tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Grand Prix Manager 2

Grand Prix Manager 2 (GPM2) on Formula 1 -managerointisimulaatio, jonka ovat tuottaneet Edward Grabowski Communications Ltd ja Microprose. Se perustuu Formula 1 -kauteen 1996, ja on FIAn lisensoima. Pelissä on Stirling Mossin selostus. Pelin jatko-osa on Grand Prix World.
Pelaaminen.
Pelissä on tarjolla sekä pitkä kampanja, jossa pelaaja manageroi Formula 1 -tallia ilman erikseen annettua päämäärää 10 kauden ajan (1996-2005 alkuperäisessä pelissä), että lyhyitä haasteita, joissa pelaajan piti suoriutua tietyistä päämääristä 1-3 kauden aikana, epäonnistumisen johtaessa pelin päättymiseen.
Jacques Villeneuve (uusi kuljettaja oikealla kaudella 1996) ei ole mukana pelin alkuperäisessä versiossa. Sen sijaan hänet on korvattu 'John Newhousella', jolla on muuten oikeat tiedot. Nimi on suora englanninkielinen käännös hänen nimestään. Tämä johtui lisensointiongelmasta. Tämä tapahtui uudelleen Grand Prix Manager 2:en jatko-osassa Grand Prix World ja Microprosen pelissä Grand Prix 3.
Internet-peli.
Myös Internet-pelaaminen oli uutta tässä pelissä, ja se oli mahdollista sarjayhteyden, modeemin tai TCP/IP-protokollan kautta, lisäten pelin pelattavuutta. 
Peliyhteisö.
Pelillä on yhä aktiivinen peliyhteisö , joka tuottaa kausipäivityksiä käytäen sekä sisäisiä, että ulkoisia muokkaustyökaluja. Yhteisö on julkaissut varsin monta modia. Nykyisiä projekteja ovat ainakin 2003-, 1990- ja 1989-modit.
Kausipäivitykset.
Tämä on täysi lista Grand Prix Manager 2:een julkaistuista tai suunnitelluista modeista. Vain 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009 -modit on tehty näiden kausien aikana, jotta pelaajat ovat voineet pelata senhetkisiä Formula 1 -kausia. Myös muista kausista on olemassa modeja.
Kaikki kausipäivitykset löytyvät GPM2Worldista ja niistä voi keskustella sivuston foorumeilla.
Annukka Grönlund

Annukka Grönlund (Ann-Mari Kaunisto) (s. 1941 Turku) on suomalainen kuvataiteilija, joka tunnetaan naivistina. 
Grönlund kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1967–1970. Hän on Turun Taiteilijaseuran ja Taidemaalariliiton jäsen. Grönlund debytoi vuonna 1970, hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1993. Hänen teoksiaan oli esillä "Sydän siveltimellä" -näyttelykierroksessa Antwerpenissä, Luxemburg ja Berliinissä 1998–1999.Grönlund on myös suunnitellut joulumerkin 1990-luvulla ja useista hänen maalauksistaan on tehty postikortteja.
Granuloma inguinale

Granuloma inguinale (myös viides sukupuolitauti tai donovanosis) on seksiteitse tarttuva tauti, jonka aiheuttaa gramnegatiivinen bakteeri "Klebsiella granulomatis". Suomessa taudista käytetty nimitys "viides sukupuolitauti" on peräisin ajalta, jolloin sukupuolitautilain mukaan neljä sukupuolitautia olivat kuppa, tippuri, lokeronivusajos sekä pehmeä sankkeri. Granuloma inguinale on harvinainen sukupuolitauti Suomessa.
Taudinkuva.
Taudin itämisaika on epävarma, mutta sen arvioidaan olevan yhdestä kolmeen viikkoa. Ensimmäiset ulkoiset merkit ovat nähtävissä kahdeksan vuorokauden tai jopa vasta 14 viikon jälkeen (keskimäärin kaksi viikkoa). Useimmiten sukupuolielinten alueelle muodostuu kyhmy, joka myöhemmin syöpyy ja kehittyy haavaumaksi.
Etiologia.
Taudin tartuntamekanismi on epäselvä, mutta sitä pidetään seksitautina, koska useimmat taudinkantajat ovat olleet seksuaalisessa kanssakäymisessä ennen taudin ilmenemistä. Se on harvinainen hyvin nuorilla ja seksuaalisesti passiivisilla henkilöillä. Taudin on myös raportoitu voivan siirtyä synnynnäisenä raskauden aikana sikiöön. Infektio lisää HIV:n tarttumisriskiä seksuaalisessa kanssakäymisessä HIV-positiivisen henkilön kanssa.
Diagnosointi.
Tauti diagnosoidaan murskaamalla pieni pala kyhmyn kudosta ja tekemällä erikoisvärjäys murskattuun kudokseen. Taudin toteamisessa on myös tärkeää varmistaa, onko henkilö ollut seksuaalisessa kanssakäymisessä Kaakkois-Aasiassa, Papua-Uudessa-Guineassa, KwaZulu-Natalissa Etelä-Afrikassa, Intiassa, Brasiliassa, Karibialla tai Australian aboriginaalien kanssa. Taudin diagnosointi voi olla vaikeaa, koska samantyyppisiä oireita on syfiliksessä, lymphogranuloma venereumissa, pehmeässä sankkerissa ja eräissä mykobakteerien aiheuttamissa tulehduksissa.
Hoito.
Tautia hoidetaan tavallisimmin tetrasykliiniantibiootilla.
Eduardo dos Reis Carvalho

Eduardo dos Reis Carvalho, joka tunnetaan paremmin nimellä Eduardo (s. 19. syyskuuta 1982 Mirandela, Bragançan piiri, Portugali) on portugalilainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa.
Ura.
Eduardo on Sporting Bragan kasvatti. Eduardo teki ensiesiintymisensä maan pääsarjassa kaudella 2006–2007, kun hän pelasi puolen vuoden lainasopimuksella Beira-Marin riveissä.
Seuraavaksi kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Vitória Setúbaliin. Hän oli tärkeässä roolissa joukkueen voittaessa Taça da Ligan. Loppuottelu eteni aina rangaistuspotkukilpailuun saakka, jossa Eduardo torjui kolme rangaistuslaukausta.
Kaudeksi 2008–2009 palasi kasvattajaseuraansa, ja pelasi kauden kaikissa pääsarjaotteluissa. Kauden aikana joukkue eteni myös UEFA-Cupissa aina neljännesvälieriin saakka, jossa se tippui ranskalaiselle Paris Saint-Germainille.
7. heinäkuuta 2010 hän teki nelivuotisen sopimuksen italialaisseura Genoan kanssa. Hänestä maksettiin arviolta 4 miljoonan euron siirtokorvaus.
Kesällä 2014 Eduardo siirtyi ilmaisella siirrolla kroatialaiseen suurseuraan Dinamo Zagrebiin.
Maajoukkue.
Eduardo teki ensiesiintymisensä Portugalin maajoukkueessa 11. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Suomea vastaan, pelaten 60 minuuttia. Ottelu päättyi Portugalin 1–0-voittoon.
Ecuardo voitti myös Jalkapallon Euroopan mestaruuskilpailut 2016.
ELISA

ELISA eli entsyymivälitteinen immunosorbenttimääritys () on biokemiallinen tekniikka, jota käytetään yleensä immunologisten aineiden määrityksessä. ELISA-testillä voidaan havaita antigeeni – tai vaihtoehtoisesti vasta-aine – biologisessa näytteessä. 
ELISA:ssa vasta-aineet linkittyvät tietyn proteiinin antigeenin kanssa. Muodostuneeseen vasta-aine–antigeeni-yhdistelmään liitetään indikaattorientsyymi, kuten piparjuuriperoksidaasi, jonka avulla muodostuu mitattavissa oleva yhdiste. Muodostuneen yhdisteen pitoisuus kuvastaa suoraan antigeenin konsentraatiota alkuperäisessä näytteessä.
Stomatella

