Katolinen karismaattinen uudistus

Katolinen karismaattinen uudistus on katolisessa kirkossa vaikuttava uudistusliike osana laajempaa karismaattista liikettä.
Tausta.
Karismaattisen uudistuksen taustahistoriana on nähty jo Pyhän Hengen oblaattisisarten perustajan, pyhän Elena Guerran (1835-1914) vaikutus paavi Leo XIII:n. Hän kirjoitti paaville 12 kirjettä, pyytäen paavia edistämään kirkossa suurempaa omistautumista Pyhälle Hengelle. Tämän tuloksena Leo XIII julkaisi vuonna 1897 Pyhästä Hengestä kiertokirjeen "Divinum illud munus" ja kirjoitti erikseen kirjeen piispoille helluntainovenan rukoilemisesta uuden vuosisadan, 1900-luvun koittaessa. Leo XIII:n julkinen rukous "Veni Creator Spiritus" Pyhälle Hengelle 1. tammikuuta 1901 Elena Guerran pyynnöstä on sittemmin yhdistetty samana päivänä Bethelin raamattukoulussa tapahtuneeseen Pyhän Hengen vuodattamiseen ja helluntaiherätyksen alkuun, samalla kun katolisten piispojen vastaus paavin pyyntöön jäi lähinnä puolisydämiseksi.
Karismaattinen liike ja katolinen kirkko.
Katolinen karismaattinen uudistusliike alkoi vuonna 1967, kaksi vuotta Vatikaanin II kirkolliskokouksen (1962-1965) jälkeen ja 70 vuotta paavi Leo XIII:n Pyhää Henkeä käsitelleen kiertokirjeen jälkeen. Kirkolliskokouksen valmisteluissa paavi Johannes XXIII pyysi koko maailman uskovia rukoilemaan uutta helluntaita, ”Pyhän Hengen vuodatusta”. Kirkolliskokous oli sitten luonut edellytyksiä uudistusliikkeen leviämiselle laatimalla Pyhän Hengen työhön ja armolahjoihin myönteisesti suhtautuvan linjavedon. 
Liike syntyi helluntailaisten ja muita kirkollisia traditioita edustavien karismaatikkojen välisistä suhteista. Katolinen karismaattinen uudistus alkoi vain muutamasta henkilöstä 1960-luvun lopulla. Helmikuussa 1967 pieni ryhmä opiskelijoita Duquesnen yliopistosta Pittsburghista kokoontui retrettiin opiskelemaan Apostolien tekoja sekä pohtimaan niitä helluntailaisten esittämiä väittämiä, joita kirjat "Risti ja linkkuveitsi" ja "He puhuvat uusilla kielillä" kuvasivat. Eräänä iltana he kokivat voimakkaan hengellisen kokemuksen ja osa sai Pyhän Hengen kasteen. Opiskelijat olivat viikonloppuna rukoilleet pitkään pyytäen Jumalaa antamaan heidän kokea sekä kasteen että konfirmaation armon. 
Uudistus alkoi vaikuttaa seurakuntiin ja muihin katolisiin instituutioihin ja sen piirissä muodostettiin väljiä organisaatioita ja verkostoja. Lisäksi alettiin järjestää katolisia karismaattisia konferensseja, jotka kokosivat suuria ihmisjoukkoja. Yksi ensimmäisistä karismaattisen uudistumisen puolestapuhujista oli Mechelen-Brysselin arkkipiispa, kardinaali Leon Joseph Suenens, joka sai paavi Paavali VI:n vakuuttumaan, että uudistusliikkeen hyväksyminen ja rohkaiseminen olisi hyväksi kirkolle, ettei liike kasvaisi eristyksissä. Myöhemmin Johannes Paavali II nimitti Paavillisen maallikkoneuvoston varapuheenjohtajan Paul Josef Cordesin vastuulliseksi huolehtimaan karismaattisesta uudistuksesta. Hän teki työtä päättäväisesti tuodakseen uudistusliikkeen kirkon reunoilta sen keskukseen. 
Karismaattinen uudistus nykyisin.
Karismaattinen uudistus levisi katolisen kirkon sisällä hyvin nopeasti maailmanlaajuiseksi 1960-luvun lopusta alkaen. Vuonna 2000 arvioitiin olevan 120 miljoonaa katolista karismaatikkoa 235 maassa. Liike on katolisen kirkon virallisesti hyväksymä ja tukema. Liike koostuu monimuotoisesti yksilöistä, ryhmistä, erilaisista aktiviteeteista, sopimusyhteisöistä, rukouspiireistä, pienistä uskonyhteisöistä, kokonaisista uudistuneista seurakunnista, konferensseista ja retreteistä, usein toisistaan riippumatta, eri asteisina ja muotoisina eri kehitysvaiheissaan. Katolilaisten karismaattinen uudistuminen on voimakkainta Latinalaisessa Amerikassa, Nigeriassa ja Filippiineillä, läntisessä maailmassa lähinnä Yhdysvalloissa.
Vuonna 1993 karismaattista uudistusta maailmanlaajuisesti edistävä Kansainvälinen katolinen karismaattinen uudistuspalvelu -järjestö (, ICCRS) sai virallisen tunnistuksen paavilliselta maallikkoneuvostolta kansainväliseksi uskovien yhdistykseksi. Paavi Franciscuksen pyynnöstä karismaattiselle liikkeelle perustettiin vuonna 2018 yksi yhdistetty palvelujärjestö CHARIS (Catholic Charismatic Renewal International Service). 
Karismaattisen uudistuksen työmuotoihin kuuluu muun muassa Elämä Hengessä -seminaari (), johon voi osallistua myös verkossa. Näkyviin vaikuttajiin liikkeen piirissä on kuulunut muun muassa kardinaali Raniero Cantalamessa.
Maallikkojen, elämän ja perheen dikasterio Vatikaanissa on antanut seuraaville yhteisöille ja järjestöille aseman "kansainvälisinä uskovien yhdistyksinä": 
Katolinen karismaattinen uudistusliike Suomessa.
Ensimmäinen karismaattinen rukouspiiri Suomessa perustettiin vuonna 2006. Karismaattinen uudistus on vaikuttanut ainakin Helsingissä Pyhän Marian katolisen seurakunnan yhteydessä. Lisäksi Couples for Christ toimii myös Suomessa.
Katolisen kirkon opetuksia.
Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen dogmaattinen konstituutio "Lumen gentium" opettaa kohdassa 12:
Katolisen kirkon katekismus opettaa armolahjoista kohdissa 800 ja 2003 seuraavasti:
Paavi Franciscus kirjoitti vuonna 2013 apostolisessa kehotuskirjeessään "Evangelii gaudium" kohdassa 280: