tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tarhaorvokki

Tarhaorvokki on kesäkukkien ryhmä. Ne on jalostettu risteyttämällä hybrideitä keto-orvokista ja muista orvokkilajeista, ja niihin viitataan usein lajinimellä "Viola" × "wittrockiana". Ne ovat kaksivuotisia kasveja, jotka kukkivat kylvämistä seuranneen kylmän kauden jälkeen. Taimitarhoilla ne kylvetään tammikuussa ja myydään kukkivina taimina alkukesästä. Kotipuutarhassa ne kylvetään siemenistä loppukesällä, suojataan talveksi ja kukkivat seuraavana kesänä.
Tarhaorvokin kukassa on viisi terälehteä. Kaksi ylimmäistä menevät osaksi päällekkäin. Sivulle osoittavat terälehdet tulevat osaksi näiden eteen, ja alimmainen on muita isompi. Kolmessa alimmassa terälehdessä on usein tummia alueita, jotka joko osoittavat kohti kukan hetiötä, kuten keto-orvokillakin, tai muodostavat erillisen "naamakuvion". Kukan halkaisija on tyypillisesti 3–8 cm. Lehdet ovat munuaisenmuotoiset, aaltoreunaiset.
Daniel Gonzalez

Daniel Gonzalez (1980 – 9. elokuuta 2007) oli brittiläinen rikollinen, joka tappoi neljä ihmistä teräaseilla syyskuussa 2004 ja lisäksi yritti tappaa kaksi. 
Gonzalez asui tekojensa aikaan äitinsä luona. Hän käytti suurimman osan vapaa-ajastaan PlayStationin ja kauhuelokuvien parissa. Hänellä ei ollut työtä eikä mainittavaa sosiaalista elämää. Hän myös käytti runsaasti alkoholia ja huumeita. Gonzalez oli jo lapsena herättänyt huomiota sopimattomalla käyttäytymisellään ja vuonna 1998 hänen ollessaan 18-vuotias hän joutui sairaalaan, jossa hänellä diagnosoitiin paranoidinen skitsofrenia. Gonzalez kuitenkin lopetti lääkkeittensä ottamisen.
Daniel Gonzalezin tekemät neljä murhaa kohdistuivat täysin tuntemattomiin ihmisiin ja tapahtuivat kolmen päivän aikana. Gonzalezin hoidosta aiemmin vastanneen mielenterveyssäätiön mukaan skitsofrenialla ei ollut suoraa yhteyttä hänen rikoksiinsa. Äiti sen sijaan syytti rikoksista huonoa hoitoa. Gonzalez sai murhista kuusi elinkautista tuomiota. Vaikka hänet katsottiin syyntakeiseksi eli järjissään olleeksi, hänet määrättiin suorittamaan rangaistuksensa Broadmoorin mielisairaalassa. Gonzalez teki lopulta itsemurhan vankeusaikanaan.
Freddy Krueger oli Gonzalezin esikuva. Gonzalezin tavoitteena oli ollut alun perin tappaa ainakin kymmenen ihmistä.
Rita Wilden

Rita Wilden (o.s. Jahn, s. 9. lokakuuta 1947 Leipzig, Sachsen, Saksa) on entinen saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Rita Wilden osallistui arvokisoihin ensimmäisen kerran tyttönimellään Jahn Méxicon 1968 olympialaisissa, joissa hän sijoittui kuudenneksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 43,6 ja karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 24,0. Avioitumisensa jälkeen hän saavutti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hopeaa 4 × 100 metrillä ajalla 44,0. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hänen paras saavutuksensa oli kuudes sija 200 metrin juoksussa ajalla 23,6.
Münchenin 1972 olympialaisissa Wilden saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 51,21 ja pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.26,5. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 50,88 ja 4 × 400 metrillä viidennen sijan ajalla 3.27,9. Arvokisauransa hän päätti Montréalin 1976 olympialaisiin, joissa hän sijoittui 4 × 400 metrillä viidenneksi ajalla 3.25,71 ja karsiutui 400 metrin juoksun välierissä ajalla 51,82.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Rita Wilden voitti 400 metrillä kultaa Münchenissä 1976 ajalla 52,26. Lisäksi hän voitti sekä 4 × 1 kierroksen (1.24,1) että 4 × 2 kierroksen viestissä (3.10,4) kultaa Grenoblessa 1972 (kierroksen pituus 180 metriä) ja 4 × 1 kierroksen viestissä kultaa Rotterdamissa 1973 ajalla 1.24,15 (kierroksen pituus 170 metriä). Hän saavutti 4 × 2 kierroksen viestissä EM-hallihopeaa Katowicessa 1975 ajalla 2.47,3 (kierroksen pituus 160 metriä).
Ellen Streidt

Ellen Streidt (o.s. Stropahl, s. 27. heinäkuuta 1952 Wittstock, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Ellen Streidt osallistui arvokisoihin ensimmäisen kerran tyttönimellään Stropahl Helsingin EM-kilpailuissa 1971 ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestijoukkueen ankkurina ajalla 43,6 sekä seitsemännen sijan 200 metrin juoksussa ajalla 23,6. Hän sivusi kesäkuussa 1972 Potsdamissa 100 metrin juoksun maailmanennätystä 11,0. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 22,75 ja karsiutui 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 11,48.
Rooman EM-kilpailuissa 1974 Ellen Streidt voitti kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.25,2 (hän juoksi ankkuriosuuden) ja saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 50,69. Arvokisauransa hän päätti Montréalin 1976 olympialaisiin, joissa hän voitti 4 × 400 metrillä kultaa maailmanennätysajalla 3.19,23 (hän juoksi kolmannen osuuden) ja saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 50,55 vain 0,01 sekuntia Suomen Pirjo Häggmania nopeampana.
Juoksu-uransa jälkeen Ellen Streidt avioitui kymmenottelija Eberhard Wendlandin kanssa.
Tomi Pakarinen

Tomi Pakarinen (s. 31. lokakuuta 1969 Sippola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Pakarinen aloitti uransa kaudella 1987 kasvattajaseuransa Myllykosken Pallossa joukkueen pelatessa vielä I divisioonassa. Hän oli nostamassa joukkuetta Veikkausliigaan kauden 1991 päätteeksi. Kaudella 1992 Pakarinen voitti MyPan kanssa Suomen Cupin, mutta ei pelannut yhtään liigaottelua. Kaudet 1993–1996 hän pelasi alemmilla sarjatasoilla FC MyPassa ja Kotkan Työväen Palloilijoissa.
Ensiesiintymisensä Veikkausliigassa Pakarinen teki lopulta TP-Seinäjoessa kaudella 1997. Kauden 1998 hän edusti Rovaniemen Palloseuraa ennen paluutaan MyPaan, jossa hän saavutti kolme peräkkäistä SM-pronssia vuosina 1999–2001. Viiden pääsarjakauden aikana Pakarinen pelasi 112 ottelua ja teki kaksi maalia. Hänet on valittu Veikkausliigan legendaksi.
Pääsarjauransa jälkeen Pakarinen on pelannut alemmilla sarjatasoilla FC Kuusankoskessa, Rakuunoissa, Peli-Karhuissa ja KTP:ssä.
Christina Lathan

Christina Lathan (o.s. Brehmer, s. 28. helmikuuta 1958 Altdöbern, Brandenburg, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Christina Lathan, silloiselta sukunimeltään Brehmer, juoksi 18-vuotiaana toukokuussa 1976 Dresdenissä 400 metrin juoksun maailmanennätyksen 49,77 s. Se oli ensimmäinen 50 sekunnin alitus sähköajanotolla. Montréalin 1976 olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa maailmanennätysajalla 3.19,23. Hän juoksi viestissä ankkuriosuuden. Samoissa kisoissa hän saavutti hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 50,51.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Brehmer voitti 4 × 400 metrillä kultaa ajalla 3.21,2 (hän juoksi kolmannen osuuden) ja saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 50,38. Vuonna 1980 hän avioitui pikajuoksija Siegmar Lathanin kanssa. Moskovan 1980 olympialaisissa hän saavutti 4 × 400 metrillä kolmannen osuuden juoksijana hopeaa ajalla 3.20,4 sekä 400 metrillä pronssia ajalla 49,66.
Christina ja Siegmar Lathanin avioliitto päättyi myöhemmin eroon.
Huulikalat (alalahko)

