tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sinut minä tahdon

Sinut minä tahdon on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1949. Se pohjautuu löyhästi Denys Astonin vuonna 1943 ilmestyneeseen romaaniin "Voitto- ja tappiotili". Vaala laati elokuvan käsikirjoituksen itse. Tarinassa rakkauteen pettynyt helsinkiläinen perhetyttö matkustaa pois kaupungista saadakseen mielitiettynsä ikävöimään itseään. Maalla hän tapaa räjähdysonnettomuudessa sokeutuneen tiedemiehen, jonka tueksi hän ryhtyy pitämällä tälle seuraa ja lukemalla.
Tuotanto.
Nimimerkki Denys Astonin takana on tuottelias suomalainen viihdekirjailija Anna Inkeri Relander. Käsikirjoituksessa Vaala siirsi Irlantiin sijoittuvan romaanin tapahtumat suomalaiseen ympäristöön ja samalla suomensi roolihenkilöiden nimet: esimerkiksi Carrie O’Flahertysta tuli Katri Vesa ja tiedemies Tom Winsdalesta Kari Tuulos. Elokuvaversion dialogi on enimmäkseen peräisin alkuperäisromaanista. Ulkokuvat otettiin kesällä ja syksyllä 1949 Helsingin keskustan näköalapaikoilla ja Lopen maaseudulla.
Elokuvan musiikin on säveltänyt muutoin näyttämö- ja balettimusiikkiin keskittynyt Nils Lerche (1905–1986). Elokuvassa on käytetty taustaprojisointia ensi kerran Suomessa.
"Sinut minä tahdon" oli osa Suomi-Filmin 30-vuotisjuhlaelokuvien sarjaa. Se ehti ensi-iltaan ennen kuin Vaalan aikaisemmin samana vuonna ohjaama "Jossain on railo". Laskutavasta riippuen "Sinut minä tahdon" oli järjestyksessä yhtiön sadas elokuva. Sen yleisömenestys jäi kuitenkin huomattavasti vuoden 1949 keskitason alapuolelle.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuva sai laimean vastaanoton: Martti Savon mielestä se oli ”kevyt, tyhjänpuoleinen komedia” ja "Vapaa Sana" -lehden nimettömän kirjoittajan mukaan ”voisi Suomi-Filmi Valentin Vaalalla parempaakin teettää”. Näyttelijätkin saivat osansa: ”useimmat näyttelijät eivät hallitse vivahduksellista ja luontevaa keskustelutaitoa”. Pääosien esittäjät Hillevi Lagerstam ja Tapio Rautavaara saivat kaksijakoista palautetta rooleistaan. Toisenlaisen näkemyksen kiteytti arviossaan Olavi Veistäjä: ”komedian kevyt sävy on tavoitettu hyvin”.
Kriitikko Mikael Fränti kirjoitti vuoden 2004 televisioesityksen yhteydessä ”aurinkoisen ja optimistisen komedian olevan parasta Valentin Vaalaa”. Kymmenen vuotta aiemmassa arviossaan Fränti oli kehunut Vaalan ammattitaitoista studioilmaisua, mutta piti elokuvan hallitsevana voimana sädehtivää Hillevi Lagerstamia. 
Myöhemmässä 2010-luvun kritiikissä elokuvaa on luonnehdittu kankean kirjalliseksi ja tahattoman koomiseksi, ja sitä on pidetty Vaalan heikoimpana elokuvana.
Frédéric Kanouté

Frédéric Kanouté (s. 2. syyskuuta 1977) on ranskalaissyntyinen malilainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä kiinalaisessa Beijing Guoanissa.
Ura.
Kanouté aloitti ammattilaisuransa paikallisseura Lyonissa vuonna 1997. Helmikuussa 2000 hän siirtyi Englannin Valioliigan West Hamiin, josta jatkoi kauden 2002–2003 jälkeen Tottenhamiin West Hamin pudottua alemmalle sarjatasolle.
Kanouté myytiin Sevillaan 23. elokuuta 2005. Hän tuli kentälle toisella puoliajalla kauden 2005–2006 UEFA Cupin loppuottelussa Middlesbroughia vastaan ja onnistui maalinteossa 89. minuutilla. Sevilla voitti ottelun 4–0. La Ligan siirtyessä joulutauolle kaudella 2006–2007 johti Sevilla liigaa ja Kanouté maalipörssiä 14 maalillaan.
Maajoukkueura.
Maajoukkuetasolla Kanouté edustaa Malia, mutta on juniorina pelannut myös Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Kanouté auttoi neljällä maalillaan Malin turnauksen välieriin, jossa se hävisi Marokolle. Pronssiottelussa myös Nigeria osoittautui vahvemmaksi. Hän jakoi turnauksen maalikuninkuuden neljän muun pelaajan ohella. Helmikuussa 2008 Kanouté valittiin vuoden 2007 Afrikan parhaaksi jalkapalloilijaksi. Hänestä tuli samalla ensimmäinen Euroopassa syntynyt paras afrikkalainen jalkapalloilija.
Afrikan mestaruuskisojen jälkeen tammikuussa 2010 Kanouté ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa.
Josiah Bartlett

Josiah Bartlett (21. marraskuuta 1729 Amesbury, Massachusetts – 19. toukokuuta 1795) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja valtiomies. Hän oli yksi 56:sta Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajasta. Josiah Bartlett oli New Hampshiren kuvernööri (1790−1794) ja New Hampshiren korkeimman oikeuden ylituomari.
Yksityiselämä.
Josiah Bartlett syntyi Amesburyssa Massachusettsissa. Hänen isänsä nimi oli Stephen Bartlett ja äidin nimi oli Hannah-Mary Bartlett. Josiah Bartlett oli perheen viides lapsi ja neljäs poika.
Josiah Bartlett alkoi opiskella lääketiedettä lääkäri Ordwayn luona vuonna 1745. Viiden vuoden jälkeen hän muutti Kingstoniin ja alkoi hoitaa omaa praktiikkaa.
Josiah Bartlett meni naimisiin Mary Bartlettin kanssa 15. tammikuuta vuonna 1754, jolloin Josiah oli 25 vuotta vanha. Mary Bartlett oli Josiah Bartlettin serkku. Josiah ja Mary olivat hyvin kiintyneitä toisiinsa kunnes 14. heinäkuuta vuonna 1789 Mary kuoli. Vuosien mittaan heille syntyi yhteensä 11 lasta: Mary, Lois, Miriam, Rhoda, Hannah (kuoli imeväisenä), Levi, Josiah (kuoli synnyinvuotenaan), Josiah, Ezra, Sarah, Hannah (kuoli imeväisenä). Lapsista kolme oli poikia, kaikki pojat jatkoivat isänsä jalanjäljillä valiten ammatikseen lääkärin.
Sininen marmorikuula

Sininen marmorikuula () on Apollo 17 -kuulennolla otettu kuuluisa valokuva Maasta. Valokuva otettiin 7. joulukuuta 1972 noin 29 000 kilometrin (18 000 mailia) etäisyydeltä Maasta. Se on yksi kaikkien aikojen levinneimmistä kuvista ja eniten kysytty NASAn arkistoista. Kuvatessa kamera on ollut suoraan Auringon ja Maan välissä ja Maa näkyy täysin pyöreänä ja kauttaaltaan kirkkaana. 
Kuvassa näkyvä osa maapallosta ulottuu Välimereltä ja Keski-Aasiasta eteläisille napaseuduille. Afrikan rannikko on lähes kokonaisuudessaan näkyvissä, samoin lähes keskelle kuvaa sattunut Madagaskar. Arabian niemimaa ja Punainenmeri näkyvät erityisen selvästi. Vaikka eteläinen pallonpuolisko oli kuvaa otettaessa suurelta osin pilvien peitossa, näkyy kuvassa myös suuri osa Etelämanteren jäätikköä. 
Apollo 17 on toistaiseksi viimeinen Kuuhun laskeutunut avaruuslento. Sen jälkeen ihmisiä ei ole käynyt vastaavalla etäisyydellä, josta olisi mahdollista ottaa vastaavanlainen kuva kokonaisesta Maasta. Kuuluisan kuvan Maasta tiettävästi otti Apollo 17:n miehistön jäsen Jack Schmitt 70-millimetrisellä Hasselblad-merkkisellä kameralla, vaikkakin NASA on virallisesti ilmoittanut kuvan ottajaksi koko miehistön. Kuvan virallinen arkistonimi on AS17-148-22726.
1970-luvulla voimistunut ympäristöliike käytti tätä ensimmäistä hyvää kuvaa maapallosta menestyksekkäästi symbolina yhdestä haavoittuvasta maailmasta.
Nasa on myöhemmin julkaissut vastaavia kuvia maapallosta. Verner Suomen mukaan nimetyn Suomi NPP -satelliitin 4. tammikuuta 2012 ottama kuvakooste maapallosta on tähänastisista tarkin (ns. "Blue Marble 2012"). Siinä näkyvät lähinnä Pohjois- ja Keski-Amerikka sekä niitä ympäröivät merialueet.
Paavo Prokkonen

Pavel Stepanovitš (Paavo) Prokkonen (; 16. heinäkuuta 1909 Porajärvi – 18. heinäkuuta 1979 Petroskoi) oli karjalainen ja neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana (pääministeri) 1940–1947 ja 1950–1956 sekä Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana (presidentti) 1956–1979.
Neuvostoliiton politiikassa hänet tunnettiin Pavel Stepanovitš Prokkosena, mutta hän suomensi etunimensä Suomen kansanhallituksen julistukseen ja tunnetaan täten suomalaisessa historiankirjoituksessa yleensä Paavo Prokkosena. Alkuperäistä sukuaan hän oli Prokofjev.
Elämä.
Prokkonen syntyi köyhään karjalaiseen maanviljelijäperheeseen Klyyssinvaaran kylässä Porajärvellä, joka kuului Aunuksen Karjalan Poventsan kihlakuntaan.
Vuonna 1927 Prokkonen valittiin paikallisen maalaisneuvoston maanviljelijöiden yleisavun jaoston sihteeriksi. Hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen 1930. Vuonna 1931 hänet nimitettiin maalaisneuvoston puheenjohtajaksi. Vuodesta 1934 lähtien Prokkonen toimi Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan Aunuksen paikallisneuvostossa erilaisissa asemissa, nousten lopulta Aunuksen alueen neuvoston puheenjohtajaksi 1937. Karjalan ASNT:n kansankomissaarien neuvoston varapuheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1938, missä hän toimi toisen maailmansodan syttymiseen saakka.
Merkittävät asemat.
Talvisodan sytyttyä Suomen kansantasavalta julistettiin Otto Wille Kuusisen johdolla perustetuksi 1. joulukuuta 1939. Karjalan asiain ministerinä toimiessaan Paavo Prokkonen oli ainoa Suomen suuriruhtinaskunnan ulkopuolella syntynyt ja karjalainen ministeri niin kutsutussa Terijoen hallituksessa. Talvisodan päätyttyä ja kansantasavallan sulauduttua Karjalais-suomalaiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan Paavo Prokkonen nimitettiin uuden neuvostotasavallan ensimmäiseksi pääministeriksi, kansankomissaarien neuvoston puheenjohtajaksi. Hän astui samaan virkaan uudelleen vuonna 1950, jolloin sen nimi oli muutettu ministerineuvoston puheenjohtajuudeksi. Hän toimi siinä vuoteen 1956, eli siihen saakka kun Karjalais-suomalainen neuvostotasavallan alennettiin autonomiseksi neuvostotasavallaksi. Tällöin hänet ylennettiin autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan päämieheksi, korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi. Hän toimi virassa kuolemaansa asti eli vuoteen 1979.
Prokkonen oli myös puoluekongressin valitsemana Neuvostoliiton kommunistisen puolueen valvontakomitean () jäsen vuosina 1952–1961.
Kunnianosoitukset.
Paavo Prokkonen on palkittu kahdella Leninin kunniamerkillä, yhdellä toisen luokan isänmaallisen sodan kunniamerkillä ja kahdella Punaisen lipun kunniamerkillä.
Petroskoin kaupunki pystytti Prokkoselle muistolaatan Kirovinkadun talon numero 24 seinälle tämän syntymän satavuotispäivän kunniaksi vuonna 2009. Laatan paljasti Karjalan tasavallan päämies Sergei Katanandov.
Bussipysäkki

Bussipysäkki ("Bus Stop", myös "The Wrong Kind of Girl") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1956. Elokuvan on ohjannut Joshua Logan, ja sen pääosissa näyttelivät Marilyn Monroe ja Don Murray. Muissa rooleissa ovat mukana muun muassa Arthur O'Connell, Betty Field, Eileen Heckart, Robert Bray ja Hope Lange. Elokuvan tuotantoyhtiö on Fox, ja sen ensi-ilta oli 31. elokuuta 1956.
Toisin kuin useimmat Marilyn Monroen elokuvat, "Bussipysäkki" ei ole sen paremmin täysiverinen komedia kuin musikaalikaan, vaan pikemminkin draamaelokuva. Monroe laulaa siinä kuitenkin yhden laulun, "That Old Black Magic" (sävellys Harold Arlen, sanat Johnny Mercer).
"Bussipysäkki" perustuu kahteen William Motter Ingen näytelmään, "People in the Wind" ja "Bus Stop".
Juoni.
Beau-niminen cowboy (Don Murray) ja hänen ystävänsä Virgil (Arthur O’Connell) matkustavat bussilla Phoenixin Montanasta Arizonaan osallistuakseen siellä pidettävään rodeoon. Samalla Beau toivoo löytävänsä oman ”enkelinsä”. 
Arizonassa kokematon Beau rakastuu kahvilalaulaja Chérieen (Marilyn Monroe) tämän laulaessa kappaleen ”That Old Black Magic”. Beau päättää viedä Chérien mukanaan Montanaan ja aikoo naida tämän seuraavana päivänä, mutta Chérie kuitenkin pakenee. Chérie nimittäin toivoo pääsevänsä Hollywoodiin, jossa hänen kykynsä huomattaisiin. Beau kuitenkin löytää Chérien ja pakottaa tämän nousemaan Montanan bussiin. 
Matkalla bussi pysähtyy Grace’s Diner -nimiseen ruokapaikkaan, sillä Montanaan vievä tie on peittynyt lumeen. Muut matkustajat ovat saaneet tietää, että Beau on siepannut Chérien ja kiusaa tätä. Miehet nujertavat Beaun, kunnes tämä lupaa jättää Chérien rauhaan. Kun Montanaan vievä tie on aurattu, katuva Beau, joka sai bussikuskilta edellisiltana selkäsaunan, pyytää anteeksi karkeaa käytöstään ja on valmis lähtemään kotiin ilman Chérietä. Chérie antaa Beaulle anteeksi, ja huomattuaan, että Beaulla on myös mukavampi puoli, hän päättää lähteä tämän mukaan.
Arviot.
Erään televisioesityksen yhteydessä esitetyn arvion mukaan elokuva on katsojasta riippuen paikoin hauska tai vain pitkästyttävä. Sen loppuratkaisu pönkittää arvoja ajan hengessä.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Bussipysäkin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ole Kirk Christiansen

