tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rose McIver

Rose McIver (s. 10. lokakuuta 1988) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt Summer Landsdownin roolia televisiosarjassa "Power Rangers RPM", Valerien roolia elokuvassa "" ja Liv Mooren roolia televisiosarjassa "iZombie".
Ura.
McIver aloitti näyttelemisen jo kaksivuotiaana ja esiintyi mainoksissa aina nelivuotiaaksi saakka. Sittemmin noin kuusivuotiaasta lähtien McIver esiintyi elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän näytteli uransa alussa televisioelokuvissa, kuten "Hercules ja Amatsoni", "Hercules ja kuoleman valtakunta" ja "Murha Greenwichissä". Hänellä oli myös vierailurooleja "Herculesissa" ja "Xenassa".
McIver esitti pääosaa 13-osaisessa seikkailu-fantasiasarjassa "Maddigan's Quest" ja Disneyn tuottamassa elokuvassa "" vuonna 2007. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai toisen roolinsa Disneyn tuotannosta, kun hän esitti Summer Landsdownia, Keltaista Rangeria televisiosarjassa "Power Rangers RPM". Vuonna 2013 McIver sai usean jakson pituisen roolin amerikkalaisesta "Olipa kerran" -draamasarjasta, jossa hän näytteli Helinä-keijua.
Maaliskuussa 2014 McIver valittiin näyttelemään pääosaa televisiosarjassa "iZombie". The CW julkaisi sarjaa maaliskuusta 2015 elokuuhun 2019, yhteensä viisi kautta.
Olli Forsgrén

Olli Forsgrén (3. marraskuuta 1929 Helsinki – 20. marraskuuta 1986 Las Palmas), lempinimeltään "Kape", oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Forsgrén edusti urallaan 1951–1963 Helsingin Palloseuraa, Kiffeniä ja Pallo-Poikia. Kaikkiaan hän pelasi viiden kauden aikana 56 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 41 maalia. Lisäksi hän viimeisteli 1. divisioonassa kuuden kauden aikana 106 maalia.
Forsgrén pelasi vuosina 1952–1956 maajoukkueessa yhteensä kymmenen maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.
This Is It

This Is It oli suunniteltu konserttisarja, jonka myötä Michael Jacksonin oli tarkoitus tehdä viimeinen paluu esiintymislavoille. Konserttisarja olisi käsittänyt yhteensä 50 esiintymistä Lontoon The O2 -areenalla 13. heinäkuuta 2009 – 6. maaliskuuta 2010. This Is It -konsertit peruttiin Jacksonin kuoleman vuoksi.
This Is It -konserttisarja rikkoi lipunmyynnin ennätyksen. 25. kesäkuuta 2009 Jackson kuoli sydänkohtaukseen, ja koko kiertue jouduttiin peruuttamaan.
Jacksonin comebackin uutisoitiin jo aiemmin olevan vaarassa, sillä yhdysvaltalaisen tuotantoyhtiön All Good Entertainmentin kanssa tehty sopimus kielsi Jacksonia esiintymästä ilman siskonsa Janet Jacksonin luotsaamaa The Jackson 5 -yhtyettä kesäkuuhun 2010 asti.
Sony Pictures ja Sony Music toi This Is It -materiaalin elokuvateattereihin maailmanlaajuisesti 28. lokakuuta 2009. Elokuva "Michael Jackson’s This Is It" sisältää harjoitusvideoita, lavasuunnittelua ja kaikkea kiertueeseen liittyvää taustatoimintaa. Elokuvan soundtrack-albumi "This Is It" julkaistiin ensi-illan aikoihin.
VR Troopers

VR Troopers oli vuosina 1994–1996 esitetty Saban Entertainmentin tuottama yhdysvaltalainen 92-osainen lasten televisiosarja. Se perustui japanilaiseen Metal Heroes formaattiin, jossa käytettiin kuvamateriaalia kolmesta eri sarjasta "Choujinki Metalderista", "Jikuu Senshi Spielbanista" ja "Uchuu Keiji Shaiderista".
Sarja nousi 1990-luvulla suosituksi Yhdysvalloissa, muttei saanut yhtä suurta suosiota, kuten Sabanin toinen tuottama sarja Power Rangers. VR Troopers kesti kahden tuotantokauden verran, jonka aikana se käytti usein samoja kuvamateriaaleja japanilaisista sarjoista. Tämä johti osittain siihen, että sarjan tuotanto lopetettiin. Sarjan aikana siitä tuotettiin myös useita lelusarjoja, sekä samanniminen videopeli VR Troopers Sega Mega Drivelle.
Juoni.
Sarja keskittyi kolmeen nuoreen aikuiseen Ryan Steeleen, Kaitlin Stariin ja JB Reeseen, jotka asuvat kuvitteelisessa länsirannikolla sijaitsevassa kaupungissa Cross World Cityssä. Kolmikko käy säännöllisesti Taon Dojossa harjoittelemassa karatea. Kolmikosta Steele on kaikista eniten keskittynyt karateen, kun taas tietokoneet ovat Reesen erikoisalaa, ja Star on valokuvaaja, sekä uutistoimittaja paikallisessa sanomalehdessä Underground Voice Daily.
Eräänä päivänä Steelen etsinnät kauan kadonneesta isästään johtavat hänet ja kaksi ystäväänsä outoon laboratorioon. Sisällä he huomaavat digitalisoidun professori Horatio Hartin pään, joka oli Steelen isän ystävä. Professori kertoo totuuden elämänsä työstä kehittäessään erittäin edistyneen virtuaalitodellisuuden. Nimeltään VR on nykyisin maailman kanssa samaan aikaan oleva toinen ulottuvuus, jossa eleilee mutantteja ja hirviöitä. Heidän johtajansa Grimlord yrittää valloittaa molemmat maailmat. Grimlordilla on myös ihmishenkilöllisyys miljardööri tehtailija Karl Ziktor, jonka avulla hän yrittää päästää omia virtuaalisesta maailmasta tulleita joukkojaan todelliseen maailmaan. Kaiken tämän vastuun Grimlordin pysäyttämisestä asettuu Ryan Steelelle, sekä hänen ystävilleen Kaitlin Starille ja JB Reeselle.
Toholammin kirkko

Toholammin kirkko on Toholammin seurakunnan kirkko Oulun hiippakunnassa.
Nykyinen kirkko on Toholammin kolmas. Aiemmat kirkot sijaitsivat Kirkkojärven rannalla. Nykyinen kirkko rakennettiin uuteen paikkaan noin kolme kilometriä Lestijokea ylävirtaan Kettukankaalle. Lääninarkkitehti Carl Axel Setterbergin suunnittelema puukirkko on valmistunut 1861. Tyyliltään Toholammin päätytornillinen pitkäkirkko on uusgoottilainen.
Alttaritaulun "Ehtoollisen asettaminen" on maalannut taidemaalari Johan Backman vuonna 1761. Taulu on alun perin maalattu nykyistä kirkkoa edeltävään kirkkoon.
Matkustusluokka

Matkustusluokka tarkoittaa kollektiivisten kulkuvälineiden matkustajien sijoittelua matkustusmukavuudeltaan eri osastoihin lippuhinnan perusteella. Matkustusluokkia on laivoissa, lentokoneissa ja junissa. Korkeampiluokkaiset paikat ovat kalliimpia kuin alempiluokkaiset, koska paikat ovat tilavampia ja varustelutasoltaan korkeampia.
Korkeampiin matkustusluokkiin saattaa kuulua kulkuvälineessä enemmän henkilökohtaista tilaa, parempi istuin, aterioita tai juomia ja oikeus ylimääräiseen matkatavaraan. Toisaalta kalliimman lipun hintaan voi kuulua lisäpalveluita asemalla, kuten ensisijainen kulkuvälineeseen nousuoikeus tai lounge-palveluita. Usein korkeampien matkustusluokkien liput ovat muutos- ja peruutusehdoiltaan joustavampia kuin halvemmat lipputuotteet.
Juna.
VR:n matkustusluokat.
Aikoinaan Suomen rautatieliikenteessä oli matkustusluokat I, II ja III. Myös rautatieasemilla oli eri luokkien matkustajille omat odotustilat. Esimerkiksi Vaasan rautatieasemalla oli 1800-luvun lopulla I-, II- ja III-luokan matkustajille erilliset odotustilat. Nykyään VR:n junissa on neljä matkustusluokkaa, Eko, Ekstra Rauhallinen, Ekstra Rento ja Ekstra Plus, ja rautatieasemilla kaikille yhteiset odotustilat.
Eko-luokka on VR:n junien yleisin matkustusluokka. Lipun hintaan sisältyy määrätyllä junavuorolla istuinpaikka normaalilla paikalla, allergia-, perhe- tai työskentelyhytissä tai lemmikkiosastolla.
Ekstra Rauhallinen-luokka on vaunuosasto Intercity-kaksikerrosvaunun yläkerrassa tai Pendolino-yksikön tai Pendolino Plus-yksikön päädyissä. Ekstra Rento-luokka on vaunuosasto Intercity-kaksikerrosravintolavaunun yläkerrassa. Ekstra Plus-luokka on vaunuosasto Pendolino Plus-yksikön päätyvaunussa. Lipun hintaan sisältyy kahvi, tee ja päivän lehdet itsepalveluna.
Laiva.
Aikoinaan esimerkiksi "RMS Titanicilla" oli I-, II- ja III-matkustusluokat. Alempiluokkaiset hytit sijaitsevat perinteisesti laivan alimmilla kansilla ja korkealuokkaiset laivan ylemmillä kansilla. Matkustusmukavuus riippuu hytin koosta ja varustelutasosta. Silja Linen ja Viking Linen aluksilta löytyy ikkunallisia A-hyttejä, B-hyttejä sisäpuolelta, C-hyttejä sisällä autokannen alapuolella sekä erikokoisia sviittejä ja deluxe-hyttejä. Osalla laivoista voi matkustaa myös ilman hyttiä, jolloin puhutaan kansipaikasta. Laivoissa matkustaja saa liikkua vapaasti kansien välillä, ja laivan yläkannelle on kaikilla pääsy.
Lentokone.
Pitkillä reittilennoilla lentokoneissa on perinteisesti ykkös-, business- ja turistiluokat. Pienemmillä lennoilla matkustusluokat yleensä ovat vain business- ja turistiluokat. Korkealuokkaisemmat luokat sijaitsevat lentokoneen etuosassa. Lentoyhtiöt ovat alkaneet poistaa ykkösluokkia ja siirtymään käytäntöön, jossa business-luokka on ylellisin matkustusluokka. Lomakohteiden charter-lennoilla ja halpayhtiöiden lennoilla on harvemmin erillisiä matkustusluokkia.
Niclas Grönholm

Niclas Alfons Grönholm (s. 16. kesäkuuta 1968 Hanko) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Grönholm aloitti uransa Hangö IK:sta. Hän nousi edustusjoukkueeseen 1986 ja pelasi seurassa 2. divisioonaa kolme kautta. Grönholm siirtyi 1989 mestaruussarjan Turun Palloseuraan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1991. TPS:n jälkeen Grönholm pelasi kaksi kautta Ruotsin 1. divisioonan BK Forwardissa. Hän palasi 1994 Suomeen Myllykosken Palloon. Myllykoskella Grönholm voitti kolme perättäistä SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1995. Vuodet 1997–1998 hän pelasi Finnairin Palloilijoissa, minkä jälkeen hän palasi 1. divisioonaan nousseeseen Hangö IK:iin. Grönholm siirtyi kaudeksi 2002 1. divisioonan Rovaniemen Palloseuraan, josta hänet hankittiin syyskuun alussa loppukaudeksi Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK voitti mestaruuden, mutta Grönholm ehti pelata vain kaksi ottelua. Kaikkiaan Grönholm pelasi uransa aikana 196 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 55 maalia.
Grönholm pelasi vuosina 1990–1994 maajoukkueessa yhteensä 17 maaottelua, joissa hän teki 2 maalia.
Pelaajauransa jälkeen Grönholm on toiminut muun muassa Grankulla IFK:n valmentajana ja myöhemmin managerina. Jalkapallouransa jälkeen hän on työskennellyt opettajana. Grönholm valittiin Hangon kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa RKP:n listoilta.
Lezgiläiset kielet

Lezgiläiset kielet on Venäjällä Etelä-Dagestanissa sekä Pohjois-Azerbaidžanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten ryhmä.
Lezgiläisiin kieliin kuuluvat lezgi, tabasarani, agul, rutul, tsahur, kryz, buduh, artši ja udi. Niiden yhteinen puhujamäärä oli vuonna 1989 yli 640 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet jaetaan seuraaviin alaryhmiin:
Ensimmäisenä lezgiläisestä kantakielestä on eronnut udi. Hinalugin kuulumista kieliryhmään pidetään kyseenalaisena.
Udin kieltä käytettiin muinaisen Kaukasian Albanian kirjakielenä. 1920–1930-luvuilla luotiin lezgin ja tabasaranin kirjakielet. 1990-luvulla omat kirjoitusjärjestelmänsä saivat myös agul, rutul ja tsahur.
Kuka viereesi jää

Kuka viereesi jää on Heikki Luoman kirjoittama dekkari, jonka WSOY julkaisi vuonna 1997.
Tarina.
Neljänkympin kriisiä elävä hiljattain eronnut yksityisetsivä Jorma Jahvetti Ketola tapaa entisen naisvangin Gunillan, joka tuo hänelle viestin nykyisin uskoon tulleelta paatuneelta rikolliselta Orvo Klemetiltä. Klemetti uskoo Ketolalla olevan jotain mikä kuuluu hänelle, mutta Ketola ei itse tiedä mistä on kysymys. Tästä lähtee liikkeelle värikäs ja jännittävä tapahtumien vyöry, jossa sekä Ketola itse että hänen poikansa joutuvat todelliseen vaaraan. Suloinen mutta teräväkielinen Venla on kuitenkin parasta mitä Ketolalle on tapahtunut vuosiin.
Minäkertojana toimivan Ketolan tyyli on itseironinen, mutta värikkäästi kuvaileva. Tapahtumien käänteissä Ketolasta paljastuu inhimillinen ja äärimmäisen oikeamielinen ihminen.
Andilaiset kielet

Andilaiset kielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten avaarilaiseen (avaarilais-andilais-tseziläisen) haaraan kuuluva kieliryhmä, joka yhdessä avaarin kielen kanssa muodostaa avaarilais-andilaisen alaryhmän.
Andilaisia kieliä puhutaan Dagestanin Botlihin, Ahvahin ja Tsumadan piireissä sekä eräissä Šamilin piirin kylissä. Ryhmään kuuluvat andi, botlih, godoberi, ahvah, karata, bagval, tindi, tšamal ja ahvah. Vuonna 1926 andilaisien kielten puhujia oli noin 33 000 henkeä. Myöhemmin andilaisia kansoja on pidetty avaareina. Nykyään puhujia arvioidaan olevan noin 75 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet jaetaan seuraaviin alaryhmiin:
Avaarilais-andilaisen kieliyhteisön arvioidaan hajonneen ajanlaskumme alussa ja andilaisen viimeistään 700-luvulla. Rakenteellisesti kielet ovat kuitenkin varsin lähellä toisiaan, ja eräitä voitaisiin pitää saman kielen murteina. Kauimpana toisistaan ovat andi ja tšamal.
Andilaiset kielet toimivat yhteisöjen suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria.
Tseziläiset kielet