Stomatella on meressä elävien kotiloiden suku. Siihen kuuluu noin 14 lajia. Niillä on selässään pienikokoinen kalkkikuori, niin pieni, ettei kotilo itse pysty vetäytymään kokonaan sen sisään. Ne kasvavat noin kaksi senttiä pitkiksi. Värejä on monia tummanharmaasta oranssinsävyiseen ja vaaleanpunaiseen. Lajien erottaminen toisistaan ulkonäön perusteella on vaikeaa.
"Stomatella"-kotiloita näkee usein riutta-akvaarioissa, mihin ne päätyvät korallien tai kivien mukana. Ne liikkuvat nopeasti ympäri akvaariota ja lisääntyvät niin nopeasti, että niitä joskus pidetään haitallisina sellaisissa altaissa, joissa ei ole kotiloita syöviä muita lajeja. Useimmat harrastajat pitävät niitä kuitenkin hyödyllisinä, sillä ne syövät mikroleviä. Muiden kotiloiden lailla ne ovat herkkiä kuparille, ja kuparipitoisen lääkkeen käyttö voi johtaa kotiloiden joukkokuolemaan.
Ilmatorjuntatykki

Ilmatorjuntatykki on ilmatorjuntaan tarkoitettu tykki. Ilmatorjuntatykkejä käytetään vihollisten ilma-alusten eli muun muassa lentokoneiden, ilmalaivojen tai helikoptereiden tuhoamiseen, tai tärkeiden maa- tai merikohteiden suojaamiseen vihollisen ilmahyökkäyksiltä estämällä tai häiritsemällä vihollisten ilma-alusten toimintaa. Tunnettuja ilmatorjuntatykkejä ovat muun muassa neuvostoliittolainen 85 mm ilmatorjuntatykki M/1939 52-K ja saksalainen 8,8 cm FlaK 18 sekä 3-tuumainen (76.2 mm) englantilainen Vickers. Ilmatorjuntatykeissä käytetään yleensä räjähtäviä ammuksia, joiden ilmanpaineeseen, aikasytytykseen tai kosketukseen perustuvat sytyttimet laukaisevat kranaatin räjähdyspanoksen.
Historia.
Tykkejä on käytetty ilmatorjunnassa siitä lähtien kun lentokoneita ja ilmalaivoja alettiin käyttää ensimmäisessä maailmansodassa, mutta ensimmäisten ilmatorjuntatykkien tarkkuus oli melko heikko, eivätkä lentokoneetkaan olleet vielä ratkaisevassa asemassa. Koska toisen maailmansodan aikana lentokoneet olivat ottaneet jo merkittävän roolin, täytyi myös ilmatorjunnan kehittämiseen panostaa. Ilmatorjuntatykkien tarkkuus ja tulivoima oli kehitetty paremmaksi ja niitä käytettiin laajassa mittakaavassa. Toisen maailmansodan jälkeen kehitetyt ilmatorjuntaohjukset ovat kuitenkin pääosin syrjäyttäneet ilmatorjuntatykit.
Roger Gustafsson

Roger Gustafsson (13. syyskuuta 1947 Tammisaari – 23. kesäkuuta 2013 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, taidehistorioitsija, kuraattori ja taiteilija. Gustafsson toimi myös ulkoministeriön palveluksessa kaupallisena sihteerinä Algeriassa.
Gustafsson on pitänyt muumiaiheeseen perustuvien töiden näyttelyn "Hommage à..." Amos Andersonin taidemuseossa 2009. Esillä oli 40 teoksen kokonaisuus. Sittemmin teossarja kasvoi noin viiteenkymmeneen, ja kokonaisuus on ollut esillä ulkomailla, esimerkiksi Berliinissä, Tukholmassa, Madridissa ja Fuengirolassa. Tekijänoikeuksien haltijan edustajana Moomin Characters on kieltänyt teosten ja niistä kertovan kirjan myynnin, joskin teos on jo etääntynyt kauas alkuperäisestä aiheesta.
Gustafssonin pro gradun aihe Åbo Akademissa vuonna 2007 oli "Kari Jylhäs konstnärskap". Gustafsson oli jäsenenä muun muassa Emman ja Helsingin Taidehallin hallituksissa. Hän oli auttamassa Pekingin kansainvälisen taidebiennaalin järjestämisessä 2003, 2005 ja 2008. Gustafsson on saanut Suomen kuvanveistäjäliiton Pro Sculptura -mitalin. 
Gustafsson kuoli kesäkuussa 2013 syöpään.
Albion Tourgée

Albion Winegar Tourgée (2. toukokuuta 1838 Williamsfield, Ohio – 21. toukokuuta 1905 Bordeaux, Ranska) oli yhdysvaltalainen kirjailija, lakimies, poliitikko ja kansalaisoikeusaktivisti.
Tourgée opiskeli Rochesterin yliopistossa vuosina 1859–1861 ja liittyi tämän sisällissodan alettua unionin armeijaan. Sodan aikana hän osallistui lukuisiin taisteluihin ja haavoittui Bull Runin taistelussa. Sodan jälkeen Tourgée muutti Greensboroon Pohjois-Carolinaan ja ryhtyi harjoittamaan lakimiehen ammattia. Hän oli delegaattina osavaltion perustuslakia säätävässä kokouksessa ja toimi yhtenä kolmesta osavaltion lainsäädäntöä kodifioineesta komissaarista.
Tourgée valittiin osavaltion korkeimman oikeuden tuomariksi ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1875 asti. Tuomarina hän pyrki edistämään afroamerikkalaisten asemaa ja tuomitsi Ku Klux Klanin terrorin. Lisääntyneen vihamielisyyden vuoksi hän lähti Pohjois-Carolinasta vastentahtoisesti vuonna 1878 ja muutti New Yorkiin.
Tourgée edusti Homer Adolph Plessya korkeimman oikeuden Plessy vastaan Ferguson -tapauksessa, mutta hävisi jutun. Vuonna 1954 annetussa Plessy vastaan Ferguson -ennakkotapauksen kumonneessa Brown vastaan Topekan koululautakunta -päätöksessä korkein oikeus kuitenkin hyväksyi Tourgéen keskeiset argumentit.
Tuettuaan William McKinleytä presidentinvaaleissa Tourgée sai palkkioksi konsulin tehtävän Ranskasta, missä hän kuoli vuonna 1905.
Labsystems

