tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Red Notice

Red Notice on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Rawson Marshall Thurber. Elokuvan päärooleissa ovat Dwayne Johnson, Ryan Reynolds ja Gal Gadot.
"Red Notice" on julkaisunsa hetkellä kallein Netflixin tuottama elokuva, sillä sen budjetti oli 200 miljoonaa dollaria. Elokuvan nimi tarkoittaa punaista tiedoksiantoa, joka on Interpolin myöntämä kansainvälinen etsintäkuulutus/pidätysmääräys rikollisista.
Brittiläinen laulaja-lauluntekijä Ed Sheeran tekee elokuvassa cameoroolin.
Elokuvalle on tulossa kaksi jatko-osaa, jotka kirjoittaa ja ohjaa Rawson Marshall Thurber. Johnsonin, Reynoldsin, ja Gadotin on sanottu palaavan rooleihin.
Juoni.
Yli kaksituhatta vuotta sitten Egyptin kuningatar, Kleopatra, sai häälahjaksi kolme jalokivillä ja kullalla koristeltua munaa. Sittemmin ne ovat joutuneet erilleen toisistaan, ja vain kahden munan sijainti tiedetään, eikä kolmatta munaa olla nähty vuosikausiin. Egyptiläinen miljardööri haluaa antaa kaikki kolme munaa tyttärelleen häälahjaksi ja on luvannut 300 miljoonaa dollaria niistä.
Taidevaras Nolan Booth (Ryan Reynolds) yrittää varastaa yhden Kleopatran munista Rooman Castel Sant’Angelos -museosta. FBI-agentti John Hartley (Dwayne Johnson) yrittää estää Boothin aikeet yhteistyössä Interpolin agentti Urvashi Dashin (Ritu Arya) kanssa. Booth pakenee paikalta munan kanssa mutta jää myöhemmin kiinni ja joutuu venäläiseen vankilaan. Boothin suurin kilpailija, Sarah ”Lähetti” Black (Gal Gadot), varastaa häneltä munan ja lavastaa Hartleyn rikoksesta. Hartley joutuu Boothin kanssa samaan vankilaan, jossa he päättävät työskennellä yhdessä puhdistaakseen Hartleyn maineen ja vähentääkseen Boothilta kilpailijoita.
Hartley ja Booth lähtevät etsimään toista munaa, joka on Valenciassa kansainvälisen asekauppiaan Sotto Vocen (Chris Diamantopoulos) luona. Valenciassa Booth ja Hartley törmäävät Blackiin, joka työskentelee yhdessä Vocen kanssa. Black ja Voce sitovat Hartleyn ja Boothin kiinni ja kiduttavat heitä, koska Blackin mukaan vain Booth tietää kolmannen munan sijainnin. Booth valehtelee, lähettää Blackin etsimään munaa Egyptin pyramideista ja lähtee itse Hartleyn kanssa etsimään oikeaa munaa Argentiinasta.
Hartley ja Booth löytävät Argentiinan viidakosta natsien bunkkerin, jossa on kasoittain kadonneita aarteita ja myös kolmas Kleopatran kadonnut muna. Hartley ja Booth ovat lähdössä munan kanssa pois, kun Black sekä Interpolin agentit yllättävät heidät. Hartley, Booth ja Black lyöttäytyvät yhteen paetakseen Interpolilta. Samalla Booth saa selville, että Hartley ja Black ovat tehneet töitä yhdessä koko ajan ja he ovat rakastavaisia. Hartley ja Black jättävät Boothin oman onnensa nojaan ja vievät kaikki kolme munaa Egyptiin saadakseen 300 miljoonaa dollaria.
Kuusi kuukautta myöhemmin Booth löytää Hartleyn ja Blackin Sardiniasta purjeveneestä. Hän kertoo heille, että vihjasi heidän saamistaan rahoista Interpolin agentti Dasille, joka jäädytti heidän varansa. Booth myös paljastaa, että Interpol on matkalla pidättämään heidät mutta ehdottaa heille pakoa, ja että he auttaisivat häntä kolmen miehen keikassa Pariisin Louvressa.
Étienne de La Boétie

Étienne de La Boétie (1530–1563) oli ranskalainen humanistinen oppinut, kirjailija ja virkamies. Hän oli Michel de Montaignen läheinen ystävä.
Tausta.
La Boétie opiskeli ensin klassisia humanististia tieteitä ja sitten oikeustiedettä Orléansissa, jonka oikeustieteellinen tiedekunta oli painottunut humanistisesti. Hänestä tuli 23-vuotiaana virkamies Bordeaux’n parlamenttiin.
Ystävyys Michel de Montaignen kanssa.
Bordeaux’n parlamentissa työskennellessään La Boétie tapasi Michel de Montaignen vuonna 1557. La Boétie kuoli punatautiin vuonna 1563. Montaigne toimitti La Boétien teokset ja julkaisi ne postuumisti, minkä jälkeen hän aloitti kirjailijanuransa, mahdollisesti täyttääkseen ystävänsä menettämisen jättämän tyhjyyden. "Esseissään" Montaigne kirjoitti, että hänen ja La Boétien ystävyys oli täydellistä ja jakamatonta.
Tuotanto.
La Boétien kirjoitus "Discours de la servitude volontaire" eli "Le Contr’un" ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1574 osana kokoelmateosta. Sitä on pidetty monarkian vastaisena pamflettina ja siitä on otettu Ranskassa uusi painos aikoina, jolloin on käyty taistelua demokratian puolesta: vuosina 1789, 1835 ja 1857, jolloin se julkaistiin Brysselissä Napoleon III:n vastaisena. Kirjoitusta on tulkittu useilla eri tavoin. "Discours de la servitude volontaire" on La Boétien ainoa säilynyt teos. Hänen tiedetään myös kääntäneen Ksenofonin ja Plutarkhoksen kirjoituksia sekä kirjoittaneen latinan ja ranskankielisiä runoja Petrarcan tyyliin.
Kovero (Juuka)

Kovero on saareton metsäjärvi Kolin kansallispuiston länsipuolella Juuassa Pohjois-Karjalan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 65 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 61 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Kovero kaartuu Iukkusenvaaran ympärille. Etäisyys järven etelärannalta pohjoisrantaan on 1,85 kilometriä. Pohjoisessa järveä jakaa Hirviniemi, jonka itäpuolella sijaitsee koillinen järvenosa. Noin 20 hehtaaria Koveroisesta on enintään kaksi metriä syvä, niin ikään noin 20 hehtaaria on vähintään kahdeksan metriä syvä. Yli neljännes järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 30 metriä, sijaitsee Iukkusenvaaran länsipuolella Pirunkallion kohdalla. Koveron eteläinen Ämmälahti sekä länsirannan Huttusenlahti ja Sikolahti ovat matalia. Myös pohjoiset järvenosat ovat matalia. Karttaan on merkitty Iukkusenvaaran pohjoispuolelle 41-metrinen syvänne.
Koveron rannoilla on vaaroja ja soita. Iukkusenvaaran huippu on noin 220 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 65 metriä järven pintaa korkeammalla. Korkeusero järven syvimpään kohtaan on noin 95 metriä. Koveron lounaispuolella kohoaa Pihlajavaara, jonka huippu on noin 240 metriä merenpinnan yläpuolella. Itäpuolella kohoaa Sumukanvaara. Ämmälahden eteläpuolella levittäytyy Koveronsuo. Myös järven pohjoinen ranta on soista ja 160 metrin korkeuskäyrä erkanee järven rantaviivasta.
Koveroon laskee useita ojia soiden halki. Ainoa nimetty tulouoma on Huttusenlahteen virtaava Reinonpuro. Koveron luusua sijaitsee Hirviniemen luoteisrannalla. Siitä alkaa pohjoiseen virtaava nimetön lasku-uoma
Koveron vesitilavuus on 4 709 000 kuutiometriä.
Kovero (04.414.1.008) kuuluu Huutojoen-Härkinpuron valuma-alueeseen (04.414), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisen alue (04.41) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Kovero on Huutojoen-Härkinpuron valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on Saarijärvi. Alueeseen kuuluu 23 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Henry Aho

Henry Aho (s. 18. syyskuuta 1979 Kaskinen) on teuvalainen kirjailija ja toimittaja.
Ura.
Aho on julkaissut useita teoksia, muun muassa novelleja, romaaneja, lastenkirjoja ja nuortenkirjoja, elämäkertoja ja antologioita. Hän on myös tehnyt pari näytelmää ja äänikirjaa. Ahon esikoisteos on novellikokoelma "Rundilla." Hän on julkaissut suuren osan teoksista Nordbooksin ja Reunan kustantamana. Muita kustantajia Ahon teoksille on muun muassa olleet Paasilinna, BoD, Varjo, Haamu ja Atrain&amp;Nord.
Aho on myös tehnyt töitä toimittajana "Tejuka"-lehdessä kesäsijaisena sekä freelancerina vuodesta 2018 lähtien. Hän on kirjoittanut pakinoita sekä kolumneja muun muassa "Pohjalainen"-lehteen.
Aho kuuluu Suomen Kirjailijaliittoon, Nuorisokirjailijaliittoon sekä Pohjanmaan kirjailijoihin.
Televisio.
Aho on osallistunut muutamaan tv-kilpailuun, nämä ovat "Oikea kysymys" vuonna 2008, "Versus" vuonna 2018, sekä "Mental Samurai Suomi" vuonna 2020. Ahosta tuli ensimmäinen Suomen Mental Samurai ja hän oli myös ensimmäisen kauden ainut voittaja.
Yksityiselämä.
Ahon vanhemmat ovat Kari Aho ja Marja-Liisa Aho. Ennen kirjailijana toimimista hän on ollut koneistaja, asentaja, hitsaaja ja NDT-tarkastaja. Aho on käynyt ammattikoulun, sekä korkeakoulu-/yliopisto-opintoja (Kirjoittamisen perusopinnot). Kirjoittamisen lisäksi Aho katselee paljon elokuvia ja ajelee moottoripyörällä. Aho myös harrastaa biljardia ja snookeria.
Köyry (järvi)

Köyry on matala metsäjärvi Vikajoen reitillä Rovaniemen itäosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 7,6 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 35 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Köyryn pituus kaakosta luoteeseen on 6,9 kilometriä. Järvi koostuu yhdestä selkävedestä ja itäisestä järvenosasta, jota erottaa pääaltaasta Junkuaniemi ja Sammalniemi. Myös järven läntisin osa, Köyrylampi, sijaitsee erillään pääaltaasta. Noin kolmasosa Köyrystä on vähintään metrin ja enintään kahden metrin syvyinen. Yli kuusi metriä syvää on alle kaksi prosenttia järven alasta. Syvin kohta, 12 metriä, sijaitsee järven keskiosassa.
Köyryn saariluku on 14. Saaret ovat kahta lukuun ottamatta vähintään aarin ja enintään hehtaarin laajuisia. Laajin saari on noin kahden hehtaarin laajuinen Apajasaari kaakossa. Junkuaniemen luoteispuolella sijaitsee runsaan hehtaarin laajuinen Lehikkosaari. Muita saaria ovat Pirttisaari Apajasaaren koillispuolella ja Tukevasaari Lehikkosaaren länsipuolella. Lehikkosaaren lähellä sijaitsee lisäksi useita pieniä nimettömiä saaria.
Köyryn rannat ovat valtaosin metsä- ja suomaata. Etelärannalla sijaitsee Patesniemi, jossa on asutusta. Köyryn pohjoispuolitse kulkee rautatie Rovaniemeltä Kemijärvelle. Järven eteläpuolitse kulkee maantie 19770.
Köyryyn laskee Vikajoki pohjoisesta Pirttijärveltä (156,4 metriä mpy). Köyryn luusua sijaitsee Köyrylammella, jonka etelärannalta Vikajoki jatkuu luoteeseen kohti Vikajärveä (115,4 metriä mpy).
Köyryn vesitilavuus on 16 755 000 kuutiometriä. Tilavuudesta alle sadasosa on yli kuuden metrin syvyydessä.
Köyry (65.792.1.001) kuuluu Köyryn alueeseen (65.792), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Vianjoen valuma-alue (65.79) ja ensimmäinen jakovaihe on Raudanjoen valuma-alue (65.7). Köyry on laajin Köyryn alueen 50:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Junkua ja kolmanneksi laajin on Pirttijärvi. Suuri osa Köyryn alueen alle kymmenen hehtaarin laajuisista vakavesistä on vailla virallista nimeä.
Luettelo Havaijin piirikunnista

Havaiji on jaettu viiteen piirikuntaan, mikä on vähän Yhdysvaltain mittapuulla.
Havaijin osavaltion perustuslaki ei määrittele osavaltion alaisuuteen muita hallinnollisia yksiköitä kuin piirikunnat. Piirikuntia alempien hallinnon tasojen luominen ei ole pakollista. Piirikunnat perustettiin vuonna 1905, ja kaksi vuotta myöhemmin O‘ahun piirikunta nimettiin uudelleen Honolulun kaupungiksi ja piirikunnaksi.
Tehtävät ja rajoitukset.
Piirikuntien suurimmat menoerät, ja sitä kautta vastuualueet, ovat poliisi- ja pelastustoimi, jätehuolto, vesilaitokset sekä teiden ylläpito. Muita piirikuntien lakisääteisiä tehtäviä ovat mm. piirikuntien alueella olevien puistojen ylläpito sekä säädellä ja rajoittaa maankäyttöä kaavoituksen avulla. Halutessaan piirikunnat voivat mm. tukea halpojen asuntojen rakentamista sekä tuottaa lapsi- ja nuorisopalveluita.
Toisin kuin monissa muissa osavaltioissa, Havaijilla piirikunnat eivät vastaa julkisista kouluista, vaan niistä on vastuussa osavaltion opetusministeriön alainen opetushallitus (). Myös julkinen terveydenhuolto ja kirjastotoimi kuuluu kokonaisuudessaan osavaltion vastuulle eivätkä piirikunnat saa perustaa omia paikallisyksiköitä.
Hallinto ja verotus.
Jokaisella piirikunnalla on oma perustamiskirjansa, jonka nojalla piirikunnalla on vaaleilla valittu pormestari ja valtuusto. Kuntia tai kaupunkeja ei ole. Piirikunnanvaltuuston koko on 7–9 henkilöä. Honolulussa käytetään nimitystä kaupunginvaltuusto.
Piirikunnilla ei myöskään ole täyttä verotusoikeutta, vaan se kuuluu osavaltion lainsäätäjälle. Piirikunnat voivat tosin lisätä osavaltion keräämän yleisen valmisteveron (4 %) päälle oman lisänsä, joka on vuodesta 2020 lähtien ollut 0,5 % (paitsi Mauilla, joka ei sitä kerää ollenkaan).
Piirikunnat.
Virallisesti piirikuntia on neljä. Kalawaon katsotaan olevan osittainen piirikunta ():
Emsdetten

Emsdetten on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Ems-joen länsipuolella sijaitsevassa Emsdettenissä on harjoitettu tekstiiliteollisuutta 1800-luvulta alkaen ja sittemmin myös metalli- ja muoviteollisuutta. Se virallistettiin kaupungiksi suhteellisen myöhään, vuonna 1938.
Maantiede.
Emsdetten sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 120 kilometriä Düsseldorfista koilliseen ja 25 kilometriä Münsteristä pohjoiseen. Etäisyys Hampurista on noin 225 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 270 kilometriä.
Emsdetten on osa historiallista Münsterlandia. Kaupungin alueeseen kuuluu kanta-Emsdettenin ohella Hembergen ja Sinningen sekä useita pieniä maalaiskyliä. Hembergen oli itsenäinen kunta vuoteen 1969 ja se sijaitsee nykyisen Emsdettenin kaakkoisosassa. Sinningen oli osa Emsdettenin itäistä naapurikuntaa Saerbeckiä vuoteen 1975.
Ems virtaa kaupungin itäosan halki kohti pohjoista.
Historia.
Ems-joen varrella on ollut asutusta jo kivikaudelta alkaen. Ensimmäinen asiakirjamaininta Emsdettenistä on vuodelta 1178 muodossa Thetten. Nykyinen nimi ilmaantuu aikakirjoihin 1320-luvulla. Keskiajan lopulla paikkakuntaa kutsuttiin nimellä Detten, ja sen väkiluku oli noin 650. Monien muiden paikkakuntien tavoin myös Emsdetten kärsi 1600-luvulla kolmikymmenvuotisesta sodasta ja sitä riivasivat myös kulkutaudit ja suuret tulipalot. 1800-luvulla Emsdetteniin perustettiin tekstiiliteollisia yrityksiä ja sen väkiluku kasvoi. Tekstiiliteollisuuden merkitys väheni 1900-luvun puolenvälin jälkeen ja sen ohelle tuli uutta teollista toimintaa. Emsdettenistä tuli virallisesti kaupunki vuonna 1938, tuolloin sen väkiluku oli 17 000. Emsdettenin historiallista ydinkeskustaa saneerattiin 1970-luvulla.
Emsdettenin historiallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa St. Pankratius -kirkko (1845–1848, torni vuodelta 1905) ja St. Servatius -kirkko (1860–1862). Entisen tekstiilitehtaan tiloissa toimii Galerie Münsterland.
Talous ja liikenne.
Emsdettenin elinkeinoelämän pilareita ovat tekstiiliteollisuus, metalliteollisuus ja muoviteollisuus. Emsdettenin rautatieasema, Bahnhof Emsdetten, sijaitsee rataosuudella Münster–Rheine. Moottoritie BAB 1 kulkee Emsdettenin eteläpuolitse ja BAB 30 pohjoispuolitse. Emsdettenin alueella kulkee Bundesstraße 481 ja Bundesstraße 475.
Steinfurt

Steinfurt on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se muodostettiin 1970-luvulla Burgsteinfurtin ja Borghorstin kaupungeista ja se on Steinfurtin piirikunnan hallintokaupunki.
Maantiede.
Steinfurt sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 110 kilometriä Düsseldorfista pohjoiskoilliseen ja 25 kilometriä Münsteristä luoteeseen. Etäisyys Hampurista on noin 235 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 290 kilometriä.
Steinfurt on osa historiallista Münsterlandia. Se koostuu Burgsteinfurtista, johon kuuluu Hollich, Sellen ja Veltrup sekä Borghorstista, johon kuuluu Dumte, Wilmsberg ja Ostendorf. Burgsteinfurt ja Borghorst olivat aiemmin itsenäisiä kuntia, ne liitettiin toisiinsa 1975. Burgsteinfurt käsittää nykyisen Steinfurtin pohjoisosan ja Borghorst eteläosan. Kumpainenkin muodostaa oman kaupunkialueensa, ja niiden välissä sijaitsee Bagno-niminen puistoalue.
Steinfurtin nimi palautuu kiviseen rakennelmaan, jota pitkin Aa-joki aikoinaan ylitettiin. Aa on Vechten 46-kilometrinen sivujoki, ja se kuuluu Reinin uomaverkostoon.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta asutuksesta nykyisen Burgsteinfurtin alueella on vuodelta 890. Borghorst mainitaan ensi kerran vuonna 968. Burgsteinfurt sai kaupunkioikeudet 1347, Borghorst vasta 1950. Borghorst vaurastui tekstiiliteollisuuden myötä 1800-luvulla. Burgsteinfurt on puolestaan perinteinen hallinto- ja koulukaupunki. Siellä sijaitsee muun muassa Gymnasium Arnoldinum, jonka historia alkaa vuodesta 1588, jolloin perustettiin Hohe Schule zu Burgsteinfurt. Burgsteinfurtissa sijaitsee vesilinna Schloss Burgsteinfurt, jonka historia alkaa 1100-luvulta.
Talous ja liikenne.
Steinfurtissa harjoitetaan edelleen tekstiiliteollisuutta, kaupungissa on myös koneenrakennusta, kemianteollisuutta, puunjalostusta ja olutpanimoita. Oppilaitokset työllistävät runsaasti. Steinfurtin rautatieasema, Bahnhof Steinfurt-Burgsteinfurt, sijaitsee rataosuudella Münster–Enschede. Samalla rataosuudella sijaitsee myös asemat Steinfurt-Borghorst ja Steinfurt-Grottenkamp. Moottoritie BAB 1 kulkee Steinfurtin itäpuolitse ja BAB 31 länsipuolitse. Kaupungin halki kulkee Bundesstraße 54.
Codex Las Huelgas

Codex Las Huelgas ("Códice de canto polifonico") on vuosien 1300–1325 välisenä aikana kerätty liturginen koodeksi. Sitä säilytettiin Kastilian Alfonso VIII:n perustamassa Santa María la Real de Las Huelgas -luostarissa Burgosissa, Espanjassa. Yleiseen tietoisuuteen käsikirjoitus on saatu kahden munkin löydettyä sen uudelleen vuonna 1904.
Codex Las Huelgas sisältää sekä monofonisia että polyfonisia lauluja 1000–1300-luvuilla suosituissa muodoissa, joihin kuuluvat conductus, sekvenssi, trooppi ja motetti. Koodeksiin kuuluu lähes 190 kappaletta, joista yli puolet ovat uniikkeja eli vain kyseisestä käsikirjoituksesta tiedettyjä. Kappaleet ovat merkittävällä todennäköisyydellä nunnien käyttöä varten luotuja. Codex Las Huelgasia on ollut kokoamassa ainakin Johannes Roderici. Jotkin käsikirjoituksen kappaleet ovat Perotinuksen ja Philippe le Chancelierin nimissä.
Vuonna 1971 Paul van Nevelin perustama Huelgas Ensemble on nimetty Codex Las Huelgasin mukaan.
Greven

Greven on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Ems-joen varrella sijaitseva Greven oli aikoinaan merkittävä tekstiiliteollisuuden keskus. Kaupungin alueella sijaitsee Münster/Osnabrückin lentoasema.
Maantiede.
Greven sijaitsee Nordrhein-Westfalenin pohjoisosassa noin 110 kilometriä Düsseldorfista koilliseen ja 15 kilometriä Münsteristä pohjoiseen. Etäisyys Hampurista on noin 230 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 270 kilometriä.
Grevenin halki virtaa Ems-joki. Joen vasemmalla eli länsirannalla sijaitsevaa kaupunginosaa kutsutaan nimellä Greven links der Ems ja oikealla eli itärannalla sijaitsevaa kaupunginosaa puolestaan nimellä Greven rechts der Ems. Ne olivat itsenäisiä kuntia vuodesta 1894 vuoteen 1952. Grevenin osa-alueista väekkäin on kanta-Greven, toiseksi väekkäin on Reckenfeld, joka sijaitsee lähellä Grevenin luoteista naapurikaupunkia Emsdetteniä. Greveniin liitettiin vuonna 1975 pieni Gimbten maalaiskunta, joka sijaitsee kaupungin keskustan eteläpuolella.
Historia.
Ems-joen varrella on ollut asutusta jo kivikaudelta alkaen. Ensimmäinen asiakirjamaininta Grevenistä on noin vuodelta 900 muodossa Grevaon. Nimi tarkoittaa nykysaksaksi "bei den Gräben", ja se viitannee Emsin lukuisiin pieniin, nyttemmin jo kuivuneisiin sivujokiin. Nykyisen Wentrup-Ostin alueella oli asutusta vuosina 900–1200. Paikkakunnan keskiaikainen keskus oli rosvoparoni Dietrich von Schönebeckille kuulunut linna Burg Schöneflieth, joka tuhottiin 1270-luvulla. Seuraavan vuosisadan aikana paikalle rakennettiin uusi linna, joka säilyi aina 1800-luvun alkuun. Grevenin kylässä asui keskiajan lopulla arviolta noin 200 ihmistä noin 30 talossa kirkon ympärillä. 1500-luvulla kaupankäynti johti Grevenin kukoistuskauteen, joka päättyi kolmikymmenvuotiseen sotaan.
Grevenin talous alkoi kukoistaa jälleen 1800-luvulla tekstiiliteollisuuden myötä. Liikenneyhteydet paranivat olennaisesti rautatien ja Dortmund-Ems-kanavan ansiosta. Liittoutuneet pommittivat Greveniä toisen maailmansodan aikana helmikuussa 1945 ja sodan jälkeen paikkakunta kuului brittien miehitysvyöhykkeeseen. Greven sai kaupunkioikeudet 28. tammikuuta 1950. Münster/Osnabrückin lentoasema avattiin 1972, se sijaitsee Grevenin koillisosassa. Kaupungin keskustan ilmettä uudistettiin 1980-luvulla.
Grevenin vanhin kirkko on St. Martinus, sen historia alkaa 700-luvulta. Kaupungin vanhimmat ristikkotalot ovat 1600-luvulta.
Talous ja liikenne.
Grevenin tekstiiliteollisuus on hiipunut ja tärkeimpiä työllistäjiä ovat logistiikkayritykset. Grevenin rautatieasema, Bahnhof Greven, sijaitsee rataosuudella Münster–Rheine. Moottoritie BAB 1 kulkee keskustan eteläpuolitse.
Hermogenes Tarsoslainen (historioitsija)

Hermogenes Tarsoslainen (, ; 1. vuosisata) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Tarsoksesta. Hän toimi keisari Domitianuksen aikana eli vuosina 81–96. Domitianus tuomitsi Hermogeneen kuolemaan hänen historiateoksessaan olleiden ilmausten vuoksi. Myös hänen teostansa myyntiä varten kopioineet ristiinnaulittiin.
Historioitsija Hermogenestä ei tule sekoittaa samannimiseen reettori Hermogenes Tarsoslaiseen.
Harper Woods

Harper Woods on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 15 492 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Detroitin kaupungin oikealla puolella, Waynen piirikunnan koillisosassa. Harper Woods kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Harper Woodsin 15 492 asukkaasta mustia oli 59,3 %, valkoisia 33,3 %, aasialaisia 1,9 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. 6,9 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 4,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Élisabeth Borne

Élisabeth Borne (s. 19. huhtikuuta 1961) on ranskalainen poliitikko, virkamies ja Ranskan entinen pääministeri.
Borne on toinen nainen koko Ranskan historiassa, joka on toiminut pääministerin tehtävässä. Aikaisemmin Borne toimi mm. Macronin hallinnon liikenneministerinä, ympäristöministerinä ja viimeisimmin työministerinä, ennen pääministerin virkaa. Borne on ehdolla kansanedustajaksi Ranskan kesäkuun parlamenttivaaleissa Normandian Calvadoksen alueella. Poliittiselta taustaltaan Borne on lähempänä poliittista keskustaa ja verrannollisesti vasemmistolaisempi kuin Macronin nimittämät kaksi edeltäjäänsä, Edouard Philippe ja Jean Castex.
Nuoruus ja opinnot.
Borne opiskeli insinööriksi Ranskan École Polytechniquessa.
Poliittinen ura.
Borne oli pitkään sosialistisen puolueen tukija (muttei koskaan jäsen), mutta äänesti vuoden 2017 presidentinvaaleissa Emmanuel Macronia ja liittyi myöhemmin tämän perustamaan Renaissance-puolueeseen (tuolloin "La République En Marche!").
Borne, entinen virkamies, liittyi Macronin hallinnon liikenneministeriksi, jossa hän toimi vuosina 2017–2019. Kesällä 2019 Borne siirtyi ympäristöministerin tehtäviin, ja kesällä 2020 hänet nimitettiin työministeriksi. Macronin hallinnon toinen pääministeri Jean Castex erosi tehtävästään 16. toukokuuta 2022, jolloin Borne nimitettiin Ranskan pääministeriksi. Hän on Ranskan historian toinen nainen, joka on toiminut pääministerinä. Liikenneministerinä Borne oli mukana tekemässä Ranskan valtiollisen rautatieyhtiön suurta uudistusta, jonka aikana Ranskassa oli uudistusta vastustava suurten lakkojen aalto. Ennen virkanimityksiä ministeriksi Borne toimi usean ministerin neuvonantajana. Borne ei ole koskaan itse ollut ehdokkaana vaaleissa.
Borne jätti eroilmoituksensa 8. tammikuuta 2024. Taustalla uskotaan olevan presidentti Macronin halu kohentaa kannatustaan eurovaalien ja Pariisin olympialaisten alla. Seuraavana päivänä hänen seuraajakseen nimitettiin Gabriel Attal.
Joulukuussa 2024 pääministeri François Bayrou nimitti Bornen hallitukseensa opetusministeriksi, jonka vastuulla ovat myös korkeakoulutus ja tutkimus.
Flat Rock (Michigan)

Flat Rock on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 10 541 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnan eteläosassa. Flat Rock kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö.
Vuonna 2020 Flat Rockin 10 541 asukkaasta valkoisia oli 87,6 %, mustia 9,2 %, alkuperäisasukkaita 0,2 % ja aasialaisia 0,1 %. 4,2 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Philippe le Chancelier

Philippe le Chancelier (1165 Pariisi – 26. joulukuuta 1236 Pariisi) oli ranskalainen teologi, runoilija ja säveltäjä.
Philippe le Chancelier syntyi aviottomana poikana pariisilaisen arkkidiakonin ja aatelistoon kytkeytyneen naisen suhteesta. Hänen setänsä oli piispa, joka tunnusti nuoren Philippen ja huolehti tämän pääsystä Pariisin yliopistoon. Philippe opetti teologiaa Pariisin yliopistossa vuosien ajan ennen kuin sai nimityksen Noyonin arkkidiakoniksi 1100–1200-lukujen vaihteen paikkeilla. Vuonna 1217 hänet nimitettiin Notre-Damen katedraalin kansleriksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka, vaikka samalla piti myös Noyonin arkkidiakonin arvon.
Philippe le Chancelier tunnettiin keskiaikaisen ajattelun tutkijoiden keskuudessa pitkään yhtenä progressiivisimmista 1200-luvun teologeista traktaatin "Summa de bono" ansiosta. Hän oli myös tuottelias runoilija. Vasta 1900-luvun lopussa musiikkitieteilijät kiinnostuivat Philippestä lisäksi säveltäjänä. Useimmissa alkuperäisistä käsikirjoituksista, joista hänen runouttaan tunnetaan, viitataan myös jonkinlaiseen nuotinnukseen. Tutkijat olivat aikoinaan olettaneet, että Philippen kirjallisen tuotannon musiikilliset sovitukset olivat muiden työn tulosta; esimerkiksi Perotinuksen tiedetään säveltäneen Philippen tekstiin. Käsikirjoituslähteitä tarkastelemalla ja vertailemalla päädyttiin kuitenkin siihen, että Philippe todennäköisesti sävelsi noin 80–90 kappaletta omiin sanoihinsa. Näihin kuului sekä monofonisia että polyfonisia lauluja aikansa muodoissa (lai, sekvenssi, rondeau, conductus, jeu-parti). Tekstien aiheet vaihtelivat raamatullisista allegorioista aikansa tapahtumien ja tiettyjen henkilöiden kommentaareihin.
Perotinuksen ja Leoninuksen ohella Philippe le Chancelier edusti Notre Damen koulukuntaa, joka oli hyvin vaikutusvaltainen, mutta joka on pysynyt enimmäkseen henkilönimien osalta hämärän peitossa. 1300-luvun Codex Las Huelgas -käsikirjoitus sisältää Philippe le Chancelierin nimiin laitettuja töitä.
Tuija Halttunen

Tuija Halttunen (s. 1964) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on valmistunut Tampereen Taiteen ja Viestinnän Oppilaitokselta vuonna 1995 ja hänen lopputyönsä "Taivas ja maa" voitti Tampereen elokuvajuhlilla Risto Jarva -palkinnon vuonna 1996. Halttunen on työskennellyt elokuvataiteen läänintaiteilijana Pirkanmaalla vuosina 2010-2015.
Halttusen elokuva Näin pilvet kuolevat (2021) oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon saajaksi. Elokuva oli ehdolla myös parhaan musiikin kategoriassa.
Martin Lidegaard

Martin Lidegaard (s. 12. joulukuuta 1966 Kööpenhamina) on tanskalainen Radikaalin Venstren poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja marraskuusta 2022.
Lidegaard on istunut kansankäräjillä vuosina 2001–2007 sekä uudelleen vuodesta 2015. Vuosina 2011–2014 hän oli Tanskan ilmasto-, energia- ja rakennusministeri ja vuosina 2014–2015 ulkoministeri.
Lidegaardin veli on kirjailija, toimittaja ja historioitsija Bo Lidegaard. Heidän äitinsä oli toimittaja Else Lidegaard.
Kona Brewing Company

Kona Brewing Company on havaijilainen panimo. Sen perustuvat isä ja poika, Cameron Healy ja Spoon Khalsa, vuonna 1994 Kailua-Konan kaupungissa Havaijin saarella. Vuonna 2020 panimon osti Anheuser-Busch. Helmikuussa 2022 Kona Brewing avasi uudet tilansa Kailua-Konassa, jossa se sekä panee että pullottaa oluensa.
Panimon perusvalikoimaan kuuluu kuusi olutta:
Encyclopedia of Ukraine

Encyclopedia of Ukraine on vuosina 1984–1993 viisiosaisena teossarjana julkaistu Ukrainaa käsittelevä englanninkielinen tietosanakirja. Siinä on yhteensä 4 320 sivua. Vuonna 2001 julkaistiin täydentävä hakemisto- ja korjausosa. Tietosanakirjan ovat julkaisseet kanadalaisten Albertan ja Toronton yliopistojen yhteislaitos (Canadian Institute of Ukrainian Studies, CIUS), yksi kanadalainen säätiö (Canadian Foundation for Ukrainian Studies) ja Euroopasta Ševtšenkon tieteellinen seura. Keväällä 2022 noin puolet Encyclopedia of Ukraine -teossarjan artikkeleistä oli julkaistu osana avointa, päivittyvää verkkotietosanakirja "Internet Encyclopedia of Ukraine"a.
Tietosanakirjahankkeen tausta ja vaiheet.
Tietosanakirjan synty on jatkoa ukrainakielisen Ukrainan opintojen tietosanakirjan (, lyhennys ЕУ) kirjoitustyölle. Tuon teossarjan kokoaminen sai alkunsa toisen maailmansodan jälkeen, ja sitä työstettiin neuvostovuosien aikana muun muassa Ranskassa, muualla Länsi-Euroopassa ja Kanadassa. Teossarjaan kuuluivat yleisosan kolme nidettä (julkaistu 1949–1952) ja kymmenniteinen sanakirjaosuus (1955–1989). Ukrainassa teokset julkaistiin 1990-luvulla. Teossarjasta laadittiin tiivistetty kaksiosainen englanninkielinen laitokseen ("Ukraine. A Concise Encyclopaedia", 1963 ja 1970). Näiden teosten tekijät olivat osin samoja kuin Encyclopedia of Ukrainen. 
"Encyclopedia of Ukraine" -tietosanakirjan kahden ensimmäisen osan päätoimittaja oli maantieteilijä, professori Volodymyr Kubijovytš (, 1900–1985). Kolme seuraavaa osaa päätoimitti runoilija, kirjallisuuskriitikko ja Toronton yliopiston Ukrainan kirjallisuuden professori Danylo Husar Struk (1940–1999). Teossarjan ulkoasun on suunnitellut taidegraafikko Jacques (Jakiv) Hnizdovskyi.
Tietosanakirjan osat.
Alun perin tietosanakirja julkaistiin paperille painettuna viisiosaisena tietosanakirjana. Sittemmin teokset on julkaistu kokonaisuudessaan avoimessa julkaisumuodossa (pdf). Kullakin englanninkielen aakkosen alkukirjaimella alkavat tietosanakirja-artikkelit löytää alkukirjaimen mukaisiin pdf-tiedostoihin jaettuna kunkin tietosanakirjan osaan linkitettynä.
Internet Encyclopedia of Ukraine.
Tietosanakirjan artikkeleiden pohjalta on vuodesta 2002 lähtien julkaistu avointa Internet Encyclopedia of Ukraine -verkkotietosanakirjaa (IEU). Vuonna 2003 kerrottiin, että 800 tietosanakirjan artikkelia oli saatu julkaistua internetissä. Verkkoversio katsottiin tarpeelliseksi, sillä esimerkiksi kirjan kahden ensimmäisen (1984 ja 1988) osan sisällöt vanhenivat suurelta osin Neuvostoliiton hajottua. Myös poliittisten päättäjien tiedot voivat helposti vaihtua. Verkkoartikkeli mahdollisti sujuvamman sisällön ajantasaistamisen. Keskeistä on myös internetin mahdollistama tiedon saavutettavuuden lisääntyminen. 
Keväällä 2022 alkuperäisen tietosanakirjan sisällöstä noin 50 prosenttia oli julkaistu IEU-verkkotietosanakirjassa; lisäksi oli kirjoitettu joukko kokonaan uusia artikkeleita.
Kalākauan kuninkaallinen ritarikunta

Kalākauan kuninkaallinen ritarikunta (, havaijiksi "Kalākaua I e Hookanaka") on havaijilainen ritarikunta, joka on perustettu 28. syyskuuta 1874 kuningas Kalākauan käskystä hänen valtaannousunsa kunniaksi. Kunniamerkkiä myönnetään tunnustuksena lojaaleille kansalaisille, jotka ovat tehneet jaloja tekoja kuningasperheen tai kuningaskunnan hyväksi. Ritarikunta on ollut uinuva vuodesta 1893 lähtien, kun Havaijin kuningaskunta kaatui.
Kunniamerkkiä jaetaan neljässä luokassa. Eri luokissa on rajoitettu määrä jäseniä.
Anna Talma

Anna Helena Parras (o.s. "Rissanen"; 4. lokakuuta 1879 Kuopio – 24. maaliskuuta 1947 Lahti) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka vaikutti myös Yhdysvalloissa. Hän kuului Tampereen Teatterin ensimmäiseen näyttelijäkuntaan ja oli myöhemmin Felix Hyrskeen sekä Ville Airolan ohella ensimmäisiä Pohjois-Amerikan suomalaissiirtolaisten keskuudessa vaikuttaneita teatterihahmoja.
Ura.
Anna Rissanen aloitti näyttelijänuransa Viipurissa toimineessa Suomalaisessa Maaseututeatterissa vuonna 1900. Hän oli käynyt teatterikoulun Viipurissa. Syksyllä 1904 hän seurasi maaseututeatterin johtajaa Kaarle Halmetta ja liittyi perustavana jäsenenä Tampereen Teatteriin, jossa hän esiintyi kahden näyttämökauden ajan. Jo tuolloin hän käytti esiintyessään nimeä "Anna Talma". Vuosina 1906−1908 Talma esiintyi Helsingissä Kansan näyttämöllä sekä Ida Ahlbergin kiertueteatterissa, muun muassa Unkarin turneella. Syksyllä 1908 Talma aloitti Viipurin Työväen Teatterin johtajana, mutta hän erosi jo seuraavana keväänä ja lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.
Pohjois-Amerikassa Talma esiintyi uudella avionimellään "Anna Parras" useilla amerikansuomalaisten työväenyhdistysten näyttämöillä ja toimi myös teatterinjohtajana. Hän oli tiettävästi ensimmäinen Pohjois-Amerikkaan muuttanut suomalainen ammattinäyttelijä. 1920-luvun kuluessa Parras lopetti teatteriuransa ja asettui Oregonin Astoriaan, jossa hänen puolisonsa työskenteli toimittajana.
Yksityiselämä.
Anna Helena Rissasen vanhemmat olivat rengin Aron Rissanen ja Eewa (o.s. Kokkarinen). Rissanen muutti Viipurin kaupungin kautta Viipurin maaseurakuntaan vuonna 1893. Rissasen ensimmäinen puoliso oli näyttelijä Otto Tuulos, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1905. Rissanen muutti sukunimensä myöhemmin virallisesti "Tuuloksesta" "Talmaksi". Vuonna 1910 hän avioitui Massachusettsissa toimittaja Eemeli Parraksen kanssa. Anna Parras muutti Toisen maailmansodan jälkeen takaisin Suomeen.. Hän kuoli Lahdessa, mutta oli kuollessaan kirjoilla Helsingissä.
Sunilan pirtti

Sunilan pirtti on Kotkan Sunilassa oleva rakennus, jonka urheiluseura Sunilan Sisu osti vuonna 2003 ja kunnosti tiloikseen. Talo oli purkukunnossa. Sunilan pirtti on rakennettu 1900-luvun vaihteen jälkeen palokunnan taloksi, ja se on Sunilan sahayhdyskunnan ainoa säilynyt rakennus. Se on ollut paikallisten asukkaiden käytössä. Aino ja Alvar Aalto suunnittelivat 1930-luvulla rakennukseen lisäosat.
Sunilan Sisu perustettiin 1937, ja se alkoi käyttää rakennusta. Rakennuksella oli muutenkin paljon käyttäjiä: siellä harrastettiin kuntoilua, shakinpeluuta, musisointia, esitettiin teatteria ja vietettiin hääjuhlia.
Katarina Murto

Katarina Murto (s. 1971 Pieksämäki) on Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:n puheenjohtaja. OAJ:n valtuusto valitsi hänet Olli Luukkaisen seuraajaksi toukokuussa 2022.
Ura.
Katarina Murto on OAJ:n kuudes puheenjohtaja. Ennen OAJ:n puheenjohtajana aloittamista Katarina Murto työskenteli Akavan työmarkkinajohtajana. 
Opetustehtävissä Murto on toiminut kymmenen vuoden ajan vuosituhannen vaihteessa, viimeksi tanssitaiteen lehtorina Teatterikorkeakoulussa. Opetusuransa jälkeen hän on työskennellyt muun muassa juristina ja notaarina. 
Vuodesta 2011 hän on luonut uraa työmarkkina-alalla esimerkiksi Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö SAK:n työehtoasioiden päällikkönä ja STTK:n johtajana.
Koulutus.
Katarina Murto on valmistunut Teatterikorkeakoulusta ja Helsingin yliopistosta. Koulutukseltaan hän on tanssinopettaja, juristi ja varatuomari.
Politiikka.
Murto oli Kansallisen Kokoomuksen jäsen.
Harjuniityn koulu

Harjuniityn koulu on Nokialla sijaitseva koulu. Koulussa on 900 oppilasta, joista 400 opiskelee yläasteella ja 500 ala-asteella. Koulun rehtori on Kari Ahonen. Koulusta löytyy nuorisotilat ja iltapäiväkerho. Yläasteella on mahdollisuus valita luonnontiede-matematiikka-painotuksellinen luokka. Koulu on perustettu vuonna 2015.
Helmilyhtykala

Helmilyhtykala ("Ichthyococcus ovatus") eli aiemmalta nimeltään helmisukasuu on kitakaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Helmilyhtykala voi kasvaa suurimmillaan noin 6 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on soikea ja korkearuumiinen. Silmät ovat suuret ja putkimaiset. Selkäevän takana on rasvaevä ja myös peräevän edessä pieni rasvaevä. Kalan vatsassa on kaksi riviä valoelimiä. Helmilyhtykala on väriltään selästään kellanruskea ja kyljistään ja vatsastaan hopeanharmaa.
Levinneisyys ja elintavat.
Helmilyhtykalan levinneisyysalue erittäin laaja ja sitä tavataan niin Atlantista (Välimeri mukaan luettuna), Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Lajia elää subtrooppisissa vesissä 200–1 000 metrin syvyydessä. Kalan ravintoa on eläinplankton. Helmilyhtykalan lisääntymiskausi on mahdollisesti ympärivuotinen ja vilkkaimmillaan kevätkesällä.
Adrijan Kaštšenko

Adrijan Kaštšenko, , (1. lokakuuta 1858 Veselyi hutir, Oleksandrivskin alue, Jekaterinoslavin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. maaliskuuta 1921 Jekaterinoslav, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kirjailija.
Kaštšenko alkoi kirjoittaa 1883, mutta hän tuli tunnetuksi vasta vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen, sillä ukrainankielisen kirjallisuuden julkaiseminen Venäjän vallan alaisessa Ukrainassa oli aiemmin ollut kiellettyä. Hän kirjoitti usein kasakka-ajasta kertovia novelleja ja lyhytromaaneja. Kirjallisesti ne eivät ole merkittäviä, eikä niiden historiallisuuskaan ole tarkkaa, mutta ne olivat suosittuja, sillä ne kuvasivat Ukrainan menneisyyttä kepeän romanttisesti. Niillä oli myös opettavaisina suuri merkitys, sillä maaseudun lukijat ja nuoriso saivat niistä ukrainalaisen isänmaallisuuden herätteen. Neuvosto-Ukrainassa ne kiellettiin, mutta niitä julkaistiin maailmansotien välisenä aikana Galitsiassa.
David Haro

David Haro Iniesta (s. 17. heinäkuuta 1990 Ametlla del Vallès, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Interiä. Ensisijaiselta pelipaikaltaan Haro on oikea laitalinkki.
Innopart

