tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Epolettikaija

Epolettikaija ("Aprosmictus erythropterus") on Oseaniassa esiintyvä kaija. 
Lajin aiempi nimi oli australianepolettikaija, erona suvun toiseen lajiin timorinepolettikaijaan. Nimi muuttui vuoden 1999 nimiuudistuksessa. Lajia on myös kutsuttu punasiipipapukaijaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 120–210 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, siiven yläpeitinhöyhenet punaiset, yläperä ja alaselkä siniset sekä hartiahöyhenet ja selkä mustat tai tummanvihreät. Nokka on korallinpunainen, koivet harmaat ja iiris oranssinpunainen (koiras) tai vaaleanruskea (naaras). Naaras on väritykseltään huomattavasti himmeämpi: siiven väri on tummanvihreä, koirailla musta, ja punainen siipikuvio on naaraalla kapeampi kuin koirailla. Nuori lintu muistuttaa naarasta, hyvin nuorilla nokka on keltainen.
Esiintyminen.
Epolettikaijasta tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji "erythropterus" elää Australian keskiosissa, "coccineopterus" Australian pohjois- ja luoteisosissa sekä "papua" Papua-Uusi-Guinean eteläosassa. Elinympäristön ala on 1 000 000–10 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on yli 100 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Eukalyptus- ja akasiametsiköt, joenvarsimetsät, savannit, metsänreunat ja viljelysmaat 600 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesä on tavallisesti vesistön lähellä kasvavan eukalyptuksen kolossa tai lahossa oksassa. Pesäkolo on yleensä hyvin syvä, jopa kymmenen metriä. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joskus kuusi, joita se hautoo noin kolme viikkoa. Koiras tuo hautovalle naaraalle ruokaa yleensä vain kahdesti päivässä, aamulla ja myöhemmin iltapäivällä. Poikaset jättävät pesän viisi viikkoa vanhoina.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista, medestä sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Lemmikkinä.
Epolettikaijaa tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta kovin yleinen se ei ole. 
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Timo Vihavainen

Timo Juhani Vihavainen (s. 9. toukokuuta 1947 Sulkava) toimi Helsingin yliopiston Venäjän tutkimuksen professorina vuosina 2002–2015. Hän on tutkinut myös Suomen historiaa, jossa hän on keskittynyt erityisesti niin sanotun suomettumisen aikaan 1960-luvulta 1980-luvulle. Hän on julkaissut muun muassa kirjat "Kansakunta rähmällään: Suomettumisen lyhyt historia" (1991), "Länsimaiden tuho" (2009) ja "Itäraja häviää" (2011). 
Timo Vihavainen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1970, opiskeli Moskovan yliopistossa lukuvuoden 1972−73 ja työskenteli sen jälkeen peruskoulun yläasteen ja lukion historian ja yhteiskuntaopin lehtorina Vantaalla. Vuosina 1980−98 hän toimi Helsingin yliopiston assistenttina, vuosina 1998−2000 Suomen Pietarin-instituutin johtajana sekä vuosina 2000−2002 Suomen Akatemian tutkijana. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1983 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1988.
Spider-Man 2 (videopeli)

Spider-Man 2 on alun perin vuonna 2004 julkaistu toimintapeli, joka perustuu elokuvaan "Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2". Peli on julkaistu usealle alustalle.
Kuvaus.
"Spider-Man 2" on edeltäjäänsä nähden laajempi. Pelaaja voi seikkailla haluamissaan paikoista ilman suurempia liikkumisrajoja. PlayStation 2-, Nintendo GameCube- ja Xbox-versioissa pelaaja voi pelata vapaasti Manhattanilla, Rooseveltissa, Ellis’ssa ja Liberty Islands’ssa. Muilla alustoilla peli on enemmän linearisempaa, lisäksi Windows-versio on suunnattu nuoremmille pelaajille.
Vihollisista mukaan on otettu elokuvassa esiintyneen Tohtori Mustekalan lisäksi Tärisyttäjä, Sarvikuono ja Mysterio. Katurikollisilla on käytössään käsiaseita, konepistooleja ja sorkkarautoja.
Timorinepolettikaija

Timorinepolettikaija ("Aprosmictus jonquillaceus") on harvinainen oseanialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 35 cm ja paino noin 130 g. Väritykseltään ja habitukseltaan se muistuttaa epolettikaijaa, mutta siiven pienissä ja keskimmäisissä peitinhöyhenissä on laaja kellanvihreä laikku ja siivellä on vähemmän punaista kuin epolettikaijalla. Nokka on korallinpunainen, koivet tummanharmaat ja iiris oranssinpunainen (koiras) tai ruskeanoranssi (naaras). Naaras on väritykseltään huomattavasti himmeämpi, nuori lintu muistuttaa naarasta, hyvin nuorilla iiris on vaaleankeltainen.
Esiintyminen.
Timoerinepolettikaija elää vain Timorilla (alalaji "jonquillaceus") ja läheisellä Wetarin saarella (alalaji "wetterensis"). Populaation koko on noin 10 000 yksilöä, ja kanta on vähitellen taantunut ihmisen aiheuttaman elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi ja lemmikkieläinkaupan takia. Vuosina 1981–1985 vietiin Indonesiasta 1 343 yksilöä.
Elinympäristö.
Metsät, akasiaa kasvavat savannit ja metsänreunat aina 2 600 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti, mutta se lienee samanlainen kuin epolettikaijan.
Ravinto.
Ruokavalio lienee sama kuin epolettikaijan, eli se koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista, medestä sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
S/S Meri

S/S Meri oli suomalainen vuonna 1897 rakennettu rahtihöyrylaiva. Laiva toimi valmistumisen jälkeen Pietarin rahtiliikenteessä, mutta Venäjän vallankumouksen jälkeen se alkoi toimia Saimaalla. Usean nimen vaihdoksen ja omistajan jälkeen laiva päätyi OY Itämeren omistukseen vuonna 1933. Laivan nimi oli "S/S Kuopio" vuoteen 1916 asti, jonka jälkeen se nimettiin "S/S Minervaksi" vuonna 1916 ja vuonna 1933 S/S Mereksi. Laiva kuljetti viimeisinä vuosina rahtia itämerellä. Laiva upposi talvimyrskyssä Gotlannin rannikolle 18. tammikuuta 1936 eikä ole sen jälkeen ollut liikenteessä. Laivaa ei ole Ruotsin merihistoriallisenmuseon mukaan löydetty.
Naveta

Naveta on varhaispronssikautinen megaliittinen käytävähautatyyppi, jota käytettiin vain Baleaarien Minorcalla. Niitä on rakennettu noin 1 600–1 000 eaa. vuotta, ja niitä on käytetty yhteishautoina. Sisältä niistä on löydetty ihmisten jäännöksiä, henkilökohtaisia tavaroita, pronssikoruja, keramiikkaa ja aseita. Lattiana on ollut pelkkä paljas maalattia. Navetat on rakennettu kyklooppimuuri tekniikalla latomalla kivet ilman laastia. 
Nämä kiviset haudat muistuttavat Sardinian nuragheja.
STS-41-C

