Kiinalainen lääkeoppi

Kiinalainen lääkeoppi (中藥學; yksinkert. 中药学; pinyin: zhōngyàoxué) käsittelee kiinalaisessa lääkinnässä käytettäviä yrttejä, eläimenosia, mineraaleja ja muita aineita sekä lääkkeiden valmistamista ja annostelua. Oppi käsittää perusteorian, lääkeaineet (藥材; yksinkert. 药材; pinyin: yàocái), valmistetut lääkepalat (飲片 yǐnpiàn = nieltävä pala), patenttilääkkeet, yksinkertaisten valmisteiden lähteet, keräämisen ja valmistuksen, lääkkeiden vaikutuksen, tehon ja kliinisen käytön.
Historia.
Perinteen mukaan yksi kiinalaisten myyttisistä esi-isistä, Shennong (n. 5000 eaa.), maisteli satoja yrttejä ja välitti oppimansa tiedon parantavista ja myrkyllisistä kasveista seuraajilleen. 
Ensimmäinen kiinalainen farmakologian käsikirja, "Shennong bencaojing" (神农本草经 Shénnóng běncǎojīng, "Shennongin yrttitiedon klassikko") luettelee 365 lääkeainetta, joista 252 on yrttejä. Oletetaan, että kirja on kirjoitettu Han-dynastian kaudella.
Varhainen kirjallisuus sisälsi tietoa määrättyihin sairauksiin käytetyistä lääkeresepteistä. Mawangduista kaivetusta haudasta löytyi tällainen teos, "Wushier bingfang" ("Reseptit 52:lle vaivalle"), joka on haudattu 168 eaa. 
Myöhempinä aikoina lääkeoppia jatkuvasti täydennettiin. Tang-kaudelta tunnetaan esimerkiksi yrttilääkintää käsittelevä teos "Yaoxing lun" (藥性論 "Tutkielma lääkeyrttien luonteesta", 600-luku).
Täydellisimpänä ja kattavimpana lääkitystä käsittelevänä teoksena pidetään Li Shizhenin (1518–1593) kirjoittamaa "Yrttiopin käsikirjaa" (本草綱目; yksinkert. 本草纲目; pinyin: Běncǎo gāngmù; Wade–Giles: Pen-ts'ao kang-mu, v. 1578), joka on edelleen käytössä. Siinä on mainittu 1892 eri yrttiä ja 11 096 lääkereseptiä.
Lääkeaineiden luokittelu.
Lääkeaineiden luokittelu perustuu niiden vaikutuksiin, jotka on todennettu empiirisesti vuosisatojen ja -tuhansien kuluessa.
Neljä energiaa.
Neljä energiaa ovat kylmä, kuuma, lämmin ja viileä. Energiat jaetaan yin- ja yang-energioiksi. Kylmä ja viileä ovat yin, kuuma ja lämmin yang.
Lääkeaineen energia on määritetty sen parantaman vaivan mukaan. Jos lääke parantaa kuuman oireyhtymän, se on kylmä; jos se parantaa kylmän oireyhtymän, se on kuuma jne.
Viisi makua.
Viisi makua perustuvat viiden elementin laatuihin. Ne ovat hapan, karvas, makea, kitkerä ja suolainen.
Lääkeaineen maun katsotaan viittaavan sen vaikutukseen:
Lisäksi on olemassa "mauton maku", jolla on mm. virtsaamista edistävä vaikutus. Koska se muistuttaa makeaa makua, nämä kaksi useimmiten käytännössä käsitellään yhtenä makuna.
Neljä liikettä.
Neljä liikettä ovat ylöspäin työntäminen, alaspäin työntäminen, kellunta ja vajoaminen.
Ylöspäin työntävät ja kelluvat lääkkeet edesauttavat yang-energian vahvistumista, hikoilua ja oksentamista.&lt;br&gt;
Alaspäin työntävät ja vajoavat lääkkeet edesauttavat yin-energian vahvistumista, vähentävät hikoilua ja oksentamista sekä aiheuttavat ripulia.
Meridiaanit.
Yrtit kulkevat tiettyjä meridiaaneja eli energiakanavia pitkin. Täten samanlaisen vaikutuksen omaavista yrteistä valitaan se, joka kulkee parannettavan elimen kautta kulkevaa meridiaania pitkin.
Toiminta.
Yrteillä ja lääkesekoituksilla on erilaisia toimintoja. Tämä kertoo kokeneelle lääkärille, mihin vaivoihin lääke sopii. Yrtit ja lääkkeet voidaan jakaa toiminnon mukaan 20 pääluokkaan:
Lääkkeet.
Useimmiten vaivaa ei voida hoitaa vain yhdellä yrtillä, vaan yrteistä ja muista raaka-aineista sekoitetaan lääke. Aikojen kuluessa kiinalaiset ovat kehittäneet yli 20 000 sekoitusta, joista parituhatta on nykyään aktiivisessa käytössä.
Raaka-aineet.