Innopart on suomalainen laboratorio- ja sairaalakalusteiden valmistaja. Yritys on alun perin perustettu vuonna 2010, mutta nimi ja liiketoiminta siirtyi liiketoimintakaupan myötä uuteen perustettuun yritykseen vuonna 2021. Innopart on yksityisessä omistuksessa oleva yhtiö. Yhtiö sijaitsee Kauhavalla, jossa myös valmistetaan yrityksen tuotteet. Yrityksellä on vientiä Ruotsiin, Norjaan, Alankomaihin ja Islantiin.
Head First (Head Firstin albumi)

Head First on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin 27. toukokuuta 2022 levymerkillä Metalville. Albumilta on julkaistu singlet ”Stars of Life”, ”Sand Castles” sekä ”Alive”. Kahdesta ensimmäisestä on julkaistu musiikkivideot.
Veikko Hirvensalo

Kaarle Veikko Hirvensalo (vuoteen 1935 Lagus; 26. kesäkuuta 1890 Iisalmen maalaiskunta – 27. joulukuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Hirvensalon vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Johannes Lagus ja Sofia Maria Lovisa Brax ja puolisot 1917–1929 Hertta Ingeborg Laxell ja vuodesta 1931 viulutaiteilija, professori Anja Ignatius. Kansanedustaja Olli Hirvensalo oli hänen veljensä. Veikko Hirvensalo tuli ylioppilaaksi Iisalmen yhteiskoulusta vuonna 1909 ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1912. Hän oli valmistuttuaan valtion metsähallinnon palveluksessa, toimien Siuron sahalla ja Metsähallituksen sahaosastolla. Sukevan sahalla Hirvensalo toimi 1914–1916 kassanhoitajana ja sitten sahan johtajana. Hän oli 1919–1932 Tornatorin metsäpäällikkö Tainionkoskella ja toimi lyhyen ajan myös Enso-Gutzeitin ylimetsänhoitajana. 
Rauma Woodin Rauman tehtaiden paikallisjohtajaksi ja isännöitsijäksi Hirvensalo tuli vuonna 1933 ja yhtiön toimitusjohtajaksi Aleksander Lampénin jälkeen vuonna 1935. Tehtävää hän hoiti vuoteen 1951 asti, jolloin häntä seurasi siinä Aarne Pelkonen. Hirvensalolla oli runsaasti alansa luottamustehtäviä ja hän oli myös Ruokolahden kunnanvaltuutettu ja Kokoomuksen kansanedustajaehdokas kahteen otteeseen. Metsäneuvoksen arvonimen Hirvensalo sai vuonna 1950.
Taking Tiger Mountain (By Strategy)

Taking Tiger Mountain (by Strategy) on Brian Enon vuonna 1974 julkaistu studioalbumi. Albumi on saanut nimensä Kiinan kulttuurivallankumouksen aikaisen oopperan mukaan.
Kappaleet.
Lähde
A-puoli
B-puoli
Kokoonpano.
Lähde
Caselette

Caselette () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 3 018 asukasta.
Joululehti

Joululehti on jouluaiheinen erillisjulkaisu tai säännöllisesti ilmestyvän lehden joulunumero.
"Betlehemin tähti" oli ensimmäinen joululehti Suomessa ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1879. 1890-luvulla erilaisia joululehtiä oli neljäkymmentä. Suosituimpia joululehdet olivat 1900-luvun alussa. Ensimmäiset joululehdet olivat kristillisiä. Lehtiin alkoi tulla yhä enemmän valistuksellisia tarinoita. Varsinkin viinan käytön vaaroista kirjoitettiin. Vuosien kuluessa lehtiin tuli myös kevyempää sisältöä, kuten tunnelmarunot, painokuvat, askartelutehtävät ja piilokuvat. Yksi joululehtien muoto on pilalehdet, joissa aikoinaan pilailtiin muun muassa raittiusliikkeelle.
Vierailu

Vierailu on Michael Madsenin ohjaama ja käsikirjoittama tanskalais-itävaltalais-irlantilais-suomalais-norjalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuvassa spekuloidaan kysymyksellä kuinka ihmiskunta reagoisi ensimmäiseen kohtaamiseen avaruusolentojen kanssa. Elokuvassa haastatellaan muun muassa YK:n alaisen Unoosan edustajaa yhdessä monien tutkijoiden kanssa.
Jumalan keho

Jumalan keho on Jouni Hokkasen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2013.
Elokuva on kulttuuri- ja henkilödokumentti kehonmuokkauksesta. Elokuvassa haastatellaan lukuisia kehonmuokkauksen pioneereja.
Henrik Dam Kristensen

Henrik Dam Kristensen (s. 31. tammikuuta 1957 Vorbasse) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja kansankäräjien puhemies vuodesta 2019. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1990–2004 ja uudelleen vuodesta 2007, toiminut useaan kertaan ministerinä, ollut Pohjoismaiden neuvoston presidenttinä kaksi kertaa sekä istunut Euroopan parlamentissa vuosina 2004–2006.
Kristensen on ollut Tanskan maatalous- ja kalastusministeri vuosina 1994–1996, elintarvikeministeri vuosina 1996–2000, sosiaaliministeri vuosina 2000–2001, liikenneministeri vuosina 2011–2013 ja työmarkkinaministeri vuosina 2014–2015.
Pulssintiheysmodulaatio

Pulssintiheysmodulaatio (PDM, ) on modulointitapa, jota käytetään muun muassa digitaalisissa mikrofoneissa. Toinen tapa kuvata on "ylinäytteistetty yksibittinen ääni" koska kyseessä on vain korkean näytteenottotaajuuden yksibittinen digitaalinen järjestelmä. 
Useimmat digitaalisen äänen järjestelmät käyttävät monibittistä pulssikoodimodulaatiota (PCM) signaalin esittämiseen koska sitä on helppo käsitellä (miksaus, suodatus, ekvalisointi). PDM on yksinkertainen konseptina ja toteutuksena ja sisältää digitaalisen järjestelmän edut kuten alhaisen kohinan ja vapauden häiriösignaaleilta alhaisella hinnalla. Nostamalla CD-levyn näytteenottotaajuutta suuresti ja pudottamalla sananleveyden 16-bitistä yhteen bittiin saisi perustan PDM:lle. PDM:stä on tullut suosittu äänen viemisessä digitaalisesta mikrofonista digitaaliseen signaalinkäsittelyyn.
Peter Blake