Tseziläiset eli didolaiset kielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten avaarilaiseen (avaarilais-andilais-tseziläiseen) haaraan kuuluva kieliryhmä.
Tseziläisiä kieliä puhutaan etupäässä Dagestanin Tsuntan piirissä. Ryhmään kuuluvat bežta, gunzib, tsez, ginuh ja hvarši. Vuonna 1926 tseziläisten kielten puhujia oli yli 7 000 henkeä. Myöhemmin tseziläisiä kansoja on pidetty avaareina. Nykyään puhujia arvioidaan olevan noin 25 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet voidaan jakaa kahteen ryhmään:
Ginuhilla on ryhmien välillä välittävä asema, mikä ilmeisesti johtuu bežtan kielen vaikutuksesta. Kielten väliset erot ovat melko pieniä, ja eräät tutkijat pitävät niitä kahden kielen murteina.
Tseziläiset kielet toimivat yhteisöjen suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria.
Ystävätär

Ystävätär on Heikki Luoman romaani. Sen on julkaissut Maahenki vuonna 2001.
Leskeksi jäänyt tehtaan siivooja Salli Pajunen joutuu häikäilemättömän kiinteistövälittäjän uhriksi ja menettää vaihtokaupassa miehensä rakentaman omakotitalon saaden korvaukseksi lähes purkukuntoisen piharakennuksen. Hyväuskoinen Salli ei pysty pitämään puoliaan ja menettää lopulta koko omaisuutensa. Sallin tytär Maikki nousee äitinsä puolustajaksi ja päättää kostaa koetut vääryydet.
Säätiö ja Imperiumi

Säätiö ja Imperiumi on vuonna 1952 ilmestynyt Isaac Asimovin tieteisromaani. Se on Säätiö-sarjan toisena ilmestynyt osa.
Juoni.
Kenraali.
Kirjan ensimmäinen osa, "Kenraali", julkaistiin alun perin vuonna 1945 huhtikuussa "Astounding Science Fiction" -lehdessä nimellä "Dead Hand". Tässä osassa Galaktisen Imperiumin kenraali Bel Riose päättää palauttaa Imperiumin mahdin ja aloittaa sodan Säätiötä vastaan. Riose on nuori ja suosittu kenraali, joka onnistuu nopeasti saattamaan Säätiön tappion partaalle. Siwennalainen patriisi Ducem Barr ja Säätiön kauppias Lathan Devers päättävät sodan lopettaakseen matkustaa yhdessä Imperiumin keisarin luokse ja paljastaa Riosen juonittelevan salaa hänen selkänsä takana. Tämän takia he joutuvat matkustamaan Imperiumin hallintoplaneetalle Trantoriin.
Muuli.
Kirjan toinen osa, "Muuli", julkaistiin vuoden 1945 "Astounding Science Fictionin" marraskuun ja joulukuun numeroissa. Tarina sijoittuu suunnilleen sata vuotta edellisen osan tapahtumien jälkeiseen aikaan, jolloin Galaktinen Imperiumi on lopullisesti rappeutunut, vaikka sen jäänteitä onkin edelleen jäljellä Linnunradan sisäosissa, Neotrantorin planeetalla. Säätiön pormestarin virka on muuttunut perinnölliseksi ja valtakunta on muutenkin korruptoitunut. Samaan aikaan Muuli-niminen salaperäinen valloittaja alkaa uhkailla Säätiötä armeijallaan, joka on valloittanut useita planeettoja laukaustakaan ampumatta. Säätiön pormestari Indbur III päättää olla ottamatta Muulin uhkaa vakavasti, koska Hari Seldonin Säätiölle ennalta laskema tulevaisuus estää Säätiötä häviämästä sotaa. Kapteeni Han Pritcher alkaa kuitenkin tutkia Muulia ja saa selville, että hän on mutantti. Hän pelkää, ettei Hari Seldonin ennalta laskema historia välttämättä ole ottanut huomioon geneettistä sattumaa ja kertoo tästä Toran ja Bayta Darellille. He ovat juuri vapauttaneet Muulin vallasta narrin, jota kutsutaan nimellä "Magnifico Gigantus". Heidän tietämättään Magnifico saattaa tietää Muulista jotakin, joka voi auttaa Säätiötä voittamaan sodan.
Nouriel Roubini

Nouriel Roubini (s. 29. maaliskuuta 1958 Istanbul, Turkki) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä. Hän toimii New Yorkin yliopiston taloustieteen professorina.
Roubini syntyi Turkissa persialaiseen juutalaisperheeseen, joka muutti Teheraniin Roubinin ollessa kaksivuotias. Myöhemmin perhe muutti Tel Aviviin Israeliin ja asettui vuonna 1962 Italiaan, missä Roubini varttui ja suoritti perusopintonsa.
Roubini opiskeli vuoden Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa, minkä jälkeen hän suoritti taloustieteen kandidaatin tutkinnon Milanossa Bocconin yliopistossa 1982. Roubini väitteli taloustieteiden tohtoriksi Yhdysvalloissa Harvardin yliopistossa vuonna 1988 erikoistuen makrotaloustieteeseen ja kansainväliseen talouteen. Vuosina 1988–1995 hän työskenteli Yalen yliopistossa, mistä hän siirtyi New Yorkin yliopistoon.
Roubini tunnetaan erityisesti siitä, että hän ennakoi Yhdysvaltain vuosien 2007–2008 subprime-kriisin ja sitä seuranneen finanssikriisin.
Émile Brugsch

Émile Charles Adalbert Brugsch tai Emil Karl Albert Brugsch (24. helmikuuta 1842, Berliini – 14. tammikuuta 1930, Nizza) oli saksalainen egyptologi. Egyptin valtio palkitsi Brugschin tämän ansioista egyptologian ja Kairon egyptiläisen museon hyväksi beyn ja paššan arvonimillä.
Kairon egyptiläisen museon konservaattorina.
Émilellä oli vanhempi veli, Heinrich Karl Brugsch, jonka jalanjälkiä hän seurasi liittyessään apulaiseksi tämän kaivauksille Egyptissä 1870. Myöhemmin Émile Brugsch työskenteli Marietten ja Masperon alaisuudessa ensin Bulaqin museon, sittemmin sen seuraajan Kairon uuden Egyptiläisen museon konservaattorina yli neljäkymmentä vuotta jääden eläkkeelle 72-vuotiaana 1. tammikuuta 1914.
Deir el-Bahrin hautalöytö.
Émile Brugschin uran huippuhetki osui vuoteen 1881, jolloin hän Egyptin muinaismuistojen viraston edustajana pelasti yli neljäkymmentä uuden valtakunnan aikaista kuninkaallista muumiota Deir el-Bahrin läheltä Luxorista löytyneestä kätköstä (hauta DB320), jonne hänet vei paikallinen haudanryöstäjä Mohammed Abd el Rassul. Löydettyjen kuningasvainajien joukossa oli Ramses II:n muumio. Brugsch harrasti valokuvausta, ja Gaston Masperon hautalöydöstä 1881 julkaisemassa kirjassa "La Trouvaille de Deir-el- Bahari" olevat muumiokuvat ovat hänen käsialaansa.
Myanmarin jalkapallomaajoukkue

Myanmarin jalkapallomaajoukkue edustaa Myanmaria jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Myanmarin jalkapalloliitto.
Myanmarin joukkue osallistui MM-kilpailujen karsintoihin ensimmäisen kerran vasta karsittaessa Etelä-Afrikan kisoihin 2010. Se pelasi karsinnoissa kahdesti Kiinaa vastaan häviten vierasottelun 0–7 ja kotiottelun 0–4. Olympialaisten jalkapalloturnauksessa maa pelasi Burman nimellä Münchenissä 1972. Se voitti Sudanin 2–0, mutta hävisi Neuvostoliitolle ja Meksikolle 0–1 pudoten jatkosta alkulohkon otteluiden jälkeen. 
Myanmar, tuolloin nimeltään Burma, on selviytynyt kerran Aasian-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Iranin kisoissa 1968 joukkue saavutti hopeaa sijoituttuaan viiden joukkueen sarjamuotoisessa lopputurnauksessa toiseksi isäntämaa Iranin jälkeen. Aasian kisojen jalkapalloturnauksessa maa saavutti Burman nimellä pronssia Manilan kisoissa 1954. Se pelasi välierässä Etelä-Koreaa vastaan jatkoajan jälkeen 2–2-tasapelin, mutta hävisi arvonnassa. Pronssiottelussa joukkue kukisti Indonesian 5–4. Bangkokin kisoissa 1966 Burma voitti mestaruuden. Kukistettuaan välierässä Singaporen 2–0 se voitti loppuottelussa Iranin 1–0. Bangkokissa 1970 Burma voitti välieräottelussa Intian 2–0. Loppuottelu Etelä-Koreaa vastaan päättyi jatkoajan jälkeen 0–0, ja joukkueet jakoivat mestaruuden.
Korać cup 1991–1992

Korać Cupin kausi 1991–1992 oli sarjan 21. kausi. Kausi alkoi 2. lokakuuta 1991 ja loppui 18. maaliskuuta 1992. Kauden voitti Il Messaggero.
Tulokset.
Ensimmäisen karsintakierroksen pelit.
Mukana oli 52 joukkuetta, jotka pelasivat pelit pareittain. Parit pelasivat kaksi peliä ja peleissä tehtyjen korien määrä ratkaisi jatkoon menijän. Pelit pelattiin 2. lokakuuta–10. lokakuuta 1991.
Toinen karsintakierros.
Mukana oli 32 joukkuetta. Pelit pelattiin 31. lokakuuta–7. marraskuuta 1991.
Lohkovaihe.
Lohkojen kaksi parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Kaikki joukkueet pelasivat toisiaan vastaan kahdesti. Ottelut pelattiin 27. marraskuuta 1991–15. tammikuuta 1992. 
Pudotuspelit.
Kahdeksan jäljellä olevaa joukkuetta pelasivat parittain kaksi peliä. Voittaja selvisi taas yhteenlaskettujen korien määrällä. Puolivälierät pelattiin 29. tammikuuta–5. helmikuuta. Välierät pelattiin 19. helmikuuta–26. helmikuuta ja finaalit pelattiin 11. maaliskuuta ja 18. maaliskuuta 1992.
Loisto (albumi)

Loisto on syyskuussa 2009 ilmestynyt Yön kahdeksastoista studioalbumi. Singleinä siltä julkaistiin kappaleet "Loisto", "Kiitos ja kunnia" sekä "Parrasvalot", josta kuvattiin myös video. Yhtyeen edellisen studioalbumin "Valtakunnan" tavoin myös "Loistoa" äänitettiin lukuisilla eri studioilla, joita tällä kertaa oli yhteensä yksitoista. Albumin julkaisun jälkeen Yö aloitti lokakuun 1. päivänä kahden ja puolen kuukauden pituisen konserttikiertueen, jonka aikana yhtye esiintyi muun muassa Helsingin Finlandia-talossa.
Taustaa.
Levyllä vierailevat laulajana Jussi Hakulisen lisäksi myös Maria Lund, joka duetoi Olli Lindholmin kanssa kappaleessa "Arjen kauneus". Muita vierailijoita ovat muun muassa Tampere Filharmonian jousisoittajat sekä porilainen nuorisokuoro Katajanmarjat. Singlenäkin julkaistulla "Parrasvalot"-kappaleella puolestaan laulaa Jussi Hakulisen johdolla Itä-Porin yhtenäiskoulun musiikkiluokan kuoro. Albumin jousisovitukset on tehnyt Anssi Tikanmäki.
Osa levyn materiaalista on jo vanhempaa perua, esimerkiksi kappaleen "Vuori" Jussi Hakulinen teki yhtyeen lomamatkalla Roomassa kesällä 2006. Sen tekstin hän oli hahmotellut jo lentomatkalla oksennuspussiin. Toinen Hakulisen kappale "Kosketus" on peräisin samalta ajalta "Valtakunta"-albumin sessioista. 
Listamenestys ja myyntiluvut.
Levy nousi Suomen virallisen listan kärkeen heti julkaisuviikollaan ja viipyi listalla yhteensä 23 viikon ajan. Albumi myi välittömästi julkaisupäivänään kultaa ja ylitti myöhemmin syksyllä myös platinarajan, jonka se olisi rikkonut jo heti ilmestyessään, elleivät levyt olisi loppuneet kaupoista. Yhteensä albumia on myyty lähes 37 000 kappaletta.
Canon EOS 1000D

Canon EOS 1000D on japanilaisen Canonin valmistama digijärjestelmäkamera. Se on Canon EOS 450D:n riisuttu malli, jossa muutamien ominaisuuksien poistamisella kuluttajille on voitu tarjota edullinen järjestelmäkamera.
Kamera tunnetaan Pohjois-Amerikassa nimellä Rebel XS ja Japanissa nimellä Kiss F.
Lystimäki

Lystimäki () on Espoon Olarin kaupunginosan pienalue, jonka rajat kulkevat idässä Kehä II:ta, lännessä Uuskartanontietä, etelässä Länsiväylää ja pohjoisessa jotakuinkin Ylismäentietä mukaillen. Lystimäessä on muun muassa Päivänkehrän koulu ja Lystimäen päiväkoti. Lystimäki on pääasiassa omakoti-, paritalo- ja rivitaloaluetta. Alueen nimistö koostuu vuodenajoista ja muusta sellaisesta, esimerkiksi Kevätkuja ja Kalenteritie. Lähimmät kaupalliset palvelut ovat Neste K Uuskartanontien toisella puolen sekä Niitty-ostoskeskus, Olarin Prisma ja Iso Omena. Lystimäkeä lähin Länsimetron pysäkki on Niittykumpu. Lystimäkeen metron liityntälinjat kulkevat pääasiassa Uuskartanontiellä.
Olarinmäessä oli 6 825 asukasta vuodenvaihteessa 2013–2014.
Tukipilarikirkko