Labsystems Oy oli suomalainen lääketieteen teknologiaa kehittävä yhtiö. Yhtiö tunnetaan Finnpipette-merkkisten pipettien valmistajana. Yhtiön perusti 1972 professori Osmo Suovaniemi. Yhtiön kehittämät teknologiat, monikanavapipetit ja optisesti luettavat 96 kaivon kuoppalevyt ovat nykyään laboratoriotekniikan kansainvälisiä standardeja. Nykyään yhtiö on osa kansainvälistä Thermo Fisher Scientific-konsernia.
Historiaa.
Labsystems sai alkunsa 1971 maailman ensimmäisestä portaattomasti säädettävästä pipetistä. Tuotemerkistä "Finnpipette" tuli pian tunnettu laboratorioissa ympäri maailmaa ranskalaisen Gilsonin ja saksalaisen Eppendorfin ohella. Ensimmäistä säädettävää pipettiä Labsystemsissä ei kuitenkaan ymmärretty patentoida, ja pian oli monia kopioita markkinoilla. Vuonna 1979 Labsystems esitteli maailman ensimmäisen monikanavapipetin, joka patentoitiin kattavasti.
Monikanavapipeteistä poiki Labsystemsille toinen päätoimiala, mikrokuoppalevyjen instrumentit. Pienet nestemäiset näytemäärät käsitellään monikanavapipeteillä ja viedään analysaattoriin mikrokuoppalevyillä. 1970-luvun lopulla Labsystems esitteli markkinoiden ensimmäisen mikrokuoppalevyjä käyttävän fotometrin nimeltä "Multiskan", joka loi alan uudet kansainväliset standardit ja vei Labsystemsin alan markkinajohtajaksi. Myös mikrokuoppalevytekniikkaan soveltuvissa fluorometreissä Labsystems oli ensimmäinen markkinoilla ja pääsi markkinajohtajaksi. Labsystems kehitti myös vastaavanlaisia luminometrejä.
Labsystems joutui vuonna 1986 SKOP-pankin haltuun. SKOPin konkurssipesä myi vuonna 1993 Labsystemsin brittiläiselle British Life Sciences Ltd. -yhtiölle. Osa yhtiön avainhenkilöistä siirtyi vuonna 1988 perustettuun Biohit Oy:hyn. Vuonna 1997 Life Sciences siirtyi amerikkalaiselle Thermo BioAnalysis Corporationille, ja Labsystemsistä tuli osa maailman suurinta analytiikkalaitteiden valmistajaa.
Vuonna 1998 Labsystemsin liikevaihto oli noin 73 miljoonaa dollaria eli 375 miljoonaa Suomen markkaa. Työntekijöitä oli 530, joista 370 Suomessa. Toimialoja oli neljä: nesteiden käsittely (pipetit ym.), analyysilaitteistot, diagnostiset reagenssit sekä vuonna 1997 ostetun brittiläisen Affinity Sensors -yhtiön myötä optiset biosensorit reaaliaikaisiin mittauksiin. 
Vuonna 1999 Labsystemsiin fuusioitiin Koneen tytäryhtiö Kone Instruments Oy, jonka valmistamat analysaattorilaitteet tunnetaan edelleen tuotenimellä "Konelab".
Vuonna 2002 yhtiölle valmistuivat uudet 24 000 kerrosneliömetrin toimitilat Vantaalle, jonne muuttivat Labsystemsin entiset toiminnot Herttoniemestä ja Konelabin tominnot Espoon Kivenlahdesta.
Yhtiö valmistaa myös ELISA-testejä, muun muassa keuhkoklamydian tunnistamiseksi.
Tom Ripley

Thomas ”Tom” Ripley on fiktiivinen henkilö, joka esiintyy viidessä Patricia Highsmithin vuosina 1955–1991 kirjoittamassa rikosromaanissa. Romaanisarja tunnetaan yhteisnimellä "Ripliadi" (). Tom Ripley on taiteesta kiinnostunut rikollinen ja omatuntoa vailla oleva psykopaatti.
Ripley-romaanien pohjalta on valmistunut joukko elokuvia sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa, ja Tom Ripleytä on esittänyt niissä joukko tunnettuja näyttelijöitä.
Keuhkoklamydia

Keuhkoklamydia on hengitystieinfektio, jonka aiheuttaa "Chlamydophila pneumoniae" -bakteeri. Bakteeri tunnettiin aiemmin myös nimellä "Chlamydia pneumoniae".
Keuhkoklamydian oireita ovat hitaasti alkava ja pitkään jatkuva yskä, lihassäryt ja usein myös keuhkokuume. Tartunta tapahtuu hengitysteitse. Arvioiden mukaan jokainen suomalainen sairastaa pari kertaa elämänsä aikana keuhkoklamydiainfektion. Hoitona käytetään antibiootteja.
Tikkakosken koulu

 
Tikkakosken yhtenäiskoulu on Jyväskylän kaupungin peruskoulu Tikkakoskella. Koulu toimii kolmessa eri rakennuksessa: Luonetjärven koulun tiloissa opiskelevat vuosiluokat 1–6 sekä yläkoulun taito- ja taideaineet, Tikkakosken koulun rakennuksessa vuosiluokat 6–9 sekä vuonna 2014 valmistuneessa uudessa Liinalammin päiväkotikoulun rakennuksessa yksisarjaisena vuosiluokat 1–4.
Tikkakosken yhtenäiskoulu on oppilasmäärältään yksi Jyväskylän suurimmista. Vuonna 2020 koulussa oli noin 940 oppilasta. Koulun rehtorina toimii Harri Penttinen.
Historia.
Tikkakosken koulu perustettiin alun perin Suojärvellä 1938, mutta talvisodan takia koulun toiminta piti keskeyttää heti seuraavana vuonna. 16. marraskuuta 1944 koulu sai luvan jatkaa toimintaansa nykyisen Jyväskylän, silloisen Jyväskylän maalaiskunnan alueella. Vuonna 1949 koulun nimeksi vaihtui Tikkakosken yhteiskoulu. Ylioppilastutkinto-oikeuden koulu sai 1964. Peruskoulujärjestelmän käyttöönoton myötä vuonna 1973 koulu jakautui yläasteeksi ja lukioksi ja kunnallistettiin.
Vuonna 2015 Luonetjärven koulu, Tikkakosken koulu ja Liinalammin koulu yhdistyivät ja koulu aloitti toimintansa nimellä Tikkakosken yhtenäiskoulu. Samana vuonna lakkautettiin samoissa tiloissa toiminut Tikkakosken lukio ja lukiot tilat otettiin peruskoulun käyttöön.
Rakennukset.
Tikkakosken koulussa tunnit pidetään pääsääntöisesti kolmessa eri rakennuksessa: taito- ja taideaineet Luonetjärven koulun rakennuksessa omassa siivessään, liikunta pääsääntöisesti koulun vieressä sijaitsevassa liikuntahallissa ja muut aineet päärakennuksessa.
Liinalammin koulu on alun perin valmistunut vuonna 1936. Nykyinen, tammikuussa 2014 käyttöön otettu Liinalammin päiväkotikoulu toimii vanhan koulurakennuksen vieressä. Koulussa opiskelee alakoulun luokat 1-4.
Sergio Gontán

Sergio Gontán Gallardo eli Keko (s. 28. joulukuuta 1991 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Málagaa. Keko on pelipaikaltaan keskikentän oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Keko teki ensiesiintymisensä kasvattajaseuransa Atlético Madridin edustusjoukkueessa lokakuussa 2008, kun hän korvasi vaihtopelaajana Diego Forlánin Espanjan cupin neljännen kierroksen ottelussa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Orihuelaa vastaan. Ensimmäisen liigaottelun Keko sai nimiinsä seuraavan vuoden syyskuussa, kun hän tuli niin ikään vaihdosta peliin toisella puoliajalla Atléticon kotiottelussa Racing Santanderia vastaan. Kauden 2009–2010 syyspuoliskolla hän pelasi pääasiassa B-joukkueessa. Tammikuussa 2010 Atlético lainasi Kekon Valladolidiin loppukauden ajaksi. Saman vuoden kesäkuussa hän siirtyi lainasopimuksella sarjaporrasta alemmas FC Cartagenaan, jossa hänen oli tarkoitus pelata koko alkava kausi. Tammikuussa 2011 Keko kuitenkin liittyi uudella lainasopimuksella Gironan vahvuuteen. Lainalta paluun jälkeen neuvottelut jatkosopimuksesta Atléticon kanssa kariutuivat ja Keko solmi kolmivuotisen sopimuksen italialaisen Catanian kanssa.
Kaudella 2011–2012 Keko ei saanut Cataniassa peliaikaa ja hänet lainattiin kauden kevätpuoliskon ajaksi Serie B:ssä pelaavaan Grosseton joukkueeseen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Catanian paidassa joulukuussa 2012 Parmaa vastaan pelatussa Italian cupin puolivälierässä, jonka Catania voitti rangaistuspotkukilpailussa. Kekon ensimmäinen liigaottelu sekä ensimmäinen pääsarjamaali Italiassa nähtiin helmikuussa 2013 niin ikään Parmaa vastaan pelatussa ottelussa.
Kesällä 2014 Keko palasi kotimaahansa ja liittyi toisella sarjaportaalla pelaavaan Albaceteen. Onnistuneen paluukauden jälkeen hän solmi kaksivuotisen sopimuksen pääsarjassa pelaavan Eibarin kanssa. Nykyiseen seuraansa hän siirtyi kesäkuussa 2016.
Maajoukkueura.
Keko on edustanut Espanjaa eri ikäkausimaajoukkueissa. Hän toimi Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina kesällä 2010 Ranskassa pelattavassa ikäluokan EM-turnauksessa. Espanja sijoittui turnauksessa lopulta toiseksi. Keko pelasi kaikkiaan viidessä ottelussa ja teki yhden maalin.
Liechtenstein olympialaisissa

