tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vieques

Vieques on oman kuntansa muodostava Puerto Ricon itsehallintoalueeseen kuuluva saari. Se sijaitsee Puerto Ricon pääsaaresta itään ja jakautuu seitsemään alueeseen ja keskus Isabel Segundaan.
Viequesin alkuperäisiä asukkaita olivat Etelä-Amerikasta saapuneet intiaanit. Simón Bolívar vieraili saarella 1816, ja Viequesin kaupungin perustajana pidetään vuonna 1823 sinne saapunutta Teófilo José Jaime María Le Guillouta.
Viequesin väkiluku on noin 8 950 (2015) ja pinta-ala 131,49 km².
Historia.
Nimi Vieques on väännös tainonkielisestä sanasta "bieque", joka tarkoittaa pientä maata. Viequesin saaren tainointiaanit taipuivat Espanjan siirtomaahallinnon valtaan Puerto Ricon alkuperäisasukkaista viimeisinä. Espanjalaiset lähettivät saarelle rekikuntia kukistamaan tainojen kapinoita, mutta eivät koskaan perustaneet pysyviä sotilastukikohtia saarelle. Tästä syystä saaresta tulikin merirosvojen ja salakuljettajien tukikohta, jollaisena se säilyi aina 1800-lukuun saakka.
Vuonna 1811 Puerto Ricon kuvernööri Salvador Meléndez suoritutti useita sotilasoperaatioita saaren rikollisia vastaan, jotta se voitaisiin liittää kiinteäksi osaksi Puerto Ricoa. Vuonna 1832 saaren kuvernööriksi asetettiin ranskalainen Teófilo José Jaime María le Guillou. Saarta alettiin kehittää ja vuonna 1843 perustettiin saaren ensimmäinen kaupunki, Espanjan kuningatar Isabella II:n mukaan nimetty Isabel Segunda. Saarelle perustettiin myös suuria sokeriruokoplantaaseja ja niille työläisiksi tuotiin suuri joukko orjia etenkin brittien hallitsemilta Karibian saarilta.
Vieques liitettiin Yhdysvaltoihin muun Puerto Ricon yhteydessä Pariisin rauhan nojalla vuonna 1898. 1920- ja 1930-luvuilla sokerin maailmanmarkkinahinnat romahtivat ja suuri osa Viequesin asukkaista muutti muualle. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivasto osti lähes kaksi kolmannesta saaresta ja sodan jälkeen saarta käytettiin pommien, ohjusten ja muiden aseiden testialueena. Saaren käyttö laivaston testialueena herätti Puerto Ricolla protesteja, jotka saivat kansainvälistä huomiota vasta vuonna 1999, kun paikallinen Viequesin asukas David Sanes sai surmansa tulialueella. Laivasto lopetti Viequesin käytön vuonna 2003, jättäen monet työttömiksi.
Väestö.
Vuoden 2015 arvion mukaan saarella oli yhteensä 8 950 asukasta, eli hieman vähemmän kuin vuoden 2010 väestönlaskennassa, jolloin asukkaita oli 9 301. Saaren asukkaista 39,1 % elää köyhyysrajan alapuolella.
Dee Brown

Dorris Alexander "Dee" Brown (2. helmikuuta 1908 – 12. joulukuuta 2002) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjastonhoitaja. 
Brownin tunnetuin teos on 1970 ilmestynyt "Haudatkaa sydämeni Wounded Kneehen" ("Bury My Heart at Wounded Knee"), joka kertoo intiaanien ja Yhdysvaltain välisistä väkivaltaisuuksista 1800-luvun lopulla. Kirja toi intiaanien näkökulman viralliseen historiankirjoitukseen.
Brown kasvoi Arkansasissa, jossa hän ystävystyi monien intiaanien kanssa ja alkoi vähitellen ymmärtää, että populaarikulttuurin antama kuva intiaaneista ei vastannut todellisuutta.
Brown työskenteli jonkin aikaa toimittajana, sen jälkeen opettajana ja 1934–1942 Yhdysvaltain maatalousministeriön kirjastonhoitajana. Hän oli vuodesta 1962 Illinoisin yliopiston kirjastotieteen professori. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1973 hän omistautui kirjoittamiselle. Brown julkaisi sekä kauno- että tietokirjallisuutta.
Semiramide

Semiramide on kaksinäytöksinen Gioachino Rossinin säveltämä ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Gaetano Rossi. Libretto pohjautuu Voltairen tragediaan ”Semiramis”, joka puolestaan perustuu legendaan Babylonin Semiramiista ().
Ooppera sai ensi-iltansa Venetsian Teatro La Fenicessä 2. helmikuuta 1823.
Juoni.
Semiramide on yhdessä Assurin kanssa onnistunut murhaamaan aiemman aviomiehensä, kuningas Ninon. Semiramiden poika on onnistunut pakenemaan murhaajia ja hän on oopperam aikana menestynyt armeijan sotapäällikkö Arsace, jota hänen äitinsä ei tunnista. Hänet kutsutaan takaisin Babyloniin ja hän on rakastunut Azemaan ja hän on vastahakoinen tukemaan Assuria kuninkuuden tavoittelussa.
Semidamide rakastuu Arsaceen ja julistaa hänet kanssahallitsijakseen ja Azema haluaa naida Idrenon. Kuningas Ninon haamu varoittaa rikoksesta ja ylipappi Oroe kertoo rikoksesta, jonka Semiramide ja Assur ovat tehneet. Arsace tapaa kuningas Ninon haudalla tämän murhaajat ja näkee Assurin surmaavan Semiramiden. Tällöin hän viimein julistautuu hallitsijaksi.
Kuluttaja-asiamies

Kuluttaja-asiamies valvoo kuluttajan suojaksi säädetyn lainsäädännön noudattamista. Kilpailu- ja kuluttajaviraston kuluttaja-asioiden vastuualueen ylijohtaja toimii kuluttaja-asiamiehenä. Tällä hetkellä ylijohtajana ja kuluttaja-asiamiehenä toimii Katri Väänänen.
Kuluttaja-asiamies voi siirtää ratkaisuvaltaa alaiselleen virkamiehelle asioissa, joissa lain soveltamiskäytäntö on vakiintunut sekä määrätä alaisensa virkamiehen käyttämään puhevaltaansa tai avustamaan kuluttajaa tuomioistuimessa.
Kuluttaja-asiamiehen tehtävät.
Kuluttaja-asiamiehen keskeisenä tehtävänä on valvoa kuluttajansuojalain ja useiden muidenkin kuluttajan suojaksi säädettyjen lakien noudattamista. Valvonta kohdistuu erityisesti markkinoinnin ja sopimusehtojen sekä perinnän lainmukaisuuteen. Valvonnan tavoitteena on, että yritys lopettaa tai muuttaa lainvastaista markkinointiaan tai kohtuuttomia sopimusehtojaan.
Kuluttaja-asiamies ei pääsääntöisesti käsittele yksittäisiä riita-asioita, joissa kuluttaja hakee hyvitystä tavaran tai palvelun virheestä. Näitä tapauksia käsittelevät kuluttajaoikeusneuvojat ja kuluttajariitalautakunta.
Kuluttaja-asiamies voi kuitenkin harkintansa mukaan avustaa kuluttajaa yksittäisen riita-asian hoitamisessa, jos sen ratkaisemisella on lain soveltamisen tai kuluttajien yleisen edun kannalta tärkeä merkitys tai jos kyse on tapauksesta, jossa elinkeinonharjoittaja ei noudata kuluttajariitalautakunnan päätöstä.
Kuluttaja-asiamies tekee myös esityksiä ja aloitteita lainsäädännön muuttamiseksi.
Kuluttaja-asiamiehen valvontakeinot.
Kuluttaja-asiamiehen toiminnan ensisijaisena tavoitteena on saada lainvastaisesti toimiva yritys lopettamaan menettelynsä tai muuttamaan sitä vapaaehtoisesti.
Jos yritystä ei saada neuvottelemalla luopumaan lainvastaisesta menettelystä, kuluttaja-asiamiehen on tarvittaessa ryhdyttävä asian edellyttämiin pakkotoimiin tai saatettava asia tuomioistuimen käsiteltäväksi. Käytännössä näissä tilanteissa tulee kyseeseen uhkasakolla tehostetun kiellon määrääminen. Kieltoasian ratkaisee markkinaoikeus kuluttaja-asiamiehen tekemän hakemuksen perusteella. Markkinaoikeus voi antaa kiellon myös väliaikaisena, jolloin se on voimassa, kunnes asia on lopullisesti ratkaistu.
Kuluttaja-asiamies voi itse määrätä kiellon asiassa, joka ei ole lain soveltamisen kannalta tai muuten merkitykseltään huomattava. Kielto raukeaa, jos yritys ilmoittaa annetussa määräajassa vastustavansa kiellon määräämistä.
Aiemmin kuluttaja-asiamiehenä ovat toimineet Antti Neimala, Päivi Hentunen, Marita Wilska, Erik Mickwitz ja Gerhard af Schultén.
Marknesse