Peter Blake (s. 25. kesäkuuta 1932 Dartford) on englantilainen taidemaalari ja graafinen suunnittelija. Blake tunnetaan parhaiten The Beatlesin "Sgt Pepper's Lonely Hearts Club Band" -albumin kansikuvan suunnittelijana. Hän suunnitteli myös Band Aidin "Do They Know It's Christmas?" -singlen kannen, Live Aid -konsertin julisteen, Paul Wellerin "Stanley Road" -albumin kannen sekä Oasisin "Stop the Clocks" -albumin kannen.
Blake on kuitenkin ennen kaikkea maineikas pop-taiteilija, joka on tehnyt 1960-luvulta lähtien runsaasti eklektisiä kollaasi- ja silkkipainotöitä. Hänen töilleen on tyypillistä populaarikulttuurin kuvaston hyödyntäminen. Peter Blake sai CBE-arvon vuonna 1983 ja hänet aateloitiin vuonna 2002. 
Blake opiskeli vuosina 1946–1951 Gravesend School of Artissa. Ilmavoimissa suoritetun asepalveluksen jälkeen hän opiskeli Royal College of Artissa, josta hän valmistui vuonna 1956. Blake tuli kuuluisaksi 1950-luvulla. Hänen työnsä olivat kollaasimaisia teoksia, joihin hän yhdisti painokuvia, mainoksia ja music hall -esitysten julisteita. Blake maalasi usein kuvia painijoista, ja monet hänen töistään muistuttivat mainosjulisteita. Vuonna 1961 Blake osallistui Young Contemporaries -näyttelyyn, jossa oli esillä muun muassa David Hockneyn ja R. B. Kitajin töitä. Huomattavimpia Blaken varhaistöistä on maalaus "On the Balcony". Se näyttää kollaasilta, mutta on itse asiassa puupaneelille tehty öljyvärimaalaus. Värikkäässä teoksessa on kuvattu lapsia, kuuluisia taidetoksia ja suosittuja aikakauslehtiä. Vuonna 1969 Blake muutti Lontoosta Bathiin, jossa hän kiinnostui Shakespearen näytelmien henkilöhahmoista ja Englannin kansanperinteestä. Hän teki myös Lewis Carrolin "Liisan seikkailut peilimaailmassa" -kirjan inspiroiman vesivärimaalauksen. Vuonna 1983 Peter Blake piti retrospektiivisen näyttelyn Tate Galleryssa.
Blake on pop-taiteen edelläkävijöitä, sillä hän teki maalauksia arkisista tuotepakkauksista ennen Andy Warholia, sarjakuviin perustuvia maalauksia ennen Roy Lichtensteinia ja maalitaulukuvioita ennen Jasper Johnsia. Banaaliuden sijaan Blake pyrki korostamaan arkisen käyttökuvaston erityisyyttä ja yksilöllisyyttä, ja hän pyrki tekemään taiteesta yhtä helposti lähestyttävää kuin popmusiikki. Blake oli suosituimmillaan 1960-luvulla, ja on pysynyt tyylilleen uskollisena, vaikka taiteilijan suurin suosio hiipui 1970- ja 1980-luvuilla. Blake on myös jatkuvasti tehnyt graafisen suunnittelijan töitä.
Kamehameha-päivä

Kamehameha-päivä () on havaijilainen juhlapäivä, jota vietetään vuosittain 11. kesäkuuta. Päivänä kunnioitetaan Kamehameha Suurta, joka yhdisti Havaijin saaret yhdeksi yhtenäiseksi kuningaskunnaksi. Mikäli 11. kesäkuuta osuu viikonlopulle, sitä lähimpänä oleva arkipäivä on yleinen vapaapäivä.
Juhlapäivää vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 1872 ja sen pani alulle Kamehameha Suuren lapsenlapsi kuningas Kamehameha V:n käskystä. Aluksi havaijilaiset olisivat halunneet juhlia Kamehameha V:n urotekoja tämän syntymäpäivänä 11. joulukuuta. Kamehameha V kuitenkin kieltäytyi tästä ja määräsi Kamehameha-päivän pidettäväksi niin kauakana omasta syntymäpäivästään kuin mahdollista, minkä vuoksi päivää juhlitaan nykyisin 11. kesäkuuta.
Päivää juhlitaan mm. järjestämällä paraateja ja konsertteja.
Hamza Hamry

Hamza Hamry (; s. 12. tammikuuta 1995 Kairouan) on tunisialainen entinen judoka ja sekataistelulaji, joka kilpailee kevytsarjassa. Ammattimainen sekataistelija vuodesta 2017. Hän oli myös ADCC:n Afrikan mestari.
Vapaaottelu.
Hamry teki MMA-debyyttinsä 2017 BFC Algeriassa, ja hänen oli määrä taistella Mourad Zaidia vastaan. Hän voitti taistelun TKO:lla ensimmäisellä kierroksella.
Seuraavaksi hänen oli määrä taistella Firas Atigia vastaan Tataouinen mestaruuskilpailuissa viiden vuoden ammattilaisdebyyttinsä jälkeen. Hän voitti taistelun TKO:lla ensimmäisellä kierroksella.
Hamry kohtasi Read El Zanatin 1. huhtikuuta 2022 Libya Combat Organizationissa. Hän voitti taistelun ensimmäisen kierroksen TKO:lla.
Tškalovskin lentotukikohta

Tškalovskin lentotukikohta (; kansallinen lentopaikkatunnus: УУМУ ja ЬУМУ ), on lentotukikohta Moskovan alueen Štšolkovon kaupungin kaakkoispuolella Venäjällä. Lentotukikohta sijaitsee linnuntietä noin neljä kilometriä Štšolkovosta kaakkoon, noin kaksi kilometriä Tähtikaupungista länteen ja 31 kilometriä Moskovasta koilliseen. 
Tukikohdassa toimivia joukko-osastoja ovat lentokalustoineen
MastodonSocial

MastodonSocial (mastodon.social) on eurooppalainen yhteisöpalvelu. Sen omistaa ja ylläpitää Mastodon gGmbH. Palvelu on ActivityPub-protokollan mukainen ja toimiminen toisten tätä protokollaa tukevien palveluiden välillä käy saumattomasti. Sähköpostien mallin tapaan.
MastodonSocial käyttää palvelinpuolella Mastodon-palvelinohjelmistoa ja tarjoaa käyttäjiensä käyttöön asiakkaaksi selaimella käytettävän Mastodon-Web-sovelluksen. Käyttäjä voi myös käyttää muuta haluamaansa asiakasohjelmaa.
MastodonSocial on yksi käytetyimmistä Mastodon-ohjelmistoa käyttävistä yhteisöpalveluista.
Historia.
Eugen Rochko julkisti MastodonSocialin 16. maaliskuuta 2016.
MastodonSocialin verkosto on turvallinen tila, jossa ei sallita valkoista ylivaltaa, antisemitismiä tai transfobiaa kuten muualla Internetissä.
Vuonna 2019 Rochko esitteli Mastodon Server Covenant -säännöstön. Jokaisen yhteisöön liittyvän palvelimen pitää aktiivisesti moderoida rasismia, seksismiä, homofobiaa ja transfobiaa vastaan.
Vuonna 2021 palvelun omistus siirtyi Rochkolta Mastodon gGmbH:lle.
Suosio.
MastodonSocialilla on yli käyttäjää 20. toukokuuta 2022.
Huhtikuussa 2022 MastodonSocialin käyttäjämäärä pomppasi, kun Elon Musk osti merkittävän siivun yhteisöpalvelu Twitterin osakkeita. Huhtikuun lopulla ilmoitettiin Muskin ostavan koko Twitterin, mikä oli omiaan voimistamaan reaktiota. Tapahtumien seurauksena huhtikuun lopulla MastodonSocialilla oli kaksi kertaa enemmän samanaikaisia käyttäjiä kuin koskaan ennen. Koko huhtikuun aikana MastodonSocialin käyttäjämäärä nousi noin käyttäjästä, noin käyttäjään.
Užhorodin kansallinen yliopisto

Užhorodin kansallinen yliopisto (, lyhennys УжНУ eli UžNU) on Länsi-Ukrainan Užhorodissa toimiva kansallinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1945. Alkujaan sillä oli neljä tiedekuntaa, mutta vuosien saatossa yliopiston opetustarjonta on laajentunut. Vuonna 2021 yliopistoon kuului jo 21 tiedekuntaa. Kansallisen yliopiston aseman se sai vuonna 2000. Vuonna 2019 yliopistolla oli 14 828 opiskelijaa, joista 1 615 tuli ulkomailta.
Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa Užhorodin kansallinen yliopisto sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 13. Verkkonäkyvyyttä painottavassa kansainvälisessä Webometrics-vertailussa sijoitus oli ukrainalaisista korkeakouluista 15 (1/2022).