Ole Kirk Christiansen (7. huhtikuuta 1891 – 11. maaliskuuta 1958) oli tanskalainen puuseppä, joka perusti Lego-yhtiön ja oli mukana yhtiön alkutaipaleella aina ensimmäisten palikoiden ilmestymiseen saakka.
Historia.
Lapsuus viljelijäperheessä.
Ole Christiansen syntyi vuonna 1891 jyllantilaiseen maaviljelijäperheeseen Filkskovin kylään. Isä Jens Niels Christensen työskenteli monilla lähialueen maatiloilla saadakseen kymmenlapsisen perheensä ruokittua. Myös poika tottui jo nuoresta pitäen työntekoon. Erään tarinan mukaan Christiansenin ensimmäinen työ oli perheen lampaan hoitaminen ja ulkoiluttaminen.
Työtä pelkäämättömän asenteen lisäksi Christiansen peri vanhemmiltaan hartaan uskovaisuuden. Koko Christiansenin perhe oli ahkerasti mukana luterilaisen kirkkonsa tempauksissa. Varsinkin lähialueen vähävaraisten avustaminen oli heille tärkeää.
Vilja vaihtuu puuhun.
Työnteon lisäksi Christiansen kävi kaksi päivää viikossa kylänsä koulussa opettelemassa laskemista ja lukemista. Christiansen ei ehtinyt työnsä lisäksi lukea, ja siksi hän ei käynyt koulua perusastetta korkeammalle. Yleisen tavan mukaan Christiansen opetteli ammattinsa kisällinä toimien isoveljensä Kristianin apulaisena puusepän verstaalla 14-vuotiaasta lähtien. Neljän vuoden opintojen jälkeen Christiansen valmistui ja sai luvan harjoittaa ammattiaan itsenäisesti.
Pian valmistuttuaan Christiansen huomasi, ettei hänelle riittänyt työtä pienessä kotikylässään, joten hän päätti lähteä ulkomaille omaisuutta tienaamaan. Christiansen työskenteli puuseppänä Saksassa vuodet 1911–1912 ja Norjassa vuodet 1912–16. Norjasta hän löysi ensimmäisen vaimonsa, Kirstinen. Tienattuaan tarpeeksi Ole ja Kirstine Christiansen muuttivat Tanskaan pieneen Billundin kylään 30 kilometrin päähän Filkskovista. Heti muutettuaan Billundiin Christiansen osti pienen paikallisen puusepänverstaan.
Lego-yhtiön perustaminen.
Verstaassaan Christiansen valmisteli lähiseudun maatalouden tarvitsemia puutuotteita ovista huonekaluihin. Keväisin ja kesäisin hän yritti hankkia toimeentuloa millä tahansa työmaalla johon hän pääsi. Aluksi asiakkaina olivat vain lähiseutujen asukkaat, mutta maineen kiiriessä Christiansen sai yhä enemmän asiakkaita ja yhä isompia urakoita. Silti 1920-luvun lama ei päästänyt Christianseniä helpolla, ja hän joutui usein vararikon partaalle.
Neljästä verstaassa roihunneesta tulipalosta huolimatta Christiansen jaksoi jatkaa. Huomattuaan, etteivät käyttötavarat enää tuoneet tarvittavaa määrää tuloja, hän päätti kokeilla puisten lelujen tekemistä. Tieto Christiansenin tekemien lelujen laadusta ja kestävyydestä kiiri ympäri Tanskaa. Vähitellen suurin osa verstaan tuloista alkoi tulla leluista.
Lelujen mahdollisuutta pohtiessa Christiansen päätti keskittää verstaan tuotannon kokonaan leluihin. Christiansen piti verstaan työntekijöiden kanssa lelujen nimen keksimisestä kilpailun. Voittajaksi päätyi Christiansenin ehdotus "LEGO". Näin yhtiö sai nimensä vuonna 1934.
Ole Kirk Christiansenin seuraaja LEGO-yrityksen johdossa oli hänen poikansa Godtfred Kirk Christiansen, joka patentoi toisiinsa kiinnittyvät muovipalikat vuonna 1958.
Gondorin Valkoinen Puu

Gondorin Valkoinen Puu on J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjoissa Gondorin symboli, joka kasvaa Minas Tirithin linnan pihalla. Valkoinen Puu kirjailtiin myös Gondorin lippuun. 
Historia.
Ensimmäinen Valkoinen Puu.
Ensimmäinen Gondorin Valkoinen Puu tuli Isildurilta, kun tämä otti suuren riskin varastaessaan Nimlothilta, Númenorin Valkoiselta Puulta, hedelmän, jossa oli sen siemen. Ennen tätä yksi oli tuhottu Sauronin käskystä. Hän oli kärsinyt monista tappioista tämän tehtävän aikana ja oli ollut lähellä kuolemaa, mutta kun tämän puun ensimmäinen lehti avautui keväällä, Isildur oli parantanut hänen vammansa.
Tämä taimi oli tuotu Keski-Maahan Isildurin laivassa ja se oli viimeinkin istutettu Minas Ithiliin ennen Isildurin huonetta. Kun Sauron palasi Keski-Maahan, hän aloitti äkillisen hyökkäyksen Minas Ithiliin vallatakseen kaupungin ja tuhotakseen Valkoisen Puun. 
Toinen Valkoinen Puu.
Isildur pakeni Valkoisen Puun taimi mukanaan Minas Anoriin, missä hän istutti sen Valkoisen Tornin pihamaalle.
Kolmas Valkoinen Puu.
Kolmanen taimen istutti Kolmannella Ajalla vuonna 1640 Kuningas Tarondor. Tämä Valkoinen Puu eli aina vuoteen 2852 saakka Käskynhaltija Belecthor II:n aikana. Kun silloin ei löytynyt uutta taimea, jonka voisi istuttaa, jätettiin puu paikalleen kuolleena.
Neljäs Valkoinen Puu.
Kun Aragornista tuli kuningas, hän löysi Gandalfin auttamana Valkoisen Puun taimen Mindolluinin rinteistä korkealta kaupungin yläpuolelta ja istutti sen kaupunkiin. Kuollut puu poistettiin linnan pihalta ja siirrettiin kunnioittavasti Kuninkaiden Hautakammioon. Kolmannella ajalla kesäkuussa 3019 taimi alkoi kukoistaa.
Gondorin Valkoinen Puu elokuvissa.
Peter Jacksonin "" (2003) -elokuvassa ei näytetä sitä kun Aragorn ja Gandalf löytävät Valkoisen Puun taimen. Kuitenkin elokuvassa nähdään vähän toivoa, kun aikaisemmin kuollut puu alkaa kukkia Gondorin Linnan pihalla samaan aikaan, kun Aragorn on matkalla Minas Tirithiin. Aragornin kruunajaisten aikaan sama kuollut puu on täydessä voimassaan ja kukoistuksessaan.
Aurora (nimi)

Aurora on naisen etunimi, joka johtuu latinan aamuruskoa tarkoittavasta sanasta "aurora". 
Suomessa nimi Aurora on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu maaliskuuhun 2025 mennessä 28 170 naiselle, joista enemmistö on 2000-luvulla syntyneitä. Auroran nimipäivä on 10. maaliskuuta.
Suomen luterilainen tunnustuskirkko

Suomen luterilainen tunnustuskirkko (SLT) on 23. elokuuta 2004 rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta. Yhdyskunnan perustamiskirja on allekirjoitettu 12. heinäkuuta 2002 Porvoossa. Kirkkoon kuuluu kaksi seurakuntaa, jotka sijaitsevat Helsingissä ja Haukiputaalla. Teologinen koulutus tapahtuu neljässä seminaarissa, jotka sijaitsevat Ljungbyssä Ruotsissa, Leipzigissa Saksassa sekä Milwaukeessa Yhdysvalloissa ja Manitobassa Kanadassa. Kirkon johtaja Suomessa on pastori Juhani Viitala. Kirkko kuuluu jäsenenä vuonna 1993 Oberwerissä Saksassa perustettuun järjestöön Confessional Evangelical Lutheran Conference (CELC). Jäseniä maailmalla on 450 000. CELC:in sääntöjen mukainen jäsenyyden edellytyksenä on oppineuvotteluissa todettu yksi ja sama luterilainen usko, oppi ja pelastus. Yhteisöllä oli Suomessa 25 jäsentä vuonna 2007. 
Tunnustusperusta.
SLT tunnustautuu kaikkiin luterilaisen kirkon tunnustuskirjoihin, jotka koottiin vuoden 1580 Yksimielisyyden kirjaan, koska ne ovat kaikilta osin yhdenmukaiset Raamatun opin kanssa. SLT uskoo, opettaa ja tunnustaa, että Raamattu on Jumalan sana ja siksi se on kaikilta osin luotettava ja erehtymätön. Se on ainoa normi, sääntö ja ohje uskon, opin ja elämän asioissa. SLT:n kanta naispappeuteen on kielteinen, sillä kirkon tunnustuksen mukaan Jumala ei ole tarkoittanut saarnavirkaa naisille. Mitään muita vanhempia tai uudempia kirjoituksia ei saa nostaa pyhän Raamatun rinnalle, vaan niiden on alistuttava sen alle. Tällaiset kirjoitukset ovat ainoastaan todistajia siitä, kuinka profeetaallinen ja apostolinen oppi on säilytetty apostolisen ajan jälkeen. SLT uskoo Raamatun opetuksen mukaiseen vanhurskauttamisoppiin. Raamatun mukaan ihminen pelastuu yksin uskon kautta evankeliumin lupaamaan syntien anteeksiantamukseen ja iankaikkiseen elämään. Laki ohjaa uskovaa Jumalan tahdon mukaiseen elämään. Tällä perusteella kirkko kutsuu evankeliumin omistamiseen ja yhteyteensä kaikkia, jotka ajassamme elävät vailla turvallista hengellistä kotia ja alttaria, sekavien oppien ja epäkristillisen etiikan tuulissa.
Linja-autoasema

Linja-autoasema on kaupungissa tai taajamassa sijaitseva linja-autoliikenteen, erityisesti kauko- ja pikavuoroliikenteen solmukohta. Linja-autoasema voi olla pelkistetty sijaitseva terminaali pelkkine lähtö- ja saapumislaitureineen, toisinaan on asiaan varattu sisätilat odotusta varten.
Linja-autoasemat sijaitsevat yleensä liikenteellisesti merkittävällä paikalla, josta on vaivaton vaihtoyhteys juniin, metroon, raitiovaunuihin, laivoihin tai lentokoneisiin.
Euroopan suurin linja-autoasema on Helsingin linja-autoasema kauppakeskus Kamppi Helsinki:n yhteydessä, joka valmistui vuonna 2006. Se maksoi sata miljoonaa euroa, ja sen suunnittelu ja rakentaminen kestivät kolme vuotta. Sen pinta-ala on 25 000 neliömetriä, ja se on Suomen vilkkain linja-autoasema. Päivittäin Kampin keskuksesta lähtee 700 linja-autoa ja noin 170 000 matkustajaa.
Pietro Cavallini

Pietro Cavallini (n. 1250 – n. 1330) oli italialainen taidemaalari ja mosaiikkitaiteilija, joka vaikutti myöhäisellä keskiajalla. Hänen elämästään tunnetaan melko vähän. 
Cavallinin ensimmäinen merkittävä työ oli Basilica di San Paolo fuori le Mura -kirkon mosaiikit, jotka esittävät Vanhan ja Uuden Testamentin tarinoita. Ne kuitenkin tuhoutuivat tulipalossa 1823. Cavallinin tunnetuin teos on "Viimeinen tuomio" (v. 1293) Santa Cecilia in Trastevere -kirkossa Roomassa.
Vuodesta 1308 Cavallini työskenteli Napolissa Kaarle II:n hovissa. Roomaan Cavallini palasi vuonna 1325 muutama vuosi ennen kuolemaansa.
Vektorikenttä

Vektorikentällä tarkoitetaan matematiikassa rakennelmaa, joka liittää vektorin jokaiseen pisteeseen euklidisessa avaruudessa. Fysiikassa vektorikenttiä käytetään kuvaamaan voimakenttiä. Vektorit esittävät esimerkiksi nopeutta ja sen muutosta kentän eri kohdissa tai voiman suuntaa. Näistä yleisempinä magneetti- ja gravitaatiokentät.
Määritelmä.
Olkoon F avoimen joukon formula_1 funktio, joka liittää vektorin "v(x)" jokaiseen pisteeseen formula_2. Toisin sanoen F on funktio avaruudesta formula_3 avaruuteen formula_4
Yleisesti funktiota F merkitään seuraavasti:
formula_5
formula_6
riippuen siitä, ollaanko kaksi- vai kolmiulotteisessa avaruudessa. Funktioita P,Q ja R kutsutaan skalaarifunktioiksi.
Historiaa.
Vektorikentät nousivat esiin alkujaan 1800-luvun fyysikoiden keskuudessa varsinkin magnetismin yhteydessä. Vektorikentät formalisoi Michael Faraday, jonka mielestä itse kenttä tulisi olla tutkimuksen kohteena, kun tutkitaan voimia. Magneettikentän lisäksi Faraday mallinsi vektorikentiksi sähkö- ja valokentän.
Esimerkkejä.
Tarkastellaan vektorikenttää formula_7 tasossa. Jotta voisimme mallintaa kentän, on meidän saatava arvoja funktiosta F. Lasketaan arvot funktiolle tason eri pisteissä ja tarkastellaan tilannetta normaalissa xy-koordinaatistossa.
formula_8
formula_9
formula_10
Tämä kertoo meille, että pisteeseen formula_11 sijoitamme vektorin formula_12, pisteeseen formula_13 vektorin formula_14 ja pisteeseen formula_15 vektorin formula_16. Voimme jatkaa tätä vektoreiden etsimistä useammassa pisteessä ja saamme mallinnettua artikkelin kuvan kaltaisen vektorikentän.
K12LTSP

K12LTSP on GNU/Linux-käyttöjärjestelmän jakelupaketti, joka pohjautuu CentOS-jakeluun. Siihen on esiasennettu Linux Terminal Server Project eli LTSP, joka on kevytpääte-ratkaisun mahdollistava laajennuspaketti. K12LTSP on tarkoitettu koulujen käyttöön.
K12LTSP avulla voi melko helposti päivittää atk-luokan vanhat tietokoneet uuden veroisiksi yhden uuden tietokoneen hinnalla. Vanhat tietokoneet toimivat päätteinä, jotka käynnistävät itsensä lähiverkosta ja käyttävät ohjelmien suorittamiseen palvelinkoneen resursseja.
Yhdysvalloissa K12LTSP on levinnyt laajalti koulujen keskuudessa. K12LTSP onkin saanut alkunsa sikäläisestä "Linux Kouluissa" -projektista (K-12 viittaa Yhdysvaltojen koulujärjestelmän kaikkiin oppiluokkiin).
Robert Esche

Robert Esche (s. 22. tammikuuta 1978 Whitesboro, New York) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Esche aloitti ammattilaisuransa Phoenix Coyotesin organisaatiossa, josta hänet myytiin Philadelphia Flyersiin vaihdossa Michal Handzušiin ja Brian Boucheriin. Hän nousi Philadelphian ykkösmaalivahdiksi ja johdatti joukkueen konferenssin finaaliin, mutta Tampa Bay Lightning vei kuitenkin voiton.
Kaudeksi 2007–2008 Esche ei saanut sopimusta NHL:stä, joten hän siirtyi Venäjän jääkiekon superliigaan. Hän pelasi kaudella 2007–2008 Ak Bars Kazanissa, josta siirtyi seuraavaksi kaudeksi SKA Pietariin. KHL:ksi muuttuneessa liigassa hänet valittiin kaudella 2008–2009 pelaamaan KHL:n tähdistöpeliin. Vielä seuraavan kauden hän edusti Pietaria, mutta siirtyi kaudeksi 2010–2011 Dinamo Minskiin. Esche pelasi kauden Minskissä ja siirtyi kesällä 2011 Sveitsin pääsarjassa pelaavaan SCL Tigersiin.
Esche on pelannut usein Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa: vuonna 1998 nuorten MM-kisoissa sekä vuosina 2000, 2001, 2008 ja 2009 MM-kisoissa. Hän edusti Yhdysvaltoja myös Jääkiekon maailmancupissa 2004 ja talviolympialaisissa 2006.
Peliuransa jälkeen Esche on toiminut AHL-joukkue Utica Cometsin presidenttinä vuodesta 2013 lähtien.
Matchbox