Liechtenstein on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1936 lähtien. Se on saavuttanut yhteensä kymmenen mitalia, kaikki alppihiihdossa. Liechtenstein on ainoa maa, joka on saanut mitaleita talviolympialaisista, mutta ei kesäolympialaisista. 
Liechtensteinin ainoa olympiavoittaja on Hanni Wenzel, joka saavutti Lake Placidissa 1980 kultaa pujottelussa ja suurpujottelussa sekä hopeaa syöksylaskussa. Edellisissä olympialaisissa Innsbruckissa 1976 hän oli saanut pronssia pujottelussa. Hänen veljensä Andreas Wenzel sai suurpujottelussa hopeaa Lake Placidissa 1980 ja pronssia Sarajevossa 1984. Willy Frommelt sai pronssia pujottelussa Innsbruckissa 1976, samoin veljensä Paul Frommelt Calgaryssa 1988. Ursula Konzett saavutti pujottelupronssia Sarajevossa 1984 ja Tina Weirather pronssia supersuurpujottelussa Pyeongchangissa 2018.
Liechtenstein on olympiahistorian menestynein maa asukaslukuun suhteutettuna.
Indusoitu pluripotentti kantasolu

Indusoidut pluripotentit kantasolut (iPSC = ) ovat keinotekoisesti ei-pluripotentista solusta, tyypillisesti aikuisen somaattisesta solusta, indusoidulla tiettyjen geenien ”pakotetulla” ekspressoimisella tuotettu pluripotentin kantasolun tyyppi. Pluripotentti solu tarkoittaa useakykyistä solua eli solua, joka kykenee erilaistumaan miksi tahansa aikuisen yksilön elimistön kudokseksi, paitsi ekstraembryonaaliseksi kudokseksi (sikiökalvo).
Indusoitujen pluripotenttien kantasolujen uskotaan olevan identtisiä luonnollisten pluripotenttien solujen, kuten alkion kantasolun, kanssa monessa suhteessa, kuten tiettyjen kantasolugeenien ekspressoimisen, proteiinien, kromatiinin metylaatiomallien, kahdentumisajan, alkion kantasoluaggregaattien muodostumisen, teratooman muodostumisen, kimeerien muodostumisen ja erilaistumiskyvyn suhteen, mutta niiden täydellinen suhteellisuus luonnollisiin pluripotentteihin kantasoluihin on vielä arvioitavana.
Indusoituja pluripotentteja kantasoluja tuotettiin ensimmäisen kerran vuonna 2006 hiiren soluista ja vuonna 2007 ihmisen soluista. iPSC:jen tuottamista on pidetty tärkeänä saavutuksena kantasolututkimuksessa, koska se mahdollistaa tutkijoille pluripotenttien kantasolujen saamisen ilman ristiriitaista alkioiden käyttöä. iPSC:t ovat tärkeitä tutkimuksessa ja niillä on monia potentiaalisia terapeuttisia käyttömahdollisuuksia.
Riippuen käytetyistä menetelmistä aikuisen solujen uudelleenohjelmointi iPSC:jen tuottamiseksi voi aiheuttaa merkittäviä riskejä, jotka voisivat rajoittaa niiden käyttöä ihmisille. Esimerkiksi virusten käyttö solujen genomin muuttamiseen voi potentiaalisesti käynnistää syöpää aiheuttavien geenien tai onkogeenien ekspression. Helmikuussa 2008 Cell-nimisessä tieteellisessä lehdessä julkaistiin mullistavia löydöksiä, kun tutkijat ilmoittivat kehittäneensä tekniikan, jolla voisi poistaa onkogeenit pluripotentiaalisuuden induktion jälkeen. Siten iPSC:jen käyttömahdollisuudet ihmisen sairauksien hoidossa kasvaisivat. Myöhemmin huhtikuussa 2009 Sheng Dingin ryhmä La Jollassa Kaliforniassa kykeni osoittamaan, että iPSC:jen tuottaminen on mahdollista ilman mitään aikuisen solun geneettistä muuttamista: solujen toistunut käsittely tietyillä proteiineilla polyarginiiniankkureiden kautta soluihin kanavoiden oli riittävää indusoimaan pluripotentiaalisuuden. Tällä tavoin kehitettyjen iPSC:jen akronyymi on piPSC () eli proteiini-indusoidut pluripotentit kantasolut.
Jare Henrik Tiihonen (DVD)

Cheek – Jare Henrik Tiihonen on lahtelaisen rap-artisti Cheekin 19. marraskuuta 2009 julkaistu DVD. Levy sisältää muun muassa Tavastialla 30. syyskuuta pidettyjen Kultalevy-bileiden aikana taltioidun keikan, Cheekin kuusi viimeisintä musiikkivideota, dokumentin sekä kuvamateriaalia.
DVD nousi Suomen virallisen DVD-listan toiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 6 viikkoa.
Nettop

Nettop (toisinaan "mini-PC") on edullinen ja pienikokoinen työpöytäkäyttöön tarkoitettu henkilökohtainen tietokone, jossa käytetään minikannettaville kehitettyä vähävirtaista ja suorituskyvyltään keskivertoa tekniikkaa, kuten Intel Atom -prosessoreita. "Nettop" on sulautuma ("portmanteau") englannin sanoista "internet" ja "desktop". Nettopit on tarkoitettu kevyeen peruskäyttöön, kuten internet-selailuun, sähköpostiin, tekstinkäsittelyyn, pikaviestintään ja multimedian toistoon. Varsinkin Nvidia ION-piirisarjalla varustettuja nettoppeja voidaan hyödyntää kotiteatterijärjestelmissä, koska ne kykenevät sujuvaan teräväpiirtotoistoon.
Esimerkkejä nettopeista ovat Linutopin "Linutop 1", Asuksen "Eee Box", ASRockin "Ion 330" ja Acerin "Aspire Revo".
Erään määritelmän mukaan "mini-PC" on pienempi henkilökohtainen tietokone, jossa on monia samoja komponentteja, mutta se on noin kymmenesosan virrankäytöltään ja kolmaskymmenesosa tilantarpeeltaan. Mini-PC:ssä on tyypillisesti PCIe-paikka laajennettavuutta varten. Joitakin mini-PC:ksi sanottuja ovat Intel NUC ja Mac Mini. Mini-PC:ssä käytetään kannettavissa tietokoneissa käytettyä tekniikkaa, mutta laajennettavuus- ja päivitysominaisuuksia on enemmän.
Firmus

