 3 on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut ranskalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Olivier Megaton ja käsikirjoitti Luc Besson. Pääosissa esiintyvät Jason Statham ja François Berléand.
"Transporter 3" tuotti maailmanlaajuisesti noin 109 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä "Transporter"-sarjan parhaiten tuottaneen elokuvan.
Jatkoa elokuvasarjalle saatiin vuonna 2015 uudelleenkännistyselokuvan "The Transporter Refueled" myötä. Sen päähenkilöä Frank Martinia esitti Ed Skrein.
Juoni.
Johnson-niminen mies haluaa Frank Martinin kuljettavan paketin. Martin ei kuitenkaan ole yhteistyöhaluinen ja päättää kieltäytyä. Johnson kiinnittää Martinin ranteeseen pommin, joka räjähtää, jos Martin liikkuu yli 23 metrin päähän autostaan.
Agenttien verkossa

Agenttien verkossa on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1965. Rock Hudson esittää siinä kuuluisaa psykiatria, joka hoitaa huippusalaisessa hankkeessa työskentelevää ja työssään stressaantunutta tutkijaa. Potilas siepataan, ja vain psykiatri voi auttaa hänen jäljittämisessään.
Pälkäneen vaakuna

Pälkäneen vaakuna on Pälkäneen kunnan tunnus, ja sen on suunnitellut Gustaf von Numers. Se on alun perin vahvistettu kunnanvaakunaksi Luopioisille 2. marraskuuta 1960 ja siitä tuli Pälkäneen kunnanvaakuna vuonna 2007 Pälkäneen ja Luopioisten kuntaliitoksen yhteydessä.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen, kultaemiöinen lumpeenkukka”. Aihe viittaa Kukkiajärveen, jolla oli keskeinen sijainti Luopioisten kunnassa.
Vanha vaakuna.
Pälkäneen kunnan alkuperäinen, 3. toukokuuta 1965 vahvistettu vaakuna, oli myös Gustaf von Numersin suunnittelema. 
Sen selitys on ”punaisessa kentässä alaisesta kärjestä nouseva kirkonkukko pidellen kynsissään keppiä; kaikki hopeaa”. Aihe on piirretty kirkon tuuliviirin muotoon, jolla viitataan paikalliseen Pyhän Mikaelin kirkkoon. Viirin aapiskukon muoto viittaa Pälkäneen ABC-kirjaan, jonka painolaatat kirjanpainaja Daniel Medelplan kaiversi puusta Pälkäneellä 1719. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2007 kuntaliitoksessa.
Pälkäneellä toimivan Uotilan Leipomon pakkauksissa on edelleen käytössä tämä kunnan vanha vaakuna.