Tukipilarikirkko oli yleinen puukirkkotyyppi Pohjanmaalla 1600-luvulla. Yksittäisiä tukipilarikirkkoja on rakennettu myös muualle Suomeen sekä Pohjois-Ruotsiin.
Rakenne ja esiintyminen.
Rakenteellisesti tukipilarikirkko on pitkäkirkkotyyppi, jossa seinähirsien jatkoskohdat on sijoitettu onttojen tukipilarien sisään. Pilarit näkyvät ulkonemina kirkkojen ulkoseinien sekä ulko- että sisäpuolella. "Tukipilarit" ovat nelisivuisia hirsistä tehtyjä seinän korkuisia koteloita, joissa kaikissa neljässä hirsinurkassa on lamasalvos. Seinien hirret on liitetty koteloiden sivuseiniin salvoksella. Tukipilareiden tarkoitus on tehdä pitkä hirsinen ulkoseinä tukevammaksi – pitkät hirsiseinät tuppaavat pullistumaan yläreunastaan ulospäin. Rakennetta on vielä tukevoitettu kirkon sisällä kirkkosalin poikkisuuntaisilla sidehirsillä. Yleensä pilareita on ollut yksi tai kaksi molemmilla pitkittäisseinillä, suurimmassa säilyneessä tukipilarikirkossa Tornion kirkossa kolme. Kirkkojen länsipäädyssä, kirkkoon kiinni salvottuna, on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta suippohuppuinen torni. Tavallisesti torniin ei ole sijoitettu kirkonkelloja, vaan kellotapuli on rakennettu erilliseksi. Tukipilarikirkko vaikuttaisi olevan lähes pelkästään suomalainen ja erityisesti pohjoissuomalainen rakennetyyppi.
Kirkot.
Rakennetut kirkot.
Tukipilarikirkkoja on rakennettu kaikkiaan satakunta, joista kaksitoista on säilynyt. Vanhin säilyneistä on vuonna 1627 valmistunut Vöyrin kirkko, joka on kuitenkin laajennettu ristikirkoksi vuonna 1777. Muhoksen kirkko, joka on valmistunut viimeistään vuonna 1634, on säilynyt lähes alkuperäisessä muodossaan.
Hävinneet kirkot.
Suuri osa tukipilarikirkoista on hävinnyt. Ne ovat palaneet tulipaloissa tai purettu uuden tieltä. Hävinneistä kirkoista mainittakoon muun muassa Oulun vanha puinen tuomiokirkko, Iin Pyhän Laurentiuksen kirkko sekä Hailuodon ja Saloisten kirkot.
Tutkimus.
Tukipilarikirkkoja koskeva tutkimus on lähinnä taidehistorian näkökulmasta tehtyä. Vanhin ja laajin tutkimus on Lars Petterssonin kirjoittama ja Suomen muinaismuistoyhdistyksen 1987 kustantama "Templum Saloense: pohjalaisen tukipilarikirkon arvoitus". Rakennustekniseltä kannalta tukipilarikirkkoja on tutkinut japanilainen arkkitehti Akira Takeuchi väitöskirjassaan, joka on tarkastettu Tokiossa 2008 ja joka on ilmestynyt myös kirjana, toistaiseksi vain japaniksi. Hänen mukaansa suomalainen tukipilaritekniikka on ainutlaatuista. Vähäistä suomalaista rakenteellista tutkimusta edustaa Antti Haikalan 2010 Aalto-yliopiston Rakennustekniikan laitoksella esittelemä diplomityö "Suomalaisten tukipilarikirkkojen rakenteellinen toiminta ja korjaustavat". Siitä ilmenee muun muassa, että tukipilaria ei ole konstruoitu vain lyhyiden seinähirsien jatkamista varten, vaan se on osa isompaa rakennetta, johon kuuluvat myös kirkkolaivan poikkihirret sekä sivuseinien suuntaiset jalasorret.
Oilinginoja

Oilinginoja on Oulujoen vesistöön kuuluva pieni joki, jonka alkulähde on Korteperänsuolla Utajärvellä. Joen alkupää jakaantuu kahteen haaraan: Ylimmäinen Korteoja ja Alimmainen Korteoja. Varsinainen Oilinginoja on vain kuutisen kilometriä pitkä luoteeseen kulkeva joki, joka laskee Oulujokeen Alasuvannon kohdalla. Jokisuulla se ennen yhdystien 8300 alittamista laajenee pieneksi järvilompoloksi, "Oilinginpolveksi". Laajentumiskohtaan on kaivettu pari kilometriä pitkä kanava pohjoisesta Naamanjoesta Polvensuon poikki. Oilinginojan ja Oulujoen yhtymäkohdassa aivan Rötönniemen kärjessä on vanha tervahaudan paikka.
Nenäpunkki

Nenäpunkki ("Pneumonyssoides caninum", "Pneumonyssus caninum") on koiran nenä- ja poskionteloiden sekä nenäkuorikoiden limakalvoilla elävä loinen, jota ei ole tavattu muilla eläinlajeilla. Nenäpunkki havaittiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 1940. Euroopassa ensimmäinen havainto tehtiin Ruotsissa vuonna 1971. Tartunnan syytä ei tarkalleen tiedetä, mutta nenäpunkin epäillään siirtyvän suorassa kontaktissa.
Ulkonäkö.
Nenäpunkki on muodoltaan soikea ja väriltään kellertävä. Kooltaan se on 1–1,5 mm pitkä ja 0,6–0,9 mm leveä, joten sen voi havaita paljain silmin. Naaras on koirasta ja toukkaa kookkaampi. Täysikasvuisella nenäpunkilla on neljä jalkaparia ja toukalla kolme.
Elämänkierto.
Ilmeisesti nenäpunkkinaaras synnyttää toukkia munien kuoriutuessa jo naaraan sukupuolielimistössä. Nenäpunkilta puuttuu mitä todennäköisimmin nymfimuoto, ja kuusijalkaisesta toukasta muodostuu kahdeksanjalkainen aikuinen punkki suoraan nahanluonnin jälkeen.
Tartunnan oireet ja hoito.
Nenäpunkkitartuntaa on vaikea todeta, koska nenäpunkit elävät piilossa koiran nenä- ja poskionteloissa. Oireina tartunnasta on aivastelu, pärskiminen, nenän kutina, hajuaistin heikkeneminen, pään ravistelu ja käänteisaivastus. Lisäksi nenäpunkkitartunta saattaa aiheuttaa nenä- ja poskiontelontulehduksia. Harvinaisempia oireita ovat nenäverenvuoto, liiallinen kyyneleritys, hengityksen vinkuminen ja silmäkuopan sidekudoksen tulehdus.
Nenäpunkki tarttuu suorassa kosketuksessa, ja joillakin koirilla tartunta on oireeton.
Hoitona nenäpunkkitartunnassa käytetään muihin loisiin tarkoitettuja lääkevalmisteita, koska nenäpunkkia vastaan ei ole kehitetty omaa lääkettä. Nenäpunkkeihin tehoavat selamektiiniä, ivermektiiniä, milbemysiiniä, imidaklopridia tai moksidektiiniä sisältävät lääkkeet.
D. J. King

D. J. King (s. 27. kesäkuuta 1984 Meadow Lake, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Taustaltaan hän on métis.
Hän pelasi uransa aikana 118 NHL-ottelua. Hän aloitti NHL-uransa kaudella 2006–2007 St. Louis Bluesissa, josta siirtyi neljän kauden jälkeen heinäkuussa 2010 Washington Capitalsiin. St. Louis sai vaihdossa Stefan Della Roveren. King oli voimahyökkääjä, joka tarpeen vaatiessa tappeli.
Saostustitraus

Saostustitraus on titrausmenetelmä, jonka käyttö analyyttisessä kemiassa perustuu ioniyhdisteiden erilaisiin liukoisuuksiin veteen. Saostustitrauksella on käyttöä erityisesti vesinäytteiden halogeeniatomien ionien, kuten kloridi-ionien, pitoisuuden määrittämisessä.
Menetelmä.
Saostustitraus perustuu tiettyjen kationien tai anionien kykyyn muodostaa niukkaliukoinen ioniyhdiste. Yksinkertaisimmillaan saostustitrauksessa tutkittavaa näytettä titrataan suolaliuoksella, joka sisältää sellaisia kationeja tai anioneja, jotka muodostavat näytteestä tutkittavien ionien kanssa saostuman. Saostuman muodostuttua voidaan kuluneen titrausliuoksen määrän avulla laskea liuoksen ionikonsentraatio.Tutkittavaan liuokseen voidaan lisätä indikaattoria, joka muodostaa niukkaliukoisen saostuman titrausliuoksen kanssa. Tällöin titrauksen loppupiste nähdään sakan värin muuttumisena. Koska sakan muodostumiseen vaikuttaa liuoksen konsentraatio, on indikaattroikonsentraation oltava matala, jotta saostuva indikaattori ei haittaisi tutkimuksen luotettavuutta.
Mohrin titraus.
Mohrin titraus on usein käytetty titrausmenetelmä kloridi-ionien pitoisuuden määrittämiseksi. Titrausliuoksena käytetään hopeanitraattiliuosta ja indikaattorina kaliumkromaattiliuosta. Muodostuvista yhdisteistä sekä hopeakloridi että hopeakromaatti ovat niukkaliukoisia. 
Ag+(aq) + Cl-(aq) → AgCl(s)
2 Ag+(aq) + CrO42-(aq) → Ag2CrO4(s)
Niukkaliukoisempi valkoinen hopeakloridisakka saostuu ensin. Kaikkien kloridi-ionien saostuttua alkaa saostua kellanpunainen hopeakromaattisakka, mikä on merkkinä titrauksen ekvivalenttipisteestä. Mohrin titrauksessa tutkittavan liuoksen pH:n tulisi olla välillä 7–10. liian happamissa olosuhteissa liuoksessa on vallitsevana kromihappo, jonka konjugaattiemäs kromaatti-ioni on. Tällöin saostumaa ei muodostu. Liian emäksisissä oloissa saostuu ruskeaa hopeaoksidia, joka peittää värillään titrauksen ekvivalenttikohdan.
Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna

Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa pitäjänsinetistä vuodelta 1611. Sinetin aiheena on Kaarle IX:n monogrammi, kruunattu C-kirjain. Koska kirjainten käyttäminen ei ole hyvää heraldiikkaa, nimikirjaimen sijaan vaakunaan on valittu puolikuut, joista syntyy peilimonogrammia muistuttava symboli.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kaksi vastakkain kääntynyttä ja lomittaista puolikuuta, joiden päällä kruunu; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Carol Hedberg, ja se vahvistettiin käyttöön 9. kesäkuuta 1965. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1975 Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan liityttyä Uudenkaarlepyyn kaupunkiin.
Kapteeni Corellin mandoliini

Kapteeni Corellin mandoliini on yhdysvaltalais-brittiläis-ranskalainen elokuva vuodelta 2001. Sen pääosissa esiintyvät Nicolas Cage ja Penélope Cruz. Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan aikaan, italialaisten miehittämään Kreikan saaristoon Kefalonian saarelle. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Louis de Bernièresin samannimiseen romaaniin, ja monet kriitikot ovat pitäneet elokuvaa paljon huonompana kuin alkuteosta.
Näyttelijät.
Lähde:
Egyptiläinen museo

Egyptiläinen museo on Egyptin valtion muinaismuistojen säilyttämiseen keskittynyt kansallismuseo Tahririn aukiolla Kairossa.
Historia.
Sitadellimuseo.
Ensimmäiset yritykset lopettaa taide-esineiden ryöstely, sekä koota ja säilyttää Egyptin muinaismuistoja tehtiin käskynhaltija Muhammad Alin aikana 1835, kun hänen hallussaan olleet kokoelmat asetettiin näytteille Azbakian puistoon. 1850 Azbakian museon kokoelmat siirrettiin Saladinin linnakkeeseen, jota kutsuttiin "Sitadellimuseoksi". 
Bulaqin museo.
Ranskalainen egyptologi Auguste Mariette perusti muinaismuistojen viraston "Service des Antiques de l’Egypte" ja pani Said Paššan myötävaikutuksella kansallismuseohankkeen vireille 1858. Museo avasi ovensa 1863 Kairon esikaupungissa Bulaqissa.
Gizan museo.
Marietten museo kärsi pahoin Niilin tulvissa 1878, ja museo oli suljettava. Vuonna 1886 uudelleen avattu museo toimi kuitenkin laina-ajalla, sillä oli selvää, että oli saatava ajanmukaisemmat tilat kasvaneille kokoelmille. 1890 museon esineistö siirrettiin kediivi Ismail Paššan palatsiin Gizaan odottamaan isomman museorakennuksen valmistumista.
Midan al-Tahririn museo.
Nykyisen, alusta alkaen museoksi suunnitellun Egyptiläisen museon rakennuksen peruskivi laskettiin kediivi Abbas II:n hallituskaudella huhtikuussa 1897. Gizan museon kaikki esineet siirrettiin uusiin tiloihin Tahrir-aukiolle 1902, ja uusi kansallismuseo vihittiin juhlallisesti 15. marraskuuta samana vuonna. Uusklassismia edustavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Marcel Dourgnon.
Kokoelmat.
Museon näyttelyyn kuuluu yli 120 000 esinettä. Museon tiloissa on huone 18–20 dynastioiden kuninkaallisille muumioille, jotka löydettiin 1881 Deir el-Bahrista ja 1898 Amenhotep II:n haudasta. Presidentti Anwar Sadat sulki muumionäyttelyn 1981, mutta 1985 se avattiin rajoitetusti. Museon kuuluisimpia aarteita ovat Tutankhamonin täyskultainen kuolinnaamio ja muut lapsifaraon haudasta löydetyt esineet. Suurin osa museon kokoelmista on ahtauden vuoksi varastossa.
Laajennushanke.
Egyptiläisen museon laajennushanke on vireillä, ja ajanmukaisemmat tilat on suunniteltu avattavaksi lähelle Gizan suuria pyramideja. Nykyaikainen museohanke tunnetaan työnimellä "GEM" ('Grand Egyptian Museum', Suuri egyptiläinen museo). Gizan laajennuksen kokonaispinta-alan on arvioitu olevan 480 000 m². Tahrir-aukion päärakennukseen jää edelleen valikoitujen taide-esineiden näyttely.
Elijah Baley

Elijah Baley (joskus myös Lije Baley) on Isaac Asimovin luoma fiktiivinen poliisimies, joka selvittää rikoksia tulevaisuudessa, jossa robotit ja avaruusmatkustus ovat arkipäivää. Apulaisenaan hänellä on humanoidirobotti R. Daneel Olivaw. Hahmo esiintyy kolmessa Asimovin Robotti-sarjaan kuuluvassa romaanissa; "Teräsluolat" ("The Caves of Steel", 1954), "Alaston aurinko" ("The Naked Sun", 1957) ja "Aamunkoiton robotit" ("The Robots of Dawn", 1983). Sen lisäksi hän esiintyy päähenkilönä novellissa "Peilikuva" ("Mirror Image", 1972), joka on julkaistu suomeksi novellikokoelmassa "Robotit".
Elijah Baley mainitaan useasti Robotti-sarjan neljännessä ja viimeisessä romaanissa "Robotit ja Imperiumi" ("Robots and Empire", 1985), joka sijoittuu aikaan 200 vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Hahmo.
Elijah Baley työskentelee New Yorkin poliisissa tulevaisuudessa, jossa maan asukkaat ovat eristäytyneet katettuihin kaupunkeihin, joita asukkaat kutsuvat teräsluoliksi. Ihmiskunta on jakautunut kahtia näihin maan asukkaisiin ja avaruuslaisiksi kutsuttuihin uusia planeettoja asuttaneisiin ihmisiin. Kuten muutkin maan asukkaat, Baleykaan ei kestä olla pitkää aikaa ulkoilmassa ja avoin tila aiheuttaa hänelle pahoinvointia. Hän myös polttaa piippua, mutta yrittää päästä tästä tavasta eroon "Aamunkoiton roboteissa". 
Baley kutsutaan "Teräsluolien" alussa selvittämään avaruuslaisen murhaa, johon hänelle annetaan avuksi humanoidirobotti R. Daneel Olivaw. Olivawista ja Baleysta tulee elinikäisiä ystäviä. He kohtasivat seuraavan kerran "Alastomassa auringossa", jossa Baley joutuu matkustamaan kotiplaneetaltaan Solarian planeetalle selvittämään toisen avaruuslaisen murhaa. Baleysta tulee tässä romaanissa ensimmäinen maan asukas, joka on poistunut planeetalta avaruuden kolonisaation loppumisen jälkeen.
Jokaisessa Robotti-romaanissa, jossa Baley esiintyy, murhaan liittyvät tavalla tai toisella robotit, joihin on Asimovin kirjoille tyypilliseen tapaan ohjelmoitu robotiikan kolme pääsääntöä. Nämä säännöt, sekä planeettojen omat kulttuurit luovat säännönmukaisuuksia, joiden mukaan murha on voinut tapahtua. Esimerkiksi "Alastoman auringon" solarialaiset eivät kykene keskustelemaan toistensa kanssa kasvotusten vaan käyttävät hologrammeja, eivätkä näin ollen loogisesti ajateltuna ole kykeneviä tekemään murhaa, joka on kuitenkin tapahtunut.
Myöhemmin "Aamunkoiton roboteissa" käy ilmi, että Baleysta on tullut myyttinen maan asukkaiden sankari ja viittauksia häneen löytyy muistakin Asimovin myöhemmistä romaaneista, kuten "Kohti Säätiötä" ("Prelude To Foundation", 1988) sekä "Säätiö ja Maa" ("Foundation And Earth", 1988).
Matti Ahonen (jalkapalloilija)

