Owczarek podhalanski

Owczarek podhalanski () on iso valkoinen puolalainen paimenkoirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 1. Se on hyvin harvinainen: maailmassa arvellaan olevan pari tuhatta yksilöä.
Ulkonäkö.
Rotu on vahva ja kookas: urokset ovat säkäkorkeudeltaan yleensä 65–70 cm, nartut 60–65 cm. Kallo on hieman kaareva ja otsapenger selvästi erottuva olematta jyrkkä. Kuono on paksu, kärkeä kohden vähitellen kapeneva ja kallon kanssa samanpituinen tai tätä hieman pidempi. Kirsu on keskikokoinen ja musta. Silmät ovat hieman vinoasentoiset, keskikokoiset ja tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskipitkät, kolmionmuotoiset ja melko paksut. Helppohoitoinen karvapeite on säänkestävä, ja sen ansiosta rotu tulee toimeen ulkona läpi vuoden. Karvapeitteen väri on aina puhtaanvalkoinen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Owczarek podhalanski tunnetaan tyynenä, älykkäänä ja valppaana rotuna. Se on usein varautunut vieraita kohtaan, mutta erittäin lämminhenkinen ihmisille ja eläimille, jotka kuuluvat sen laumaan. Se tulee hyvin toimeen sekä aikuisten että lasten kanssa ja on tarpeen tullen valmis puolustamaan heitä. Muita koiria kohtaan rotu käyttäytyy yleensä suopeasti. Se vartioi ja puolustaa sinnikkäästi, mutta hyökkää yleensä vain, jos sitä uhataan.
Owczarek podhalanskia koulutettaessa on pidettävä mielessä sen erityispiirteet: toisaalta itsenäisyys, ylpeys ja verkkaisuus, toisaalta miellyttämisenhalu sekä taito tulkita eleitä ja kehonkieltä. Laumanvartijakoiraa koulutettaessa johdonmukaisuus ja lempeä määrätietoisuus ovat ensiarvoisen tärkeitä. Podhalanski on onnellinen saadessaan juosta vapaana ja omistaessaan reviirin, jota se voi vartioida. Siitä on myös seuraksi pidemmille lenkeille. 
Alkuperä.
Rotu on peräisin Tatran vuoristosta Etelä-Puolasta. Sen esi-isät olivat samoja itämaisia koiria kuin muillakin suurilla valkoisilla laumanvartija- ja paimenkoirilla - erään teorian mukaan ne olisivat olleet muinaisia, yli tuhat vuotta sitten Eurooppaan saapuneita aasialaisia mastiffeja. "Isojen valkoisten" rotujen uskotaan kehittyneen noin 1600-luvulla. Owczarek podhalanski on maantieteellisen sijaintinsa ansiosta länsieurooppalaisia sukulaisrotujaan vanhempi, koska idästä vaeltaneet kansat saavuttivat ensin Euroopan itäiset osat. Voimakkaimpia yksilöitä on perinteisesti kutsuttu "liptovilaisiksi", mikä viittaa alueeseen Slovakian puolella. Tätä pidetään merkkinä siitä, että podhalanski polveutuisi slovakiancuvacista, joka on kotoisin Etelä-Tatralta.
1920-luvulla puolalaiset rajavartijat käyttivät owczarek podhalanskia vartio-, suojelus- ja vetokoirana. Joitain vuosia myöhemmin Maurycy Trybulski kiinnostui siitä ja laati sille ensimmäisen rotumääritelmän. Vuonna 1937 ensimmäiset yksilöt rekisteröitiin kantakirjaan. Rodusta alkoi tulla suosittu paitsi vuoristoissa, myös alavilla mailla - kuten Varsovan lähiseuduilla, Malopolskan alueella ja Lvivissä.
Toisen maailmansodan jälkeen Jadwiga Dyakowska, Lubomir Styczynski sekä krakovalaiset koiraharrastajat antoivat oman panoksensa rodun jalostamiseen. Sen myötä laadittiin uusi rotumääritelmä, jonka myös FCI hyväksyi. Zakopanelainen eläinlääkäri tri Henryk Derezinski vaikutti suuresti rodun jalostukseen ja johtikin paikallista jalostusohjelmaa useiden vuosien ajan. Kuuluisiin rodunedustajiin ovat lukeutuneet mm. "Bela spod Brzyska", "Doran Gazda z Dzianisza", "King of Happiness Alpejskie Zauroczenie", "Kita z Diablinca", "Kotlik z Doliny za Bramka" sekä "Zakochany Harnas Catonium".
Podhalanski Suomessa.
Vuonna 1990 Suomeen tuotiin ensimmäiset rodun edustajat, ja vuonna 1992 Suomessa syntyi ensimmäinen pentue. Nykyisin puolalaiset linjat ovat hyvin edustettuina suomalaisessa populaatiossa, mutta myös Saksasta, Ranskasta, Alankomaista ja Tanskasta on tuotu jonkin verran rodun edustajia. Suomessa on tänä päivänä noin 300 yksilöä.
Terveys.
Owczarek podhalanski on tullut toimeen vuosisatojen ajan ilman erityistä huolenpitoa. Se onkin alkukantaisuutensa vuoksi rotuna varsin terve.