STS-41-C oli Nasan avaruussukkulaohjelman 11. ja Challenger-sukkulan viides lento. Laukaisu tapahtui Kennedyn avaruuskeskuksesta 6. huhtikuuta 1984 kello 13.58 UTC-aikaa. Sukkula laskeutui kuusipäiväisen lennon päätteeksi Edwardsin lentotukikohtaan 13. huhtikuuta kello 13.38.
Challengerin komentajana toimi Robert Crippen, jolle kyseessä oli kolmas avaruuslento. Ensimmäisellä lennollaan olivat lentäjä Francis Scobee sekä tehtäväspesialistit James van Hoften, Terry Hart ja George Nelson. Hyötykuormana lennolla oli LDEF-satelliitti. Lisäksi rahtitilassa oli tarvittavat välineet Solar Max -satelliitin korjaamiseksi.
LDEF-satelliitti vapautettiin robottikäsivarrella radalleen lennon toisena päivänä. Satelliitti oli tarkoitus palauttaa maan pinnalle toisella sukkulalennolla vuoden kuluttua, mutta lento venyi lähes kuuden vuoden mittaiseksi Challenger-turman aiheuttamien viivästysten takia.
Kolmantena päivänä Columbia saapui Solar Max -satelliitin luo. Satelliitti oli tarkoitus ottaa kiinni avaruuskävelyllä MMU-rakettirepun avulla. Kiinniotto kuitenkin epäonnistui, ja satelliitti alkoi kieppua hallitsemattomasti. Kieppuminen saatiin pysäytettyä satelliitin omien vakautusjärjestelmien avulla, ja seuraavana päivänä se saatiin lopulta asetettua sukkulan rahtitilaan robottikäsivartta käyttäen. Satelliitin järjestelmät korjattiin kahdella avaruuskävelyllä ja se palautettiin kiertoradalleen.
Tällä lennolla oli ensimmäistä kertaa mukana Imax-elokuvakamera, jota käytettiin "The Dream is Alive" -dokumenttielokuvan materiaalin taltioimiseen.
Aleksandr Serafimovitš

Aleksandr Serafimovitš (, oikealta nimeltään "Aleksandr Serafimovitš Popov", Алекса́ндр Серафи́мович Попо́в; 19. tammikuuta 1863 nykyisen Rostovin alueen Tsimljanskin piirin Nižnekurmojarskajan kylä – 19. tammikuuta 1949 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Kirjailija syntyi kasakkaupseerin perheeseen. Vuodesta 1883 lähtien hän opiskeli Pietarin yliopistossa. Vuonna 1887 hänet erotettiin yliopistosta ja karkotettiin Arkangelin lääniin osallisuudesta Aleksanteri III:n murhaa valmistelleeseen salaliittoon. 1900-luvun alussa Serafimovitš tutustui Maksim Gorkiin ja työskenteli tämän perustamassa Znanije-kirjakustantamossa. Vuonna 1918 hän liittyi bolševikkeihin ja toimi Izvestijan ja Pravdan toimittajana. Vuosina 1926–1929 Serafimovitš oli Oktjabr-kirjallisuuslehden päätoimittajana. Vuonna 1934 hänet valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen puhemiehistöön. 
Serafimovitšin ensimmäinen kertomus ”Jäälohkareella” ("Na ldine") ilmestyi vuonna 1889. Ensimmäinen kertomuskokoelma julkaistiin vuonna 1901. Romaani "Gorod v stepi" (”Kaupunki arolla”, 1912) kuvaa marksilaisittain kapitalismin syntyä Venäjällä. Kirjailijan pääteos on Venäjän kansalaissotaa kuvaava romaani ”Rautavyöry” ("Železnyi potok", 1924), jota pidettiin yhtenä neuvostokirjallisuuden klassikoista. Vuonna 1943 Serafimovitš sai elämäntyöstään Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös Leninin kunniamerkillä. Kirjailijan nimeä kantaa Serafimovitšin kaupunki (entinen Ust-Medveditskajan kylä, jossa hän vietti nuoruusvuotensa).
Arto Tamminen

Arto Ilari Tamminen (s. 1962) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Beatles-vaikutteisen esikoisalbuminsa "What's All About" Tamminen julkaisi Bablers-yhtyeensä kanssa vuonna 1980. 1990-luvulla Tammiselta ilmestyivät sooloalbumit "Kadonneen saaren laulukirja" (1994) ja "Utopia" (1997). Hänen menestyneimpiä kappaleitaan ovat "Neljän ruuhka" ja "Utopia". Vuonna 1994 Arto Tamminen voitti Emma-gaalan jakaman parhaan sävellyksen palkinnon kappaleella "Ihana ilta", jonka oli levyttänyt Samuli Edelmann.
Englannin kielellä Tammisen tuotantoa ilmestyi jälleen vuonna 2000, kun Bablers-yhtyeen "Like the First Time" julkaistiin.
Marija Priležajeva

Marija Pavlovna Priležajeva (; 22. kesäkuuta 1903 Jaroslavl – 10. huhtikuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Marija Priležajeva valmistui vuonna 1929 Moskovan toisen yliopiston pedagogisesta tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen opettajana ja lastenkotien kasvattajana. Vuodesta 1937 lähtien hän toimi lasten- ja nuortenkirjailijana. Vuonna 1952 Priležajevasta tuli NKP:n ja vuonna 1967 Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsen. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä.
Priležajevan sosialistista realismia edustava tuotanto on primitiivistä, tyyliltään triviaalia ja täynnä keinotekoisia konflikteja. Teosten aiheita ovat mm. Leninin, Nadežda Krupskajan ja Mihail Kalininin lapsuus- ja nuoruusvuodet.
Maastohiihdon maailmancup 2009–2010

Maastohiihdon maailmancup 2009–2010 oli historian 29. virallinen maailmancup-kausi. Se alkoi 21. marraskuuta 2009 Norjan Beitostølenissa ja päättyi 21. maaliskuuta 2010 Falunissa, Ruotsissa.
Lähde: FIS
"Lähde: FIS"
Nordin Amrabat

Nordin Amrabat (; s. 31. maaliskuuta 1987 Naarden, Alankomaat) on marokkolainen jalkapalloilija. Laitahyökkääjänä pelaava Amrabat edustaa englantilaista Watfordia.
Ura.
Amrabat aloitti jalkapalloilun Zuidvogelsin joukkueessa, josta Ajaxin kykyjen etsijät toivat hänet b-junioreihin. Kolmen vuoden jälkeen hän koki kasvuongelmia ja loukkaantumisia, jotka johtivat hänen putoamistaan joukkueesta. Amrabat palasi takaisin Zuidvogels'n junioreihin, mutta joutui valmentajan kanssa ongelmiin, joka siirsi hänet kakkosjoukkueeseen. Sittemmin Amrabat pyysi siirtoa toiseen seuraan ja pääsi SV Huizenin junioriseuraan.
Ammattilaisuransa hän aloitti Omniworldissa vuonna 2006, siiryttyään vapaalla siirrolla SV Huizenin junioreista. Yhden kauden jälkeen Amrabat siirtyi VVV-Venloon, jossa hän vietti edellisen seuran tavoin vain yhden kauden. Lopulta vuonna 2008 Amrabat allerkirjoitti alustavasti kahden vuoden sopimuksen PSV Eindhovenin kanssa. Hän vietti seurassa kaksi ja puoli kautta, kunnes siirtyi tammikuussa 2011 Turkkiin Kayserisporiin kahden ja puolen vuoden sopimuksella.
Amrabat pelasi ensimmäisen ottelunsa Kayserisporin paidassa 24. tammikuuta 2011 kotiottelussa Büyükşehiriä vastaan, jossa hän teki myös avausmaalinsa. Kaikkiaan hän pelasi Kayserisporissa 38 ottelua tehden kuusi maalia. Heinäkuussa 2012 Amrabat siirtyi Galatasarayhin.
Maajoukkueura.
Amrabat edusti Hollantia alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2007 saatuaan kutsun valmentaja Foppe de Haanilta. Sittemmin hän on kertonut katuvansa päätöstään, koska ei voisi sääntöjen mukaan enää edustaa toista kotimaataan Marokkoa. Vuotta myöhemmin FIFA kuitenkin muutti sääntöä, jonka perusteella Amrabat voisi edustaa Marokkoa. Lokakuussa 2009 hän ilmaisi halukkuutensa edustaa Marokkoa ja tammikuussa maan väliaikaisvalmentaja Hassan Moumen saapui Hollantiin, jonka kanssa he päättivät tehdä anomuksen FIFA:lle Amrabatin mahdollisuudesta edustaa Hollannin sijaan Marokkoa maajoukkuetasolla. Maaliskuussa FIFAn edustaja ilmoitti ettei pelaajasta ole tehty mitään ilmoitusta, joka oikeuttaisi häntä pelaamaan Marokon maajoukkueessa. Ambrabatin oli tarkoitus pelata MM-karsintaottelussa Kamerunia vastaan.
Ambrabat pelasi lopulta ensimmäisen maaottelunsa Marokon paidassa 11. marraskuuta 2011 LG cupissa Ugandaa vastaan. Samaisessa turnauksessa Amrabat teki uransa avausmaalin Marokon paidassa Kamerunia vastaan.
Amrabat valittiin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi vaihtopelaajan roolissa. Marokon kisat päättyivät lopulta alkulohkoon.
Yksityiselämä.
Amrabatin isä on kotoisin Marokosta Beni Oulichekista. Nordin puhuu hollannin lisäksi berberiä, arabiaa ja englantia.
Hän on uskonnoltaan Muslimi.
David Daniels