Matti Tapani Ahonen (10. toukokuuta 1955 Vaasa – 9. huhtikuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Ahonen edusti urallaan Vaasan Palloseuraa 1972–1977 ja 1983–1992, Oulun Palloseuraa 1978–1981 ja Sepsi-78:a 1982. Hän voitti OPS:ssa Suomen mestaruuden 1979 ja 1980. Kaikkiaan Ahonen pelasi kahdeksan pääsarjakauden aikana 190 ottelua, joissa hän teki 11 maalia. 
Ahonen pelasi vuosina 1976–1980 maajoukkueessa yhteensä 4 maaottelua.
Keijo Airola

Keijo Johannes Airola (30. huhtikuuta 1935 Turku – 3. marraskuuta 2015 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Airola edusti urallaan Turun Terästä 1953, Turun Pyrkivää 1954–1956, Valkeakosken Hakaa 1957–1961 ja Turun Tovereita 1962–1966. Hän voitti Suomen mestaruuden Pyrkivässä 1954 ja Hakassa 1960, ja hopeaa vuonna 1957 ja pronssia vuosina 1959 ja 1961 (Haka). Airola voitti myös Suomen Cupin kahdesti Hakassa 1959 ja 1960. Kaikkiaan Airola pelasi 8 kauden aikana 145 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 65 maalia. 
Airola pelasi vuosina 1959–1960 maajoukkueessa yhteensä 2 maaottelua. Jääkiekkoa hän pelasi pelasi mestaruussarjassa vuosina 1957–1959 Turun Palloseurassa.
Keijo ("Keppari") Airola lähetettiin 1930–1940 lukujen taitteessa sotalapseksi Ruotsiin. Sotien jälkeen hän palasi kotiinsa Turun Kurjenmäkeen, missä hän liittyi Turun Teräkseen, jossa pelasi jalkapalloa ja jääkiekkoa. Airolan kyvyt huomattiin ja hän siirtyi vuonna 1954 Turun Pyrkivään. Käytyään ruotsinkielisen kauppaopiston Valkeakosken Haka kiinnostui hänestä. Hän sai 1957 työpaikan Yhtyneissä Paperitehtaissa ja oli monta vuotta Juuso Waldenin "oikea käsi". 1960-luvun alkupuolella Airola muutti takaisin Turkuun, jossa hän toimi Yhtyneitten Paperitehtaitten aluemyyntipäällikkönä. Hän liittyi Turun Tovereihin, jossa pelasi 1. divisioonassa useita vuosia. Talvella hän pelasi jääkiekkoa sekä Valkeakoskella että Turussa Turun Palloseuran riveissä. 1970-luvun alussa Airola muutti pääkaupunkiseudulle ja perusti paperialan konsulttifirman. Vaimonsa kuoleman jälkeen hän muutti takaisin Turkuun lastensa kanssa.
Airolalle on myönnetty Hakan kunniaviiri. Vuosina 1967 ja 1969 hän oli Turun piirin edustajana liittokokouksissa. Airola harrasti ulkoilun ohella pöytätennistä.
Luettelo vaalikauden 1979–1983 kansanedustajista

Tämä on luettelo vaalikauden 1979 kansanedustajista. Eduskuntavaaleissa 1979 valittu eduskunta toimi 24. maaliskuuta 1979 – 25. maaliskuuta 1983.
52 edustajaa.
47 edustajaa aluksi. Kesäkuusta 1980 alkaen 46 edustajaa.
36 edustajaa aluksi. Kesäkuusta 1980 alkaen 37 edustajaa.
35 edustajaa.
Kymmenen edustajaa
Yhdeksän edustajaa aluksi. Syyskuusta 1979 alkaen kymmenen edustajaa.
Seitsemän edustajaa aluksi. Syyskuusta 1979 alkaen kuusi edustajaa.
Neljä edustajaa.
Ad orientem

Katolisessa liturgiassa, samoin kuin muissakin läntisissä kirkoissa ad orientem (kohti itää) on ilmaisu papin orientoitumisesta kohti itää messun vieton aikana. Tämä orientointi on kuvattu "nousevan auringon kosmiseksi eleeksi joka esittää Jumalan universaalisuutta. Kirkon alttari on suunnattu vanhastaan itään, kohti paratiisia, auringonnousua ja Jerusalemin .temppeliä. Tällöin oli mahdollista toimittaa messuvain niin, että pappi seisoo alttarin edessä kasvot kirkon alttariseinää eli apsista kohti (versus apsidem ad orientem). 
Käytännön taustalla on varhaiskristillinen tapa, jossa pappi rukoilee yhdessä seurakunnan kanssa kasvot kohti itää ja Jumalaa. Puhutellessaan seurakuntaa pappi toimii puolestaan Kristuksen persoonassa ja kääntyy näissä kohdissa kohti seurakuntaa. Tämä käytäntö alkoi muuttua Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen jälkeen 1960-luvun alkupuoliskolla, jolloin messua alettiin viettää vapaasti seisovan "pöytäalttarin" äärellä, siten että pappi seisoo alttarin takana kasvot seurakuntaan päin (versus populum).
Jukka Hakkarainen

Jukka Antero Hakkarainen (s. 11. tammikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. 
Hakkaraista on tituleerattu usein Kiekko-Vantaa-ikoniksi. Hakkarainen on kirjauttanut 2000-luvun vaihteessa K-Vantaan noustessa Mestikseen 211 runkosarjan ottelua, joissa pistemäärä 43+67=110. Sekä ottelujen että tehtyjen pisteiden määrä on Kiekko-Vantaan seurahistoriassa puolustajien osalta ennätyksellinen. Yhteensä Hakkaraiselle kertyi kausia KiVassa 12. 
Hakkaraiselta löytyy myös liigakokemusta Tampereen Ilveksestä 16 ottelun verran kaudelta 2002–2003. Hakkarainen on voittanut myös Ranskan mestaruuden HC Molhousen riveissä 2004–2005.
Hakkarainen pelasi 7-vuotiaasta juniorista asti K-Vantaan paidassa yhtä Ranskan kautta lukuun ottamatta. Hakkarainen lopetti kiekkouransa vuonna 2007, ja 6. joulukuuta 2007 Jukka Hakkaraisen paita numero 7 nostettiin Tikkurilan Valtti-areenan kattoon. Samana päivänä vuotta myöhemmin nostettiin hallin kattoon myös Hakkaraisen hyvän ystävän ja pitkäaikaisen pelikaverin, Petri Pitkäjärven, numero 10.
Peliuransa jälkeen Hakkarainen siirtyi erotuomariksi.
Ida-Theres Nerell

Ida-Theres Nerell (o.s. Karlsson, s. 18. huhtikuuta 1983 Boden) on ruotsalainen naispainija, MM-mitalisti ja Euroopan mestari.
Nerell on voittanut neljä MM-mitalia ja seitsemän EM-mitalia, joista viisi kultaisia. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Nerell oli neljäs ja Pekingin kesäolympialaisissa 2008 viides.
Nerell paini vuoden 2011 MM-kilpailuissa pronssia ja maapaikan Lontoon kesäolympialaisiin. Hänen sijastaan olympialaisiin valittiin kuitenkin Sofia Mattsson. Nerell oli päätökseen tyytymätön ja on kilpapainia jatkaakseen pohtinut kansalaisuuden vaihtoa.
Suomen Pikakirjoittajayhdistys