Marknesse on asutuskeskus Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Marknesse on osa Noordoostpolderin kuntaa. Vuonna 2006 Marknessessa oli 3 910 asukasta, joista naisia oli 1 950 ja miehiä 1 960. Asukkaista 21 prosenttia oli 0–15-vuotiaita, 12 % 15–25-vuotiaita, 26 % 25–45-vuotiaita, 26 % 45–65-vuotiaita ja loput 14 % yli 65-vuotiaita.
Marknesse sijaitsee noin 7,5 kilometriä itään kunnan keskuksesta, Emmeloordista. Linnuntietä Marknessesta on matkaa Luttelgeestiin 3,9 km, Kraggenburgiin 6 km, Blankenhamiin 6 km ja Kuinreen 7,7 km.
Rakennettua aluetta kylässä oli vuonna 2001 0,88 km² ja alueella oli 1 123 asuntoa.
Sibylla (antiikin uskonnot)

Sibyllat () olivat muinaisessa Kreikassa ja Roomassa jumalallisen hurmoksen vallassa toimivia naisennustajia, oraakkeleita. Sibylloja on yleensä mainittu kymmenen, joiden oraakkelit sijaitsivat eri puolilla Välimeren maailmaa. Roomalainen kirjailija Varro mainitsee seuraavat sibyllat:
Kuuluisin ja kirjallisuudestakin tutuin on Cumaen sibylla. Hän tarjosi pyhiä kirjoja Rooman viimeiselle kuninkaalle Tarquinius Superbukselle. Superbus kuitenkin asennoitui tähän ivallisesti, jolloin sibylla sytytti osan kirjoista tuleen eikä suostunut sammuttamaan niitä ennen kuin kuningas suostui maksamaan pyydetyn hinnan. Taru kertoo, että silloin oli alkuperäisestä yhdeksästä kirjasta jäljellä vielä kolme. Näitä niin kutsuttuja "Sibyllan kirjoja" pidettiin Rooman Capitoliumilla Juppiterin temppelissä vuoteen 83 eaa., kunnes tulipalo tuhosi ne. "Sibyllan oraakkelit" puolestaan on myöhempi juutalais-kristillistä alkuperää olevien kirjoitusten kokoelma, joka ei liity "Sibyllan kirjoihin".
Cumaen sibyllan sanotaan olleen tuhatvuotias, ja taru kertoo hänen johdattaneen sankari Aineiaan manalaan. Sibyllat on ikuistettu Vatikaanin Sikstiiniläiskappelin freskoihin.
Nigerian osavaltiot

Nigeria on liittovaltio, joka jakautuu aluehallinnon ylemmällä tasolla 36 osavaltioon ja yhteen liittovaltion pääkaupunkiterritorioon. Osavaltiot jakautuvat aluehallinnon toisella tasolla 774 paikallishallintoalueeseen. Maan itsenäistyessä osavaltioita oli vain kolme; niiden nykyinen suuri määrä kuvastaa osaltaan maan historiallista kehitystä ja väestön heterogeenisuutta. 
Osavaltioiden väkiluvuista ja etenkin väestön jakautumisesta eri uskontojen ja etnisten ryhmien välillä on ollut vaikea saada tarkkaa, ajantasaista tietoa. Vuoden 1991 väestönlaskentaa pidetään "vähemmän vinoutuneena" kuin 15 seuraavan vuoden aikana tehtyjä. Vuonna 2006 uskontoa ja etnistä ryhmää koskevat kysymykset jätettiin pois
Cascade

Cascade on suomalainen vuosina 1974–1977 esiintynyt pop-yhtye, jonka ohjelmisto koostui soulahtavasta musiikista ja rhythm and bluesista.
Tarina.
Yhtyeen perustajajäsenet Ami Aspelund, Aimo Jaara, Marjo-Riitta Kervinen ja Kari Kuusamo tutustuivat toisiinsa kierrellessään Dannyn D-tuotannon mukana pitkin Suomea. Ensimmäiseen kokoonpanoon liittyivät myös Tomma Knief ja Roope Koistinen, joiden tilalle myöhemmin tulivat Pekka Leminen ja Heikki Lyttinen.
Ensimmäinen single "Rokkibeibi" / "Toisin käy" julkaistiin vuonna 1974. A-puolen "Rokkibeibi" oli yksi ensimmäisistä suomenkielisistä levytetyistä discokappaleista. Kyseessä oli käännösversio George McCraen hitistä "Rock Your Baby". Keikkailu rajoittui lähinnä Helsinkiin, jossa yhtye saavutti mainetta ohjelmistollaan, joka sisälsi muun muassa Stevie Wonderin tuotantoa.
Seuraavat singlet "Pigallelle jonoon vaan" / "Angie baby" ja "Herra postman" / "Musiikkisielu" ilmestyivät vuonna 1975. "Pigallelle jonoon vaan" oli käännösversio Labelle-yhtyeen discohitistä "Lady Marmalade".
Oltuaan koossa vuoden verran Cascade esiintyi syksyllä 1975 useina iltoina ravintola Alibissa ohjelmistossaan muun muassa monia Stevie Wonderin kappaleita. "Helsingin Sanomien" Julius Heikkilä piti erityisesti Aimo Jaaran soololaulunumeroista, Pekka Lemisen kitaroinnista ja yhtyeen taidokkaasta ja huolella harjoitellusta moniäänisestä stemmalaulusta. 
Vuonna 1976 julkaistiin albumi nimeltään "Cascade", joka koostui myös käännöskappaleista. Alkuperäisistä säveltäjistä mainittakoon esimerkiksi Stevie Wonder, John Lennon ja Paul McCartney. Jonkin verran radiosoittoa saivat singlenäkin julkaistut kappaleet "Korvissa soi" ja "Lanteet keinuu", jotka molemmat olivat tyyliltään tuolloin ajankohtaista disco-soulia. Albumin kappaleista neljä oli Marjo-Riitta Kervisen sanoittamia.
Cascade lopetti toimintansa, koska sen jäsenillä oli muitakin projekteja ja erityisesti Ami Aspelund alkoi keskittyä soolouraansa.
Hannes Veivo

Abraham Johannes (Hannes) Veivo (28. lokakuuta 1907 Oulu – 21. elokuuta 1974 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli käytetyimpiä suomalaisen elokuvan sivuosien näyttelijöitä.
Ura.
Veivon näyttelijänura alkoi 1920-luvun puolivälissä, ja vuosikymmenen vaihteessa hän kuului Oulun Työväen Näyttämön kantaviin voimiin. Veivo näytteli myös useissa muissa teattereissa, etenkin Koiton Näyttämöllä ja sen seuraajaksi perustetussa Helsingin kaupunginteatterissa. Vuonna 1932 hän levytti Columbia-levymerkille Berliinissä kymmenkunta iskelmää, joista tunnetuimmat ovat humppafoksi "Orpo" ja haikea siirtolaisvalssi "Vieraalla maalla". Jatkosodan aikana Veivo palveli viihdytysjoukoissa.
Ensimmäisen elokuvaroolinsa Veivo teki vuonna 1934 ja esiintyi myöhemmin sivurooleissa yli sadassa elokuvassa. Suurimmat roolit olivat kadonneen "Simo Hurtta" -elokuvan Juho Nevalainen, "Lumikki ja 7 jätkää" -elokuvan Unelias, "Lentävän kalakukon" Kello-Kalle sekä "Muhoksen Mimmin" Hitsari-Heikki. Veivo muistetaan myös usean "Pekka Puupää" -elokuvan sivuosista. Veivon viimeinen rooli oli Risto Jarvan elokuvassa "Yhden miehen sota", joka sai ensi-iltansa vain vuotta ennen Veivon kuolemaa. Peter von Bagh on luonnehtinut Veivoa näyttelijäksi, jolla on tutut ja rauhoittavat, sukulaisenomaiset kasvonpiirteet, muttei yhtään muistettavaa roolisuoritusta.
Hannes Veivo oli näyttelijä Raili Veivon isä.
Lämpötila-anomalioiden kaukokartoitus

Lämpötila-anomalialla tarkoitetaan ilmiötä, joka on ympäristöään huomattavasti lämpimämpi. Tällainen kohde voi olla metsäpalo tai muu tulipalo, mutta myös tehtaan piippu tai toimiva tulivuori. Kaukokartoituslaitteet, joilla niitä havaitaan, lentävät tyypillisesti satelliitin mukana. 
Anomalioiden havaitseminen.
Planckin funktiolla voidaan laskea kohteen radianssin. Vertaamalla palamattoman pinnan (esimerkiksi 280 K) lämpötilan radianssia palavan pinnan (esimerkiksi 400 K) lämpötilan radianssiin aallonpituuden funktiona (katso kuva). Ilmakehä on kuitenkin säteilyä läpäisemätön suurelta osalta lämpösäteilyn aallonpituuksia. Alueella on kuitenkin kaksi ikkuna-aluetta aallonpituuksilla noin 3,5–4 mikrometriä ja noin 10–12 mikrometriä. Kuvasta nähdään kuinka signaali on huomattavasti selkeämpi alueella 3,5–4 mikrometriä, joten instrumentteja, jotka mittaavat tätä aluetta, voidaan käyttää kuumien kohteiden havaitsemiseen. Erityisesti on mainittava EOS-satelliittien MODIS-instrumentti, jota suunniteltaessa palojen havaitseminen otettiin huomioon.
Menetelmän esitti ensimmäisenä Dozier 1981 . Anomalia voi olla instrumentin pikseliä huomattavasti pienempikin.
Paloja ei voida havaita pilvien läpi.
Palojen energia.
Uusin tutkimus on siirtymässä palojen havaitsemisesta paloissa syntyvän lämpöenergian ja aerosolien havaitsemiseen ja mallintamiseen .
Työväenluokka

Työväenluokka on eräs teollisuusyhteiskunnassa esiintyvistä yhteiskuntaluokista. Työväenluokan määritelmä ei ole yksiselitteinen. Tyypillisesti työväenluokaan katsotaan kuuluvaksi ainakin ne yhteiskunnan jäsenet, joiden ammateissa työntekijän itsemääräämisoikeus on vähäinen, työ ei vaadi korkeaa koulutustasoa eikä työssä olla esimerkiksi esimiesasemassa. Tyypillisiä työväenluokkaisina pidettyjä ammatteja ovat erilaiset manuaalista ja suorittavaa työtä sisältävät ammatit sekä palveluammatit. Osana usein käytettyä kolmiportaista luokkamallia työväenluokka viittaa yhteiskunnan alimpaan kerrokseen. Tällöin työväenluokalla viitataan niihin henkilöihin, jotka ovat sosiaalisessa hierarkiassa keskiluokan ja yläluokan alapuolella.
Työväenluokan lähikäsite on proletariaatti. Etenkin Karl Marx viittasi proletariaatilla teollisuusyhteiskunnan vähävaraisimpaan osaan, jonka ainoa merkittävä pääoma on heidän työpanoksensa, jonka he joutuvat myymään tuotantovälineet omistavien kapitalistien käytettäväksi. Nykyään proletariaattia ja työväenluokkaa ei välttämättä voida pitää täysin toisiaan vastaavina käsitteinä, koska työväenluokkaisissa ammateissa toimii myös koulutetumpia ja paremmassa yhteiskunnallisessa asemassa olevia henkilöita kuin täysin vailla yksityistä omaisuutta olevat proletaarit. Työväenluokka voidaankin jakaa edelleen kouluttamattomaan, osittain koulutettuun ja koulutettuun työväenluokkaan, jolloin korkeampi koulutusaste yleensä näkyy korkeampana palkkatasona ja turvatumpana taloudellisena asemana.
Antero Vartia (säveltäjä)

Juhani Antero Vartia () oli suomalainen toimittaja. Hän oli lisäksi muusikko ja kevyen musiikin säveltäjä, joka esiintyi myös kotimaisten elokuvien sivuosissa 1930-luvulla.
Vartian vanhemmat olivat professori, urheilujohtaja Arvo Antero Vartia ja Niini Johanna Kuutti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli Sibelius-akatemiassa (vuoteen 1939 Helsingin konservatorio).
Vartia oli Uusi Suomi -lehden ulkomaanosaston toimittajana vuodesta 1937 alkaen. Hän oli lehden kirjeenvaihtajana Kööpenhaminassa 1939, Berliinissä 1940–1941 ja Tukholmassa 1943–1950. Vartia toimi vuodesta 1951 Suomen Lontoon-lähetystön sanomalehtiavustajana. 
Vartian tunnetuimmat sävellyksensä ovat tangot "Aila" ja "Rantatie". "Aila-tangon" ovat levyttäneet mm. A. Aimo, Reijo Taipale ja Taisto Tammi. "Rantatie" on tullut tunnetuksi Henry Theelin, Erkki Junkkarisen ja Eino Grönin levyttämänä. 
Antero Vartia on säveltänyt myös elokuvamusiikkia 1930-luvun kotimaisiin elokuviin.
Vartion puoliso oli rehtori Sirkka Salonen. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Alumni

Alumnilla ( ’kasvatti’ &lt; "alere" ’ravita’) tarkoitetaan yleensä jossakin oppilaitoksessa aiemmin opiskellutta henkilöä. Sana "alumni" on alun perin monikkomuoto latinankielisestä sanasta "alumnus", joka tarkoittaa suojattia, kasvattia tai oppilasta. Alumnitoiminnalla tarkoitetaan näille henkilöille järjestettävää toimintaa. Alumnitoiminnan tavoitteena voi olla esimerkiksi yhteyden säilyttäminen oppilaitoksen ja sen entisten oppilaiden välillä tai yhteyksien luominen alumnien välille. 
Alumnitoiminnalla on pitkät perinteet muun muassa Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suomessa alumnitoiminta on yleistynyt lähinnä korkeakouluissa 1990-luvulta lähtien. Lähes jokaisella ammattikorkeakoululla ja yliopistolla on omat alumniyhdistyksensä, jotka tarjoavat entisille opiskelijoilleen muun muassa täydennyskoulutusta. Korkeakoulujen alumnitapahtumissa jaetaan tietoa uusimmasta tutkimuksesta ja vaihdetaan kuulumisia puolin ja toisin. Myös korkeakoulut hyötyvät, kun alumnit tuovat opetuksen ja tutkimuksen kehittämiseksi kokemuksia työelämästä. Alumnit toimivat myös mentoreina jakamalla omaa asiantuntemustaan ja kontaktejaan alalle tuleville opiskelijoille.
Jukka Emil Vanaja