David Daniels (s. 12. maaliskuuta 1966 Spartanburg, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan kontratenori. Häntä pidetään alalla yhtenä parhaista, joskus jopa parhaana.
Nuoruus.
Danielsin vanhemmat ovat laulunopettajia, äiti sopraano, isä baritoni. Hän aloitti laulamisen poikasopraanona ja siirtyi äänen kypsyessä tenoriksi. Hänen isänsä Perry Daniels oli Spartanburgissa toimivan Converse Collegen musiikkioppilaitoksen yhteydessä toimivan Brevard Music Centerin merkittäviä jäseniä. Hän opiskeli musiikkia Cincinnati College Conservatory of Music. Hän ei ollut tyytyväinen saavutuksiinsa tenorina, joten hän ryhtyi jatko-opintojensa aikana Michiganin yliopistossa laulamaan kontratenoria.
Ura.
Daniels ensiesiintyminen tapahtui 1992. Hän sai 1997 Richard Tucker -palkinnon. 1999 hän esiintyi ensi kerran Metropolitan-oopperassa "Seston" roolissa "Julius Caesarissa". Händel sävelsi rooleja aikansa kastraattitähdille, ja Danielsin ohjelmistoon kuuluu nykyisin Julius Caesarin lisäksi muitakin merkittäviä Händelin rooleja, kuten Arsace komediassa "Partenope", nimirooli "Tamerlanossa" ja Arsamene "Xerxeessä". Baijerin valtionoopperassa Münchenissä hän esiintyi nimirooleissa "Rinaldossa" ja "Orlandossa" sekä Davidina oopperassa "Saul". Hän on lisäksi tulkinnut Ottonen roolin Monteverdiin oopperassa "L'Incoronazione di Poppea". Vivaldin oopperassa "Bajazet" hän on laulanut Tamerlanon roolin.
Daniels on laajentanut ohjelmistoaan kontratenoreihin usein liitetyistä barokkirooleista ja esittänyt Oberonia Benjamin Brittenin "Midsummer Night's Dreamissa" Metropolitanissa ja Orfeoa Gluckin oopperassa "Orfeo ed Euridice" Royal Opera Housessa Covent Gardenissa.
Theodore Morrisonilla on tekeillä ooppera, jonka aiheena on Oscar Wilde. Nimiosa on sävelletty erityisesti Danielsille. Oopperan ensi-ilta on 2013 Santa Fessä.
Taidelaulua.
Oopperan lisäksi Daniels pitää myös resitaaleja. Hän on koonnut ohjelmiston, johon kuuluu sellaisia 1700- ja 1800-luvun taidelauluja, joita ei usein liitetä kontratenoreihin. Säveltäjinä ovat muun muassa Berlioz ja Poulenc. Hän on levyttänyt Berliozin laulusarjan "Nuits d'été", jota hän itse pitää onnistuneena, vaikka kriitikot suhtautuivat siihen nuivasti.
Mutta... kuka murhasi Harryn?

Mutta... kuka murhasi Harryn? on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva on lajityypiltään musta komedia, ja se perustuu Jack Trevor Storyn kertomukseen. Shirley MacLaine on ensimmäisessä elokuvaroolissaan kuolleen miehen ex-vaimona.
Elokuva kertoo pikkukylästä, jossa joukko ihmisiä löytää metsästä Harry-nimisen miehen ruumiin. Ketään heistä ei liiemmin liikuta että Harry on kuollut, mutta kaikki he epäilevät itse olevansa syypäitä murhaan. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Gaular

Gaular on entinen kunta entisessä Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa. Vuoden 2020 alussa se liitettiin uuteen Sunnfjordin kuntaan.
Gaularia kutsutaan joskus vesiputouksien maaksi, koska kunnan alueella on 28 erikokoista vesiputousta.
Amiraliteetin kanava

Amiraliteetin kanava () on Krjukovin kanavan pohjoispään Moikaan yhdistävä kanava Pietarin keskustassa Venäjällä. Se erottaa Uuden Hollannin Amiraliteetin saaresta. Kanavan pituus on 440 metriä, leveys 9–14 metriä ja syvyys 1,5–2,7 metriä.
Vuosina 1717–1720 rakennettu kanava toimi Uuden Hollannin puutavaravaraston ja Amiraliteetin telakan yhdistävänä liikenneväylänä. Vuonna 1842 Amiraliteetin ja Krjukovin kanavan välinen osuus katettiin tiiliholvilla. Sen paikalla on nykyään Konnogvardeiski-bulevardi. Jäljelle jääneen osuuden nimenä oli vuosina 1922–1991 "Krusteinin kanava" virolaissyntyisen Venäjän kansalaissodan sankarin Karl Krusteinin mukaan. Kanavan varren nähtävyyksiin kuuluu Uuden Hollannin lisäksi Moikan puoleisessa päädyssä sijaitseva klassistinen Bobrinskien palatsi (arkkitehti Luigi Rusca, 1790-luku).
Grigol Maisuradze

Grigol (Giorgi) Maisuradze (, 1817 Tsinandali – 1885 Kutaisi) oli georgialainen taidemaalari ja muotokuvamaalauksen realistisen koulukunnan perustaja Georgiassa. 
Maisuradze syntyi Tsinandalissa ruhtinas Aleksandre Tšavtšavadzelle kuuluneen maaorjan perheeseen. Tšavtšavadze oli runoilija ja Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraali, joka vapautti Maisuradzen vuonna 1836 ja tuki hänen koulutustaan Pietarissa. Maisuradze opiskeli siellä Karl Brjullovin ohjauksessa. 1850-luvulla hän palasi synnyinmaahansa ja opetti maalausta Kutaisissa, jossa hän kuoli vuonna 1885. Suurin osa hänen töistään on kadonnut.
Markku Lahti

Markku Lahti (s. 18. huhtikuuta 1945 Sääksmäki) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Lahti edusti urallaan Valkeakosken Hakaa 1963–1968 ja Pallo-Seppoja 1969. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1965 ja Suomen Cupin 1963. Kaikkiaan Lahti pelasi kuuden kauden aikana 92 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 13 maalia. 
Lahti pelasi maajoukkueessa vuosina 1964–1965 kaksi maaottelua.
Ivatsevitšy