Suomen Pikakirjoittajayhdistys on vuonna 1872 perustettu suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on pikakirjoituksen kehittäminen, pikakirjoitustaidon levittäminen ja pikakirjoittajien etujen valvominen. Yhdistys julkaisee
"Pikakirjoituslehteä", joka ilmestyy neljästi vuodessa. Yhdistyksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 1999 Niklas Varisto.
Historia.
Suomessa oli käytetty pikakirjoitusta vuodesta 1862 lähtien. Vuoden 1871 syyskuussa kymmenkunta pikakirjoittajaa kokoontui keskustelemaan ja päättämään pikakirjoittajayhdistyksen perustamisesta. Senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt 16. tammikuuta 1872.
Yhdistyksen merkittävimpiä tehtäviä on ollut pikakirjoittajien järjestäminen valtiopäiville, jota se hoiti vuoteen 1908 saakka, jolloin eduskunta perusti oman pikakirjoituskanslian.
Yhdistys on järjestänyt pikakirjoituskursseja ja nopeusharjoituksia sekä julkaissut pikakirjoitusaiheista kirjallisuutta, muun muassa lyhenneluetteloita ja oppaita suomen kielen pikakirjoitusjärjestelmän käyttämisestä muiden kielten kirjoittamiseen.
Española

Española on vanhin ja eteläisin saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on muodostunut yhdestä, jo sammuneesta tulivuoresta, jonka kaldera on keskellä saarta. 
Españolalla on hyvin vähän kasvillisuutta. Sen laajat hiekkapohjaiset lahdet houkuttelevat paikalle merileijonia. Saarella on myös endeemisiä lintulajeja. Monet matkailijat tulevat sinne katsomaan albatrosseja ja sinijalkasuulia. Melkein kaikki maailman galapagosinalbatrossit pesivät Españolalla.
Kokki, varas, vaimo ja rakastaja

Kokki, varas, vaimo ja rakastaja ("The Cook, the Thief, His Wife &amp; Her Lover") on englantilaisen Peter Greenawayn 1989 ohjaama ja käsikirjoittama taide-elokuva. Päärooleissa nähdään Richard Bohringer, Michael Gambon, Helen Mirren ja Alan Howard. Filmin groteskit mätänemisen ja ihmisruumiin kuvaukset sekä formalistinen ilmaisu pantiin merkille jo tuoreeltaan.
Greenawayn kuuluisimpiin elokuviin lukeutuva, visuaalisesti kunnianhimoinen rikosdraama kertoo öykkärimäisen ja mässäilyyn taipuvaisen rikollispomon (Michael Gambon) hienostuneesta vaimosta (Helen Mirren), joka aloittaa salaisen rakkaussuhteen kirjakauppiaan kanssa.
Samalla kun ruokalajit pöydässä vaihtuvat, ruumiiden määrä lisääntyy ja kolmiodraama kärjistyy kohti vääjäämätöntä ja veristä huippuaan.
Tuotanto.
Jean-Paul Gaultier suunnitteli asusteet ja Michael Nyman sävelsi musiikin, joka käsitti hänen vuoden 1985 sävellyksensä "Memorial". Tuo sävellys oli alun perin sävelletty ja omistettu Heysel-stadionin onnettomuudessa surmansa saaneiden muistolla. Giorgio Locatelli loihti dramaturgisesti keskeiset ruokatarjoilut.
Levitysversioita.
Filmin alkuperäinen kesto on 124 minuuttia. Lapsille sopimattomaksi arvioitu sisältö aiheutti paineita siistityn version liikkeelle laskemiseen ja leikkaamattoman teoksen rinnalla 1990-luvulla jakeluun asetettiin 95-minuuttiseksi leikattu VHS-versio, joka suunnattiin lähinnä suurimpia jakelijoita varten.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo arvioi elokuvan 117-minuuttista VHS-julkaisua näyttäväksi 1980-luvun sielunmaisemaksi ja antoi sille neljä tähteä viidestä.
Aiheesta muualla.
[[
Frederick Dobson Middleton

Frederick Dobson Middleton (4. marraskuuta 1825, Belfast, Irlanti – 25. tammikuuta 1898) oli brittiläinen kenraali. Hän osallistui maorisotaan ja sepoykapinaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan osallistumisesta Saskatchewanin kapinaan.
Sotilasura.
Middleton sai koulutuksensa Englannissa, Maidstone Grammar Schoolissa ja Royal Military Collegessa, Sandhurstissa. Hänen ensimmäisen komennuksensa 30. joulukuuta 1842 oli 58. jalkaväkirykmentissä, josta hänet kaksi vuotta myöhemmin siirrettiin Uuteen Etelä-Walesiin, merimatkalla hän toimi vankilalaivan vartijana ja määränpäässä pahamaineisen Norfolkinsaaren vankileirillä vuoteen 1845 saakka. Maorisotien puhjettua hänet siirrettiin Uuteen-Seelantiin, jossa hänet tunnettiin urheudestaan. 18. elokuuta 1848 hänet ylennettiin luutnantiksi ja siirtyi 96. jalkaväkirykmenttiin Intiassa. Hänen joukkoosastonsa palatessa Englantiin hän siirtyi 29. jalkaväkirykmenttiin Burmassa. Hän oli mukana Sepoykapinassa 1857–1858. Hän palasi joukko-osastonsa mukana Englantiin 1859. 1861–1862 hän palveli Gibraltarilla ja Maltassa. 1867 hänen joukko-osastonsa siirrettiin Kanadan, mutta Middleton oli parhaillaan suorittamassa Musketti-koulutusjaksoa, hän seurasi osastooaan seuraavana vuonna. 13. kesäkuuta 1884 hänet nimitettiin Kanadan armeijan kenraaliksi, jossa hän toimi vuosina 1884–1890. Hän hävisi Fish Creekin taistelun métisejä vastaan, mutta sai murskavoiton merkittävässä Batochen taistelussa. Britannian kuningatar Viktoria löi hänet ritariksi ja hänet palkittiin 20 000 dollarin rahasummalla sotasaavutuksistaan. Kanadan tehtavän päätyttyä hän palasi takaisin Englantiin jossa hänet nimitettiin kruununjalokivien vartijaksi.
Nationwide Arena

Nationwide Arena on urheilu- ja messuareena, joka sijaitsee Columbuksessa Ohiossa. Se on NHL-jääkiekkoliigassa pelaavan Columbus Blue Jacketsin kotiareena. Sitä ovat käyttäneet myös Columbus Destroyers, Ohio Junior Blue Jackets ja Columbus Landsharks.
Areena sai nimensä alun perin suurimman osan areenasta omistaneen vakuutusyhtiö Nationwide Mutual Insurance Companyn mukaan. Nationwide ja The Columbus Dispatch -lehti myivät osuutensa vuonna 2012 nykyiselle omistajalle. Nimitys Nationwide Arena pysyy vuoteen 2022 asti.
Ensimmäinen areenalla järjestetty tapahtuma oli 8.–9. syyskuuta 2000 järjestetty "Soul to Soul" -kiertue, jossa oli mukana Tim McGraw ja Faith Hill.
Karhunpäivä

Karhunpäivää (vir. "karusepäev", 'karhusenpäivä') on vietetty joillakin alueilla Virossa heinäkuun 13. päivän tienoilla. Tuolloin palvottiin karhua vahinkojen ja vaaran välttämiseksi. Vanhimmat kirjalliset lähteet juhlasta ovat vuodelta 1680. Kansatieteilijä Kustaa Vilkuna on arvellut, että samantapaista päivää olisi muinaisuudessa voitu viettää myös Suomessa, mutta kansanomaisia merkkejä päivän vietosta ei ole Suomesta tallennettu.