Jukka Emil Vanaja on Heikki Vihisen esittämä fiktiivinen henkilö, joka esiintyi kolmessa Kummeli-ryhmän komediallisessa televisiosarjassa: "Lihaksia ja luoteja" (1996), "Lääkärit tulessa" (1998) sekä "Jurismia!" (2002). Pyörätuolissa istunut Vanaja selvisi usein hengissä ja vahingoittumana asioista, jotka olisivat tappaneet normaalin ihmisen.
Vanaja liukastui yleisessä saunassa saippuaan ja joutui siten pyörätuoliin. Tapa, jolla Vanaja vammautui, vakuutti arkkiatri Volmari Kuulapään palkkaamaan hänet yksityissairaalansa emeritukseksi sarjassa "Lääkärit tulessa". Vanajan toimenkuvia ovat olleet tämän lisäksi poliisipäällikkö sarjassa "Lihaksia ja luoteja" sekä laamanni sarjassa "Jurismia!".
Vanajan ruoansulatuselimistö, kuten myös Vanaja itse, on ilmiömäisen karaistunut kestämään lähestulkoon kaikenlaisia sairauksia ja kemikaaleja. Vanaja syö muun muassa jätevedenpuhdistamon lietealtaasta pyydettyä raakaa kalaa, käyttää lyijyä kahvissaan, moottoriöljyä ruoan paistamiseen tai pelkästään juomana sekä juo bensiiniä ja putkenpuhdistusnestettä ilman mainittavia sivuvaikutuksia. Hänellä on myös vatsassaan koteloitunut Mauser M1916 -pistooli, jonka hän epähuomiossa söi opiskeluvuosinaan. Kyseisellä pistoolilla Vanaja ampui vahingossa Volmari Kuulapäätä sarjassa "Lääkärit tulessa". Samassa sarjassa Vanaja oli myös ainut sairaalan henkilökunnasta, joka ei saanut ebolaa. Tämä johtui hänen runsaasta jalkasienestä, jonka ansiosta myös muut paranivat. Vanajan jalkasienestä alettiin tehdä ebolaa parantavia lääketabletteja. Lisäksi hän poistatti kiveksensä eläinlääkäri Väinö Kärsäkkäällä, koska halusi laulaa kuoroharjoituksissa ylä-äänillä. Vanajalla on myös nimeltämainitsemattomia ruoansulatuselinten vaivoja.
Vanaja vaikuttaa käyttävän kaikissa sarjoissa samoja vaatteita: harmaat housut ja sukat, kellastunut paita, sekä virttynyt pikakiinnitteinen kravatti, jotka muiden hahmojen reaktioiden perusteella tuoksahtavat jo hieman vähemmän raikkailta. Vanaja hikoaa jatkuvasti, mitä ilmentävät hänen paitansa kainaloiden alla näkyvät isot märät läiskät, huurtuneet silmälasit ja hiestä märkänä kiiltävä kalju.
Vanajalla on kumppaninaan Risto-niminen posliinista tehty koira.
Elcaset

Elcaset on Sonyn 1970-luvulla kehittämä kasettinauhuri, jonka äänenlaatu on paljon C-kasettia parempi. Suomalainen Hifi-lehti totesi huhtikuussa 1979 sen vastaavan laadukkaiden avokelanauhureiden tasoa. Nimi "Elcaset" tulee ilmeisesti sanasta L-cassette, joka on lyhenne sanasta "Large Cassette" eli suomeksi "suuri kasetti". Kasetissa käytettävä nauha oli samanlevyistä kuin avokelanauhureissa käytetty eli 6 mm. Nauhan nopeus oli 9,5 cm/s eli kaksinkertainen verrattuna C-kasettiin.
Kyseisen laitteen kasetit ovat noin kolme kertaa C-kasettia suurempia. Elcaset-laitteiden valmistus lopetettiin kokonaan 1980-luvulla. Valmistuksen loputtua kaikki Sonyn keskusvarastossa olleet Elcaset-nauhurit myytiin Suomeen.
Elcaset-nauhureita valmistivat:
Peittaus (siemenvilja)

Peittaus tarkoittaa siemenviljan käsittelyä peittausaineella, joka on myrkyllinen sienikasvustoa ja tuhohyönteisiä torjumaan tarkoitettu maatalouden torjunta-aine. Peitattu vilja on yleisimmin siemenviljaa, jota ei saa käyttää ruokana tai rehuna peittausaineen myrkyllisyyden takia. Yleensä peitattu vilja värjätään, jotta se olisi helpompi erottaa.
Peittauksessa on perinteisesti käytetty jauhepeittausta, jolloin käsittely on helppoa ja käsittelylaite yksinkertainen (täyttöruuviin kiinnitettävä). Jauhepeittaukseen liittyy kuitenkin kasvanut keuhkosyöpäriski. Nykyään on siirrytty käyttämään nestepeittausta, joka hoidetaan kuivurilla suoraan täyttövaunuun. Nestepeitattu siemen ei pölyä, mikä tekee sen käsittelystä helpompaa allergioista kärsivälle. Nesteellä peitatun siemenen aiheuttama keuhkosyöpäriski on myös pienempi. Tahmea peittausneste on tosin tahrivampaa kuin jauhe.
Haitat.
Neonikotinoidia sisältävien peittausaineiden on epäilty olleen haitallisia pölyttäville hyönteisille kuten mehiläisille ja kimalaisille. Aineen epäillään siirtyvän kasvin varteen, mm. kukan meteen ja heteisiin, joita pölyttäjät hyödyntävät. Mehiläisillä myrkyn on epäilty aiheuttavan suuntavaiston katoamista ja kimalaisilla kuningatarkuolemia ja kasvuhäiriöitä. MTT tutkii asiaa Suomessa yhdessä Eviran, Tukesin, MTK:n, Elintarviketeollisuusliiton, Helsingin yliopiston, Suomen Mehiläishoitajain Liiton sekä Maa- ja metsätalousministeriön kanssa Neomehi-hankkeessa.
Peittaus vähentää pelloilta selkärangattomien määrää, mikä vaikuttaa niillä poikasiaan ruokkivien lintujen, kuten peltosirkkujen vähenemiseen.
Turunmaa (saaristolaivasto)

Turunmaa () oli Ruotsin saaristolaivaston sotalaivatyyppi, jonka Fredrik Henrik af Chapman suunnitteli talvella 1760–1761 Karlskronassa. Turunmaa oli neljästä saaristolaivastolle suunnitellusta laivatyypistä toiseksi suurin. Sen kannelle mahtui 43 tykkiä, kuuden viikon juomat ja kahden kuukauden ruoka.
Alus oli soutufregatti, kuten muutkin Chapmanin saaristolaivastolle suunnittelemat alukset. Sitä voitiin soutaa 16 airoparilla. Airoportit sijaitsivat tykkiporttien yläpuolella. Tyyppi oli kolmimastoinen ja kaljuunallinen. Kaleeriin verrattuna alus oli kömpelö ja hidas soudettava, mutta ratkaisu oli kuitenkin ainoa mahdollinen. Näin voitettiin muun muassa Riilahden taistelussa (1714) tappion tuottanut päiväkausien tyven. Lisäksi soutufregatti oli taistelukyvyltään paljon parempi kuin yleensä vain parilla tykillä aseistettu kaleeri.
Alukset.
Luokan alukset olivat:
Tunnetuin Turunmaa-laivatyypin alus lienee "Lodbrok", jonka pienoismalli on Suomenlinnassa Ehrensvärd-museossa. Alus joutui venäläisten haltuun vuonna 1808 ja katosi rekistereistä kymmenkunta vuotta myöhemmin. Viimeiset Turunmaat nähtiin Oolannin sodan aikana. Sen jälkeen ne katosivat historiasta kaikessa hiljaisuudessa vähin erin lisääntyneiden höyryalusten tieltä.
Gayniggers from Outer Space

Gayniggers from Outer Space (, nimi esitetty myös muodossa "Gay Niggers from Outer Space") on 1992 ensi-iltansa saanut blaxploitaatiohenkinen amatööriscifikomedia, joka kertoo avaruuden halki matkaavista Gayniggerseistä. Sen on ohjannut on tanskalainen Morten Lindberg. Lyhytelokuvassa esiintyvät näyttelijät koostuvat Lindbergin ystäväpiiristä ja tutuista. Elokuvan on tarkoitus käsitellä rasismiin liittyviä tabuja yhdessä paketissa. Sen nimi on parodia Ed Woodin elokuvasta "Plan 9 from Outer Space", jonka eräs työnimi oli "Gravediggers From Outer Space" ('Haudanryöstäjät ulkoavaruudesta'). Kyseessä on myös tabun korostaminen - Tanskassa asuneet homoseksuaalit afrikkalaiset väittivät, että heitä kohdellaan suuntautumuksensa vuoksi kuin he olisivat toiselta planeetalta. Hahmojen nimet ovat lähinnä eriasteisia törkeyksiä englannin ja saksan kielillä. Lisäksi elokuvassa parodioidaan scifi-genren kliseitä, muun muassa mahtipontista alkujuontoa sekä henkilön sädettämistä avaruusaluksesta planeetalle. Myös halpojen scifi-ja toimintaelokuvien usein heikko (jälki)äänitystekniikka on parodian kohde, sillä koko elokuva on dubattu tahallisen kehnosti (lisäksi ainakin Coco P. Dalbert dubbaa itseään).
Juoni.
Gayniggersien saapuessa "Ringmusculaturus II" aluksellaan Maan läheisyyteen havaitsevat he Maata kansoittavat kaameat naisolennot. Käyttäen tappavia säteitä ampuvia aseitaan puhdistavat Gayniggersit Maan, vapauttaen miehet naaraiden ikeestä ja jättäen jälkeensä homosuurlähettilään. Kun naiset on hävitetty, aiemmin mustavalkoinen elokuva muuttuu värilliseksi.
Jorma Kekki

Jorma Juhani Kekki (11. huhtikuuta 1963 Helsinki – 13. elokuuta 2024 Helsinki) oli tamperelainen runoilija ja shakinpelaaja.
Kekki voitti shakissa seitsemän joukkue-SM-sarjan kultamitalia vuosien 1984–1995 välillä ja hänelle myönnettiin FIDE-mestarin arvonimi. 
Kekki toimi "Pikku Prinssi" ja "Poltettu oranssi" -näytelmien ohjaajana ja näytteli muun muassa Kullervon ja Quasimodon rooleja. Hän työskenteli näyttelijänä Petroskoin Kansallisessa teatterissa vuosina 1992–1993.
Kekki opiskeli kirjoittamista ja lyriikkaa vuosituhannen vaihteessa Viita-akatemiassa ja Oriveden opistossa. Hänen tekstejään on julkaistu Parnassossa ja Kirjossa sekä esitetty "Päivän mietelause" -ohjelmassa. Kekki oli Pirkkalaiskirjailijat ry:n ja Elävien Runoilijoiden Seura ry:n jäsen.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Kekki oli Itsenäisyyspuolueen ehdokkaana ja sai 33 ääntä.
Kekki sairasti ensipsykoosin 31-vuotiaana ja sai skitsofrenian diagnoosin vuonna 1999. Ensipsykoosin koettuaan hän jatkoi työtä Raha-automaattiyhdistyksen pelinhoitajana, mutta vuonna 2001 Kekille myönnettiin työkyvyttömyyseläke. Hänen kuolemansa 61-vuotiaana johtui melko äkillisestä sairaudesta.
Tauno Nurmela

Tauno Nurmela (4. syyskuuta 1907 Lappee – 27. elokuuta 1985 Turku) oli suomalainen kielitieteilijä ja akateemikko. 
Henkilöhistoria.
Nurmela toimi Turun yliopistossa romaanisten kielten professorina vuodesta 1949 vuoteen 1970. Hän toimi myös yliopiston vararehtorina 1953–1960, rehtorina 1960–1970 ja kanslerina 1970–1975. Akateemikon arvon hän sai 1975. Nurmela oli erityisesti Italian kielen ja kulttuurin tuntija. Nurmelan veli oli vuorineuvos Ilmo Nurmela.
Nurmela on suomentanut Alberto Moravian teoksia nimellä Kai Vuosalmi.
Kunnianosoituksia.
Turussa vuonna 1939 löydetty pikkuplaneetta 1696 Nurmela on nimetty Tauno Nurmelan mukaan.
Turun yliopiston päärakennuksen juhlaluentosali, luentosali I, on nimetty Nurmelan mukaan "Tauno Nurmela -saliksi". 
Teoksia.
Tauno Nurmelan tuotantoon kuuluvat muun muassa seuraavat teokset:
Diver Down

Diver Down on hard rock -yhtye Van Halenin vuonna 1982 julkaisema viides albumi. Kappaleet ”Pretty Woman”, ”Dancing in the Street” ja ”Secrets” julkaistiin singleinä. Parhaiten niistä menestyi Roy Orbison -cover ”Pretty Woman” Mainstream Rock -listan ykkösenä ja Billboard Hot 100 -listan sijalla 12. Kitaristi Eddie Van Halen ei pitänyt siitä, että albumilla oli jopa neljä coveria. Nämä olivat täysin David Lee Rothin valitsemia, mikä lisäsi kahden jäsenen välillä kitkaa. Albumi on myynyt 4-kertaista platinaa eli yli 4 miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Albumi.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Philomela

Philomela on suomalainen naiskuoro, joka perustettiin vuonna 1984 Helsingissä. Siinä laulaa noin 60 naista, joista osa on musiikin ammattilaisia tai sellaisiksi opiskelevia. Philomelan taiteellinen johtaja on Anna Gallon. Philomelan perustaja Marjukka Riihimäki toimi kuoron taiteellisena johtajana vuosina 1984–2022.
Philomelan esityksiin yhdistyy usein koreografiaa tai muita ulkomusiikillisia elementtejä. Philomela tekee yhteistyötä säveltäjien kanssa ja tilaa vuosittain uusia sävellyksiä ja sovituksia. Omien konserttien lisäksi Philomela esiintyy myös sinfoniaorkesterien kanssa. Esimerkiksi vuonna 2006 kuoro esiintyi kaksi kertaa Helsingin kaupunginorkesterin ja Radion sinfoniaorkesterin kanssa ja kerran Tampere Filharmonian kanssa. 
Philomela on voittanut Grand Prix -palkinnon kansainvälisessä Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa vuonna 2001. Kuoro on julkaissut yhteensä yhdeksän CD-levyä, joista Suomen kuoronjohtajayhdistys on valinnut vuoden kuorolevyiksi kaksi: "Rakkaus repii jäsenet" (1999) ja "Samsara" (2018). CD-levyjen lisäksi kuoro on julkaissut "Tuulen nostatus" -musiikkivideon.
Philomela esiintyy vuosittain myös ulkomailla. Kuoro on konsertoinut mm. Argentiinassa, Belgiassa, Irlannissa, Japanissa, Kanadassa, Keniassa, Kiinassa, Kuubassa, Norjassa, Ranskassa, Saksassa, Sambiassa, Taiwanilla, Yhdysvalloissa ja Zimbabwessa.
Ranskassa vuonna 2006 pidetyn Polyfollia -festivaalin jälkeen Philomela sai esiintymiskutsun Festival Vancouveriin Kanadaan elokuussa 2007. Maaliskuussa 2007 Philomela nimettiin Pohjoismaiden Neuvoston myöntämän pohjoismaisen musiikkipalkinnon saajaehdokkaaksi. Vuonna 2009 kuoro valittiin nauhakarsinnan perusteella Yleisradion edustajaksi kansainvälisen Let the Peoples Sing -kilpailun finaaliin, mutta se ei sijoittunut kolmen parhaan joukkoon. Samana vuonna kuoro osallistui Suomessa ensimmäistä kertaa järjestettyyn viihteelliseen Suomen paras kuoro -kilpailuun, ja sijoittui finaalissa toiseksi. Suomen naiskuoroliitto on valinnut Philomelan vuoden kuoroksi vuosina 1990, 1999, 2009 ja 2014. Heinäkuussa 2013 Philomela voitti mestaruuden 74 kuoron kilpaillessa Euroopanmestaruudesta Itävallan Grazissa. Heinäkuussa 2014 Philomela voitti kuorojen maailmanmestaruuden Riiassa
naiskamarikuorojen sarjassa.
Kulttuurintutkimus

Kulttuurintutkimus on monitieteistä ja ensisijaisesti länsimaisen nykykulttuurin tutkimukseen keskittyvää humanistis-yhteiskuntatieteellistä tutkimusta. Siinä on juonteita muun muassa sosiologiasta, kirjallisuustieteestä, mediatutkimuksesta, folkloristiikasta, etnologiasta, elokuvateoriasta, sukupuolentutkimuksesta, uskontotieteestä, filosofiasta ja taidehistoriasta.
Kulttuurintutkimuksessa käytetään oppialarajat ylittäviä teorioita ja metodeja. Tutkimuksen kohteena ovat monenlaiset kulttuuriset käytännöt (post)modernissa globaalistuvassa maailmassa: erilaiset kulttuuriset tekstit, jokapäiväisen elämän eri alueet, omat ja vieraat kulttuurit sekä taiteet. Eräs keskeinen tutkimuskohde ovat erilaiset alakulttuurit. Kulttuurintutkimukselle on tyypillistä kehittää kriittisiä välineitä suhteessa kulttuurin tarkasteluun, valtaan, merkitysten tuottamiseen ja levittämiseen. Lisäksi kiinnitetään huomiota itsereflektioon ja -kriittisyyteen sekä uusien, innovatiivisten kysymysten esittämiseen. Kulttuurintutkimus sisältääkin myös tieteenfilosofisia juonteita ja tieteen kritiikkiä.
Päähaarat.
Kulttuurintutkimus jaetaan usein kahteen päähaaraan: kulturalismiin ja strukturalismiin.
Historiaa, vaikuttajia ja keskeisiä teoksia.
Termi kulttuurintutkimus () on peräisin brittiläiseltä Richard Hoggartilta, joka perusti 60-luvun alussa Birminghamin yliopistoon Birmingham Centre for Contemporary Cultural Studies -nykykulttuurin tutkimuksen laitoksen. Laitosta sittemmin johtanut jamaikalais-brittiläinen sosiologi Stuart Hall on eräs keskeisimpiä kulttuurintutkimuksen parissa toimivista henkilöistä. Myös yhdysvaltalainen Lawrence Grossberg on kulttuurintutkimuksen keskeisiä nykyvaikuttajia. Birmingham Centre for Contemporary Cultural Studies -laitos lakkautettiin vuonna 2002.
Kulttuurintutkimuksen synnyn kannalta keskeisiä teoksia ovat muun muassa Roland Barthesin "Mytologioita" (1957), Raymond Williamsin "Culture and Society" (1958) ja Richard Hoggartin "The Uses of Literacy" (1957). Kukin teoksista pyrkii omalla tavallaan tarkastelemaan toisen maailmansodan jälkeisiä kulttuurisia ja yhteiskunnallisia muutoksia.
Joitakin kulttuurintutkimuksen keskeisiä vaikuttajia ennen ja nyt:
Puutarhuri

Puutarhuri on tutkintonimike henkilölle, joka on suorittanut puutarhatalouden perustutkinnon toisen asteen oppilaitoksessa. Tutkinto antaa yleisen kelpoisuuden ammattikorkeakouluopintoihin ja kelpoisuuden yliopisto-opintoihin sen mukaan kuin asianomainen yliopisto päättää. Opiskelu kestää peruskoulupohjaisena kolme vuotta (120 ov), mihin sisältyy 20 opintoviikkoa työharjoittelua. Opiskelu on mahdollista myös ylioppilaspohjaisena, aikuiskoulutuksena tai oppisopimuskoulutuksena. Tutkintotodistuksen saadakseen opiskelija suorittaa näyttökokeen. Ylioppilas- ja aikuiskoulutuslinjoilla opiskeluaika on lyhyempi kuin peruskoulupohjaisilla linjoilla. Myös näihin opintoihin sisältyy työssäoppimisjakso.
Näyttökokeen suorittaminen ei edellytä alan opintoja tai työkokemusta, vaan niihin voi periaatteessa ilmoittautua kuka tahansa, joka katsoo, että hänellä näyttökokeessa vaadittavat tiedot ja taidot, ja näin hän voi saada tutkintotodistuksen. Kuitenkin käytännössä lähes kaikki näyttötutkinnon suorittajat ovat hankkineet alan perustaidot työelämässä tai koulussa.
Puutarhatalouden perustutkinnon suuntautumisvaihtoehtoja ovat viherala (viherrakennus), kukka- ja puutarhakauppa-ala sekä viljelyala.
Valmistuneet puutarhurit voivat hakeutua erikoistumaan floristiksi, puisto- tai viljelypuutarhuriksi, arboristiksi (puunhoitaja) yhden vuoden kestävässä ammattitutkintoon valmistavassa koulutuksessa sekä ammattikorkeakouluun hortonomiksi tai yliopistoon siltä osin kuin asianomainen yliopisto päättää. On olemassa myös muita alan ammattitutkintoja, esimerkiksi golfkenttien hoitoon ja viinintuotantoon liittyvät.
Puutarhurin tyypillisiä työtehtäviä.
Viljelyala:
Kukka- ja puutarhakauppa-ala:
Viherala:
Rosenlew-museo

Rosenlew-museo on Porin Aittaluodossa sijaitseva museo. Se esittelee pysyvässä perusnäyttelyssään Porissa vuosina 1853–1987 toimineen Rosenlewin sukuyhtiön ("W. Rosenlew &amp; Co", myöhemmin W. "Oy W. Rosenlew Ab") historiaa, toimintaa ja tuotantoa.
Rosenlew-museo avattiin joulukuussa 2006 Satakunnan Museon hankkeena. Museota rahoittivat Euroopan unioni, Porin kaupunki sekä Rosenlewin suku. Yhteistyökumppaneina toimivat muun muassa Turun yliopisto ja Svenska Kulturfonden i Björneborg. Museorakennus on 1860-luvulta peräisin oleva kruununmakasiini, jonka on suunnitellut arkkitehti Georg Theodor Chiewitz .
Enter Shikari

Enter Shikari (joskus tyyliteltynä ΣΠΤΣR SHΦΚΔRΦ) on englantilainen, vuonna 2003 perustettu post-hardcore-yhtye. Nelijäseninen yhtye on kotoisin St Albansista, Hertfordshirestä. Yhtyeeseen kuuluvat Roughton ”Rou” Reynolds, Liam ”Rory” Clewlow, Chris Batten ja Rob Rolfe. 
Yhtyeen erityinen musiikkityyli on kehittynyt erilaisista vaikutteista muun muassa rock-musiikista (erityisesti punk rockista sekä hardcore punkista), joita he ovat yhdistäneet elektronisen musiikin kanssa. Enter Shikaria pidetään yhtenä Electronicore-genren keskeisimmistä vaikuttajista. 
Yhtye on nimetty Reynoldsin enon omistaman veneen mukaan. He pitivät nimestä ja olisivat alkujaan halunneet olla vain Shikari, mutta tuolloin oli jo toinen yhtye, joka käytti kyseistä nimeä. Shikari tarkoittaa muun muassa punjabiksi metsästäjää. 
Yhtyeen debyyttialbumi "Take to the Skies" julkaistiin 19. maaliskuuta 2007 ja se sijoittui Britannian albumilistalla parhaimmillaan neljänneksi. Myöhemmin levy on myynyt kotimaassaan kultaa ylittäen 100 000 myydyn levyn rajan. Enter Shikarin toinen albumi "Common Dreads" julkaistiin 15. kesäkuuta 2009 ja se ylsi samalla listalla sijalle 16, kun taas heidän kolmas albuminsa, "A Flash Flood of Colour", julkaistiin 9. tammikuuta 2012 ja saavutti neljännen sijan listalla. Yhtye vietti reilusti aikaa "A Flash Flood Of Colour World Tour" -kiertueella ennen kuin he alkoivat työstämään seuraavaa albumiaan; "The Mindsweep", yhtyeen neljäs albumi julkaistiin 19. tammikuuta 2015. Siitä julkaistiin myöhemmin remix-albumi "The Mindsweep: Hospitalised", joka sisältää Hospital Recordsin artistien tuottamia drum and bass -versioita jokaisesta "The Mindsweep"in kappaleesta. Keväällä 2017 yhtye järjesti "Take To The Skies 10th Anniversary Tour" -kiertueen, jossa yhtye soitti kappaleita enimmäkseen debyyttialbumiltaan. Myöhemmin vuonna 2017, syyskuun 22. päivänä julkaistiin yhtyeen viides studioalbumi "The Spark", jonka sanoitusten kirjoittamiseen Reynolds sai inspiraatiota hänen pettymyksistään vuoden 2016 tapahtumiin, muun muassa Donald Trumpin presidentinvirasta sekä Brexit-ilmiöstä.
Yhtye Suomessa.
Enter Shikarin Suomen-keikkoja on järjestetty seuraavasti:
Ambush Reality.
Ambush Reality on vuonna 2006 perustettu itsenäinen levy-yhtiö, joka julkaisee vielä musiikkia vain Enter Shikarilta. Yhtyeen jäsenet ja heidän ystävänsä ovat levy-yhtiön osakkaita ja ylläpitäjiä.
Enter Shikarin aikoessa lähteä kiertämään Yhdysvaltoja he päättivät, että heidän tulisi tehdä sopimus jonkin suuremman levy-yhtiön kanssa. 29. elokuuta 2007 Ambush Reality ilmoitti, että "Take to the Skies" julkaistaisiin Pohjois-Amerikassa yhdessä Tiny Evil -levy-yhtiön kanssa.
Frankie Muniz

Francisco Muniz IV, paremmin tunnettu nimellä Frankie Muniz (s. 5. joulukuuta 1985 Ridgewood, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti näyttelijäuransa Fox-televisiokanavalla.
Muniz on tunnettu erityisesti roolistaan komediasarjassa "Veljemme on nero", josta hän oli ehdolla Primetime Emmy -palkinnon saajaksi Paras miespääosa komediasarjassa -kategoriassa vuonna 2001. Hänet tunnetaan myös elokuvista "Agentti Cody Banks" ja "Big Fat Liar – Valehtelija".
Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Salamaseepra" (ääni), "Stay Alive" ja "Sashank".
Eschen

Eschen on yksi Liechtensteinin ruhtinaskunnan kunnista. Se on Unterlandin alueen keskuspaikkakunta. Eschenin väkiluku oli 4 629 vuoden 2023 väestönlaskun mukaan ja pinta-ala on 10,3 km². Varhaisin maininta historiallisissa teksteissä Eschenistä löytyy noin vuoden 842 tienoilta, jossa nimi esiintyi muodossa "Essane". Kunnan nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Pyhän Martin kirkko. Siellä sijaitsee myös Paavi Johannes Paavali II:n vuoden 1985 visiitin kunniaksi pystytetty monumentti.
SVR (tiedustelupalvelu)

SVR () on Venäjän ulkomaantiedustelupalvelu. SVR:n juuret ovat NKVD:n 20. joulukuuta 1920 perustetussa ulkomaanosastossa. Se tunnettiin sittemmin KGB:n ensimmäisenä direktoraattina erotuksena turvallisuuspoliisista. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1991 Neuvostoliiton hajotessa.
SVR suorittaa ulkomaista tiedustelua, terrorismin vastaista toimintaa ja tietojen vaihtoa vieraiden tiedustelupalveluiden kanssa. Virasto vastaa myös tietojen analysoinnista. FSB:stä poiketen SVR ei toimi poliisitehtävissä.
Historia.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 sen valtion turvallisuuskomitea (KGB) jaettiin useisiin pienempiin organisaatioihin. Ulkomaan tiedustelusta vastannut ensimmäinen pääosasto, jota pidettiin KGB:n eliittiyksikkönä, nimettiin uudelleen ulkomaan tiedustelupalveluksi (SVR) ja perustettiin Venäjän tärkeimmäksi siviilitiedustelupalveluksi. Monet KGB:n kotimaan ja vastatiedustelun tehtävistä jaettiin useiden virastojen kesken ja lopulta yhdistettiin liittovaltion turvallisuuspalveluksi (FSB), joka sai lopulta ulkomaan tiedustelun tehtävän. KGB:stä erillinen pääesikunnan pääosasto (GRU) on Venäjän puolustustiedustelupalvelu, joka vastaa sotilastiedustelun keräämisestä sekä spetsnaz-joukkojen ja välittäjäjoukkojen valvonnasta
Organisaatio.
SVR on suoraan Venäjän presidentin alainen ministeriöön verrattavissa oleva virasto, jonka johtajalla on kenraalin sotilasarvo. SVR raportoi suoraan presidentille. Organisaatioon kuulunee esikuntadirektoraatti ja seitsemän varsinaista direktoraattia. 
SVR:n kokonaisvahvuus on tuntematon, mutta Saksan hallituksen teettämän raportin mukaan sillä on arviolta 13 000 työntekijää. Järjestöä johti vuodesta 2007 vuoteen 2016 asti entinen Venäjän pääministeri Mihail Fradkov ja myös yksi hänen edeltäjistään, Jevgeni Primakov, on toiminut maan pääministerinä.
Lumen kaukokartoitus

Lumen kaukokartoitus on lumipeitteen ominaisuuksien havaitsemista laitteilla, jotka eivät ole kosketuksissa itse lumen kanssa; yleensä mittalaitteet kulkevat satelliittien mukana. Tieto lumen alueellisesta jakaumasta eli peitteestä ja lumipeitteen paksuudesta eli lumen syvyydestä on tärkeä meteorologisissa (kuten lämpötilan ennustaminen) ja hydrologisissa sovelluksissa (kuten tulvien tai vesivoiman tuotannon ennustaminen). 
Lumipeite.
Lumi sekoittuu helposti pilviin, erityisesti alapilviin, jotka koostuvat vesipisaroista. Lumi on näkyvän valon alueella hyvin heijastavaa, kuten pilvetkin. Myös pitkäaaltoisen lämpösäteilyn alueella
lumen ja pilvien kontrasti on usein hyvin pieni. Vaikka yleensä paksut keski- ja yläpilvet ovat yleensä kylmempiä kuin pilvetön pinta, niin talvella tai yöllä alapilvien ja pinnan lämpötilaeroa ei
välttämättä ole lainkaan tai pilvet ovat lämpimämpiä kuin pinta.
Lumen erottaminen alapilvistä onnistuu kuitenkin käyttämällä lumen heijastusominaisuuksia lähi-infrapuna-alueella. Oheisessa kuvassa on sama alue Pohjois-Norjasta esitetty tosivärikuvana sekä 1,6 mikrometrin ja 3,8 mikrometrin yksivärikuvina. Pilvien ja lumen kontrasti on selvästi parempi lähi-infrapuna-alueella.
Auringon heijastuvaan valoon perustuvien menetelmien ongelmina on, että pilvet estävät pinnan havaitsemisen ja talvella, jolloin lunta on eniten, päivä on lyhyt ja auringon korkeuskulma on matala.
Lumen syvyys.
Lumen syvyyden tai yleensä lumen vesiarvon mittaaminen näkyvän valon tai lämpösäteilyn alueella on hyvin epätarkkaa. Parempiin tuloksiin päästään käyttämällä mikroaaltoaluetta mittaavilla instrumenteilla. Nämä näkevät pilvien lävitse, mutta niiden
paikkaerotuskyky on näkyvää valoa ja lähi-infrapunaa käyttäviä instrumentteja heikompi.
Elektroluminesenssinäyttö

Elektroluminesenssinäyttö tai EL-näyttö tai ELD (Electroluminescent Display) on litteä näyttö, jossa käytetään hyödyksi elektroluminesenssi-ilmiötä valon muodostamiseksi. Valo saadaan muodostumaan viemällä sähkövirta materiaaliin, joka sen voimasta alkaa emittoida valoa. 
Elekroluminesessi-ilmiön piikarbidissa havaitsi ensimmäisenä Kapteeni Joseph Round vuonna 1907, mutta elektroluminesenssinäyttöjen kaupallinen valmistus alkoi vasta 1980-luvulla. EL-näyttöjä käytetään esimerkiksi sairaalalaitteissa, liikkuvissa työkoneissa ja autoissa, joissa näytöiltä vaaditaan erityistä ympäristön olosuhteiden kestoa. EL-näyttöjä käytetään myös nestekidenäyttöjen taustavalona. Suomessa Lohja Elektroniikka kehitti 80-luvulla ALD-tekniikkaa EL-näyttöjen valmistukseen. Espoon tehdas myytiin vuonna 1990 Amerikkalaiselle Planar Systems Inc:lle. Vuonna 2012 suomalainen Beneq Oy osti Planar Systemsin elektroluminesenssiliiketoiminnan ja jatkoi El-näyttöjen valmistusta Espoon tehtaassa Lumineq-tuotemerkillä vuoden 2023 loppupuolelle saakka.
Toiminta.
EL-näytön etuna on sen kohtuullisen yksinkertainen rakenne. EL-näyttöjä tehdään lasille ohutkalvon kasvatustekniikalla. Ensin lasille tehdään läpinäkyvä johderivistö. Läpinäkyvän johteen täytyy olla näytön katselusuunnassa. Tämän jälkeen tulee eristekerros ja sen jälkeen hohdemateriaalikerros, jonka päälle jälleen uusi eristekerros ja lopuksi vielä johdinrivistö, mutta nyt ristikkäiseen suuntaan kuin ensimmäinen johderivistö. Tuomalla yhdelle alimmalle johteelle ja yhdelle ylimmälle johteelle jännite (noin 150 V) saadaan näiden johteiden risteyskohdassa hohdemateriaali eli näytön yksi pikseli loistamaan. Ohjaamalla pikselien sytyttämistä tietokoneella saadaan muodostettua kuva.
Valo syntyy sähkökentän kiihdyttämän elektronin törmätessä ns. aktivaattoriatomiin, joita on seostettu sopiva määrä fosforikerrokseen. Eniten käytetyssä sinkkisulfidifosforissa (ZnS) tehokkain aktivaattori on mangaani (Mn), jota lisätään sinkkisulfidiin muutama atomiprosentti. Mangaanin emittoima valo on keltaista ja siitä saadaan suodattamalla vihreä ja punainen väri.
EL-näyttöjen ominaisuuksista.
Eri hohdemateriaaleilla saadaan aikaan eri värejä. Värinäytön toteutuksen kannalta ongelmaksi on muodostunut se, että riittävän kirkasta sinistä hohdemateriaalia ei ole löydetty. Tämän vuoksi useimmat EL-näytöt ovat yksivärisiä ja useimmin keltaisia. Vaikka nestekidenäyttöön verrattuna EL-näyttö olisi hyvin yksinkertainen, niin juuri värien puute on estänyt tekniikan leviämisen. EL-näyttö kuluttaa suhteellisen paljon virtaa, mutta on toisaalta hyvin kirkas. EL-näyttö toimii myös hyvin alhaisissa lämpötiloissa ja olosuhteissa joissa näyttöön vaikuttaa suuria kiihtyvyyksiä.
Nagele

Nagele on asutuskeskus Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Nagele on osa Noordoostpolderin kuntaa. Vuonna 2006 Nagelessa oli 2 000 asukasta, joista naisia oli 970 ja miehiä 1 030.
Nagele sijaitsee noin kymmenen kilometriä etelään kunnan keskuksesta, Emmeloordista. Linnuntietä Nagelesta on matkaa Middelbuurtiin 3,8 kilometriä, Tollebeekiin 5 kilometriä ja Ketelhaveniin 7,5 kilometriä.
Rakennettua aluetta Nagelessa oli 0,61 vuonna 2001 neliökilometriä ja alue sisälsi 481 asuntoa.
Some Enchanted Evening (Blue Öyster Cultin albumi)

Some Enchanted Evening on Blue Öyster Cultin livealbumi vuodelta 1978. Albumi on yhtyeen menestyneimpiä, se on myynyt platinalevyn arvoisesti (yli miljoona kappaletta) Yhdysvalloissa. Albumin kappaleet nauhoitettiin yhtyeen kiertueilla 1977-1978 Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. 
Taustaa ja albumin materiaali.
BÖC oli tehnyt kaupallisen läpimurtonsa vuonna 1976 "(Don't Fear) The Reaper"-hitillä ja saman vuoden "Agents of Fortune"-albumilla. Myös seuraavana vuonna julkaistu "Spectres" myi kohtalaisesti vaikkakin jäi edellisen albumin varjoon. Yhtye oli suosittu live-esiintyjä ja teki isoja kiertueita albumien tiimoilta. Pitkien kiertueiden päätteeksi yhtye julkaisi live-albumin uutta materiaalia odotellessa. 
Albumin alkuperäis-version kappaleet on otettu kolmesta eri konsertista. Albumilla ei ole mukana yhtään samaa kappaletta kuin kolme vuotta aiemmin julkaistulla live-albumilla "On Your Feet or on Your Knees".
Mukana on kaksi coveria, MC5:n "Kick Out the Jams" ja The Animalsin "We Gotta Get Out of This Place". Mukana on yhtyeen suurin hitti "(Don't Fear) The Reaper" ja myös suosikiksi noussut "Godzilla". "Astronomy"-kappaleen tulkintaa tällä albumilla on sanottu sen parhaaksi versioksi. Avauskappaleena toimii energinen versio "R.U. Ready 2 Rock"-kappaleesta ja sitä seuraava "E.T.I. (Extra-Terrestrial Intelligence)" sisältää yhtyeen jammailua.
Albumin julkaisu ja vastaanotto.
Albumi julkaistiin syyskuussa 1978. Se nousi Yhdysvaltain listalla sijalle 45. ja myi lopulta platinalevyn arvoisesti. Myös Isossa-Britanniassa albumi nousi top-20:neen. Myös kriitikot antoivat pääosin positiivista palautetta albumille, tosin osa kritisoi albumin lyhyyttä. Suomalaisen Soundi-lehden arvostelija sanoi yhtyeen menettäneen alkukantaisen voimansa ja kritisoi yhtyeen siirtymistä "laimeaan jenkkirokkiin". Allmusic.com-sivuston kriitikko sanoo albumin olevan "hyväksyttävä, mutta toisaalta tarpeeton" julkaisu.
Albumista julkaistiin remasteroitu versio vuonna 2007, joka sisälsi seitsemän bonuskappaletta sekä DVD:n "Some OTHER Enchanted Evening", joka sisältää ennenjulkaisemattoman livetaltioinnin kesältä 1978. Albumin ensimmäinen CD-painos sisälsi eri version kappaleesta "We Gotta Get Out of This Place" verrattuna alkuperäiseen vinyyliversioon. Kyseessä oli ilmeisesti masteroinnissa tapahtunut virhe. Remasteroitu painos sisältää molemmat versiot.
Muusikot.
sekä:
Göran Josuæ Adelcrantz

Göran Josuæ Adelcrantz (ennen vuoden 1712 aatelointia Törnqvist, 15. marraskuuta 1668 – 26. helmikuuta 1739) oli ruotsalainen arkkitehti. Hän syntyi Tukholmassa, ja opiskeli rakennustaidetta Nicodemus Tessin nuoremman luona. Vuosina 1704–1707 Adelcrantz teki ekskursioita Saksaan, Ranskaan ja Italiaan. Myöhemmin hänet ylennettiin hoviarkkitehdiksi. Adelcrantzin arkkitehtuuria ei ole säilynyt juuri ollenkaan. Säilyneitä ovat muun muassa Tukholman Katariinan sekä Hedvig Eleonoran kirkkojen muutostyöt.
Myös Adelcrantzin poikapuoli Carl Fredrik (ent. Forssenwald) toimi arkkitehtina.
Adelcrantzin puoliso oli vuodesta 1711 Anna Maria Köhnman, joka oli kommissaari Arvid Forssenwaldin leski.