Firmus (hallitsijanimeltään "Firmus perpertuus victor semper Augustus", k. 374 tai 375) oli roomalainen sotilas ja usurpaattori, joka julistautui Rooman keisariksi Mauretaniassa vuonna 372 keisari Valentinianus I:n hallituskaudella. 
Hän oli maurilaisen ruhtinaan Nubelin poika, ja toimi Valentinianuksen alaisena Mauretanian rajajoukkojen komentajana, "dux Mauretaniae", julistautuessaan augustukseksi vuonna 372. Piirtokirjoituksissaan Firmus toteaa olevansa "perpertuus victor semper augustus", . Tästä huolimatta roomalainen sotapäällikkö, ratsuväenkomentaja Flavius Theodosius, myöhemmän keisari Theodosius Suuren isä, kukisti hänet jo vuoden tai viimeistään kahden kuluttua. 
Kukistumisensa jälkeen Firmus teki luultavasti itsemurhan vuonna 374 tai 375. Hänellä oli viisi veljeä, joista vanhin, nimeltään Gildo, loi myöhemmin menestyksekkään sotilasuran Rooman armeijassa.
HMS Abelia

HMS Abelia (viirinumero K184) oli toisessa maailmansodassa Ranskan laivastolle tilattu, mutta Britannian kuninkaallisessa laivastossa palvellut Flower-luokan korvetti.
Tilaus ja valmistus.
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1940 työnumerolla J3840 Ranskan laivastolle Belfastista Harland and Wolffilta. Ranskan antauduttua Britannian hallitus lunasti 6. heinäkuuta 1940 aluksen Kuninkaalliselle laivastolle. Köli laskettiin 19. elokuuta 1940. Alus laskettiin vesille 28. marraskuuta ja valmistui 3. helmikuuta 1941.
Palvelus.
"Abelia" suojasi 23. huhtikuuta 1941 Liverpoolista lähtenyttä saattuetta OB314. Alus suojasi 29. huhtikuuta - 2. toukokuuta saattuetta HX121. Alus liittyi 14. toukokuuta saattueeseen SC30 ja se saapui saattueen mukana Liverpooliin 20. toukokuuta.
Helmikuussa 1943 alus suojasi saattuetta SC118. Se upotti 7. helmikuuta Saksan laivaston sukellusvene "U-6089:n".
Saksan laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo osui 9. tammikuuta 1944 alukseen (), joka menetti osuman seurauksena peräsimensä.
Alus myytiin 1947 ja siitä tehtiin 1948 kauppalaiva "Kraft". Se nimettiin uudelleen 1954 "Arne Skontorpiksi". Alus romutettiin 1966 Norjassa.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Gemini 11

Gemini 11 (virallisesti Gemini XI) oli Yhdysvaltain Gemini-ohjelmaan kuulunut avaruuslento, joka toteutettiin 12.–15. syyskuuta 1966. Se oli yhdeksäs miehitetty Gemini-lento. Aluksen korkeus oli alimmillaan 289,7 km ja ylimmillään 1374,1 km, mikä on ennätys ellei kuulentoja oteta lukuun. Lennon aikana Richard F. Gordon Jr. suoritti kaksi avaruuskävelyä, joista ensimmäinen kesti 33 minuuttia ja toinen 2 tuntia 8 minuuttia.
Miehistö.
Lennon miehistö:
Etta Scollo

Etta Scollo (s. 27. toukokuuta 1958 Catania, Italia) on italialainen laulaja ja lauluntekijä.
Scollo syntyi Cataniassa, Italiassa, ja muutti Torinoon opiskelemaan arkkitehtuuria. Hän kuitenkin jätti opiskelut aloittaakseen työt musiikin parissa. Scollo työskenteli 1980-luvulla muun muassa Eddie Davisin ja Champion Jack Dupreen kanssa. Pian hän kiinnostui aiempaa enemmän myös pop-musiikista, ja muun muassa levytti Paul McCartneyn kappaleen "Oh! Darling" italiaksi. Scollon musiikkia on 2000-luvulla kuultu elokuvissa Bad Guy – Parittaja ja Palermo Shooting.
Gemini 9

Gemini 9A (virallisesti Gemini IX-A) oli Gemini-ohjelmaan kuulunut avaruuslento, joka suoritettiin 3. kesäkuuta 1966 – 6. kesäkuuta 1966. Eugene Cernan suoritti lennolla avaruuskävelyn, joka kesti 2 tuntia 7 minuuttia. Avaruuskävelyssä oli tarkoitus käyttää apuvälineitä, joita kutsuttiin käsitteellä AMU (Astronaut Maneuvering Unit). Kuitenkin ongelmaksi tuli painottomuus ja muita seikkoja, joten välineiden noutaminen aluksesta olisi ollut vaikeaa. Näin ollen Eugene Cernan suoritti avaruuskävelyn ilman niitä. Ongelmia oli myös järjestelmän kanssa, joka oli nimeltään ATDA (Augmented Target Docking). Tämän järjestelmän avulla yritettiin telakoitua toiseen alukseen. Kiertoradan alin korkeus oli 158,8 km ja ylin 266,9 km. 
Gemini 9:n alkuperäinen miehistö, astronautit Elliot M. See Jr. ja Charles A. Bassett II saivat surmansa 28. helmikuuta 1966 heidän kaksipaikkaisen T-38 harjoitussuihkuhävittäjän törmätessä huonossa säässä Gemini-avaruusaluksia valmistavaan rakennukseen. Varamiehistön käytöstä johtuen tehtävän nimi sai A-tarkenteen.
August Jakobson

August Jakobson (2. syyskuuta 1904 Pärnu – 23. toukokuuta 1963 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja valtiomies.
August Jakobson syntyi työläisperheeseen. Vuosina 1926–1928 hän opiskeli Tarton yliopiston taloustieteellisessä ja vuosina 1932–1935 lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hänen ensimmäinen romaaninsa, työläisperheen elämästä kertova "Vaeste-patuste alev" ilmestyi vuonna 1927. Kirjailijan varhaistuotannon biologis-naturalistista vaihetta edustavat romaanit "Tuhkur hobune" (”Harmaa hevonen”, 1928–1933) ja "Andruksonide suguvõsa" (”Andruksonien suku”1931–1934). Romaani "Igavesed eestlased" (”Ikuiset virolaiset”, 1937–1940) ja kertomuskokoelmat "Kotkapoeg" (”Kotkanpentu”, 1932), "Reisijad lõppjaamas" (”Pääteasemalla”, 1934), "Reamees Mattias" (”Rivimies Mattias”, 1935) kuvaavat kriittisesti sotienvälistä Viroa. Psykologista ihmiskuvausta edustavat kokoelma "Esimesed meheteod" (”Ensimmäiset sankariteot”, 1936) ja näytelmä "Viirastused" (”Haamut”, 1939).
Vuodesta 1940 lähtien Jakobson työskenteli lehtimiehenä ja kirjakustantamon päätoimittajana. Vuonna 1942 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana ja vuosina 1950–1958 Viron SNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön varapuheenjohtajana. 
Toisen maailmansodan aikana Jakobson julkaisi kertomuskokoelmat "Tules ja veres" (”Tulessa ja veressä”, 1942) ja "Hiiglaste tee" (”Jättiläisten tie”, 1944). Viron yhteiskunnallisia ristiriitoja kuvaavat näytelmät "Elu tsitadellis" (”Elämä linnoituksessa”) ja " Võitlus rindejooneta" (”Taistelu ilman rintamaa”, molemmat 1946) palkittiin Stalin-palkinnolla. Kansainvälistä ideologista taistelua käsittelevät "Kaks leeri" (”Kaksi leiriä”, 1948), "Öö ja päeva piiril" (”Yön ja päivän rajalla”, 1950) ja "Šaakalid" (”Šakaalit”, 1951). Näytelmä "Vana tamm" (”Vanha tammi”, 1954) on suunnattu vanhentuneita perinteitä vastaan. Jakobsonin muita sodanjälkeisiä teoksia ovat draamakronikka "Tormisõlmed" (”Myrskyn solmuja”, 1962), kertomuskokoelmat "Kasvutung" (”Kasvunhalu”, 1949), "Tulikuum päev" (”Kuuma päivä”, 1949) sekä satukokoelma ”Satakieli ja vaskikäärme” ("Ööbik ja vaskuss", 1947). Jakobsonin teoksia käännettiin aikanaan useille Neuvostoliiton kielille. Vuonna 1947 hän sai Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimen.
Hannu Forsberg

