Giovanni Messe

Giovanni Messe (10. joulukuuta 1883 – 18. joulukuuta 1968) oli italialainen sotilas, poliitikko ja sotamarsalkka. Hän syntyi Apuliassa lähellä Mesagnen kaupunkia Brindisin maakunnassa. Hän taisteli Italian joukoissa ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa. Tammikuun lopulla 1943 hän sai komentoonsa saksalaisen sotamarsalkan Erwin Rommelin joukot Tunisiassa, jotka uudelleennimettiin ensimmäiseksi italialais-saksalaiseksi panssariarmeijaksi. Sodan jälkeen hän kirjoitti kirjan kokemuksistaan toisessa maailmansodassa. Hänet valittiin myös edustajaksi Italian senaattiin.
Sotilasura.
Messe syntyi Mesagnessa, Brindisin maakunnassa. Messe liittyi Italian armeijaan vuonna 1902. Hänet ylennettiin kersantiksi vuonna 1903, ja hänet lähetettiin Kiinaan, josta hän palasi takaisin Italiaan vuonna 1905. Hän liittyi Modenan sotilasakatemiaan vuonna 1908. Hänet lähetettiin Libyaan, jossa hän näytti taitonsa joukkojen komentamisessa. Hän osallistui Italian-Turkin sotaan Tripolin alueella, jossa hän sai ensimmäiset kunniamerkkinsä. Sodan jälkeen hän nousi nopeasti sotilasarvoissa, saaden ylennyksen luutnantiksi vuonna 1913 ja kapteeniksi vuonna 1915. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1916 taistellen Itävalta-Unkarin joukkoja vastaan. Messe sai esimmäisen maailmansodan aikana ylennyksen majuriksi ja everstiluutnantiksi.
Sotien välisenä aikana Messe lähetettiin Albaniaan vuonna 1920, sillä se yritti irtautua Italian vaikutusvallasta. Vuonna 1923 hän palasi takaisin Italiaan, ja toimi kuningas Viktor Emanuel III:n sihteerinä. Vuonna 1927 hänet ylennettiin everstiksi. Hän sai pian komentoonsa 9. Bersaglierirykmentin, jota hän komensi syyskuuhun 1935 asti. Sen jälkeen hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja sai samalla komentoonsa panssariprikaatin. Myöhemmin hän osallistui toiseen Italian-Etiopian sotaan, jossa hän komensi 5. jalkaväkidivisioona Cosseriaa. Vuonna 1939 hän osallistui Albanian valtaukseen. Sen jälkeen hän palasi Italiaan ja toimi ratsuväkidivisioonan komentajana.
Toinen maailmansota.
Toisessa maailmansodassa Messe komensi italialaisjoukkoja Italian-Kreikan sodan aikana. Vuonna 1941 hän komensi noin 62 000 sotilaan vahvuista armeijakuntaa, joka lähetettiin Itärintamalle Saksan avuksi. Italialaisjoukkojen talvivarusteet olivat huonoja ja kalusto vanhentunutta sekä epäluotettavaa; esimerkiksi italialaisten käyttämät panssarintorjuntatykit eivät tehonneet neuvostoliittolaisia T-34-panssarivaunuja vastaan. Messen johtamat joukot liitettiin huhtikuussa 1942 osaksi Italian 8. armeijaa, joka jäi muutamaa kuukausi myöhemmin romanialais-, unkarilais- ja saksalaisjoukkojen kanssa mottiin Stalingradin taistelussa. Italian joukot taistelivat urheasti Stalingradissa, esimerkiksi Nikolajevkan taistelussa. Italian joukot kärsivät kovia tappioita Neuvostoliitossa, ja lopulta jäljellä olevat joukot koottiin Ukrainaan, josta ne lähetettiin takaisin Italiaan.
Helmikuussa 1943 Messe siirrettiin komentamaan italialais-saksalaista panssariarmeijaa. Messe komensi Italian 1. armeijaa akselivaltojen vastahyökkäyksessä, joka hidasti liittoutuneiden etenemistä. Messe lähetti briteille viestin, jossa hän kertoi antautuvansa vain britannialaisille joukoille, koska ranskalaisten oli kerrottu kohtelevan sotavankeja epäinhimillisesti. Hieman myöhemmin Hans-Jürgen von Arnim ja hänen joukkonsa antautuivat briteille, mutta italialaiset eivät suostuneet antautumaan ja jatkoivat taistelemista. Italaisjoukot kärsivät taisteluissa kovia tappioita, kunnes Mussolini lähetti Messelle kirjeen 12. toukokuuta, jossa tämä ylensi hänet sotamarsalkaksi ja käski tätä lopettamaan taistelu. Seuraavana päivänä italialaisjoukot antautuivat ja Messe jäi sotavangiksi. Hänet vietiin Britanniaan kuulusteltavaksi. Vuonna 1943 Italia antautui, ja syyskuussa Messe komensi joukkoja, jotka taistelivat saksalaisia vastaan. Messe komensi liittoutuneiden puolella taistelleita italialaisjoukkoja vuoden 1945 toukokuuhun asti. Messe toimi sotamarsalkkana sodan jälkeen, kunnes jäi eläkkeelle 27. maaliskuuta 1947.
Sodan jälkeen.
Sodan jälkeen Messe kirjoitti kirjan kokemuksistaan Pohjois-Afrikan rintamalla. Vuonna 1953 hänet valittiin jäseneksi Italian senaattiin, jossa hän toimi vuoteen 1955 asti. Hän toimi kuolemaansa saakka Italian veteraaniyhdistyksen puheenjohtajana.