Matchbox on tavaramerkki, jonka tällä hetkellä omistaa Mattel. Matchbox-tuotteet ovat leikkiautoja, joita myös keräillään. Tulitikkurasiaa tarkoittavan nimensä Matchbox-lelut saivat, koska alkuperäiset tuotteet laitettiin tulitikkurasian kokoisiin ja näköisiin laatikoihin (sanaa käytettiin englannin kielessä johonkin aikaan kaikista leluautoista). 1970-luvulla pakkaukset muuttuivat nykyisen tyylisiksi. 
Matchboxin valmistamat leluautot ovat pienoismalleja oikeista suunnilleen mittakaavassa 1:64.
Matchboxin lanseeranneen yhtiön perustivat vuonna 1947 Leslie Smith ja Rodney Smith, jotka samasta sukunimestä huolimatta eivät olleet veljeksiä vaan sotakavereita. He käyttivät sodasta palattuaan saamansa kuudensadan punnan sopeutumisrahat metallivalukoneisiin. Yrityksen nimeksi tuli Lesney, joka juontuu miesten etunimistä (Leslie, Rodney). Rodney Smith muutti pian Australiaan, mutta hänen tilalleen tuli Jack Odell.
Yritys kasvoi voimakkaasti. Se vietiin pörssiin vuonna 1960, ja yrityksen arvo vuonna 1968 oli kolmasosa oikeassa autoteollisuudessa toimivan British Leyland -yhtiön arvosta. Kiinalaisten tuottajien kilpailu, öljykriisi ja inflaatio koituivat turmioksi. Vuonna 1982 yhtiö ajautui konkurssiin ja Matchbox-tuotemerkki sekä yhtiön muotit ja muu omaisuus myytiin. Matchbox tuotemerkin omistus siirtyi amerikkalaiselle leluvalmistajalle Mattelille vuonna 1997, Mattelin ostaessa tavaramerkin omistaneen Tyco Toys -yrityksen.
Jenny Shimizu

Jenny Lynn Shimizu (s. 16. kesäkuuta 1967 San José, Kalifornia) on japanilais-yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Calvin Kleinin mainoksesta ”CK One” ja väitetyistä lesbosuhteistaan näyttelijä Angelina Jolien ja laulaja Madonnan kanssa. Shimizu itse on jopa kertonut olleensa seksisuhteissa sekä Jolieen että Madonnaan samaan aikaan.
Shimizu on esiintynyt esimerkiksi Madonnan musiikkivideoissa. Hän on esiintynyt myös Jean-Paul Gaultierin, Anna Suin ja Gianni Versacen mainoskampanjoissa.
Vuonna 2005 Shimizu voitti homoseksuaalien julkaiseman "The Pink Paper" -lehden ”Seksikkäin nainen” -äänestyksen, päihittäen muun muassa Angelina Jolien ja Kylie Minoguen.
Jeff Probst

Jeffrey Lee Probst (s. 4. marraskuuta 1962 Wichita, Kansas) on yhdysvaltalainen televisiojuontaja, joka on tullut parhaiten tunnetuksi "Selviytyjät" -tositelevisiosarjasta. Probst voitti Emmy-palkinnon vuonna 2001. Ennen "Selviytyjät" -sarjaa Probst työskenteli toimittajana.
People-lehti valitsi Probstin yhdeksi maailman kauneimmaksi ihmiseksi vuonna 2001.
Probst syntyi Kansasissa, mutta kasvoi pääasiassa Washingtonissa. Lukiosta valmistuttuaan Probst lähti opiskelemaan Seattlen yliopistoon ja työskenteli muun muassa Boeing Motion Picture/Television studiossa tuottajana ja kertojana. 
Probst erosi vaimostaan Shelley Wrightista vuonna 2001. Pari ehti olla naimisissa 5 vuotta. 
Vapaa-ajallaan Probst on mukana "Elizabeth Glaser Pediatric Aids" -järjestön toiminnassa.
Vuonna 2005 Probst alkoi seurustella Julie Berryn kanssa, joka oli yksi "Selviytyjät: Vanuatu" -kilpailijoista. Vuonna 2008 Probst ilmoitti seurustelun päättyneen.
Palkinnot.
Probst on voittanut neljä peräkkäistä kertaa parhaan tosi-tv-juontajan Primetime Emmy -palkinnon vuosina 2008-2011.
Suomalaistyttöjä Tukholmassa

Suomalaistyttöjä Tukholmassa on suomalainen elokuva vuodelta 1952. Elokuvan on ohjannut Roland af Hällström ja tuottanut Mauno Mäkelä. Sen ensi-ilta oli 4. huhtikuuta 1952 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Elokuva perustuu Kaarlo Nuorvalan ideaan. Suomalaiset osuvat järkytyksekseen ”ruotsalaismallisiin” homobileisiin. Ruotsin lehdistö esitti elokuvasta vastalauseensa. Elokuva sisältää tekoajankohtaansa nähden verraten rohkeita aiheita ja kohtauksia. Käsikirjoituksessa leikitellään ennakkoluuloilla, koska homoseksuaalisuus oli laillistettu Ruotsissa vuonna 1944, ja vaurasta länsinaapuria pidettiin muutenkin ”syntisenä”.
Juoni.
Elokuvan juoni perustuu moraaliseen opetukseen ja pyrkii varoittamaan liiasta hyväuskoisuudesta. Kolme suomalaistyttöä, joita nailonit ja banaanit houkuttelevat, matkustaa Tukholmaan työnhakuun. Matkalla he tutustuvat Olaviin, joka opiskelee eläinlääkäriksi. Monet muut heidän tapaamansa henkilöt osoittautuvat vähemmän luotettaviksi.
Vastaanotto.
Elokuvaa on pidetty varhaisena suomalaisena eksploitaatioelokuvana, ja sitä on arvosteltu homofobiasta ja Ruotsiin kohdistuvista ennakkoluuloista.
Altti

Altti on suomalainen miehen etunimi, Albert-nimen suomalainen mukaelma. Nimi on annettu huhutikuuhun 2025 mennessä 1 676 miehelle sekä muutamalle naiselle. Nimi oli suosituimmillaan 1920–1950-luvuilla.
Skywalker Ranch

Skywalker Ranch on elokuvaohjaaja ja -tuottaja George Lucasin työskentelytila Marinin piirikunnassa Kaliforniassa. Yleisöltä suljettu tila sijaitsee Lucas Valley Road'in varrella, joskaan tien nimellä ei ole mitään tekemistä George Lucasin kanssa. Tila on tullut maksamaan "Wall Street Journal" -lehden mukaan Lucasille yli 100 miljoonaa dollaria. Sillä on kokoa 19 km², josta ainoastaan 60 000 m² kokoinen alue on hyödynnetty rakentamalla.
Tilalla on viini- ja hedelmätarhat, kasvimaa, eläintalli, ravintola, ulkouima-allas, kuntoilukeskus, Lake Ewok -tekojärvi ja vuorenrinteeltä havaintoasema, jossa on myös 300-paikkainen elokuvateatteri "The Stag" ja muita katseluhuoneita. Tilalle on sijoitettu myös Skywalker Sound -äänistudiot ja oma paloasema sekä päärakennukset.
Josh Duhamel