Hannu Tapio Forsberg (s. 8. marraskuuta 1959 Polvijärvi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Forsberg opiskeli laulua Joensuun konservatoriossa ja Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Jorma Elorinne, Gerhard Kahry ja Tom Krause. Vuodesta 1997 alkaen hän on kuulunut Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Erfurtin, Mikkelin, Oulun, Tampereen ja Vantaan oopperoissa sekä Savonlinnan Oopperajuhlilla.
Forsbergin esittämiä rooleja Suomen Kansallisoopperassa ovat olleet muun muassa Figaro "Figaron häissä", Alidoro "La Cenerentolassa", Oroveso "Normassa", Simana Arhippaini "Punaisessa viivassa", Don Basilio "Sevillan parturissa" ja Sarastro "Taikahuilussa". 
Forsberg on Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen miesten sarjan voittaja vuodelta 1992.
Pyhän Pietarin ja Paavalin luterilainen kirkko

Pyhän Pietarin ja Paavalin luterilainen kirkko (, ) on kirkkorakennus Pietarissa. Se sijaitsee Pienen ja Ison tallikadun välisessä korttelissa osoitteessa Nevski prospekt 22–24. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Aleksandr Brjullov.
Historia.
Uusromaanista tyyliä edustava rakennus pystytettiin 1833–1838 vanhemman, vuonna 1730 avatun kirkon paikalle. Tätäkin aiemmin paikalla oli ollut Pietari Suuren käskystä 1708 perustettu puukirkko. Rakennuksessa on havaittavissa myös klassismin vaikutteita. Kirkon molemmin puolin sijaitsevat asuintalot muodostavat kirkon edustalle pienen aukion, jota reunustaa valurautainen ristikkoaita. Julkisivua koristavat keskellä holvikaari ja pylväikkö sekä reunoilla symmetriset kulmatornit. Sisäänkäyntiä vartioivat Pietarin ja Paavalin patsaat, evankelistoja kuvaavat reliefit ja katon kruunaava enkelipatsas ovat Agostino Triscornin ja Theodore Jacquesin käsialaa.
Kirkko kuului Pietarin toiseksi suurimmalle luterilaiselle seurakunnalle, joka koostui lähinnä saksalaisesta keskiluokasta ja baltiansaksalaisesta aatelistosta. 1900-luvun alussa seurakunnassa oli noin 15 000 jäsentä. Jumalanpalvelusten liturgisena kielenä oli saksa. Seurakunta ylläpiti erilaisia hyväntekeväisyyslaitoksia ja saksankielistä koulua Petrischulea.
Kirkko suljettiin vuonna 1937, minkä jälkeen sitä käytettiin varastona. Vuosina 1958–1962 se muutettiin uimahalliksi. Alkuperäinen sisustus on kokonaan tuhoutunut. Rakennus palautettiin saksalaiselle luterilaiselle seurakunnalle vuonna 1992. Pitkällisen remontin jälkeen se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1997. Nykyään seurakunnassa on noin 600 venäjänsaksalaista jäsentä. Se kuuluu Venäjän, Ukrainan, Kazakstanin ja Keski-Aasian evankelis-luterilaiseen kirkkoon.
Galina Nikolajeva

Galina Jevgenjevna Nikolajeva (, oikealta sukunimeltään "Voljanskaja", Воля́нская; 18. helmikuuta 1911 Tomskin läänin Usmankan kylä – 18. lokakuuta 1963 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Galina Nikolajeva syntyi opettajan perheeseen. Vuosina 1929–1935 hän opiskeli Gorkin lääketieteellisessä instituutissa, työskenteli sen jälkeen korkeakouluopettajana ja toisen maailmansodan aikana sotilaslääkärinä. Nikolajevan ensimmäiset runot ilmestyivät vuonna 1939. Vuodesta 1945 lähtien hän toimi etupäässä kirjailijana ja journalistina. Vuodesta 1954 hän kuului Neuvostoliiton ja Venäjän SFNT:n kirjailijaliittojen hallituksiin.
Nikolajevan ensimmäinen romaani oli sodanjälkeisestä maatalouden jälleenrakentamisesta kertova ”Elonkorjuu” ("Žatva", 1950), josta hän sai Stalin-palkinnon. Samaa teemaa jatkaa ”Kertomus KTA:n johtajasta ja yliagronomista” ("Povest o direktore MTS i glavnom agronome", 1954). Romaani ”Insinööri Bahirev” (oik. ”Taistelu matkalla”, "Bitva v puti", 1957) kuvaa uudistajan ja vanhakantaisen puoluetyötekijän välistä kamppailua. Romaanin rakkausjuoni herätti aikanaan vilkasta keskustelua. Nikolajeva laati Stanislav Radzinskin kanssa proosateoksiinsa perustuvia näytelmiä. Hänen teoksiensa pohjalta on kuvattu myös elokuvia.
Fjodor Panfjorov

Fjodor Ivanovitš Panfjorov (; 2. lokakuuta 1896 Saratovin läänin Pavlovkan kylä – 10. syyskuuta 1960 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Fjodor Panfjorov syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Varojen puutteen takia hän joutui jättämään kesken opiskelun Volskin opettajaseminaarissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli paikallislehden toimituksessa, NKP(b):n kihlakuntakomiteassa ja perustamassaan maatalouskommuunissa. Ensimmäiset kaunokirjalliset teokset ilmestyivät vuonna 1920. Vuonna 1926 Panfjorov liittyi NKP:hen, vuosina 1924–1931 hän työskenteli "Krestjanski žurnal" -lehden toimittajana ja vuosina 1931–1960 pienin väliajoin "Oktjabr"-kirjallisuuslehden päätoimittajana. 1920-luvulla hän toimi Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen johdossa ja vuodesta 1934 lähtien Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä. Kirjailija oli 1930–1950-luvuilla myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana.
Panfjorovin pääteos on maatalouden kollektivisointia kuvaava laaja romaani ”Sieramäki” ("Bruski", 1928–1933). Aikanaan romaani sai viranomaisten tuen, mutta muun muassa Maksim Gorki arvosteli sitä voimakkaasti naturalismista ja vulgaarista kielenkäytöstä. Toisen maailmansodan jälkeen Panfjorov kirjoitti tendenssimäisen romaanitrilogian "Borba za mir" (”Taistelu rauhan puolesta”, 1945–1947), "V strane poveržennyh" (”Voitettujen maassa”, 1948), "Bolšoje iskusstvo" (”Suuri taide”, 1939), jonka kahdesta ensimmäisestä osasta hän sai Stalin-palkinnon. Vuosina 1953–1960 kirjoitettu trilogia "Volga matuška-reka" (”Volga, Volga, äiti armas”) häilyy Stalinin ajan arvostelun ja puolustelun välillä. Näiden myöhempien teosten taiteellista arvoa pidetään mitättömänä.
Työväenjärjestöjen Tiedonantaja

Työväenjärjestöjen Tiedonantaja oli Helsingissä ilmestynyt sanomalehti, joka perustettiin 1923, kun Suomen Työmies oli lakkautettu. Lehti lakkautettiin 1930. Lehti oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestön pää-äänenkannattaja.
"Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa" alettiin julkaista syyskuussa 1923. Tarve uudelle lehdelle syntyi sen jälkeen, kun Suomen Sosialistinen Työväenpuolue ja sen lehdistö kiellettiin. Kevääseen 1924 asti "Työväenjärjestöjen Tiedonantaja" oli ainoa laitavasemmiston päivittäinen sanomalehti. Alkuvaiheessa projektin kantava voima oli "Suomen Työmiehen" entinen päätoimittaja Väinö Vuorio apunaan Emil Paajanen.
"Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa" painettiin kommunistien omistamassa Osakeyhtiö Työn kirjapainossa, jolle lehti aiheutti huomattavia taloudellisia menetyksiä. "Työväenjärjestöjen Tiedonantajan" levikki jäi pienemmäksi kuin edeltäjänsä "Suomen Työmiehen". Se oli alussa noin 8 000 ja kesällä 1926 jo 11 250. SKP avusti "Työväenjärjestöjen Tiedonantajaa" taloudellisesti, ja lehti sai varoja myös muun muassa sesonkijulkaisujen ja kalentereiden myynnistä. Tukea tuli lisäksi amerikansuomalaisilta kommunisteilta. Puolue pyrki valvomaan lehden linjaa, ja esimerkiksi Kullervo Manner vaati linjaa jyrkemmäksi kirjeessä, joka hän lähetti Pietarista lokakuussa 1923.
Vasemmiston lehtiä vastaan nostettiin 1920-luvulla usein painokanteita. "Työväenjärjestöjen Tiedonantajankin" ilmestyminen estettiin muun muassa vuoden 1925 kunnallisvaalien aikaan. Kesällä 1930 viranomaiset estivät "Työväenjärjestöjen Tiedonantajan" ilmestymisen lopullisesti lapuanliikkeen vaatimuksesta muiden vasemmistolehtien tapaan. Viimeinen numero ilmestyi 13. kesäkuuta. Viimeisen pääkirjoituksen otsikkona oli ”Sinä olet voittanut, lapualainen!”. Sen jälkeen kommunistit julkaisivat maanalaista "SKP:n Tiedonantaja" -nimistä lehteä. 
Entinen Työväenjärjestöjen Tiedonantajan yksikerroksinen Kotkankatu 9:ssä sijainnut kirjapainotalo tuhoutui tulipalossa 25. tammikuuta 1935. Talon omisti tällöin Floora Teknillinen Tehdas Oy. Talon kolmikerroksinen kivestä rakennettu piharakennus, jossa sijaitsivat kaupungin miesten työtuvat säilyi kuitenkin vahingoittumatta.
Blero

Blero, oik. Blerim Muharremi, on R&amp;B-laulaja ja tanssija. Etniseltä taustaltaan hän on Kosovon albaani.
Bleron läpimurto tapahtui vuonna 2005 singleillä "Kthehu ti " ("palaa takaisin") ja "Papritur" ("Odottamatta"). Albumi "Blero" vuodelta 2006 on ollut Blero toistaiseksi suurin menestys. Eräs hänen suosittu laulunsa on "Can't you see". Hän kihlautui 27. heinäkuuta 2009 näyttelijä Teuta Krasniqin kanssa.
Novosibirskin metro

Novosibirskin metro () on Novosibirskin kaupungin suurimmalta osaltaan maanalainen metrojärjestelmä. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1979. 
Linjasto.
Metrolinjoja on kaksi, joilla on pituutta yhteensä noin 16 km ja asemia 14.
Linjalta toiselle vaihto on mahdollista tehdä risteämiskohdassa sijaitsevien Sibirskajan ja Krasnyi prospektin asemien välistä yhdyskäytävää käyttäen.
Metro on toiminnassa päivittäin kello 6.00–24.00.
Metrosilta.
Ob-joen ylittävä maailman pisin katettu metrosilta otettiin käyttöön tammikuussa 1986. Se yhdistää Leninskajan linjalla sijaitsevat Studentšeskajan ja Retšnoi vokzalin asemat toisiinsa.
Koveron perinnetila

Koveron perinnetila on kruununmetsätorppa Ikaalisissa Seitsemisen kansallispuistossa. Sen hoidosta vastaa Metsähallitus, joka osti sen takaisin valtiolle 1970.
Metsätorppa on perustettu 1859, ja siellä on asuttu 1960-luvulle. Sitä on entisöity lähinnä talkootyönä 1920–1930-luvun asuun. Maisemanhoito tehdään pääasiassa vanhan ajan menetelmin.
Fromia heffernani

Fromia heffernani on suklaanruskea meritähtilaji. Sen keskiosa ja sakaroiden kärjet ovat kokonaan ruskeat, sakaroiden tyvissä on vaaleita pyöreitä pilkkuja.
Levinneisyys.
Näitä meritähtiä tavataan koralliriutoilta 5–45 metrin syvyydestä Tyynenmeren keskisestä länsiosasta Filippiineiltä Salomoninsaarille ja Suurelle valliriutalle asti.
Archaster typicus

Archaster typicus on ruskeansävyinen meritähtilaji, jota tavataan Indopasifisella merialueella. Se on halkaisijaltaan sakaran kärjestä toiseen noin 10 cm ja kapeasakaraisempi kuin monet muut meritähtilajit. Väri ja kuviointi vaihtelevat, ja niissä yhdistyvät ruskean ja beigen vivahteet. Laji syö detritusta eli pohjalle kertyvää eloperäistä jätettä.
Meritähden levinneisyysalueena on Indopasifinen merialue Malediivelta Havaijille ja Kiinasta Australiaan.
Mustapyrstöpreussinahven

Mustapyrstöpreussinahven ("Dascyllus melanurus") on koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Mustapyrstöpreussinahven kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Siinä on valkoisella pohjalla neljä selvää pystyraitaa: etummainen menee silmän läpi, takimmainen pyrstössä ja kaksi muuta sillä välillä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustapyrstöpreussinahven elää Tyynenmeren länsiosissa Sumatralta Vanuatulle, pohjoisessa Ryūkyūsaarille, etelässä Uuteen-Kaledoniaan. Se pysyttelee suojaisissa laguuneissa, satamissa ja jokisuissa. Toisinaan sitä tavataan avomerelläkin, yleensä "Acropora"-korallien oksien joukossa.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Mustapyrstöpreussinahven on parvikala, joka syö eläinplanktonia. Se on perinteisesti suosittu meriakvaariokala, mutta saattaa tulla vanhemmiten aggressiiviseksi.
William Joyce

William Joyce, kutsumanimeltään "Lord Haw-Haw", (24. huhtikuuta 1906 New York – 3. tammikuuta 1946 Lontoo) oli amerikanirlantilainen fasistipoliitikko, joka teki toisen maailmansodan aikana Saksasta käsin englanninkielisiä propagandalähetyksiä. Joyce oli Yhdysvaltain kansalainen, mutta hän asui pitkään Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja sai vuonna 1933 itselleen maan passin ilmoittamalla hakemuksessaan olevansa syntyperäinen Britannian kansalainen. Oikeudessa sodan jälkeen katsottiin, että passin hankkiminen merkitsi sitoutumista uskollisuuteen Britanniaa kohtaan, ja hänet tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta.. Saksan kansalaisuuden Joyce sai vuonna 1940.
William Joycen vanhemmat olivat Michael ja Gertrude Emily Joyce. Isä Michael oli muuttanut Irlannista Yhdysvaltoihin ja saanut maan kansalaisuuden 1894. William syntyi 1906 ja kolme vuotta myöhemmin perhe muutti takaisin Irlantiin, ja sieltä Englantiin vuonna 1921. 1930-luvulla Joyce oli Oswald Mosleyn johtaman British Union of Fascists -puolueen jäsen, kunnes hän 1937 perusti oman National Socialist League -puolueen. Elokuun 26. päivä 1939 Joyce muutti Saksaan. Joycen sisar on kertonut myöhemmin, että MI5:n agentti oli antanut vihjeen suunnitteilla olevasta Joycen pidätyksestä. Hän aloitti propagandalähetykset Saksasta myöhemmin samana vuonna. Lempinimensä "Lord Haw-Haw" hän sai 18. syyskuuta 1939 julkaistusta Jonah Barringtonin kirjoittamasta Daily Express -lehden artikkelista, jossa kuvattiin propagandalähetysten tekijän yläluokkaista puhetapaa. Tuossa vaiheessa lähetyksiä kuitenkin teki vielä Norman Baillie-Stewart, jonka puhetapaan kuvaus myös paremmin sopii.
Viimeisen lähetyksensä Joyce teki 30. huhtikuuta 1945, ilmeisesti humalassa, lopettaen sen sanoihin "Heil Hitler ja hyvästi." Hänet saatiin kiinni 28. toukokuuta Flensburgissa lähellä Tanskan rajaa, kun kaksi polttopuita keräämässä ollutta brittisotilasta tunnisti hänet äänen perusteella. Kiinnioton yhteydessä Joyce sai luodin jalkaansa, kun toinen sotilaista oli erehtynyt luulemaan Joycea aseistetuksi tämän ottaessa henkilöllisyyspapereita taskustaan.
Joyce oli elokuussa 1939 uusinut passinsa vuodeksi, joten aloittaessaan propagandalähetykset myöhemmin samana vuonna passin ollessa edelleen voimassa hän syyllistyi oikeuden tulkinnan mukaan maanpetokseen, vaikkei hän ollutkaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen. Joyce tuomittiin kuolemaan, ja hänet hirtettiin 3. tammikuuta 1946.
Helmiherttuakala

Helmiherttuakala ("Centropyge vroliki") on keisarikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Helmiherttuakala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalo on etuosastaan helmenharmaa, pyrstöä kohti väri tummenee ja itse pyrstö on lähes musta. Kylkievän edessä on ohut oranssi viiva.
Alkuperä.
Helmiherttuakala on kotoisin Tyynenmeren länsiosista.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Helmiherttuakala saattaa olla aggressiivinen sukulaisiaan ja muita suunnilleen saman kokoisia kaloja kohtaan. Sitä pidetään riutta-akvaarioissa, missä se tarvitsee riittävästi suojaisia koloja. Se saattaa näykkiä koralleja ja jättiläissimpukoita. Ravinnokseen se syö levää ja sen joukossa elävää eläinplanktonia.
358 (mainostoimisto)

358 on vuonna 2008 perustettu suomalainen mainos- ja designtoimisto, joka sijaitsee Helsingin keskustassa Korkeavuorenkadulla. . Toimiston perustajiin kuuluvat Juha Aalto, Verneri Leimu, Peter Barmer, Antero Jokinen, Erkki Izarra ja Ale Lauraéus. Huhtikuussa 2015 toimiston designjohtajana aloitti Mikael Kivelä. Toimiston perustajaosakas Antero Jokinen toimi myös suomen visuaalisten viestinnän suunnittelijoiden Grafia ry:n hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2019 toimisto työllistää 27 henkilöä. Jokinen ja Barmer ovat sittemmin jättäneet yrityksen.
ThreeFiveEight Oy:n toimitusjohtajia ovat olleet Therese Cedercreutz 2016, Tomi Halonen 2017–2018 Jani Leppänen 2018–2023 ja vuodesta 2023 Hanna Masalin.
Asiakkaat.
Toimiston asiakkaina on useita suomalaisia ja kansainvälisiä yhtiöitä, esimerkiksi Arla, Hartwall, Kone, Kemira, Radio Suomipop, Loop ja HSL. Sanoma, Nelonen, Helsingin Sanomat, Vaasan.
358 voitti HSL:n kilpailutuksen joulukuussa 2016 ja Hartela valitsi 358:n mainostoimistokumppanikseen. Marraskuussa 2016 HSL ja 358 tempaisivat, kun valtava määrä ihmisiä jonotti ämpäreitä Kampissa.. Tuoreimpina kampanoina 358 lanseerasi länsimetron, kaupunkipyörät ja kehäradan. Lisäksi Drive Now -lanseeraus on 358:n käsialaa. 
Kampanjoita.
Toimiston tunnetuimpia töitä ovat Vuoden huipuissa palkittu Ulkoministeriön identiteetti HSL:lle tehty Joukkoliikenteen kasvot -kampanja, Loop-radiokanavan lanseeraus ja lukuisat Nelosen ohjelmalanseeraukset kuten Voice of Finland. 358 oli myös vastuussa Kampin keskustaan rakennetusta miniatyyri-Ikeasta. Helmikuussa 2017 358:n suunnittelema kampanja ihmisoikeusliitolle ja HSL:lle sai paljon huomiota mediassa. Muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa kiiteltiin päätepysäkki syrjinnälle kampanjaa. . 2019 358:n tunnetuimpia kampanjoita on Big Brother lanseeraus Helsingin Sanomien Hanki parempaa sekä Radio Rockin Rock kuuluu kaduille teko 
Palkintoja.
358 on voittanut useita luovan suunnittelualan palkintoja viime vuosina. Vuonna 2014 toimisto palkittiin vuoden yrityksenä Grand One -kilpailussa, Radio Loopin lanseeraus saavutti hopeisen Effien markkinoinnin tuloksellisuutta mittaavassa Effie Finland kilpailussa ja "vuoden verkkototeutus palkinnon" 2014 Radiogaalassa. 358 ja HSL ovat voittaneet myös toisessa mainonnan tuloksellisuutta mittaavassa AdProfit kilpailussa "Vuoden Kampanja" palkinnon kahtena vuotena peräkkäin, sekä 2014 että 2015. Luovan suunnittelun Vuoden Huiput 2014 kilpailussa 358 voitti kaikkiaan neljä hopeahuippua. Ja Radio Aallon "Täällä puhuu musiikki" mainoselokuva palkittiin Voitto-mainoselokuvakilpailun Gran Prix pääpalkinnolla vuoden 2015 maaliskuussa. Vuoden 2017 alussa 358, ihmisioikeusliitto sekä HSL tekivät paljon meidahuomioita saaneen Päätepysäkki syrjinnälle kampanjan, joka oli muun muassa Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa aiheena . 358 suunnitteli Arlalla Luonnollista-kampanjan syksyllä 2017. 
Ulkomaisissa kilpailuissa 358 voitti Golden Drum 2014 -kisassa hopearummun HSL:lle suunnittelemalla "Joukkoliikenteen kasvot" -kampanjalla. Radio Aalto filmi voitti hopeaa eurooppalaista luovaa suunnittelua mittaavassa Epica kilpailussa.
Ingvar Lidholm

Ingvar Natanael Lidholm (24. helmikuuta 1921 Jönköping, Ruotsi – 17. lokakuuta 2017) oli ruotsalainen säveltäjä.
Lidholm opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa sekä Hilding Rosenbergin opettamana säveltämistä. Hän suoritti jatko-opintoja Italiassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Vuosina 1947–1956 hän oli Örebron sinfoniaorkesterin johtaja. Vuoteen 1965 hän johti Ruotsin yleisradion kamarimusiikkiosastoa. Tämän jälkeen, vuosina 1965–1975, hän toimi sävellyksen professorina Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa.
Lidholm on säveltänyt yhden oopperan, yhden televisio-oopperan, orkesteriteoksia, kamarimusiikkia, kantaatteja, kuoromusiikkia ja lauluja.