Ivatsevitšy (, , , ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 22 958. Koko hallintopiirin asukasluku (59 906) sisältsi Ivatsevitšyn kaupungin ja sitä ympäröivän maaseudun ohella myös piirissä sijaitsevan Kosavan pikkukaupungin (2 029 asukasta) ja Tseljah'anyn kaupunkityyppisen taajaman (4 198 asukasta).
Kaupunkiin johtavista liikenneväylistä tärkeimpiin kuuluvat Minskiin (194 km) vievä ja kaupungin eteläpuolelta kiertävä Varsova-Brest-Kobryn-Ivatsevitšy-Baranavitšy-Minsk-Orša-Moskova-moottoritie M1 (eurooppatie E30), sekä samansuuntainen, kaupungin kautta kulkeva kantatie (P2). Valtakunnan päärata kulkee kutakuinkin samaa reittiä tarjoten Ivatsevitšyn rautatieasemalta sujuvan joukkoliikenneyhteyden useisiin suuriin kaupunkeihin. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Brest (maanteitse 138 km) ja Kobryn (85 km) lounaassa, Pinsk (95km) etelässä ja Baranavitšy (69 km) koillisessa ja Slonim (59 km) pohjoisessa.
Mantšukuon yuan

Mantšukuon yuan (满洲国圆) oli Mantšukuon virallinen valuutta kesäkuusta 1932 elokuuhun 1945. 
Yuanin arvo perustui 23,91 gramman painoiseen määrään hopeaa. Yuani korvasi kiinalaisen "Haikwanin taelin", joka oli yleisessä käytössä Mantšuriassa ennen Mukdenin välikohtausta.
Historia.
Aluksi Japanin keskuspankki vastasi setelien ja kolikoiden lyömisestä, mutta myöhemmin Mantšukuon keskuspankki alkoi itse valmistaa rahaa. Hopean arvon vaihtelun myötä yanin sidos hopeaan purettiin vuonna 1935, ja kurssi sidottiin Japanin jeniin. 1940-luvulla yuania käytettiin valuuttaana Yhdysvaltojen, Saksan ja Japanin kanssa käydyssä ulkomaankaupassa. 
Seteleitä painettiin 5 "chiaon" (puoli yuania), 1 yuanin, 5 yuanin, 10 yuanin ja 100 yuanin arvoisina. Seteleissä oli yleensä kuvituksena Qing-dynastian hallitsijoita. Inflaation seurauksena vuonna 1944 alettiin valmistaa myös 1000 yuanin seteliä. 
Yuan jakautui kymmeneen "chiaoon", 100 "feniin" tai 1000 "lihin". Kolikoita valmistettiin 5 lin kerrannaisina aina 10 feniin saakka. 
Vuosina 1944 ja 1945 valmistettiin 1 ja 5 fenin kolikoita "punaisesta tai ruskeasta kuidusta", joka muistutti pahvia. Nämä ovat yksiä harvoja kolikoita, joita ei ole valmistettu metallista. 
Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 Tung Pei Bank lunasti noin 12 miljardia yuania.
Setelit.
Pasi Vainionperä

Pasi Vainionperä (s. 27. helmikuuta 1983 Tampere) on suomalainen laulaja.
Pasi Vainionperä valittiin Iskelmäartisti 2009 -voittajaksi Jämsän Himoksessa järjestetyllä Iskelmäfestivaalilla heinäkuussa 2009. Toiseksi kisassa ylsi aiemmin DCX-yhtyeen laulajana toiminut Katri Metso.
Vainionperä sai palkinnoksi Iskelmäartisti-voitostaan levytyssopimuksen kansainvälisen Warner Musicin kanssa sekä keikkamyyntisopimuksen ohjelmatoimisto Popgramin kanssa.
Pasi Vainionperän ensimmäinen single, Petri Munckin käsialaa oleva Rakkaudessa suuria julkaistiin syyskuussa 2009. Se ylsi ensimmäisellä viikollaan radiokanava Iskelmän kuulijalistan toiselle sijalle ja oli vuonna 2010 kaupallisten radioiden 21. soitetuin kappale. Toinen single, Ole totta, julkaistiin tammikuussa 2010 MySpacessa. 
Warner Music julkaisi Vainionperän debyyttialbumin "Rakkaudessa suuria" 26. toukokuuta 2010. Albumi valittiin paikallisradioiden toimesta kuukauden levyksi.
Marraskuussa 2016 Sony Music Entertainment julkaisi Vainionperän singlen nimeltään Rakkauden rikollinen, jonka sanoitus ja osittain myös sävellys ovat Vainionperän omaa kädenjälkeä.
Hugo Mantila

Hugo Mantila (11. joulukuuta 1892 – 14. lokakuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Mantila oli yksi Kiffenin perustajajäsenistä, ja myöhemmin urallaan hän pelasi myös Helsingin Palloseurassa. Hän voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta – Kiffenissä 1913, 1915 ja 1916 sekä HPS:ssa 1921 ja 1922. Suomen maajoukkuetta Mantila edusti yhteensä 17 maaottelussa vuosina 1914–1924.
Myös Hugo Mantilan veli Bruno Mantila oli maajoukkuetason jalkapalloilija.
Bjaroza

Bjaroza () eli Berjoza (; , ) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Brestin alueella Valko-Venäjän lounaisosissa. Vuonna 2009 kaupungin asukasluku oli 29 357. Koko hallintopiirin asukaslukuun 66 988 sisältyi myös Belaazjorskin teollisuuskaupungin väestö.
Kaupunkiin johtavista liikenneväylistä tärkeimpiin kuuluvat Minskiin vievä ja kaupungin eteläpuolelta kiertävä Varsova-Brest-Kobryn-Bjaroza-Ivatsevitšy-Baranavitšy-Minsk-Orša-Moskova-moottoritie M1 (eurooppatie E30), sekä samansuuntainen, kaupungin kautta kulkeva kantatie (P2). Valtakunnan päärata kulkee kutakuinkin samaa reittiä, Bjarozassa on rautatieasema. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat Brest (maanteitse runsas 100 km) ja Kobryn (55 km) lounaassa ja Baranavitšy (91 km) koillisessa.
Satelliittikuvasta näkyy lisäksi, että kaupungin luoteislaidalla on noin 2,5 kilometrin kiitotiellä varustettu sotilaslentokenttä.
Per Niklas Mathesius

Per Niklas Mathesius (22. maaliskuuta 1711 Pyhäjoki – 23. marraskuuta 1772 Pyhäjoki) oli suomalainen pappi ja poliitikko.
Tausta.
Mathesius syntyi Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesiuksen ja Anna Portinan perheeseen, Mathesiuksen pappissukuun. Hänen veljiään olivat poliitikko Johan Mathesius sekä pappi ja kirjailija Georg Mathesius.
Ura.
Mathesius opiskeli Uppsalassa vuodesta 1724, josta hän siirtyi Turkuun 1727, mutta palasi sittemmin Uppsalaan. Hän valmistui maisteriksi 1734, ja hänen lopputyönsä käsitteli Pohjanmaata. Hänet vihittiin papiksi 1735 ja vuonna 1743 hänet nimitettiin isänsä seuraajaksi Pyhäjoen kirkkoherraksi. Vuonna 1763 hänet nimitettiin lääninrovastiksi.
Hän osallistui piirinsä papiston edustajana valtiopäiville vuosina 1756, 1760 ja 1765, joilla hän tuli tunnetuksi myssypuolueen eräänä näkyvimmistä esitaistelijoista. Hän kritisoi vaikutusvaltaista pankkitoimikuntaa ja vastusti valtiokonttorin kireimpiä aloitteita. Mathesius tuki puoluetoverinsa Anders Chydeniuksen ilmaisunvapautta edistävää politiikkaa ja yleensäkin Chydeniusta tähän kohdistuneen vastustuksen aikana.
Mathesius avioitui Brita Kiemmerin kanssa vuonna 1735.
Johan Mathesius

Johan Mathesius (6. heinäkuuta 1709 Pyhäjoki - 13. syyskuuta 1765, Lontoo, Iso-Britannia) oli suomalainen poliitikko ja virkamies.
Tausta.
Mathesius syntyi Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesiuksen ja Anna Portinan perheeseen, Mathesiuksen pappissukuun. Hänen veljiään olivat lääninrovasti ja poliitikko Per Niklas Mathesius sekä pappi ja kirjailija Georg Mathesius. Hän opiskeli Uppsalassa vuodesta 1724 lähtien, siirtyi Turkuun 1727, mutta palasi jonkin ajan kuluttua Ruotsiin. 
Mathesius oli naimisissa Rebecka Bergin kanssa.
Ura.
Mathesius sai viran kuninkaallisesta kirjastosta suomen kielen kääntäjänä 1735. Hän tuli pian tunnetuksi vilkkaasta poliittisesta kiinnostuksestaan, erityisesti myssypuolueen kannattajana. Vuosien 1738 ja 1741 valtiopäivien aikana hän tuli tunnetuksi hattupuolueen terävänä kriitikkona. 
Vakoilusta epäiltynä.
Hattupuolue pyrki todistamaan, että myssypuolue harrastaa maanpetoksellista yhteistyötä venäläisten diplomaattien kanssa paljastamalla heille valtiopäivien salaisessa valiokunnassa käsiteltyjä asioita. Helmikuussa 1741 suomalainen kansliapresidentin sihteeri Johan Gyllenstierna pidätettiin Venäjän-lähettilään ovella, ja tutkimukset osoittivat hänen saaneen lähettiläältä rahaa salaisista tiedoista. Gyllenstierna sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa nousi myös esille, että juttuun olisi sekaantunut kolme muutakin suomalaista, Johan Arckenholtz, Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Tunnustusten saamiseksi heitä kidutettiin, mutta tunnustuksia tai lisätietoja ei saatu. On tulkittu, että heillä ei olisi ollut osaa vakoiluun, vaan he olisivat vain keskustelleet valtiopäivämiesten kanssa sotapolitiikan vaaroista. Mathesiusta vastaan nostettiin syytä hänen yhteyksistään venäläiseen ministeriin nimeltä Bestuscheff. Häntä syytettiin maanpetturuudesta. Hän kiisti syytteet, mutta hänet tuomittiin sekaantumisesta valtiopäivävaaleihin ja -neuvotteluihin ja tuomittiin kuukaudeksi vedelle ja leivälle ja vangittavaksi pidemmäksi aikaa. Hänet vapautettiin 1743 hattujen sodan päätettyä.
Myöhempi virkaura.
Vuonna 1745 Mathesius nimitettiin Pohjanmaan lääninsihteeriksi. Vuonna 1752 hän sai säätyjen vakuutuksen ylenemisestään virka-asteikolla. Vuonna 1760 hänet nimitettiin asessoriksi ja 1762 laamanniksi, mutta hän säilytti kuitenkin lääninsihteerin viran. Hieman myöhemmin hän sanoutui irti läänisihteerin virasta. Vuonna 1763 hän oli jonkin aikaa Pohjanmaan varamaaherrana. Hän kuoli ollessaan matkalla Lontooseen 1765.
Richie Dunn

Richie L. Dunn (12. toukokuuta 1957 Boston, Massachusetts – 20. syyskuuta 2016 Buffalo, New York) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Vuosina 1977–1989 Dunn pelasi NHL:ssä 483 runkosarjan ottelua, joissa teki tehopisteet 36+140=176. NHL-urallaan Dunn edusti Buffalo Sabresia, Calgary Flamesia ja Hartford Whalersia.
Ura.
Dunn teki vapaana pelaajana sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa vuonna 1977. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Buffalossa 25 peliä, mutta suurimman osan kaudesta hän pelasi AHL:n Hershey Bearsissä. Toisella NHL-kaudellaan Dunn pelasi 24 peliä Buffalossa, mutta kolmannella kaudella (1979–1980) hän pelasi jo koko kauden Buffalossa. Buffalo myi Dunnin, maalivahti Don Edwardsin ja kesäkuussa 1982 Calgary Flamesiin, josta se sai vaihdossa varausoikeuksia. Heinäkuussa 1983 Calgary myi Dunnin ja Joel Quennevillen Hartford Whalersiin, josta se sai vaihdossa Mickey Volcanin. Kesällä 1986 Dunn palasi Buffaloon, kun hän solmi seuran kanssa pelaajasopimuksen vapaana pelaajana. Dunn pelasi Buffalon organisaatiossa vuoteen 1990, jolloin hän lopetti uransa.
Dunn edusti Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 1981 Kanada-cupissa sekä vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailuissa. 
Kaudella 1984–1985 Dunn palkittiin Eddie Shore Awardilla AHL:n kauden parhaana puolustajana.
Marin Cureau de la Chambre

Marin Cureau de la Chambre (1594 Saint-Jean-d'Assé, Ranska – 29. joulukuuta 1669 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen lääkäri ja filosofi. Saint-Jean-d'Assén lapsuudesta ja koulunkäynnistä ei ole tietoa. Hän toimi nuoruudessaan lääkärinä Le Mansissa. Vuonna 1630 hän muutti Pariisiin ja tutustui siellä Pierre Séguieriin, jonka lääkäri hänestä tuli. Myöhemmin hän oli Ludvig XIV:n hovilääkäri eli "médecin ordinaire". Kuningas oli hyvin ihastunut Cureau de la Chambren kykyihin arvioida ihmisen luonnetta tämän ulkonäön perusteella.
Cureau de la Chambre tunnetaan fysiognomiaa koskevasta työstään. Vuosina 1640–1662 hän julkaisi ihmisen luonteesta ja "intohimoista" viisiosaisen tutkimuksen "Caractères des passions". Hän kirjoitti paljon muistakin aiheista, kuten kädestä ennustamisesta, ruoansulatuksesta, eläinten järkeilystä, okkultismista ja optiikasta. Optiikan alalla hän tutki valoa ja väriä, valon taittumista sekä pää- ja välivärien mahdollisuutta. Hän kirjoitti kirjoja myös filosofiasta ja julkaisi käännöksen Aristoteleen teoksesta "Physica".
Cureau de la Chambresta tuli vuonna 1634 Ranskan akatemian jäsen, ja vuonna 1666 hänestä tuli Ranskan tiedeakatemian perustajajäsen. Hänen poikansa oli pappi Pierre Cureau de la Chambre (1640–1693). Vuonna 1991 astronomi Eric Walter Elst nimesi Marin Cureau de la Chambren mukaan asteroidin 7126 Cureau.
Campbell Soup Company

Campbell Soup Company () on yhdysvaltalainen elintarvikeyhtiö, jonka tuotteisiin kuuluvat muun muassa keitot. Yrityksen tuotemerkkejä ovat muun muassa Campbell's, Pepperidge Farm, Arnott's ja V8. 
Yrityksen perustivat vuonna 1869 hedelmäkauppias Joseph Campbell ja jääkaapinvalmistaja Abraham Anderson, tuolloin nimellä Joseph Campbell Preserve Company. Alkuvaiheessa yritys valmisti muun muassa keitto-, tomaatti-, vihannes- ja jauhelihasäilykkeitä. Vuonna 1897 yrityksen kemisti John T. Torrance keksi tiivistekeiton, josta vesi oli poistettu. Tuotteen suosion seurauksena yritys muutti nimensä vuonna 1922.
Andy Warholin Campbellin keittotölkkejä esittävät teokset ovat muodostuneet 1960-luvun pop-taiteen ikoneiksi.
Josef Sousedík

Josef Sousedík () oli sähköasentaja, yrittäjä ja keksijä. Hänen nimissään on yli 50 sähkö- ja konetekniikkaan liittyvää patenttia. Tästä syystä häntä nimitetään ”Määrin Edisoniksi”.&lt;ref name="AT&amp;P Journal 12/2000: Sousedík"&gt;&lt;/ref&gt;
Sousedík syntyi kuusilapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli ammatiltaan puuseppä.
Sousedík opiskeli oppisopimuksella sähköasentajaksi työn ohessa Thonelan ja Bubelan tehtailla. Syyskuussa 1912 hän aloitti sähköasentajan työt Bartelmus-Donátin tehtaassa Brnossa ja opiskeli samanaikaisesti teknillisessä koulussa. Tänä aikana hän tutustui muutamiin sähkötekniikan asiantuntijoihin, kuten Jozef Sumeciin.
Ensimmäisessä maailmansodassa Sousedík joutui taistelemaan Venäjän ja Italian vastaisilla rintamilla. Hän haavoittui Italiassa, minkä jälkeen hänet lähetettiin kotiinsa Vsetíniin. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä 1919 hän osallistui Unkaria vastaan käytyihin taisteluihin.
Sousedík palasi kesällä 1919 takaisin opiskelemaan ja suorittamaan loppututkintonsa. Hän aloitti sähkölaitteiden kaupan ja korjauspajan vanhempiensa kotitalossa, mutta perusti pian oman sähkölaitteisiin erikoistuneen verstaan vanhalla sahalla Vsetín-Trávníkyssa. Sousedík kehitti sähkölaitteita ja sai useita alaan liittyviä patentteja. Näistä merkittävimpiä oli oikosulkumoottorin automaattinen käynnistin. Toiminta laajeni, ja vuonna 1934 yritys työllisti jo 200 henkilöä. Tällöin se fuusioitui Ringhoffer-Tatran kanssa, ja Sousedíkista tuli sen pääjohtaja. Hän suunnitteli ja patentoi uudenlaisen sähkömekaanisen voimansiirron Tatran ČSD M290.0 -pikajunaan.
Liiketoiminnan ulkopuolella Sousedík osallistui aktiivisesti Vsetínin poliittiseen, sosiaaliseen ja kulttuurilliseen elämään. Hän toimi kaupungin pormestarina yhteensä kymmenen vuotta.
Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian Tšekin-puoleisen osan maaliskuussa 1939 Sousedík liittyi välittömästi vastarintaliikkeeseen. Hänen toimintansa liikkeessä paljastui joulukuussa 1944, ja hän joutui Gestapon pidättämäksi. Sousedík ammuttiin 15. joulukuuta kuulustelujen yhteydessä.
Fantasy (DJ Bobon albumi)

Fantasy on DJ Bobon 26. helmikuuta 2010 julkaistu studioalbumi. Albumi sisältää kaksi levyä. Ensimmäinen levy sisältää 13 uutta kappaletta ja toinen levy sisältää "Greatest Hits Megamix" raidan. 
DJ Bobo aloitti myös albumin nimeä kantavan kiertueen, jonka ensiesitys oli Europa-Parkin huvipuistossa 28. marraskuuta 2009.
Ice La Fox

Ice La Fox (s. 28. helmikuuta 1983 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja -malli työskennellen muun muassa "Penthouselle". Hän aloitti elokuvauransa vuonna 2001 taiteilijanimellä Ice D'Angelo. Hän sai vuonna 2007 AVN-palkinnon parhaasta suuseksikohtauksesta elokuvassa "Fuck" (2006). Hän on esiintynyt myös Snoop Doggin, Lil Jonin ja Mack 10:n musiikkivideoilla. 
Ice La Foxin äiti Angela D'Angelo (s. 1963) on myös pornotähti ja pornoelokuvaohjaaja.
Kazuo Shii

Kazuo Shii (; s. 29. heinäkuuta 1954 Yotsukaidō, Chiban prefektuuri) on japanilainen poliitikko ja kommunistisen puolueen puheenjohtaja vuodesta 2000. Hän on istunut Japanin alahuoneen jäsenenä vuodesta 1993. Kazuo Shii on valmistunut Tokion yliopistosta. 
Shii soittaa pianoa ja pitää erityisesti Schubertista.
Bill Mosienko

William "Bill" Mosienko (2. marraskuuta 1921 Winnipeg, Manitoba, Kanada – 9. heinäkuuta 1994) oli kanadanukrainalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. 
Mosienko pelasi urallaan 14 kautta NHL:ssä edustaen Chicago Black Hawksia. 
Mosienko pitää hallussaan NHL:n ennätystä nopeimmasta hattutempusta tehtyään 23. maaliskuuta 1952 New York Rangersia vastaan kolme maalia vain 21 sekunnissa. Mosienko valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1965.
Mosienko kuoli aivosyöpään 9. heinäkuuta 1994.
Velkuan koulu

Velkuan koulu (myös nimellä Palvan koulu) on Palvan saarella, entisen Velkuan kunnan alueella, nykyisessä Naantalin kaupungissa sijaitseva yhtenäiskoulu. Koulussa oli 61 oppilasta (2019) ja kolme vakinaista opettajaa. Suurin osa koulun kieltenopetuksesta hoidetaan etäopetuksena. Koululle kunnostettiin kuntosali vuoden 2006 aikana. Velkuan koulu on mitoitettu 35 oppilaalle ja sen lattiapinta-ala on 600 neliömetriä.
Palvan koulu perustettiin vuonna 1908. Koulun perustamisesta käytiin kiistelyä, osa asukkaista yritti taktikoida kunnan jakamisen kolmeen koulupiiriin, jotta koulua ei olisi tarvinnut rakentaa. Tuolloin Velkualla oli asukkaita 22 eri saarella. Sen sijoituspaikasta äänestettiin myös: Salavaisten ja Velkuanmaan asukkaat kannattivat koulua Velkuanmaalle, kun Teersalon ja Palvan väestö Palvaan. Palvan ehdotus voitti ja koulurakennus valmistui vuonna 1910. Oppilaita ensimmäisenä vuotena oli 42.
Kun Velkuan kunta liittyi Naantalin kaupunkiin vuonna 2009, virkamiehet eivät odottaneet oppilasmäärän nousevan. Tuolloin koulussa oli parikymmentä oppilasta, mutta kymmenessä vuodessa oppilasmäärä nousi yli kuuteenkymmeneen etenkin Livonsaaren asukasmäärän kasvun myötä. Koulurakennus on niin huonokuntoinen, että sen peruskorjaus on todettu kannattamattomaksi kuten myös tilojen pienuus. Kaupunki suunnitteleekin uuden 50–60 oppilaan monikäyttöisen koulurakennuksen rakentamista samalle tontille. Kaupunki on varannut kouluhankkeeseen 1,6 miljoonaa euroa vuosiksi 2019–2020. Koulurakennuksen lattiapinta-ala olisi 800 neliömetriä josta liikuntatilan osuus 200–250 neliömetriä.
Elizabeth McLeod

Elizabeth McLeod on yhdysvaltalainen toimittaja, joka on perehtynyt lähetystoiminnan historiaan. McLeod on julkaissut kirjan "The Original Amos ’n’ Andy: Freeman Gosden, Charles Correll and the 1928–1943 Radio Serial" () Hän on myös kirjoittanut käsikirjoituksia CBS Radion "Sound Bytes" -ohjelmaan.
Mikael Renberg

Mikael Renberg (s. 5. toukokuuta 1972 Piitime, Ruotsi) on uransa lopettanut ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. 
Ura.
Renberg pelasi kaudet 1989–1993 kotimaansa pääsarjan Elitserienin Luleå HF:ssä. Philadelphia Flyers varasi Renbergin toisella kierroksella varausvuorolla 40. 
Renberg edusti Philadelphiaa neljä kautta. Philadelphiassa hän pelasi kuuluisassa Legion of Doom -hyökkäysketjussa yhdessä John LeClairin ja Eric Lindrosin kanssa. Renberg pitää hallussaan myös Philadelphian tulokkaiden piste-ennätystä kaudelta 1993–1994 tehtyään runkosarjan 83:ssa ottelussa tehopisteet 38+44=82, tästä huolimatta Martin Brodeur voitti NHL:n parhaalle tulokkaalle jaettavan Calder Trophyn.
Neljän Philadelphia-kauden jälkeen Renberg siirtyi Tampa Bay Lightningiin vaihdossa useisiin . Puolitoista vuotta myöhemmin Renberg palasi Philadelphiaan, kun Tampa Bay vaihtoi hänet ja Daymond Langkow´n Philadelphian Mike Sillingeriin ja Chris Grattoniin. 
Kaudella 1999–2000 Renberg siirtyi Phoenix Coyotesiin vaihdossa Rick Tocchetiin. Renberg pelasi Phoenixissa 10 ottelua runkosarjassa tehopistein 2+4=6.
Kaudeksi 2000–2001 Renberg palasi yhden kauden ajaksi Luleåån. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi NHL:ään tehtyään sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa. Kolmen Torontossa vietetyn kauden jälkeen Renberg palasi jälleen Ruotsiin ja pelasi Elitserienissä Luleån lisäksi Skellefteå AIK:ssa ennen kuin lopetti uransa kauden 2008–2009 jälkeen.
Talousoikeus

Talousoikeus on yksityisoikeuden alue, johon kuuluvat markkinaoikeus, maa- ja vesioikeus sekä työoikeus ja ympäristöoikeus. Se oli aiemmin yliopisto-opetuksessa kokooma-alue, joka sittemmin jakautui itsenäisiksi osiksi. Se menetti oikeustieteen opetuksessa kattonimikkeen asemansa, mutta on tullut uudelleen esiin itsenäistyneiden uusien oikeudenalojen yhteydessä. Tällaisia oikeudenaloja ovat muun muassa kansainvälinen talousoikeus ja yritystalousoikeus.
Talousoikeuden osa-alueet kehittyivät viime vuosikymmeninä omia teitään. Maa- ja vesioikeudessa sekä työoikeudessa lisääntyivät julkisoikeudellisen aineksen osuus, mikä hämärsi perinteistä yksityis- ja julkisoikeuden jaottelua. Uutena suuntauksena maa- ja vesioikeuden piirissä syntyi ympäristöoikeus, joka kasvoi ulos maa- ja vesioikeuden oppirakenteesta. Talousoikeus on suuntautunut oikeudenalojen systematiikassa yritystoimintaan, taloustieteeseen ja kansainväliseen kauppaan nojautuvien oikeudenalojen kokoomanimikkeeksi. Toisaalta pelkkä talous-käsite sopii moniin oikeudellisiin ja yhteiskunnallisiin yhteyksiin. Talous liittyy yritystoiminnan ohella ympäristöoikeuteen ja kiinteistöoikeuteen (ympäristötalous, kiinteistötalous), jolloin ollaan perinteisen talousoikeuden alalla. Rajanvedon ongelmat kuitenkin epäyhtenäistävät kansainvälisiä nimityksiä ja hämärtävät rajanvetoa kauppaoikeuteen.
Talousoikeuden käytännön soveltaja havainnoi oikeutta yrityselämän kannalta. Tällöin hän pitää keskeisenä oikeustieteen käyttöä liiketoiminnan välineenä eikä keskity tuomioistuimissa tapahtuvaan riidanratkaisuun. Olennaisia asioita ovat muun muassa yritysten tarvitsevien sopimusten luominen, organisaatioiden oikeudellinen muotoilu ja verosuunnittelu. Tärkeää on myös kansainvälisten juridisten riskien hallinta, kansainvälisten kaupallisten järjestöjen tuntemus ja monikansallisen juridiikan osaaminen.
Saalistushinnoittelu

Saalistushinnoittelu on yrityksen harjoittamaa alihinnoittelua markkinoille tulleen kilpailijan eliminoimiseksi ja kustannusten kattamista korkeammilla hinnoilla kilpailijan poistuttua. Sitä käytetään määräävän markkina-aseman puolustamiseen. Saalistamisen tunnusmerkkejä ovat hinnoittelu alle muuttuvien kustannusten ja tuotannon vähentäminen ankaran hintakilpailun jälkeen. 
Saalistushinnoittelu on kallis ja epävarma tapa kilpailijan poissulkemiseen markkinoilta. Jotta se onnistuisi, saalistavalla yrityksellä pitää olla selvä etu, kuten esimerkiksi julkisen vallan suorittaman sääntelyn aikaansaama suoja. Kilpailijoiden eliminointi saalistushinnoittelulla epäonnistuu myös helposti, sillä hintojen kohoaminen houkuttelee toimialalle uusia kilpailijoita, jolloin alihinnoittelun kustannuksia ei saada katetuksi.
Suomessa merkittävä saalistushinnoittelua koskenut tapaus koski Valio-meijeriyhtiön maidon hinnoittelua, josta markkinaoikeus tuomitsi Valiolle 70 miljoonan euron seuraamusmaksun vuonna 2014.
Dean

Dean on etu- ja sukunimi, joka on yleinen etenkin englanninkielisissä maissa. Nimen yksi alkuperä on kreikan sanassa "dekanos" (eräänlainen munkki) ja toinen vanhan englannin sanassa "denu", 'laakso'.
South African Broadcasting Corporation

South African Broadcasting Corporation (SABC) on Etelä-Afrikan julkinen yleisradioyhtiö.
SABC:tä hallinnoi johtokunta, jonka julkisten kuulemistilaisuuksien jälkeen nimittää Etelä-Afrikan presidentti. SABC:llä on nykyisin noin 3 500 työntekijää, joista 59 % on mustia ja 41 % valkoisia. SABC:n rahoituksesta 76 % tulee mainostuloista ja sponsorisopimuksista, 16 % televisiolupamaksuista ja 8 % muun muassa vuokra- ja korkotuloista.
SABC:lla on kahdeksantoista radiokanavaa, joista 15 on keskittyneet julkisen palvelun tehtävän suorittamiseen. Yksitoista kanavaa lähettää ohjelmia kukin yhdellä maan virallisista kielistä. Kuuntelututkimusten mukaan 78 % maan aikuisväestöstä kuuntelee SABC:n radiokanavia. Maan katsotuin televisiokanava on SABC1, jonka ohjelmistoon kuuluu uutisia, viihdettä ja urheilua useilla eri kielillä. SABC2 lähettää valtaosan SABC:n afrikaansinkielisestä ohjelmasta ja sisältää myös paljon paikallisesti tehtyjä ohjelmia. SABC3 on pääsääntöisesti englanninkielinen ja sen ohjelmistoon kuuluu paljon yhdysvaltalaisia ja brittiläisiä komedioita ja draamoja. SABC:n katsojaosuus on noin 74 %.
Historia.
Ensimmäiset radiolähetykset aloitettiin Etelä-Afrikassa vuosina 1923–24 ja seuraavina vuosina paikallisia radiokanavia syntyi Johannesburgiin, Kapkaupunkiin ja Durbaniin. Kolme paikallista radiokanavaa yhdistyi 1. huhtikuuta 1927 "African Broadcasting Corporationiksi". 1930-luvun laman aiheuttamien talousvaikeuksien vuoksi maan pääministerin James Barry Munnik Hertzogin aloitteesta SABC perustettiin parlamentin päätöksellä ("Act 22") 1. elokuuta 1936. Aluksi SABC lähetti vain englanninkielistä ohjelmaa, mutta parlamentin päätöksen mukaisesti rinnakkainen afrikaansinkielinen palvelu aloitettiin vuonna 1937. 1940-luvulla SABC aloitti myös lähetykset eri afrikkalaisilla kielillä.
Televisiolähetykset alkoivat Etelä-Afrikassa vasta vuonna 1975. SABC:llä oli monopoli televisiolähetyksissä vuoteen 1986 asti, jolloin tilausperiaatteella toiminut MNet-kanava perustettiin. Vuoden 1994 jälkeen maahan on perustettu lukuisia uusia kanavia niin SABC:n kun yksityisten toimijoiden taholta.
Vuonna 2018 yhtiön toimitusjohtajaksi valittiin Madoda Mxakwe.
Fleishman-Hillard

FleishmanHillard Inc. (aik. Fleishman-Hillard) on kansainvälinen viestintä- ja markkinointitoimisto, jonka pääkonttori sijaitsee St. Louisissa, Missourissa. Vuonna 1946 perustettu toimisto keskittyy maineenhallintaan, brändi- ja kuluttajamarkkinointiin, kriisiviestintään, yhteiskuntasuhteisiin, mediayhteyksiin, sosiaaliseen mediaan ja tutkimusanalytiikkaan.
Alfred Fleishman ja Robert E. Hillard perustivat toimiston vuonna 1946 keskittyen asiakassuhteiden rakentamiseen. Vuonna 1994 toimisto aloitti toimintansa Aasian ja Tyynenmeren alueella Pekingin toimistolla. 1990-luvun lopulla se kasvoi merkittävästi. Omnicom Group osti FleishmanHillardin vuonna 1997, ja se sulautui Diversified Agency Services (DAS) -divisioonaan. Toukokuussa 2013 yhtiö yhtenäisti brändinsä nimellä FleishmanHillard Inc., poistamalla tavuviivan.
Yrityksellä on tytäryhtiöitä ja yhteistyökumppanitoimistoja. Suomessa FleishmanHillardia edustaa Eurofacts Oy, joka on erikoistunut yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen ja viestintään. Eurofactsillä on toimistot Helsingissä ja Pietarissa.
Ykkösen kausi 1996

Ykkösen kausi 1996 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin kahtena 10 joukkueen lohkona kolminkertaisena sarjana. Etelälohkon voittaja oli Hangö IK ja pohjoislohkon TP-Seinäjoki. Lohkovoittajat pelasivat kaksiosaisen karsinnan suorasta noususta Veikkausliigaan, jonka TP-Seinäjoki voitti. Lohkojen kolme viimeistä putosivat suoraan Kakkoseen.
Hangö IK karsi liigapaikasta Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. HJK oli sijoittunut Veikkausliigassa kaudella 1996 kuuden joukkueen alemmassa loppusarjassa kolmanneksi. Veikkausliigassa alemmassa loppusarjassa sijoille 4–6 sijoittuneet putosivat suoraan, koska joukkuemäärää pudotettiin kahdestatoista kymmeneen kaudeksi 1997. HJK säilytti paikkansa Veikkausliigassa.
Nousukarsinnat.
TP Seinäjoki nousi liigaan yhteismaalein 8–2. 
HJK oli joutunut karsintaan, koska sijoittui Veikkausliigassa yhdeksänneksi, eli oli alemman loppusarjan kolmas. HJK säilytti paikkansa liigassa yhteismaalein 2–1.
Ryūhei Kawada

Ryūhei Kawada (; s. 12. tammikuuta 1976) on japanilainen sitoutumaton vihreä poliitikko. Hän sai ylähuonepaikan vuoden 2007 vaaleissa. Hän on ollut pitkään HIV-positiivinen; hän on yksi lukuisista hemofiliapotilaista, jotka saivat tartunnan verituotteista 1980-luvun aikana. Tapaukset johtivat skandaaliin ja lopulta kolmeen vankeustuomioon, joista pisin oli kahden vuoden mittainen. Kaikki tuomitut olivat skandaalin keskipisteeseen joutuneesta Green Cross Corporationista.
Kawada on toiminut television uutistenlukijana ja luennoinut Matsumoton yliopistossa. 
Kawada kuuli HIV-tartunnastaan vuonna 1986 äidiltään Etsuko Kawadalta, joka myös on nykyisin politiikassa.
Caroline Krook

Märta Caroline Desirée Krook (s. 18. marraskuuta 1944 Tukholma – 16. elokuuta 2025) oli Tukholman hiippakunnan piispa vuosina 1998–2009. Häntä edelsi Henrik Svenungsson ja seurasi Eva Brunne.
Lundin yliopistossa teologiaa opiskellut Krook vihittiin luterilaisen Ruotsin kirkon papiksi Lundin hiippakunnassa vuonna 1969. Hän valmistui teologian lisensiaatiksi vuonna 1985 ja kouluttautui myös psykoterapeutiksi. Ennen vihkimystään piispaksi hän toimi muun muassa Tukholman Suurkirkkoseurakunnan kirkkoherrana, tuomiorovastina 1990–1998. Siten hän oli Ruotsin ensimmäinen nais-tuomiorovasti.
Krook kuoli 80-vuotiaana 16. elokuuta 2025.
Stage One

Stage One on dancehall-artisti Sean Paulin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 28. maaliskuuta 2000.
Taustatietoa.
Albumi sijoittui Billboard 200 -listan 109. sijalle 8 982 kappaleen viikkomyynnillään. Albumia on myyty vain noin 350 000 kappaletta, eli se on Sean Paulin huonoiten myynyt albumi. Albumilta julkaistiin yksi single: "Deport Them".
Ira

Ira on etunimi, joka eri maissa esiintyy sekä miehen että naisen nimenä. 
Venäjällä ja Suomessa Ira on naisen nimi, joka on lyhentymä kreikan nimestä Eirene (, joka merkitsee rauhaa ja oli myös kreikkalaisen rauhan jumalattaren nimi. Englanninkielisissä maissa Ira on miehen nimi, joka on peräisin heprean tarkkaavaista tarkoittavasta sanasta "ira" (tai "iira") ja mainitaan myös Vanhassa testamentissa erään Daavidin-aikaisen papin nimenä.
Suomessa Ira on Digi- ja väestötietoviraston tietojen annettu maaliskuun 2025 loppuun mennessä nimeksi noin 1600 naiselle ja alle 50 miehelle. Suurin osa heistä on 1900-luvun loppupuolella syntyneitä. Nimestä esiintyy almanakassakin myös harvinaisempi muoto Iro, mutta se on annettu alle 140 henkilölle. Iro on myös Kalevalassa mainittu myyttinen henkilö.