Huulikalat (Labroidei) on huulikalojen lahkon alalahko, johon nykyisin luetaan kolme heimoa, joista tunnetaan noin 680 lajia.
Heimoja yhdistävät leuan rakennepiirteet. Huulikalat ovat merieläimiä.
Huulikalojen alalahkon rajaus on muuttunut tutkimuksen edetessä. Aiemmin siihen sisällytettiin myös esimerkiksi makean veden kirjoahvenet, jotka nykyään ovat omassa lahkossaan Cichliformes.
Ann Heberlein

Ann Helen Heberlein (s. 22. kesäkuuta 1970) on ruotsalainen teologian tohtori, keskustelija, kolumnisti ja yliopistonlehtori. Hän käsittelee etiikkaa väitöskirjassaan "Kränkningar och förlåtelse: en etisk studie med hänsyn till föreställningar om offer, förövare, skuld och ansvar".
Heberlein julkaisi jatko-opiskeluaikanaan teoksen "Den sexuella människan, etiska perspektiv" (2004), josta tuli suuri menestys. Hän väitteli seuraavana vuonna tohtoriksi Lundin yliopistosta. Sittemmin hän on omistautunut urallaan laajasti syyllisyyskäsitteelle, jota hän pohtii paitsi kirjassaan "Det var inte mitt fel" (2008) myös lehtikirjoituksissaan. Kirjoituksissaan hän tuo usein esiin liberaaliteologisia näkemyksiä. Hän kirjoittaa kolumneja useisiin lehtiin ja on lisäksi tehnyt kirjaesittelyjä "Sydsvenska Dagbladetiin". Heberlein on määräaikainen yliopistolehtori Lundin yliopiston Teologian ja uskontotieteiden keskuksessa. 
Elokuussa 2008 Heberlein erosi Ruotsin kirkosta, koska hän oli esimerkiksi sitä mieltä, että kirkosta on tullut pinnallinen eikä se enää uskalla puhua Jumalasta, Jeesuksesta, synnistä ja anteeksiannosta.
Tuotanto.
Käsitellessään väitöskirjassaan " Kränkningar och förlåtelse" syyllisyyttä ja anteeksiantamusta Heberlein on osoittanut, että toisin kuin perinteisesti katsotaan, anteeksiantamus ei ole välttämättömyys eikä sen vaatiminen loukkauksen kohteeksi joutuneelta, siis uhrilta, olekaan aina hyväksi, erityisesti silloin, kun kyse on vakavista rikkomuksista, kuten pahoinpitelystä, raiskauksesta mutta myös kiusaamisesta.
Teoksessaan "Det var inte mitt fel" (2008, suom. "Se ei ollut minun vikani") Heberleinin käsittelee vastuuta ja erityisesti sen välttelyä. Yhteiskunnallinen ilmapiiri mahdollistaa ja kannustaa Heberleinin mukaan joukkopakoon vastuusta, jolloin ihminen etsii syytä itsensä ulkopuolelta ja asettuu uhrin rooliin. 
Tammikuussa 2009 ilmestyneessä teoksessaan "Jag vill inte dö, jag vill bara inte leva" (suom. "En tahdo kuolla, en vain jaksa elää".) Heberlein kertoo omasta elämästään, muun muassa kamppailustaan bipolaarisen mielialahäiriön kanssa. Vaikka häntä voi ulkoisesti pitää väitöskirjansa, yliopistouransa ja saamansa julkisuuden ansiosta menestyneenä, tavallinen arkielämä on hänelle usein haaste
Raelene Boyle

Raelene Ann Boyle (s. 24. kesäkuuta 1951 Coburg, Victoria, Australia) on australialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Raelene Boyle saavutti 17-vuotiaana olympiahopeaa 200 metrin juoksussa Méxicon 1968 olympialaisissa ajalla 22,7 s. Samoissa kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 11,1 s sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 43,4 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa sekä 100 metrillä (aika 11,23 s) että 200 metrillä (22,45 s). Molemmissa loppukilpailuissa hän hävisi Itä-Saksan Renate Stecherille. Viestijuoksussa Australian joukkue sijoittui kuudenneksi ajalla 43,61 s. Montréalin 1976 olympialaisissa Boyle sijoittui 100 metrillä neljänneksi ajalla 11,23 s ja 200 metrin välierässä hänet hylättiin kahden vilppilähdön vuoksi. Viestissä tuloksena oli viides sija ajalla 43,18 s. Moskovan 1980 olympialaisiinkin hänet valittiin mutta hän jäi vapaaehtoisesti kisoista pois.
Kansainyhteisön kisoissa Boyle voitti kultaa 100:lla, 200:lla ja 4 × 100 metrillä sekä Edinburghissa 1970 että Christchurchissa 1974. Lisäksi hän voitti kultaa 400 metrin juoksussa Brisbanessa 1982.
Boyle sairastui 1990-luvulla rintasyöpään ja myi olympiamitaleitaan rahoittaakseen hoitoaan.
Sydsvenskan

Sydsvenskan (SDS), myös "Sydsvenska Dagbladet" tai "Sydsvenska Dagbladet Snällposten", on Malmössä päivittäin ilmestyvä sanomalehti, joka on perustettu 1848. Lehteä julkaisee SDS-koncernen, joka kuuluu Bonnier-konserniin.
Lehti määrittelee itsensä "riippumattomaksi liberaaliksi". Lehden päätoimittaja ja vastaava julkaisija oli Peter Melin äkilliseen 13. helmikuuta 2008 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Uudeksi päätoimittajaksi valittiin elokuusta 2008 alkaen Daniel Sandström. Lokakuusta 2005 on politiikan toimituksen päätoimittaja ollut Heidi Avellan.
Lehden levikki on keskimäärin 146 200 (helmikuu 2009).
Lehden pääasiallista levikkialuetta ovat Malmö, Lund, Kävlinge, Lomma, Burlöv, Staffanstorp, Svedala, Vellinge ja Trelleborg. Tällä alueella "Sydsvenskan" on hallitsevassa asemassa, etenkin sen jälkeen kun sen merkittävin kilpailija "Arbetet" lakkautettiin 2000.
Italian ympäriajo 2004

Italian ympäriajo 2004 oli järjestyksessään 87. maantiepyöräilyn Italian ympäriajo. Kilpailu alkoi Genovasta 8. toukokuuta ja päättyi Milanoon 30. toukokuuta 2004. Reitin pituus oli 3 424 kilometriä.
Damiano Cunego voitti kilpailun runsaan kahden minuutin erolla Serhi Hontšariin, Gilberto Simoni oli kolmas. Pistekilpailun voitti yhdeksän etappia voittanut Alessandro Petacchi. Parhaan mäkimiehen palkinnon sai Fabian Wegmann.
Jennifer Lamy

Jennifer Lamy (s. 28. helmikuuta 1949 Wagga Wagga, Uusi Etelä-Wales, Australia) on entinen australialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Lamy saavutti 19-vuotiaana olympiapronssia 200 metrin juoksussa Méxicon 1968 olympialaisissa ajalla 22,8 s. Hänen edelleen sijoittuivat puolalainen Irena Szewińska sekä 17-vuotias australialainen Raelene Boyle. Samoissa kisoissa Lamy sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi ajalla 43,4 s.
Kansainyhteisön kisoissa Lamy voitti viestijuoksussa kultaa Kingstonissa 1966, Edinburghissa 1970 ja Christchurchissa 1974.
Boom Boom Pow

Boom Boom Pow on Black Eyed Peasin albumin The E.N.D. ensimmäinen single. Suomessa single julkaistiin digitaalisesti promona 17. maaliskuuta 2009 ja myöhemmin virallisena singlenä maaliskuun 30. 2009
Musiikkivideo.
Singlen musiikkivideo julkaistiin 18. huhtikuuta 2009.
Silvia Chivás

Silvia Chivás Baro (s. 10. syyskuuta 1954 Havanna, Kuuba) on entinen kuubalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Silvia Chivás saavutti 17-vuotiaana Münchenin 1972 olympialaisissa pronssia sekä 100 metrin juoksussa ajalla 11,24 s että 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 43,36 s. Viestissä hän juoksi ankkuriosuuden. Montréalin 1976 olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä tehtyään tasaista työtä: ensimmäisissä alkuerissä aika 11,43 s, toisissa alkuerissä 11,42 s sekä välierissä 11,43 s. Viestissä Kuuban joukkue karsiutui alkuerissä ajalla 44,29 s.
Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuskilpailuissa Chivás voitti kultaa 100:lla, 200:lla ja 4 × 100 metrillä sekä Maracaibossa 1973 että Xalapassa 1977. Myös Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa Medellínissä 1978 hän voitti kolme kultamitalia. Universiadeissa hän voitti kultaa 200 metrillä Sofiassa 1977.
Guadalupen neitsyt

Guadalupen neitsyt on nimi, joka viittaa Neitsyt Mariaan, jonka uskotaan ilmestyneen vuonna 1531 Guadalupessa Meksikossa. Tarinan mukaan Neitsyt Maria ilmestyi intiaanimiehelle, Juan Diegolle Méxicon lähistöllä ja puhutteli tätä nahuatlin kielellä. Guadalupen neitsyen merkitys oli kristityille intiaaneille suuri. Nykyään Guadelupen neitsyt Guadalupen basilikassa on Rooman jälkeen eniten vierailtu kristittyjen pyhiinvaelluskohde. On arvioitu, että vuosittain siellä vierailee noin 20 miljoonaa pyhiinvaeltajaa.
Se ei ollut minun vikani

Se ei ollut minun vikani () on etiikan tutkijan ja teologin Ann Heberleinin vuonna 2008 ilmestynyt teos, jossa hän pohtii syyllisyyttä ja vastuuta. Teos ilmestyi suomeksi 2009 Atenan kustantamana.
Heberlein sanoo nykyihmisten vierittävän syyllisyyden omista vajavaisuuksistaan ja epäonnistumisistaan muiden niskoille. Kun ihminen epäonnistuu, päästäkseen vastuusta hän etsii syytä itsensä ulkopuolelta ja asettuu uhrin rooliin. Ihmisellä ei kuitenkaan ole vain oikeuksia vaan myös velvollisuuksia, ja velvollisuuksista merkittävin on vastuu omasta elämästä, omista valinnoistaan ja teoistaan ja suhteistaan lähimmäisiinsä ja ihmiskunnan tulevaisuudesta. 
Vastuun pakoilun ilmentymänä hän nostaa esille sen, että kiusaajia surkutellaan mutta uhri unohdetaan. Koulumaailmassa huomio keskittyy riidanhaastajiin ja opiskelijat syyttävät opettajia epäonnistumisistaan. Työelämässä laiskureita palkitaan, jotta he jaksaisivat innostua parempiin suorituksiin, mutta ahkerat ja vastuuntuntoiset jäävät taka-alalle. Curling-vanhemmat keskittyvät lapsiinsa liikaa ja saavat nämä uskomaan, ettei elämässä ole lainkaan rajoituksia vaan kaikki on mahdollista. Kusipäät saavat kaiken huomion, kilttejä vastuunkantajia ei kukaan huomaa.
Masahiro Hasemi

Masahiro Hasemi (, s. 13. marraskuuta 1945 Tokio) on entinen japanilainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1976, Japanin GP:hen. Hän oli kilpailussa yhdestoista, mutta ajoi kuitenkin yllättäen kilpailun nopeimman kierroksen. Kilpailun jälkeen kävi kuitenkin ilmi kyseen olleen pelkästä järjestäjien ajanottovirheestä ja Hasemi menetti saavutuksensa Jacques Laffitelle. Hasemi ajoi Kojima-tallissa.
Hasemi voitti Japanin F2-mestaruuden vuonna 1980, jonka jälkeen hän kilpaili Skylines, touring car ja JGTC-sarjassa. Hän voitti Japanin Touring Car -sarjan mestaruuden vuonna 1989, 1991 ja 1992, voittaen samalla Japanin Sports Prototype -sarjan mestaruuden 1990. Hän voitti myös Macaun GP:n 1990 ja Daytonan 24 tunnin ajon vuonna 1992. Le Mansin 24 tunnin ajoihin hän osallistui Nismon autoilla vuosina 1986–87, 1989–90 ja 1996, joista parhaaksi tulokseksi jäi vuoden 1990 viides sija. Vuonna 2001 Hasemi siirtyi johtamaan Hasemi Sport, JGTC racing tiimiä ja Nissanin aftermarkets parts companyä.
Hasemi on yksi harvoista japanilaisista, joka on voittanut kotikilpailunsa. Hän voitti Japanin GP:n vuonna 1975, mutta se ei kuulunut F1-sarjaan.
Tainnutuskranaatti

Tainnutuskranaatti on kranaatti, joka on suunniteltu tainnuttamaan kohde. Tainnutuskranaatista ei lennä sirpaleita. Kranaatin räjähtäessä se tuottaa yli 150 dB:n äänen ja muutaman miljoonan kandelan välähdyksen, sekä vapauttaa ilmaan melko pienen määrän kaasua, joka pakottaa ihmisen sulkemaan silmänsä ja saa kyynelet valumaan.
Ilman asianmukaista suojautumista tainnutuskranaatin räjähdys lähietäisyydellä saattaa aiheuttaa verenvuotoa korvista, tilapäisen sokeuden ja tilapäisen kuulovaurion.
Surman suo

Surman suo on Heikki Luoman esikoisromaani. WSOY julkaisi sen vuonna 1989. Kirja sijoittuu jatkosodan ensimmäiseen syksyyn ja kertoo venäläisten sotavankien karusta todellisuudesta Torasuon työleirillä. Kirja perustuu todellisiin tapahtumiin Kerimäen Riitasensuon turvetyömaalla 1941–1943. Sata venäläistä sotavankia tuotiin työmaalle elo-syyskuussa. Varusteet olivat täysin sopimattomia ilmojen kylmettyä. 
Kahden kuukauden kuluttua oli 45 vankia kuollut nälkään ja tauteihin. Miehiä sairastui kaiken aikaa, kunnes enää 25 vankia kykeni töihin. Lopulta vangit kieltäytyivät lähtemästä suolle ja tilanne tulkittiin kapinaksi. Sen tukahduttamisen yhteydessä ammuttiin kolmessa erässä 15 miestä. Kirjassa tapahtumat loppuvat siihen, kun vartijat saavat käskyn hakea ammuttavat ulos. Lukijan arvattavaksi jää, ketkä tutuksi tulleista vangeista tulevat ammutuksi.
Paul Hawkins

Robert Paul Hawkins (12. lokakuuta 1937 – 26. toukokuuta 1969) oli australialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kaudella 1965. Hän oli parhaimmillaan 9. Etelä-Afrikan GP:ssä 1965.
Hawkins on Alberto Ascarin lisäksi ainoa kahdesta F1-kuljettajasta, jotka ovat ajaneet Monacon satama-altaaseen kilpailussa. Hän pyörähti shikaanissa kierroksella 79, mutta ei loukkaantunut. Hawkins kuoli vuonna 1969 Oulton Parkin Tourist Trophy -kilpailussa, kun hänen ohjaamansa auto törmäsi puuhun ja syttyi tuleen.
Robert Taylor (yleisurheilija)

Robert James Taylor (14. syyskuuta 1948 Tyler, Texas, Yhdysvallat – 13. marraskuuta 2007 Missouri City, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Robert Taylor saavutti 100 metrin juoksussa Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa ajalla 10,24 s. Hän oli loppukilpailussa ainoa yhdysvaltalainen, koska Eddie Hart ja Rey Robinson olivat myöhästyneet toisista alkueristä. Kultaa Taylor voitti Hartin, Larry Blackin ja Gerald Tinkerin kanssa 4 × 100 metrin viestijuoksussa maailmanennätysajalla 38,19 s. Taylor juoksi viestissä toisen osuuden.
Larry Black

Lawrence J. ”Larry” Black (20. heinäkuuta 1951 Miami, Florida, Yhdysvallat – 8. helmikuuta 2006 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Larry Black saavutti 200 metrin juoksussa Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa ajalla 20,19 s. Hän hävisi Neuvostoliiton Valeri Borzoville 0,19 sekunnin erolla. Kultaa Black voitti yhdessä Robert Taylorin, Gerald Tinkerin ja Eddie Hartin kanssa 4 × 100 metrin viestijuoksussa maailmanennätysajalla 38,19 s. Black juoksi viestissä ensimmäisen osuuden.
Wayne Collett

Wayne Curtis Collett (20. lokakuuta 1949 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 17. maaliskuuta 2010 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Wayne Collett saavutti 400 metrin juoksussa Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa ajalla 44,80 s. Hän hävisi maanmiehelleen Vincent Matthewsille 0,14 sekunnin erolla. Palkintojenjaossa Matthews ja Collett rupattelivat keskenään kansallislaulun soidessa, ja Kansainvälinen olympiakomitea tuomitsi heidät kilpailukieltoon sopimattoman käytöksen vuoksi. Kun tämän lisäksi Yhdysvaltain juoksijoista John Smith oli loukkaantunut, ei maa saanut joukkuetta 4 × 400 metrin viestijuoksuun.
Jevhen Aržanov

Jevhen Oleksandrovitš Aržanov (, s. 9. helmikuuta 1948 Kaluš, Ivano-Frankivsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Aržanov nousi Neuvostoliiton yleisurheilumaajoukkueeseen kaudella 1968. Hän osallistui Méxicon 1968 olympialaisissa 800 metrin juoksuun ja selviytyi alkuerästään jatkoon, mutta ei juossut välierissä. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui 800 metrillä neljänneksi ajalla 1.47,1. Vuoden 1970 Eurooppa cupin finaalissa Tukholmassa hän voitti 800 metriä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän voitti kultaa ajalla 1.45,6. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 1.45,89; hän hävisi Yhdysvaltain Dave Wottlelle 0,03 sekunnin erolla dramaattisessa maaliviivaratkaisussa. Aržanov aloitti loppukirinsä poikkeuksellisesti jo 250 metriä ennen maalia, mikä oli poikkeuksellista. Normaalisti hän oli ratkaissut kilpailut viimeisen 100 metrin ylivoimaisella kirillä. Tällä kerralla vastassa oli Yhdysvaltain Dave Wottle, joka oli myös kovasta loppukiristään tunnettu. Aržanovin kiri hyytyi aivan viimeisillä kymmenillä metreillä eikä loppuheittäytyminen vienyt häntä olympiavoittoon.
Aržanov saavutti urallaan kaksi kertaa Euroopan 800 metrin sisähallimestaruuden vuosina 1970 ja 1971. Universiadeissa Aržanov voitti 800 metrin juoksun Moskovassa 1973 ajalla 1.46,88.
Vuonna 1975 Aržanov saavutti vielä pronssia Neuvostoliiton mestaruuskilpailujen 800 metrillä. Sen jälkeen hän päätti uransa. Hän toimi Neuvosto-Ukrainan television ja radion yleisurheilukommentaattorina. Neuvostoliiton kaaduttua Aržanov toimi Etelä-Koreassa ja Vietnamissa valmentajana.
Arena Partners

Arena Partners Oy on vuonna 2000 perustettu viiden maakuntalehtiyhtymän yhteinen sähköisen liiketoiminnan kehitysyksikkö. Yhtiön toimipaikat sijaitsevat Jyväskylässä ja Joensuussa. Sen toimitusjohtaja on Tapio Moisio.
Yhtiön liiketoiminta muodostuu luokitelluista ilmoituksista kuten asunto-, auto- ja työpaikkailmoituksista sekä mobiiliratkaisuista.
Arena Partners -konserniin kuuluvat emoyhtiön lisäksi rekrytointiin keskittyvä Uranus Oy (100 %) ja mobiililiiketoimintaan keskittynyt tytäryhtiö (65 %) Arena Interactive Oy, jonka tytäryhtiö (100 %) on Arena Messaging Oy. Arena Interactive Oy tuottaa mobiilipalveluja Suomen ja Ruotsin sanomalehtisektorilla.
Arena Partnersin -osakkuusyhtiötä ovat sähköiseen luokiteltuun (asunnot ja autot) ilmoitteluun keskittyvä Alma Mediapartners Oy (35 %) ja mobiiliin paikallisoppaaseen erikoistunut Adfore Technologies Oy (34 %).
Yhtiön liikevaihto vuonna 2014 oli 138 000 euroa.
Arena Partners on julkaisi aiemmin muun muassa Arena.fi-verkkopalvelua, josta asunto- ja autoilmoitukset siirtyivät yhteistyön myötä Etuovi.com-palveluun. Aiemmin mukana ollut tapahtumakalenteri lakkautettiin myös.
Omistajayhtiöt.
Arena Partners Oy:n omistajia ovat Keskisuomalainen Oyj (37,85% osakkeista), Ilkka-Yhtymä Oyj (37,82 %) , Keski-Pohjanmaan Kirjapaino Oyj (8,11 %), Länsi-Savo Oy (8,11 %) sekä Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj (8,11 %).
Arena Partnersin omistajayhtiöiden kustantamat maakuntalehdet ovat Ilkka, Itä-Savo, Karjalainen, Keskipohjanmaa, Keskisuomalainen, Länsi-Savo, Pohjalainen ja Savon Sanomat. Lisäksi yhtiöt kustantavat useita paikallis- ja ilmaisjakelulehteä.
Kaleva erosi yhteistyöstä talvella 2009 ja liittyi Oikotiehen.
Maakuntalehtien yhteen laskettu levikki on 292 508 kpl (LT2013), lukijoita lehdillä on yhteensä yli miljoona (KMT2013). Lehtien verkkopalveluilla on yhteensä noin 761 000 eri selaajaa viikoittain (TNS Metrix 2014/21).
Vieraas maailmas

Vieraas maailmas on Heikki Luoman näytelmä evakoista ja "oikeista" ihmisistä. Siinä puhutaan sekä karjalan että hämeen murretta. Näytelmä sai kantaesityksensä Hollolan näyttämöllä vuonna 1989.
Tarina kertoo kantaväestön hoiteisiin majoitetusta evakkoperheestä jonka poika on kadonnut rintamalla. Isäntäperheen poika vuorostaan palaa sodasta, mutta ei ole enää ennallaan kaiken koetun jälkeen. Vakavasta aiheestaan huolimatta näytelmä vuorotellen itkettää ja naurattaa katsojaa.
Lyriel