Joshua David ”Josh” Duhamel (s. 14. marraskuuta 1972 Minot, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Duhamel tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Las Vegas" (2003–2008), jossa hän näytteli Danny McCoytä valvonta- ja turvatiimissä. 
Duhamel seurusteli useita vuosia malli Kristy Piercen kanssa. He kihlautuivat tammikuussa 2004, mutta erosivat saman vuoden aikana. Vuodesta 2004 Duhamel seurusteli laulaja Stacy ”Fergie” Fergusonin kanssa. Pari kihlautui joulukuussa 2007, avioitui tammikuussa 2009 ja erosi vuonna 2017. Heillä on vuonna 2013 syntynyt poika.
Syyskuussa 2022 Duhamel meni naimisiin Audra Marin kanssa ja syyskuussa 2023 he kertoivat instagramin välityksellä odottavansa esikoistaan. 
"People"-lehti valitsi Duhamelin vuonna 2004 maailman 50 seksikkäimmän miehen joukkoon. 
Duhamelin harrastuksia ovat muun muassa koripallo, amerikkalainen jalkapallo, golf ja laskettelu.
Rambo – taistelija 3

Rambo – taistelija 3 ("Rambo III") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Rambo-elokuvasarjan kolmas osa. Elokuvan on ohjannut Peter MacDonald. Pääosassa näyttelee aiempien elokuvien tapaan Sylvester Stallone. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Afganistaniin, jossa Rambo yrittää vapauttaa eversti Trautmanin neuvostoliittolaisten linnakkeesta.
Juoni.
Eversti Trautman löytää Rambon Thaimaasta, jossa tämä ottelee rahasta pimeissä keppitappeluissa. Rambo yrittää aloittaa uuden elämän, mutta Trautman haluaisi Rambon suorittavan vielä viimeisen tehtävän hänen kanssaan. Heidän pitäisi kuljettaa aseita afganistanilaisille kapinallisille, jotka yrittävät puolustaa maataan neuvostoliittolaisia vastaan. Rambo haluaa kuitenkin ensin löytää itsensä. Trautman lähtee suorittamaan tehtävää yksin ja jää neuvostoliittolaisten vangiksi. Häntä kidutetaan ja sadistinen venäläisupseeri yrittää saada hänet paljastamaan, ovatko yhdysvaltalaiset toimittaneet afganistanilaisille ohjuksia ja jos ovat, mihin ne on piilotettu. Trautman ei kuitenkaan kerro mitään. 
Kun Thaimaassa luostaria rakentava Rambo saa kuulla tapahtuneesta, hän lähtee Afganistaniin pelastamaan ystäväänsä. Kapinallisten luona ollessaan hän joutuu taistelemaan Neuvostoliiton helikoptereita vastaan ja lopulta lähtemään kohti linnaketta, mukanaan ainoastaan eräs afganistanilaiskapinallinen ja pieni lapsisotilas, jota Rambo yrittää viimeiseen asti saada kääntymään takaisin. He pääsevät linnakkeeseen ja Rambo vapauttaa Trautmanin, mutta neuvostoliittolaiset ovat edelleen perässä. Afganistanilaiset kapinalliset kuitenkin hyökkäävät Neuvostoliiton joukkojen kimppuun. Venäläisupseeri lentää helikopterillaan päin Rambon kaappaamaa panssarivaunua ja kuolee seuranneessa räjähdyksessä. Neuvostojoukkojen tappioon päättyneen taistelun jälkeen Rambo ja Trautman jatkavat kotimatkaansa.
Vastaanotto.
"Rambo – taistelija 3" oli valmistuessaan maailman kallein elokuva noin 63 miljoonan dollarin budjetillaan.
Se ei kuitenkaan noussut kertaakaan elokuvateatterikierroksellaan Yhdysvaltain katsotuimmaksi elokuvaksi vuonna 1988. Yhdysvalloissa elokuvan tuotto jäi kymmenen miljoonaa alle tuotantokustannusten, mutta muualla maailmassa se menestyi elokuvateattereissa paremmin. Videovuokraamoissa menestys oli erittäin suurta.
Ohjaaja Peter MacDonald arvioi, että odotettua vaisumman vastaanoton syynä oli Neuvostoliiton vetäytyminen Afganistanista. Neuvostoliitto veti joukkonsa pois maasta neljä viikkoa ennen elokuvan julkaisua. MacDonald arvioi elokuvan DVD-julkaisun kommenttiraidalla, että elokuvan uskottavuus katosi, koska väitetylle sotatilalle ei löytynyt vastaavuutta todellisuudesta.
Charles Carroll

Charles Carroll (eng. Charles Carroll of Carrollton) (19. syyskuuta 1737 – 14. marraskuuta 1832) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Charles Carroll oli kotoisin Marylandin osavaltiosta. Charles Carroll on yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaneista. Charles Carroll oli ainoa katolilainen ja pisimpään elänyt itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaja. Puoluejärjestelmän syntymisen jälkeen Carroll liittyi federalistiseen puolueeseen.
Carroll toimi siirtokuntien siirtokuntien kongressissa vuosina 1776-1778 ja oli merkittävässä asemassa siirtokuntien sodankäyntiä pohtineessa lautakunnassa. Carroll valittiin uudelleen siirtokuntien kongressiin vuonna 1780, mutta ei ottanut paikkaa vastaan. Siirtokuntien kongressin lisäksi Carroll toimi Marylandin osavaltionkongressissa vuosina 1777-1800 ja Marylandin edustajana Yhdysvaltain kongressissa vuodesta 1789 vuoteen 1792, jolloin toimiminen yhtä aikaa sekä osavaltion että Yhdysvaltain kongressissa kiellettiin. Carroll jätti politiikan vuonna 1800 ja vietti viimeiset vuosikymmenensä melko hiljaista elämää, jonka aikana hän tosin osallistui Baltimore &amp; Ohio Railroad Company -rautatieyhtiön perustamiseen.
Paul Ambrossi

Paul Vicente Ambrosi (s. 14. lokakuuta 1980) on ecuadorilainen jalkapalloilija, joka edusti pitkään kotimaassaan LDU Quitoa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja, mutta pelasi myös laiturina. 
Seurassaan LDU Quitossa Ambrossi on ollut mukana voittamassa kahta Ecuadorin liigamestaruutta. Ecuadorin maajoukkuetta hän on edustanut 25 kertaa ja hän oli mukana vuoden MM-kilpailuissa 2006 mutta pääsi pelaamaan vain alkulohkon viimeisen ottelun Ecuadorin varmistettua jatkopaikkansa jo ennen sitä.
William Ellery

William Ellery (22. joulukuuta 1727 Newport, Rhode Island – 15. helmikuuta 1820 Newport, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän oli yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittaneista. Ellery edusti Rhode Islandia ja oli yksi seitsemästätoista allekirjoittaneesta vapaamuurarista.
William Ellery syntyi Newportin kaupungissa Rhode Islandilla. Hän opiskeli Harvard Collegessa, josta hän valmistui vuonna 1747. Ellery sai lakimiehenoikeuden vuonna 1770. Vuonna 1785 hänestä tuli Rhode Islandin korkeimman oikeuden tuomari.
Pelto-orvokki

Pelto-orvokki ("Viola arvensis") on vaaleakukkainen rikkaruohona kasvava orvokki. Suomen 13 orvokkilajista vain pelto-orvokki ja keto-orvokki ovat yksivuotisia. Kasvi on Suomessa muinaistulokas.
Ulkonäkö ja koko.
Pelto-orvokki kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Sen kukat ovat valkoiset tai vaalean keltaiset ja niiden keskellä on mustat juovat. Varsi on rento, melkein köynnöstävä. Lehdet ovat hammaslaitaiset. Pelto-orvokki muistuttaa paljon keto-orvokkia ("Viola tricolor").
Levinneisyys.
Pelto-orvokki kasvaa yleisenä Keski- ja Etelä-Suomessa ja koko Euroopassa siitä etelään. Harvinaisempana sitä tavataan myös Pohjois-Suomessa sekä Pohjois-Amerikassa, missä se on viljelykasvien mukana tullut rikkakasvi.
Johan Norberg

Johan Norberg (s. 27. elokuuta 1973) on ruotsalainen kirjailija, dokumentaristi ja aate- ja taloushistorioitsija, joka on keskittynyt taloudelliseen globalisaatioon ja yksilönvapauksiin. Hän on "Globaalin kapitalismin puolustus" -kirjan kirjoittaja. Hän on myös juontajana brittiläisen televisiokanava Channel 4:in tilaamassa dokumentissa "Globalisation is Good" joka perustuu Norbergin kirjaan.
Poliittisesti Norberg kuvailee itseään "perinteiseksi eurooppalaiseksi liberaaliksi". Muiden väitteiden ohella Norberg kirjoittaa, että hyvinvointivaltio vähentää ihmisten kollektiivista onnellisuutta koska se vie ihmisiltä mahdollisuuden ohjata ja ottaa vastuuta elämästään.
Johan Norberg syntyi Tukholmassa ja kasvoi Hässelbyssä. Hän on entisen Ruotsin kansallisarkiston hoitajan Erik Norbergin ja Birgitta Norbergin poika. Hänen poliittinen aktiivisuutensa alkoi kun hän yhdessä kavereidensa kanssa voitti kouluvaalit omalla anarkistipuolueellaan. Hän hylkäsi pian anarkistiset näkemyksensä ja siirtyi liberalismin kannattajaksi, joka hänen mielestään ottaa vapauden vakavammin. Vuosina 1992–1999 Norberg opiskeli Tukholman yliopistossa filosofiaa, kirjallisuustiedettä ja politiikan tutkimusta. Opiskeluaikoinaan Norberg liittyi libertaristiseen / uusliberalistiseen Frihetsfronten-järjestöön. Hän oli järjestön lehden "Nyliberalen" päätoimittaja vuosina 1993–1997.
Vuonna 1997 Norbergiin otettiin yhteyttä ruotsalaisesta ajatushautomo Timbrosta joka pyysi Norbergiä kirjoittamaan kirjan ruotsalaisesta kirjailijasta Vilhelm Mobergista. Kirja "Motståndsmannen Vilhelm Moberg" myi hyvin ja sai aikaan ison Moberg-keskustelun. Tämän jälkeen häntä pyydettiin kirjoittamaan myös toinen kirja Ruotsin liberalismin historiasta. Myös tästä "Den svenska liberalismens historia" -kirjasta tuli menestys ja Norberg sai vakituisen työpaikan Timbrolta. Heti aluksi hän toimi "Smedjan.com" -verkkojulkaisun vastaavan päätoimittajan apulaisena. Lokakuussa 1999 hän perusti verkkosivuston "Frihandel.nu" laittaakseen sinne materiaalia vapaakaupasta ja avoimista talouksista.
Vuonna 2005 Internetworldin lukijat äänestivät Norbergin blogin parhaaksi ruotsalaiseksi blogiksi.
Dv

Dv tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Linux Terminal Server Project

Linux Terminal Server Project (LTSP) on Jim McQuillanin kehittämä ohjelmisto Linuxille, jonka avulla useampi ihminen voi käyttää yhtäaikaisesti samaa tietokonetta heikkotehoisempien päätekoneiden kautta. LTSP avaa jokaiselle kevytpäätteelle oman istunnon Linuxiin. Käyttäjän kannalta istunto vaikuttaa siltä kuin hän käyttäisi palvelinkonetta suoraan, sillä kaikki ohjelmat suoritetaan palvelimen resursseilla.
Päätekoneet käynnistyvät hakemalla lähiverkon kautta ohjelmiston palvelimelta, jolloin useiden kevyiden asiakaspäätteiden hallinta helpottuu.
LTSP:tä on käytetään erityisesti koulujen tietokonejärjestelmien ratkaisuissa sen tarjoamien etujen ansiosta. Myös Ilmatieteen laitos on ottanut käyttöön kevytpääteratkaisun uudessa toimitalossaan Dynamicumissa.
LTSP sisältyy muiden muassa K12LTSP-, Skolelinux-, AbulÉdu-, Kubuntu- ja Edubuntu-jakelupaketteihin.
Miten LTSP toimii.
Kevytpääte voidaan käynnistää useilla eri tavoilla, muun muassa levykkeeltä, kiintolevyltä, USB-muistitikulta tai verkon yli (PXE, MBA, Etherboot, Netboot). Pääte lataa vain käyttöjärjestelmän ytimen, joka suorittaa komentoriviohjelman normaalin init-palvelun sijaan. Komentoriviohjelma käynnistää verkkoyhteyden ja lataa lopun käyttöjärjestelmästä verkon yli palvelimelta. Lopuksi käynnistetään X Window System, jolloin käyttäjä voi kirjautua sisään graafiseen istuntoon. Kaikki istunnossa käytetyt ohjelmat suoritetaan palvelimella, mutta näytetään päätekoneella. Päätekoneen oheislaitteet (äänikortti, tallennuslaitteet, tulostimet yms.) ovat kuitenkin käytettävissä.
Laitteistovaatimukset.
Palvelimen tehontarve riippuu täysin kevytpäätteiden lukumäärästä ja suoritettavista ohjelmista. Hyvän palvelimen kymmenelle kevytpäätteelle saa tehtyä hieman keskivertoa paremmasta työasemasta, johon on asennettu vähintään gigatavu keskusmuistia. Kevytpäätteen laitteistovaatimukset ovat vaatimattomat, kuten käy ilmi seuraavasta taulukosta.
Martin Bryant

Martin John Bryant (s. 7. toukokuuta 1967) on australialainen spree killer, joka murhasi 35 ja haavoitti 23 ihmistä niin sanotussa ”Port Arthurin verilöylyssä” Tasmaniassa vuonna 28.–29.4.1996. Bryant tuomittiin 35 (teoreettista ja muodollista) elinkautiseen vankeusrangaistukseen sekä ylimääräiseen 1 035 vuoden vankeusrangaistukseen eikä hänellä ole näillä näkymin vapautumisen mahdollisuutta. Tämä on harvinaista Australiassa, jossa suurimmalle osalle elinkautistuomiosta säädetään jokin aikaraja, jonka jälkeen on mahdollista hakea armahdusta.
Tuomio ja vankeus.
Bryant oli saanut useita uhkauksia muilta vangeilta. Oman turvallisuutensa vuoksi hänen annettiin suorittaa tuomionsa alkuvaiheet omassa sellissään eristyksessä muista. Bryant on vankeutensa aikana yrittänyt itsemurhaa ainakin kuusi kertaa.
Marraskuussa 2006 uutisoitiin, että Bryant oli siirretty Hobartin Wilfred Lopesin psykiatriseen yksikköön.
Seuraukset.
Bryantin tekojen jälkeen Australia sääti maailman tiukimmat aselait. Puoliautomaattiaseet kiellettiin kokonaan. 20 vuoden aikana viranomaisten haltuun tuli yli miljoona asetta, ja aseita omistavien kotitalouksien määrä puolittui. Aseilla tehdyt veriteot vähenivät Australiassa 20 vuodessa 72 prosentilla, 0,54 teosta sataatuhatta asukasta kohden 0,15 tekoon sataatuhatta asukasta kohden. Vuonna 2014 Australiassa tilastoitiin 238 murhaa, ja niistä vain 38 tehtiin ampuma-aseilla.
Kuolonuhrit.
Tiedossa olevat kuolonuhrit.
Linden Ashby