Kiinalaisten lääkkeiden raaka-aineiden pääosa muodostuu rohdoskasveista. Näistä voidaan käyttää eri osia kuten lehdet, varret, kukat, juuret ja siemenet. Esimerkkejä tavallisista lääkekasveista ovat purppurasulkakehto (白朮 baizhu), ginseng (人參 renshen), efedra (麻黃 mahuang), inkivääri (薑 jiang), jänönputki (柴胡, chaihu), kanelin oksa (桂枝, guizhi) ja kanelinkaarna (肉桂, rougui), kiinankarhunputki (當歸 danggui), koptis (黃蓮 huanglian), rohtokurjenherne (黃耆 huangqi), lakritsi (甘草 gancao), pioni (valkoinen: 白芍 baishao, ja punertava: 赤芍 chihhao), pukinpensas (寧夏枸杞 níngxià gǒuqǐ eli goji), raparperi (大黃 dahuang), pikkusoilio (地黃 dihuang) ja kiinansalvia (丹參 danshen).
Muita ainesosia ovat sienet ja käävät, simpukankuoret, helmet, etikka ja olibaanihartsi. Perinteisissä sekoituksissa käytetään eläinperäisiä ainesosia, kuten käärmeita, silkkiäistoukkia, kaskaita, kilpikonnia, merihevosia, sarvikuonon sarvea, tiikerin luita ja eläinten siittimiä. 
Mineraaleista käytetään muun muassa kalkkia, sinooperia, alunaa, magnetiittiä ja hematiittia.
Perinteisesti lääkeaineista käytetään nimitystä "yrtti", vaikka kyseessä olisi muu orgaaninen tai epäorgaaninen ainesosa.
Lääkkeen osat.
Sekoituksessa olevat yrtit luokitellaan niiden tärkeyden mukaan kuningas-, alamais-, avustaja- ja palvelijayrteiksi.&lt;br&gt;
Kuningas on joko rohdon ainoa yrtti tai sen pääasiallinen osa, ja yleensä sitä on sekoituksessa määrällisesti eniten. Joskus sekoituksessa voi olla useampia kuninkaita.&lt;br&gt;
Alamainen auttaa kuningasta vahvistamalla sen vaikutusta ja hoitamalla oheisvaivoja.&lt;br&gt;
Avustajalla on jokin kolmesta tehtävästä: avustaa kuningasta tai alamaista hoitamalla pikkuvaivoja, kontrolloida kuninkaan tai alamaisen epätoivottuja sivuvaikutuksia tai täydentää kuninkaan vaikutusta toimimalla sen vastapuolena.&lt;br&gt;
Palvelijalla on kaksi tehtävää: johdattaa lääke sairaalle alueelle ja toimia muiden sideaineena.
Lääkkeiden valmistus.
Lääkkeitä voidaan valmistaa eri tavoin.&lt;br&gt;
Keite: Aineita liotetaan ja sitten keitetään vedessä, minkä jälkeen ne siivilöidään pois ja vesi juodaan. Raaka-aineita voidaan käyttää uudestaan yhden tai useamman kerran.&lt;br&gt;
Pulveri: Kuivatut yrtit ja muut aineet jauhetaan pulveriksi, sekoitetaan kiehuvaan veteen, annetaan hieman jäähtyä ja juodaan lämpimänä. Pulveri voidaan asettaa suoraan kielelle ja huuhtoa alas vedellä. Sen voi laittaa kapseliin, joita saa apteekista, ja niellä sellaisenaan.&lt;br&gt;
Pilleri: Satoja sekoituksia myydään ns. patenttilääkkeinä (中成藥 zhōngchéngyào eli keskeiset valmiit lääkkeet). Nämä ovat kaavan mukaan sekoitettuja lääkkeitä, joista suurinta osaa on valmistettu jo satoja vuosia. Niitä myydään valmiina, yleensä pillerimuodossa. Ainesosien sideaineena on käytetty hunajaa, vahaa tai jauho–vesi-seosta.&lt;br&gt;
Puuro: Sisäisesti tai ulkoisesti.&lt;br&gt;
Alkoholi: Rohtoja käytetään vahvistavien ja virkistävien liköörien valmistukseen.&lt;br&gt;
Suitsuke: Aromaattisista aineista valmistetaan lääkinnällisiä suitsukkeita (香藥 xiāngyào – tuoksuva lääke).
Kolme sääntöä.
Lääkkeen nauttimiseen sovelletaan kolmea sääntöä.&lt;br&gt;
Ajankohta: Jotta lääkkeen vaikutus olisi paras mahdollinen, se pitää ottaa oikeaan aikaan päivästä, esimerkiksi ennen tai jälkeen aterian, ennen nukkumaan menoa tai aamulla herätessä. Lääke pitää nauttia säännöllisesti ohjeen mukaan tai samaan aikaan päivästä.&lt;br&gt;
Kylmä tai kuuma: Toiset lääkkeet on nautittava kylmänä, toiset kuumana.&lt;br&gt;
Teetä ei saa juoda yleensä samaan aikaan, kun otetaan lääkkeitä. Tee voi estää lääkkeen toiminnan; sillä on kylmä energia, joka häiritsee joidenkin yrttien sisältämän lämpimän energian toiminnan; se sisältää kofeiinia ja teofylliiniä, jotka kiihottavat keskushermostoa ja estävät rauhoittavien rohtojen vaikutuksen.
50 perusyrttiä.
Kiinalaiseen farmakopeaan kuuluu 50 perusyrttiä: