Enkeli (veistos)

Enkeli, joka tunnetan myös nimityksillä Reikäenkeli ja Särkynyt enkeli, on Kauko Räsäsen pronssiveistos Lappeenrannassa, Lauritsalan kirkon lähellä olevassa puistossa.
Teoksesta on myös toinen valos vuodelta 1975, joka on ostettu vuonna 1981 Kansallisgallerian kokoelmaan.
Taustaa.
Kauko Räsänen pyrki 1950-luvun lopussa etsimään veistoksellisuutta, joka johti hänen taiteensa tunnetuimpiin piirteisiin, koverien ja kuperien pintojen sommitteluun. Hän puhkaisi pyöristäen kuorimaisia elementtejä. Harppua soittavaa "Enkeliä" voi pitää avattujen tai puhkaistujen muotojen huipentumana. Sen ensimmäiset luonnokset syntyivät vuonna 1958. Teoksen radikaalius perustuu veistoksen sisäpintojen käyttöönottoon, jolloin avatuista muodoista tuli osa valojen ja varjojen vaihtelua.
Vaiheet.
Muistomerkin tilasi Paula Löfgren tapaturmassa kuolleen miehensä, toimittaja Kalevi Löfgrenin haudalle Lappeenrannan Ristikankaan hautausmaalle. Kauko Räsäsen veistos "Enkeli" pystytettiin haudalle vuonna 1960.
Veistoksen tuomitsivat kuitenkin hautamuistomerkkinä sekä kirkkohallintokunta että kirkkoherra, jotka määräsivät teoksen poistettavaksi. 
Kuvariita.
Teoksesta syntyi kuvariita, jota puitiin niin virallisissa kokouksissa kuin lehtien palstoillakin. Veistoksen vastaanotto kärjisti yleisön modernia taidetta kohtaan tunteman epäluottamuksen ja sakraalitaiteeseen kohdistetun muutosvastaisen ilmapiirin.
Plastinen, figuratiivinen, mutta läpäistyä muotoa soveltava veistos tunnettiin pian "Reikäenkelinä". Sen poistamista vaativat pitivät teosta sopimattomana kirkkomaalle. Muodolliseksi syyksi ilmoitettiin, että teos oli liian korkea ja siten rikkoo säännöksiä. Mutkallisten vaiheiden jälkeen seurakunta nostatti veistoksen hautausmaan aidan ulkopuolelle.
Kuvanveistäjä Räsänen puolustautui Picasson sanoin: ”Taide alkaa kapinasta”. Kun kirkkohallintokunta vaati, että muistomerkin tulee olla tavanomainen, Räsänen sanoi, että jo taideteoksen luonteeseen kuuluu, ettei se ole tavanomainen. Skandaalista ja kirkosta eroamisestaan huolimatta Räsänen sai myöhempinä vuosinaan tehtäväkseen paitsi useita maallisempia julkisia teoksia, myös useita hautamuistomerkkejä ja kirkkotaidetta. Räsänen tunnetaan Suomen mitalitaiteen uudistajana.
Lappeenrannan Taiteenystävien edustajat pelastivat poistetun veistoksen, joka kuljetettiin mielenosoituksellisesti hautausmaalta halki kaupungin. "Reikäenkeli" tuotiin yhdistyksen syysnäyttelyyn 1961 yleisön nähtäväksi. Teos oli useita vuosia paikallisen Taide- ja kehysliike Pulkkisen varastossa.
Osto Lauritsalaan.
Lauritsalan kauppala osti teoksen vuonna 1965 juuri ennen kuntaliitosta Lappeenrantaan. Veistos pystytettiin Lauritsalan modernistisen kirkon edessä olevaan puistikkoon. Lauritsalan liityttyä Lappeenrantaan "Enkeli" päätyi takaisin kaupunkiin, joka oli sen karkottanut.
Teoksesta ja ajasta.
Pessi Rautio kuvasi "Enkeliä" seuraavasti:Teos, jonka muodoista osa on muodon negaatioita - reikiä ja kuoppia - tekee kieltämättä merkillisen vaikutelman: dynaamisen sitä ympäri kuljettaessa, kahden todellisuuden rajalla olevan yhtaikaisessa aineettomuudessaan ja aineellisuudessaan. Mutta teoksen naishahmo on toisaalta myös uuden ajan airut: kone, jolla on merkillinen sarvikasvannainen oikeassa polvessaan.
Raution mukaan Räsäsen teos haastoi itsetietoisesti aikansa veistokäsityksen. Veistäjä oli jo 1950-luvulla kokeillut täysin abstrakteilla pienoisveistoksilla muutamien hyvinkin traditionmukaisten töiden ohella.
Markku Valkonen totesi ajan taustoista vuonna 2004, että 1960-luku jakaa mielipiteitä. Jotkut ovat taipuvaisia romantisoimaan kuusikymmentälukua, toiset taas väheksyvät sen merkitystä. ”Kiistää ei kuitenkaan voi, että taiteen paradigma muuttui silloin rajummin kuin koskaan aikaisemmin itsenäisen Suomen historiassa."