Linden Ashby (s. 23. toukokuuta 1960 Atlantic Beach, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muiden muassa Cameron Kirstenin roolista saippuaoopperassa "Tunteita ja tuoksuja". Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa "Melrose Placessa" ja Johnny Cagen roolissa "Mortal Kombatissa".
Ashby valmistui Jacksonvillessä sijaitsevasta Bolles Schoolista.
Ashby on naimisissa näyttelijä Susan Waltersin kanssa. Heillä on vuosina kaksi tyttärtä.
Korsteeni

Korsteeni on Suomen Höyrypursiseura ry:n vuosijulkaisu. Lehti oli alun perin mustavalkoinen, mutta vuosien mittaan se on saanut värilliset kannet ja värisivuja. Lehti toimitetaan kaikille Suomen Höyrypursiseura ry:n jäsenille ja lehden tilaajille. Tämän lisäksi lehteä voi ostaa Suomen Höyrypursiseuran verkkokaupasta, suurista kirjakaupoista sekä antikvariaateista, esimerkiksi Antikvariaatti Helmestä Lappeenrannasta. Lehden päätoimittaja on metsänhoitaja Esko Pakkanen.
Lehti sisältää höyrylaivoihin liittyviä uutisia, historiallisia artikkeleita, sanomalehtikatsauksia vanhoihin höyrylaiva-aiheisiin uutisiin, henkilökuvia, höyrylaivakirjallisuuden esittelyjä sekä tietenkin Suomen Höyrypursiseuran toimintaa kuluneen vuoden aikana.
Vuonna 2005 ilmestyi 20. numero, jonka painos oli 1 550 kappaletta. Tässä numerossa uutisoitiin muun muassa paljon huomiota herättänyt höyrylaiva Heikki Peurasen uppoaminen ja laivan hyvin nopea kunnostaminen huippukuntoon tämän jälkeen.
Vuoden 2008 numero juhlisti 40 vuotta täyttänyttä Suomen Höyrypursiseuraa ja vajaa puolet lehden sisällöstä kertoi Höyrypursiseuran vaiheista näiden vuosien varrelta.
Hans Krebs (kenraali)

Hans Krebs (4. maaliskuuta 1898 Helmstedt – 1. toukokuuta 1945 Berliini) oli saksalainen jalkaväenkenraali ja Saksan maavoimien yleisesikunnan (Oberkommando des Heeres) viimeinen päällikkö.
Krebs palveli vapaaehtoisena armeijassa 1914. Hänet ylennettiin viimein luutnantiksi 1925. Ennen operaatio Barbarossaa hän palveli Moskovassa Saksan sotilasasiamiehenä. Krebs oli ammattiupseeri ja komensi useita Saksan armeijakunnista ennen kuin hänestä tuli yleisesikunnan päällikkö. Krebs oli 749:s rautaristin tammenlehvillä saanut sotilas. 
Sodan viimeisinä päivinä hän oli muun muassa Adolf Hitlerin testamentin todistaja sekä ensimmäinen Saksan johtajista, jonka maan hallitus valtuutti 1. toukokuuta 1945 neuvottelemaan antautumisesta. Neuvostokenraali Vasili Tšuikov ei kuitenkaan hyväksynyt mitään muuta kuin ehdottoman antautumisen. Krebs palasi johtajan bunkkeriin kertomaan asian Martin Bormannille ja Joseph Goebbelsille. Krebs ampui itsensä Führerbunkerissa juuri ennen Berliinin antautumista.
Vuonna 2004 valmistuneessa saksalaisessa elokuvassa "Perikato" Krebsiä esitti Rolf Kanies.
Wilhelm Burgdorf

Wilhelm Burgdorf (14. helmikuuta 1895 Fürstenwalde – 1. toukokuuta 1945 Berliini) oli Wehrmachtin jalkaväenkenraali toisen maailmansodan aikana sekä Adolf Hitlerin pääadjutantti vuonna 1945.
Burgdorf palveli 529:nnen jalkaväkirykmentin komentajana vuodesta 1940 huhtikuuhun 1942. Huhtikuussa 1942 hänestä tuli armeijan henkilöstöpäällikkö, ja hänet ylennettiin 1944, minkä jälkeen hän toimi Hitlerin pääadjutanttina.
Burgdorf oli yksi Hitlerin uskollisimmista upseereista. Sodan lopussa hän oli Hitlerin seurana Führerbunkerissa. Burgdorf, Joseph Goebbels, Hans Krebs ja Martin Bormann todistivat ja allekirjoittivat Hitlerin testamentin. Pian Hitlerin ja Goebbelsien itsemurhien jälkeen hän teki itsemurhan yhdessä esikuntapäällikkö Krebsin kanssa.
Elokuvassa "Perikato" ("Der Untergang", 2004) Burgdorfia esitti saksalainen näyttelijä Justus von Dohnányi.
Gemballa

Gemballa on saksalainen urheiluautojen valmistaja, jonka toimitilat sijaitsevat Leonbergissa lähellä Stuttgartia. Samoin kuin RUF, sen mallisto pohjautuu hyvin pitkälle Porschen mallistoon. Gemballan kuitenkin katsotaan Saksan lainsäädännön perusteella olevan itsenäinen autonvalmistaja, sillä riittävän moni yksittäinen osa Gemballan versioissa on joko omavalmisteinen tai muutoin poikkeava Porschen vastaavista malleista. 
Historia.
Gemballa perustettiin vuonna 1970 ja se sai nimensä perustajansa Uwe Gemballan mukaan. Vuonna 2010 Uwe Gemballa katosi liikematkalla Etelä-Afrikassa ja hänen ruumiinsa löydettiin myöhemmin teloitettuna. Yritys kärsi talousvaikeuksista ja Uwe Gemballa oli ilmeisesti sotkeutunut sen seurauksena talousrikoksiin.
Saavutukset.
Gemballan rakentama 600-hevosvoimainen Porsche-klooni piti 1990-luvun loppupuoliskolla hallussaan Nürburgringin vanhalla Nordschleifellä vakioautojen kierrosennätystä. Wolfgang Kaufmann paranteli ennätystä lukemiin 7'32.52" vuonna 2001. Sittemmin ennätys on rikottu Porschen Carrera GT -mallilla vajaan sekunnin erolla.
Åke Blomqvist

Åke Arthur Blomqvist (14. joulukuuta 1925 Helsinki – 18. syyskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen diplomitanssinopettaja. Vuonna 1998 Blomqvistille myönnettiin opetusneuvoksen arvonimi.
Elämä.
Blomqvist opetti 1940-luvulta lähtien tanssia suomalaisille. Hän tapasi vaimonsa Leenan 1970-luvun alussa. Yhdessä he pitivät tanssikoulua Helsingissä, Tampereella ja Lahdessa. Vuodesta 2009 tanssikoulu on toiminut heidän tyttärensä Clara Blomqvistin johdolla. Blomqvist oli television "Lauantaitanssit"-ohjelman keskeisiä tekijöitä. Hän kirjoitti myös useita tanssinopetuskirjoja ja muita oppimateriaaleja sekä näytteli myös elokuvissa.
Stadin Slangi ry. valitsi Blomqvistin vuoden 2000 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2000.
Åke Blomqvist kuoli 18. syyskuuta 2013 aamupäivällä äkilliseen sairauskohtaukseen ollessaan kävelyllä kotinsa lähettyvillä Helsingissä.
Stephen Hopkins

Stephen Hopkins (7. maaliskuuta 1707 – 13. heinäkuuta 1785) oli rhodeislandilainen poliitikko ja Rhode Islandin kuvernööri. Hopkins oli mukana kirjoittamassa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistusta ja oli siirtokuntien kongressin jäsen vuosina 1774–1776.
Monet historioitsijat ovat päätelleet, että Hopkinsin käsiala itsenäisyysjulistuksen allekirjoituksessa osoittaa hänellä olleen jokin liikuntarajoite, mahdollisesti CP-vamma. Hopkins itse huomautti allekirjoitustilaisuudessa "Vaikka käteni vapisee, sydämeni ei vapise."