152 mm/35 -merikanuuna vm. 1877

152 mm/35 -merikanuuna vm. 1877 (suomalainen mallitunnus 152/35 Mk, "152 mm:n 35 kaliiperin merikanuuna") oli Venäjän keisarikunnassa 1887 käyttöönotettu kuuden tuuman laivatykki. Tykkiä käytettiin taistelulaivojen apuaseina sekä risteilijöiden aseina. Uudempi 152/45 C -tykki korvasi aseen jo ennen Venäjän-Japanin sotaa, mutta sitä käytettiin vielä vanhemmissa laivoissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana tykkiä käytettiin Suomenlahdella rannikkotykkinä jolloin neljätoista tykkiä jäi suomalaisten haltuun Suomen itsenäistyttyä. Suomalaiset käyttivät tykkiä vielä toisessa maailmansodassa.
Historia.
Venäjän keisarikunnan esikuntakapteeni A.F. Brink kehitti kuuden tuuman 35 kaliiperin pituisen tykin piirustukset, joka kesti 20 prosenttia suuremman maksimipaineen kuin olemassa olevat vastaavan kaliiperiset tykit. Vuonna 1882 aloitettiin uuden kuuman tuuman laivatykin suunnittelu, jolloin Brinkin suunnittelema malli valittiin käytettäväksi. Kenraaliluutnantti N.V. Kalakutskijin putkien lujuusteorioiden tutkimusten perusteella Obuhovin terästehtaalla valmistettiin ensimmäinen 35 kaliiperin tykki 1885. Tykki oli kerrosputki, jossa oli sisäputken lisäksi yhteensä kahdeksan kerrosta: viisi vaippaputkea, suojuskerros, liitoskerros sekä jalustan kiinnikekerros. Tykki oli ensimmäinen keskikaliiperin ase Venäjällä, jossa käytettiin ranskalaista Trëuille de Beaulieu -kierrelukkoa de Bange -tiivisteineen.
Muunnokset ja lavetit.
Ensimmäisten tykkien valmistuessa 1885 saatiin Venäjälle Englannista piirustukset nauhaputkien valmistukseen, ja ensimmäisen sarjan valmistumiseen jälkeen ryhdyttiin 1887 valmistamaan tykkiä nauhaputkimallina. 1890-luvun alussa Venäjällä kehitettiin nauhaputkimallista yksinkertaistettu versio jota ryhdyttiin käyttämään tilauksessa olevissa tykeissä. 152/45 C -tykin käyttöönotto lopetti 152/35 Mk -tykin valmistuksen.
Putilovin tehdas kehitti tykille 1886 ns. Vavasseur-lavetin jossa napatappi oli keskellä lavettia. Lavetin täysympyrä pohjalevy mahdollisti 360° ampumasektorin ja tätä lavettimallia käytettiin laivojen kansitykkien lavettina. 1887 kehitettiin Vavasseur-Dubrov -lavetti tai pelkästään Dubrov-lavetti. Kasemattitykkejä varteen oli 1886 kehitetty Krel-lavetti jossa napatappi oli lavetin etupäässä ja takapää liikkui pyörien varassa rautaisella pohjalevyllä.
Käyttö.
152/35 Mk -tykkiä käytettiin apuaseina Venäjän keisarikunnan laivaston 1880–1890-lukujen vaihteessa valmistuneiden Ekaterina II ja Imperator Alexander II -luokan taistelulaivoissa sekä taistelulaivoissa "Gangut", "Dvienadsat apostolov" ja "Navarin". Tykkiä käytettiin myös panssaristeilijöiden "Admiral Nakhimov" ja "Pamiat Azova" apuaseina sekä panssarikansiristeilijä "Admiral Kornilovin" pääaseistuksena. Vanhojen Pervenetz-luokan rannikkopanssarilaivojen tykit korvattiin 152/35 Mk -tykillä ja asetta käytettiin myös tykkiveneiden aseina. Venäjän–Japanin sodassa 152/45 C -tykki oli jo korvannut 152/35 Mk -tykin useimmissa laivoissa. Ensimmäisessä maailmansodassa neljätoista tykkiä sijoitettiin rannikkotykeiksi Pietari Suuren merilinnoitukseen Suomenlahdelle, jolloin ne jäivät Suomen rannikkotykistön käyttöön Suomen itsenäistyttyä.
Käyttö Suomessa.
Suomen itsenäistyttyä jäi maahan neljätoista Vavasseur-lavettista 152/35 Mk tykkiä, jotka oli sijoitettu Viipurinlahden-Koiviston alueelle: kuusi tykkiä Härkölässä, neljä Tuppurassa ja neljä Humaljoella. Härkölän ja Tuppuran merikanuunapatterit purettiin ennen talvisotaa ja niiden tykit siirrettiin ensin Laatokalle ja sittemmin Saaristomerelle, kaksi Lypertöön, kolme Bokullaan, kolme Lökholmaan ja yksi Pensariin. Humaljoen patteri oli paikallaan talvisodan ajan ja osallistui suomalaisten joukkojen tukemiseen maa-ammunnoilla sekä tulittamalla meren jäällä olleita vihollisjoukkoja. Mannerheim-linjan murruttua helmikuussa 1940 Humaljoen merikanuunapatteri ampui loppuun ammuksensa jonka jälkeen miehistö tuhosi tykit linnakkeesta vetäydyttäessä 19.-20.2.1940.
Jatkosodassa tykkiä käytettiin Saaristomerellä sekä hyökkäysvaiheen jälkeen myös Laatokalla Saunaniemessä. Kaksitykkinen 30. raskas rannikkotykistöpatteri siirrettiin toukokuussa 1944 Ääniselle Limosaareen ja nimettiin uudelleen 43. raskaaksi rannikkotykistöpatteriksi. Äänisen rannikkoprikaatin vetäytyessä Ääniseltä patteri purettiin ja siirrettiin 21-22.6 Laatokalle Mursulaan Rannikkotykistörykmentti 13:n IV Linnakkeistoon. Patteri siirrettiin edelleen heinäkuun puolivälissä Riekkalan Hakalaan ja Välirauhan jälkeen 39. raskaana rannikkotykistöpatterina Salpa-asemaan Kuorevaaraan. Jatkosodan lopussa oli seitsemän tykkiä jäljellä, kaksi Lypertössä, kolme Bokullassa ja kaksi Ristisaaressa. Lisäksi oli kolme putkea Helsingin Laivastoasemalla. Sodan jälkeen tykit poistettiin käytöstä ja romutettiin yhtä lukuun ottamatta. Jäljelle jäänyt tykki on esillä Suomenlinnassa.