Lyriel on folk rockia soittava saksalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 2003 Gummersbachissa.
Perinteisten rock- ja metallimusiikissa käytettävien instrumenttien lisäksi yhtye käyttää viulua ja selloa, jotka tuovat ilmaisuun kansanmusiikin sävyjä. Huomattava seikka on myös se, että nämä instrumentit eivät tule keikoilla taustanauhoilta, vaan ne oikeasti soitetaan.
Yhtye julkaisi kaksi ensimmäistä levyään Prisonworld ja Autumntales omakustannelevyinä, mutta 11. helmikuuta 2009 yhtye ilmoitti sivuillaan julkaisemassaan tiedotteessa, että se oli tehnyt levytyssopimuksen Femme Metal Recordsin kanssa.
Ethelda Bleibtrey

Ethelda M. Bleibtrey-Schlatke () oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Bleibtrey voitti ensimmäisenä naisena kolme olympiakultaa samoista olympialaisista, kun hän voitti Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 olympiakullat 100 ja 300 metrin vapaauinneista sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä. Hän ui jokaisella matkallaan myös maailmanennätyksen. 100 metrin vapaauinnin maailmanennätys oli 1.13,6, 300 metrin 4.34,0 ja viestissä syntyi maailmanennätys 5.11,6.
Antwerpenin olympialaisissa syntyneen 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen lisäksi Bleibtrey teki vuonna 1919 400 metrin ja 440 jaardin vapaauinnin maailmanennätyksen 6.30,2. Hilda James rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin. Bleibtreyn 100 metrin vapaauinnin maailmanennätys puolestaan pysyi voimassa vuoteen 1923, jolloin Gertrude Ederle onnistui rikkomaan sen.
Bleibtrey edusti uintiurallaan seuratasolla Women’s Swimming Associationia. Uintiuransa jälkeen hän toimi muun muassa uimavalmentajana ja sairaanhoitajana. Hän kuoli vuonna 1978 72-vuotiaana Floridassa.
Bleibtrey valittiin vuonna 1967 International Swimming Hall of Fameen.
Tommi Nakari

Tommi Taneli Nakari (s. 1967) on suomalainen väkivaltarikollinen, joka on syyllistynyt vuosien saatossa kolmeen henkirikokseen. Hän on tappanut avovaimonsa, äitinsä ja tyttöystävänsä. Myös Nakarin veljet ovat rikoksista tuomittuja.
Ensimmäinen henkirikos.
Nakari syyllistyi ensimmäiseen henkirikokseensa vuonna 1992. Hän puukotti avovaimoaan useaan otteeseen ja viilsi tämän kurkun auki nautittuaan reilusti alkoholia ja lääkkeitä. Virottuaan Nakari ei muistanut tekoaan, ja löydettyään avovaimon kuolleena hän yritti itsemurhaa. Hän asui jonkin aikaa samassa asunnossa ruumiin kanssa ja jatkoi samalla päihteiden käyttöä. Lopulta poliisi saapui ja Nakari jäi kiinni.
Kävi ilmi, että Nakari oli iskenyt avovaimoaan puukolla ainakin 21 kertaa. Hän oli uhkaillut naista kuolemalla jo aiemmin. Avoliittoa oli kestänyt viisi kuukautta.
Vaikeasta persoonallisuushäiriöstä kärsinyt Nakari sai 12 vuoden ja 4 kuukauden tuomion murhasta täyttä ymmärrystä vailla olevana. Hovioikeudessa rangaistus lieveni, koska Nakarin katsottiin syyllistyneen murhan sijasta tappoon.
Toinen henkirikos.
Nakari vapautui vuonna 1998 ja surmasi puolen vuoden kuluttua seuraavana uhrinaan 56-vuotiaan äitinsä nyrkein ja teräasein. Nakari ei taaskaan muistanut teostaan mitään. Hän sai 10 vuotta ja 8 kuukautta vankeutta taposta ja pahoinpitelystä.
Kolmas henkirikos.
Vapauduttuaan ehdonalaiseen Nakari alkoi seurustella Anna-Emilia Simniceanun kanssa. 26-vuotias Simniceanu katosi tammikuussa 2008 ja hänet löydettiin pian kuolleena erään mökin rannasta. Poliisi tavoitti Nakarin Kuopiosta. Myöhemmin 41-vuotias mies tuomittiin teräaseella ja tukehduttamalla tehdystä taposta 14,5 vuoden vankeuteen. Hän ei pääse ehdonalaiseen, vaan rangaistus on kärsittävä kokonaan. Simniceanun tappamisesta langetettu tuomio pysyi Itä-Suomen hovioikeudessa.
Khalid Al Qassimi

Šeikki Khalid ibn Faisal ibn Sultan Al Qassimi (arab. الشيخ خالد بن فيصل بن سلطان القاسمي, "Aš-Šaykh Khālid ibn Sulṭān al-Qāssimī"; s. 18. helmikuuta 1972 Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiirikunnat) on arabiemiirikuntalainen šeikki ja ralliautoilija. Hän on Sharjan ja Ras al Khaiman emiraatteja hallitsevan al Qassimin kuninkaallisen perheen jäsen. Al Qassimi on ajanut Citroënin tehdastallin kolmatta autoa valikoiduissa ralleissa kaudelta 2013 alkaen.
Ura.
Hän ajoi monia vuosia Lähi-idän sarjoissa muun muassa Conrad Rautenbachin kanssa. Vuonna 2007 Abu Dhabi teki sponsorisopimuksen Fordin kanssa ja Al-Qassimi hyppäsi Fordin kolmosautoon. Kartturiksi tuli brittiläinen Nicky Beech. Hän debytoi Suomen MM-rallissa, ajaen kilpailussa 16:nneksi. Paras tulos oli Katalonian asvaltilla tullut 14. sija. Kaudella 2004 hän ajoi uransa ensimmäisen MM-rallin Subarulla, päätyen sijalle 20. Turkkiinkin hän osallistui, mutta keskeytti ulosajoon. Hän voitti myös Lähi-idän mestaruuden ennen Rautenbachia.
Kaudella 2005 hän ajoi vain yhden MM-rallin Turkissa, josta tuloksena oli keskeytys. Kaudella 2006 hän osallistui Akropoliksen ja Kyproksen ralleihin, sijoittuen Akropoliksessa 23. sijalle.
Kaudella 2007 hänet pestattiin Fordin kolmosautoon. Kauden paras tulos oli 14. sija Kataloniasta. Seuraavalla kaudella paras tulos oli Jordanian MM-rallin 9 sija.
2009 Al-Qassimin kartturiksi tuli brittiläinen Michael Orr. Orr siirtyi Matthew Wilsonin viereltä ja Nicky Beech siirtyi intialaisen Narem Kumarin kartturiksi. Hän ajoi Irlannissa, Kyproksella ja Portugalissa kahdeksanneksi. Kreikan rallissa hän ajoi kuudenneksi. Kaudella 2010 Al-Qassimi saavutti uuden pistelaskujärjestelmän ansiosta 12 pistettä. Hän ajoi pisteille Portugalin, Saksan ja Espanjan kilpailuissa.
Kaudella 2011 Al-Qassimi jatkoi rallin MM-sarjassa Fordilla Michael Orrin kanssa osallistuen kahdeksaan MM-osakilpailuun. Kauden ja koko tähänastisen uran paras sijoitus oli Australian rallin viides sija.
Kaudella 2013 Al-Qassimi vaihtoi Fordilta Citroën-tallin. Kartanlukijaksi Orrin sijaan tuli toinen britti Scott Martin, joka aiemmin oli toiminut Matthew Wilsonin kartanlukijana Stobart-tallissa. Al-Qassimi ja Scott osallistuivat Citroënin autolla seitsemään MM-osakilpailuun. Kauden parhaat sijoitukset tulivat Portugalin ja Australian ralleista joissa molemmissa he sijoittuivat sijalle 9.
Kaudella 2014 Al-Qassimi jatkoi Citroënin tallissa, mutta kartanlukijaksi vaihtui myöskin brittiläinen Chris Patterson. Patterson oli aiemmin istunut muun muassa Nasser Al-Attiyahin sekä Petter Solbergin kartanlukijana.
Kaudella 2015 Al-Qassimi ja Patterson jatkoivat Citroënin tallissa osallistuen viiteen MM-ralliin. Paras saavutus oli Argentiinan rallin kuudes sija. Muissa ralleissa hän oli hitain WRC1-luokan kuljettaja eikä sijoittunut pisteille.
Kaudella 2016 ja Kaudella 2017 Al-Qassimi ja Patterson jatkoivat yhteistyötään Citroën Total Abu Dhabin tallissa osallistuen molempina kausina neljään ralliin. Sijoitukset olivat poikkeuksetta pistesijojen ulkopuolella.
Kaudella 2018 Al-Qassimi ajoi edelleen Citroenin tehdastallissa. Ralleissa hän sijoittui pääosin viimeiseksi.
Puolan ralli

Puolan ralli () on maailman toiseksi vanhin ralli Monte Carlo -rallin jälkeen. Puolassa ajettiin ensimmäinen ralli jo vuonna 1921 ja vuonna 1973 siitä tuli yksi MM-kalenteriin kuuluvista kilpailuista. MM-arvoisena Puolassa on ajettu myös vuosina 2009 ja 2014–2017.
Historia.
Ensimmäinen Puolan ralli ajettiin Varsovasta Białowieżaan ja takaisin, jolloin kilpailun voitti Tadeusz Heyne Dodgellaan. Sittemmin kisa siirtyi Krakovan lähelle, jossa kisaa ajettiin asfaltilla. Vuonna 2005 kisa siirrettiin Masurian järvialueelle ja nykyään se on soraralli.
Kilpailu on kuulunut lähinnä Euroopan mestaruussarjaan, mutta reitillä on nähty myös tuttuja nimiä Timo Mäkisestä Jean Todtiin. Toistaiseksi kilpailun ovat kuitenkin voittaneet suomalaisista ainoastaan Rauno Aaltonen, joka ajoi voittoon vuonna 1965 BMC Mini Cooper S:llä, Mikko Hirvonen vuonna 2009 Ford Focus RS WRC 09:llä sekä Esapekka Lappi vuonna 2012 Škoda Fabia S2000:lla.
Vuoden 1973 Puolan rallissa 65 osallistujasta maaliin selvisi ainoastaan kolme autokuntaa, joka on edelleen pienin määrä MM-sarjan historiassa.
Vuonna 2017 kun kauden 2018 kilpailuja päätettiin Puolan ralli jätettiin pois MM-kalenterista sen jälkeen, kun kuukautta aiemmin järjestetyssä kilpailussa oli ongelmia katsojien hallinnassa. FIA antoi kilpailusta keltaisen kortin vuonna 2015. Katsojat eivät välittäneet toimitsijoista ja seisoivat lähellä tietä, jossa autot ajoivat kilpailunopeuksilla. Lisäksi oli ilmoituksia katsojien autoista liikkumassa käynnissä olevilla erikoiskokeilla sekä paloautosta, joka oli ohittanut poliisin ja ajoi vastakkaiseen suuntaan kilpareitillä.
Kilpailu palaa MM-sarjaan kaudella 2024 oltuaan välillä osa EM-sarjaa.
Voittajat vuodesta 1960.
Lähde:
Horizon-luokan fregatti

Horizon-luokka (tai "Horizon Common New Generation Frigate", CNGF) on italialais-ranskalaisen yhteishankkeen kehittämien uuden sukupolven ilmatorjuntafregattien muodostama alusluokka. Alun perin hankkeeseen osallistui myös Yhdistynyt kuningaskunta, mutta se vetäytyi 1999 siitä alustyypille asettamiensa teknisten vaatimusten poikettua muiden osallistujien asettamista vaatimuksista. Italiassa alusluokka on saanut nimen "Orizzonte", ranskaksi ja englanniksi se on "Horizon" ().
Tausta.
Hanke käynnistyi vuonna 1992, sen jälkeen kun aiempi yritys luoda Naton yhteinen monikansallinen fregatti NFR-90 oli päättynyt epäonnistumiseen 1990-luvun alussa. Uuden hankkeen tuloksena syntyi fregatin ohella uusi ilmatorjuntaohjusjärjestelmä PAAMS (). Uutta hanketta varjostavia ongelmia ilmeni lähes heti. Ranska tarvitsi ilmatorjunta-aluksen sen lentotukialusten suojaksi, mutta varustettuna ainoastaan keskimatkan ohjuksin, sillä lentotukialus lentokoneineen kykeni suojaamaan itseään etäältä. Myös Italian laivasto tarvitsee operoidessaan Välimeren vain rajoitettua kantamaa, sillä se kykenee suojaamaan aluksia mantereelle tukeutuvilla omilla hävittäjäkoneillaan. Britannia sitä vastoin edellytti hankittavalta alustyypiltä, että se kykenisi muodostamaan itsensä ja suojaamansa laivasto-osaston ylle vahvan suojavyöhykkeen pitkän kantaman ohjuksin.
Erimielisyyksiä aiheutti myös ilmatorjuntaohjusten laukaisuun käytettävän järjestelmän valinta, Ranska ja Italia suosivat ohjukset pystysuoraan laukaisevaa SYLVER (SYstème de Lancement VERtical) -järjestelmää, Britannia sen sijaan halusi yhdysvaltalaisen Mk 41:n, jolla kyetään laukaisemaan myös Tomahawk -risteilyohjuksia. Asia ratkesi, kun PAAMS:in kehittäjät valitsivat järjestelmäksi SYLVER:in. Brittien irtaannuttua hankkeesta vuonna 1999, se valitsi PAAMS:in kehittämäänsä tyypin 45 hävittäjään, hyödyntäen Horizon-hankkeessa saatua kokemusta.
Alukset.
Hanke jatkui italialais-ranskalaisena yhteistyönä. Ensimmäinen alus, Ranskan laivaston "Forbin" laskettiin vesille maaliskuussa 2005 ja "Chevalier Paul" laskettiin vesille heinäkuussa 2006. Kaksi muutakin alusta oli suunnitteilla, mutta niiden sijasta tilattiin FREMM-monitoimifregatteja. Italian laivasto tilasi kaksi alusta, jotka nimettiin "Andrea Doriaksi" ja "Caio Duilioksi". Myös Italia kaavaili kahta muuta alusta, mutta sekin siirsi lisätilaukset FREMM-luokkaan.
John Bates Clark -mitali

John Bates Clark -mitali () on Yhdysvaltain taloustieteellisen yhdistyksen AEA:n myöntämä palkinto merkittävimmälle alle 40-vuotiaalle yhdysvaltalaiselle ekonomistille.
Palkinto on nimetty John Bates Clarkin mukaan. Se on jaettu vuodesta 1947 lähtien. Vuodesta 2009 lähtien palkintoa on jaettu vuosittain. Aiemmin se jaettiin joka toinen vuosi.
Palkintoa pidetään taloustieteen toiseksi arvostetuimpana palkintona Nobel-palkinnon jälkeen. Monet sen voittajista ovatkin myöhemmin saaneet Nobel-palkinnon.
Abnormally Attracted to Sin

Abnormally Attracted to Sin on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin albumi, joka julkaistiin toukokuussa 2009. Albumista on olemassa kaksi versiota, tavallinen ja erikoisversio, jossa on mukana Christian Lambin ohjaamia musiikkivideoita sisältävä DVD. Kappaleiden sanoituksissa Amos käsittelee muun muassa ihmissuhteita sekä uskontoa.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 9. Suomessa se oli ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalla 20.
Muusikot.
Tuotanto
Ortodoksinen papisto

 Ortodoksinen papisto on ortodoksisen kirkon sakramenttien toimittamiseen tai siinä avustamiseen vihitty ryhmittymä. Pappeus jakautuu ortodoksisessa kirkossa piispuuteen, pappeuteen ja diakoniuteen. Piispan vihkimisen toimittaa kolme piispaa ja papit ja diakonit vihkii piispa. Pappeudessa toteutuu apostolinen suksessio eli seuranto. Papiksi voidaan vihkiä "nuhteeton mies, joka on ennen papiksi vihkimystä avioitunut tai päättänyt elää naimattomana". Piispojen tulee olla naimattomia tai leskiä. Ortodoksisessa kirkossa ei ole naispappeutta, vaikka on esitetty näkemyksiä, että aikaisemmin käytössä ollut diakonissan virka olisi ollut rinnastettavissa papistoon. Ortodoksiseen sakramentaaliseen papistoon ovat aina kuuluneet piispa, pappi ja diakoni. Avustavaan papistoon ovat aina kuuluneet alidiakonit, lukijat ja alttariapulaiset eli ponomarit, jotka eivät ole papistoa sanan merkityksessä ollenkaan vaan vain apulaisia.
Ortodoksinen papisto voidaan jakaa niin sanottuun mustaan ja valkoiseen papistoon. Mustalla papistolla tarkoitetaan munkkiuteen vihkiytynyttä papistoa, kuten pappismunkit ja munkkidiakonit. Useimmat ortodoksiset piispat kuuluvat mustaan papistoon eli he nousevat virkaansa luostarin kautta. Valkeaan papistoon kuuluvat luostarilaitoksen ulkopuoliset piispat, papit ja diakonit. Useimmat papit ja diakonit ovat naimisissa, muutama harva on vannonut selibaattilupauksen ennen vihkimistä. Leskeksi jäänyt pappi ei saa avioitua uudestaan eikä solmia muutenkaan läheistä suhdetta naiseen. Jos näin tapahtuu, hän joutuu toimituskieltoon. Suomen ortodoksisessa kirkossa on tällaisia tapauksia sattunut useita, viimeksi lokakuussa 2011.. 
Alempi papisto.
Alempaan eli avustavaan papistoon kuuluvat alidiakonit ja lukijat sekä laulajat. Heidän tulee nauttia ehtoollisensa kirkkokansan joukossa. Ennen vuotta 1988 avustavaan papistoon kuuluivat lisäksi kanttorit, kirkonisännöitsijät ja ponomarit, mutta tuolloin piispainkokous päätti muuttaa käytännön niin, että avustavaan papistoon kuuluvat vain ne, jotka piispa on erikseen vihkinyt tehtävään kheirotesian kautta.
ViaMichelin

ViaMichelin on autonrengasvalmistaja Michelin Groupin tytäryhtiö, joka tuottaa erilaisia sähköisiä karttapalveluita. Yksi sen merkittävimmistä karttapalveluita on samanniminen "ViaMichelin" karttapalvelu, joita voi käyttää pöytä- tai sylitietokoneiden lisäksi myös kämmentietokoneilla ja matkapuhelimilla. Palvelut ovat saatavissa useilla kielillä.
2A65 Msta B

2A65 Msta-B on venäläinen 152 mm kanuunahaupitsi. Tykin venäläinen nimike on 152-ММ ГАУБИЦА 2А65 "МСТА-Б".
2A65 otettiin palveluskäyttöön 1980-luvun puolivälin tienoilla neuvostoarmeijassa. Naton tiedustelu havaitsi uuden tykkimallin käyttöönoton vuonna 1987, minkä johdosta tykistä käytetään joskus nimeä M1987. Tällä hetkellä tykkejä arvioidaan olevan Venäjän asevoimien käytössä noin 370 kappaletta.
Tykin putki on 53 kaliiperia pitkä ja sen on asennettu kaksipyöräiselle haaralavetille. Tykin lukkolaite on puoliautomaattinen putoava kiilalukko. Putken peräkappaleeseen on kiinnitetty lataussilta ja tykin rekyylivoimasta käyttövoimansa saava jousitoiminen latauslaite.
2A65:ssa käytetään kartussilaukauksia. Ammusvalikoima sisältää mm. sirpalekranaatteja, kuorma-ammuksia ja erikoisammuksia. Tykin suurin kantama tavanomaisilla ammuksilla on 24 700 metriä ja rakettiavusteisilla ammuksilla 28 500 m. Putken suurin korotus on 70°. Tykin tuliasemapaino on 6  800 kg ja ammuksen suurin lähtönopeus 810 m/s. 
2A65 Msta-B:stä on olemassa myös 2S19-panssarihaupitsin tykkinä käytetty versio 2A64 Msta-S.
Hätäkeskuslaitoksen karttakoordinaattipalvelu

Hätäkeskuslaitoksen karttakoordinaattipalvelu on vapaasti saatavilla oleva sähköinen karttapalvelu. Sitä käytetään palo- ja pelastustoimessa hälytysajoneuvojen ohjaamiseen oikeaan kohteeseen navigaattoreiden avulla. Koordinaattipalvelun kehittäminen aloitettiin siksi, että Suomen saaristoissa paikantaminen ei ollut helppoa siksi, että kartoissa ei ollut erottelevia paikannimiä ja erehtyminen saarista oli helposti mahdollista. Palvelu perustuu Maanmittauslaitoksen karttapohjille.
Ajatuksena on se, että esimerkiksi vapaa-ajan asuja ottaisi etukäteen selvää siitä, missä WGS84-koordinaattipisteessä hänen asuntonsa sijaitsee ja tulostaisi koordinaattipalvelusta paperille seinälle laitettavan hälytysohjeen, jonka perusteella hälytyskeskuksen "112"-numeroon soitettaessa olisi helppo sanoa tarkka koordinaatti. Tulostettu hälytysohje palvelee myös vieraita ja vuokralaisia, joilla ei ole paikallistuntemusta.
Palvelu tuotetaan suomen, ruotsin ja englannin kielillä.
Vuonna 2017 Hätäkeskuslaitoksen ja Digian toteuttama 112 Suomi -mobiilisovellus voitti valtakunnallisen sosiaali- ja terveysalan turvallisuuspalkinnon. 112 Suomi -sovelluksella avuntarvitsijan sijainti selvitetään satelliittipaikannuksella. Sovellus lähettää koordinaatit suoraan hätäkeskustietojärjestelmään, kun avuntarvitsija soittaa sovelluksella hätänumeroon.
Muu käyttö.
Hätäkeskuslaitos-viraston koordinaattipalvelusta saa melko tarkkoja koordinaatteja paikkojen osoittamiseen myös muuhun käyttöön, esimerkiksi risteykset ajo-ohjeita varten käsin navigaattoriin tai GPS-paikantimeen tallennettavaksi tai maisema- ja arkkitehtuurivalokuvien ottopaikkojen merkitsemiseksi.
Iwao Hakamada

Iwao Hakamada (; s. 10. maaliskuuta 1937) on entinen japanilainen ammattinyrkkeilijä. Hän sai syytteen 30. kesäkuuta 1966 tapahtuneesta nelihenkisen perheen murhasta, jonka yhteydessä perheen kotoa varastettiin rahaa ja koti sytytettiin lopulta palamaan. 11. syyskuuta 1968 Iwao Hakamada tuomittiin kuolemaan. Maaliskuussa 2014 viranomaiset vapauttivat Hakamadan ja avasivat tapauksen uudelleen.
Iwao itse ja hänen puolustajansa pitävät häntä syyttömänä tekoon. Tunnustusta sanottiin pakotetuksi ja todisteita vääriksi. Muun muassa kardinaali Peter Seiichi Shirayanagi ajoi vangin vapauttamista. Tuomari Norimichi Kumamoto, joka jo aikoinaan äänesti kuolemantuomiota vastaan, on sanonut Iwao Hakamadan tunnustaneen jouduttuaan kahdenkymmenen päivän eristykseen ja kidutukseen pienessä huoneessa.
Hakamadan mielenterveys näyttää vankeusaikana järkkyneen. Hän lähetti vuosien ajan siskolleen järjettömiä ja omituisia kirjeitä. Yksi psykiatri on sanonut hänen kärsivän ”laitospsykoosista”, ja toisen mukaan hän on ”mielisairauden tilassa”.
Vuonna 2014 Iwao vapautettiin vankilasta 47 vankeusvuoden jälkeen, kun DNA-todisteet osoittivat hänen syyttömyyttään ja todisteiden epäiltiin olevan tekaistuja. Vapautuessaan hän oli maailman pitkäaikaisin kuolemansellin asukas. Hän oli vasta kuudes kuolemaantuomittu, joka sai tapauksensa uuteen käsittelyyn toisen maailmansodan jälkeisessä Japanissa. Viidestä aiemmasta neljä oli vapautettu ja yhden oikeudenkäynti oli kesken.
Hakamadan vankilasta vapauttamisen jälkeen eri oikeusasteet käsittelivät vuosien ajan tapauksen uudelleen avaamista. 10 vuotta myöhemmin, syyskuussa 2024 oikeus vapautti Hakamadan syytteistä.
Karttapaikka

Karttapaikka on Maanmittauslaitoksen maksuton karttapalvelu. Palvelussa pääsee katsomaan Maanmittauslaitoksen kartta-aineistoja, kuten maastokarttoja, ilmakuvia, taustakarttoja ja rinnevarjostusta. Tarkemmissa mittakaavoissa kartoille saa näkyviin myös kiinteistöjaotuksen (kiinteistörajat ja kiinteistötunnukset). Eri karttatasoja voi olla näkyvissä useita samanaikaisesti. 
Toimintonäppäimillä voi tehdä karttamerkintöjä ja jakaa niitä linkkeinä, mitata matkaa tai pinta-alaa sekä kysyä lähintä osoitetta. Karttakohteita voi hakea paikannimellä, osoitteella, kiinteistötunnuksella tai koordinaateilla tai paikantaa kartan omaan sijaintiin. Omia karttamerkintöjä voi jakaa tai linkittää muille sivustoille karttalinkkeinä. Palvelun kautta voi antaa Maanmittauslaitokselle palautetta kartta-aineistojen sisällöstä.
Palvelu on kaikille avoin ja maksuton, eikä sen käyttö vaadi rekisteröitymistä. Palvelusta voi myös ostaa painettuja karttoja sekä räätälöityjä karttatulosteita. Karttapaikan Lataa paikkatietoaineistoja -osiosta voi ladata Maanmittauslaitoksen kartta- ja paikkatietoaineistoja, kuten maastotietokannan kohteita, ilmakuvia ja korkeusmalleja. Suurin osa on avointa aineistoa CC-BY-4.0 lisenssillä. Ladatuista  tiedostoista useimmat eivät ole katsottavissa tavanomaisilla kuvankatseluohjelmilla, vaan niitä varten tarvitaan erityinen paikkatieto-ohjelmisto.
Historia.
Kansalaisen Karttapaikka julkistettiin vuonna 1996. Se oli maailman ensimmäinen kansallinen karttapalvelu Internetissä. Idea ja toteutukseen tarvittu tekniikka kehitettiin Maanmittauslaitoksessa. Kansalaisen Karttapaikan rinnalle rakennettiin jo seuraavana vuonna maksullinen Ammattilaisen Karttapaikka. Sittemmin nämä korvattiin avoimella Karttapaikalla ja vahvan tunnistautumisen vaativalla Asiointipalvelulla.
Inge Helten

Ingeborg (Inge) Helten (s. 31. joulukuuta 1950 Westum, Remagen, Rheinland-Pfalz, Saksa) on entinen saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Inge Helten voitti Helsingin EM-kilpailuissa 1971 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Euroopan ennätyksellä 43,3 s. Hän juoksi viestissä toisen osuuden. Samoissa kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 11,6 s. Rooman EM-kilpailuissa 1974 Helten juoksi viestissä ankkuriosuuden ja saavutti hopeaa ajalla 42,75 s.
Kesäkuussa 1976 Helten juoksi Fürthissä 100 metrin sähköajanoton maailmanennätyksen 11,04 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrillä ajalla 42,59 s; hän juoksi toisen osuuden. Uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin hän sai Montréalin kisojen 100 metrin juoksussa sijoittumalla pronssille ajalla 11,17 s – välierissä hänen maannaisensa Annegret Richter vei häneltä matkan maailmanennätyksen. Lisäksi Helten oli 200 metrin juoksussa viides ajalla 22,68 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Inge Helten voitti 4 × 1 kierroksen viestissä kultaa Rotterdamissa 1973 ajalla 1.24,15 (kierroksen pituus 170 metriä). Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli EM-hallikisoissa parhaimmillaan neljäs 50 metrillä Grenoblessa 1972 ajalla 6,34 s sekä 60 metrillä Münchenissä 1976 ajalla 7,29 s.
Marion Becker

Marion Becker (o.s. Steiner, s. 21. tammikuuta 1950 Hampuri, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti myös nuorena Itä-Saksaa ja avioiduttuaan Romaniaa.
Marion Becker edusti Münchenin 1972 olympialaisissa Romaniaa. Hän karsiutui keihäänheiton loppukilpailusta tuloksella 50,74 m. Olympialaisten jälkeen hän ja hänen aviomiehensä eivät palanneet enää Romaniaan. Montréalin 1976 olympialaisissa Becker pääsi edustamaan Länsi-Saksaa ja saavutti keihäänheitossa hopeaa tuloksella 64,70 m.
Lucy Gordon

Lucy Gordon (22. toukokuuta 1980 Oxford, Englanti – 20. toukokuuta 2009 Pariisi, Ranska) oli brittiläissyntyinen malli ja näyttelijä.
Gordon aloitti näyttelijänuransa vuonna 2001 esiintymällä "Parfyymi"-elokuvassa. Gordonin lyhyeksi jääneen näyttelijänuran tunnetuin rooli on 2007 valmistunut elokuva "Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3", jossa hänet nähdään toimittaja Jennifer Duganina.
Gordon sai juuri ennen kuolemaansa päätökseen "Gainsbourg – tarina legendasta" -elokuvan kuvaukset. Laulaja, näyttelijä ja ohjaaja Serge Gainsbourgin elämästä kertovassa, vuonna 2010 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Gordon esittää Gainsbourgin naisystävää, laulaja-näyttelijä Jane Birkiniä.
Gordon teki itsemurhan hirttäytymällä Pariisissa sijaitsevassa asunnossaan 20. toukokuuta 2009, kaksi päivää ennen 29-vuotissyntymäpäiväänsä.
Kim Peyton

Kimberley Marie (Kim) Peyton McDonald (26. tammikuuta 1957 Hood River, Oregon – 13. joulukuuta 1986 Stanford, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti Montréalin kesäolympialaisissa 1976 olympiakultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, yhdessä Jill Sterkelin, Shirley Babashoffin ja Wendy Bogliolin kanssa. Heidän uimansa aika 3.44,82 oli myös maailmanennätys. Uintiuransa aikana Peyton voitti myös viisi kultaa Pan-Amerikan kisoista.
Peyton edusti uintiurallaan seuratasolla "David Douglas Swim Clubia". Uintiuransa jälkeen hän tapasi miehensä Andrew McDonaldin, joka voitti olympiahopeaa miesten vesipallossa vuonna 1984. Vuonna 1979 Peytonilla todettiin aivokasvain, joka lopulta johti hänen kuolemaansa vain 29-vuotiaana joulukuussa 1986.