Pikkalanjoki

Pikkalanjoki () on Uudenmaan Siuntiossa virtaava joki, joka on Siuntionjoen vesistön (vesistöaluetunnus 22) 55 kilometriä pitkän pääuoman alajuoksun alin 2,5 kilometriä pitkä osuus. Pikkalanjoki laskee Suomenlahdella Pikkalanlahteen.
Joen kulku.
Pikkalanjoki alkaa Vikträskin eteläpäästä Verkarnan lahdesta Fågelvikin ja Broändan välistä. Noin 2,4 kilometriä pitkän joen leveys on koko matkan 15–40 metriä. Joki on peltomaiden ympäröimä lukuun ottamatta sen alajuoksua. Joenrantoja seuraa kapea lepikkoranta. Joki alittaa heti luusuassa vanhan sillan, joka on nykyään suljettu moottoriliikenteeltä. Sitten on vuorossa yli 900 metrin päässä kantatie 51, joka ylittää joen Pikkalan kylässä. Kolmas silta on yksityistien silta Pikkalassa noin 250 metriä kantatiestä. Joki virtaa vapaasti suistoon asti, missä on vedenvirtaukseen tehty järjestelyitä. Suistossa olevan saaren oikea haara on tukittu ja vasempaan on rakennettu Pikkalan tulvapato. Se suljetaan aina, kun meren vedenpinnan korkeus kohoaa. Joki on padon kohdalla vain toistakymmentä metriä leveä. Joki laskee Pikkalanlahteen Åmunnenissä.
Pikkalan pato.
Joen alajuoksulla on Nokian rakentama Pikkalan pato. Meriveden ollessa alhaalla ja joen virtaaman ollessa vähäinen, padon yläpuolinen vedenkorkeus voi laskea huomattavan alas. Meriveden noustessa, joki ja järvi jäävät alemmaksi ja pato on silloin kiinni. Padolla säädellään meriveden ja makean veden sekoittumista. 
Hydrologiaa.
Sjundbyånin virtaamia mitataan Siuntion asemanseudulla etelärannan mittausasemalla Oxhagenilla. Vaikka mittausasema sijaitsee muutaman kilometrin ylävirtaan päin, voidaan sen virtaamia käyttää myös alajuoksulla. Lukemat ovat siten aavistuksen suurempia kuin mittausasemalla. Pikkalanjoen keskivirtaama (MQ) on siten 5,5 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 25,7 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0,63 m³/s. Suurin virtaama (HQ) on ollut 37 m³/s (16.4.1984) ja pienin virtaama (NQ) 0,03 m³/s (31.8.1999).
Luontoarvoja.
Natura 2000-alue.
Siuntionjoen vesistöalueella sijaitsee Siuntionjoen Natura 2000-suojelualue (FI0100085, 385 hehtaaria, 47,59 km). Siihen sisältyy muutama järvi ja Siuntionjoen vesistön uomaverkoston uomia. Suojelualueeseen kuuluu Pikkalanjoki, Vikträsk, Sjundbyån, Tjusträsk, Siuntionjoki Sågarsforsille asti. Pääuoman lisäksi suojeltuja ovat Degermossenilta laskeva puro, Kynnarträskistä Tjusträskiin laskeva lyhyt puro, Lillträskistä Kvarnbyhyn laskeva Kvarnbybäcken sekä suurempi sivujoki Kirkkojoki, joka Munksinkosken jälkeistä latvauomista ovat mukana Lempansån ja Aiskosbäcken.
Vikträskin ja Pikkalanjoen ympäristö on saukon elinaluetta. Saukko on kansallisesti uhanalainen ja luontodirektiivein suojeltu laji (II ja IV(A)). Pikkalanjoen rantatörmissä pesii ajoittain kuningaskalastaja.
Vedenlaatu.
Pikkalanjoen vedenlaatua on käsitelty Siuntionjoen vesistön artikkelissa kappaleessa ”Vedenlaatu”. Koska yläjuoksun vesi virtaa Vikträskin ja Tjusträskin kautta, jää veteen korkeintaan 10 milligrammaa kiintoainetta litrassa vettä. Veden kokonaisfosforipitoisuus on korkeintaan 35 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kokonaistyppipitoisuus on 500–1 000 μg/l. Veden rautapitoisuus jää 900 μg/l alle.
Historiaa.
”Piikkala by” tunnettiin kirjallisista lähteistä jo vuonna 1476. Kylä sijaitsee edelleen Piikkalanlahden rannikolla. Ennen maankohoamista Pikkalanlahti jatkui viisi kilometriä Piikkalanjoen laaksoa myöten Vikträskin (, alkujaan "Pitkälaksi" ("laksi" on nyk. 'lahti') seuduille. Vesiväylän satamapaikka oli Sjundbyn linnalla.
Joessa sijaitsee myös puisen aluksen hylky. 1970-luvulla Broändan sillan tuntumassa havaittiin vedessä mäntyhirsiä ja veneen tai laivan kaaren pala noin sadan metrin alueella. Oletettavasti hylky sijaitsee jossain muualla ja vesi oli tuonut sen osia jokea pitkin alas Broändan sillalle.
Vuoden 1961 peruskartassa on joen suisto luonnollisen oloinen. Joen poikki on kuitenkin rakennettu pato, jonka patovallit jatkuvat maalle asti. Vuoden 1975 kartassa on joen suistoon ilmestynyt ”saari”, jonka oikea uoma on kuitenkin poikki patovallin takia. Samalla on uomaa siirretty itään päin lähemmäksi siellä kohoavaa mäkeä. Sinne on merkitty karttaan sulku. Joen luusuassa oli käytössä silta vuoden 1981 kartassa, mutta siltayhteys katkaistiin vuoden 1990 karttaan mennessä. Fågelvikiin rakennettiin silloin asuintaloja. Kuitenkin vuoden 1995 kartassa on samaan paikkaan rakennettu moottoriliikenteeltä suljettu silta.
Laivaliikenne.
Vuonna 1875 Uudenmaan rannikkoliikenne Oy ulotti reittiliikenteen Helsingistä Espoonlahdelle Luomaan. Vuonna 1884 siipipyörillä varustettu höyrylaiva "Thyra" alkoi liikennöidä Porkkalan ympäri Pikkalan rantaan. Höyrylaiva oli kooltaan 78 jalkaa pitkä ja siellä oli kaksi salonkia, ruokasali ja tupakkahytti. Edestakainen matka Siuntiosta Helsinkiin voitiin tehdä vuorokaudessa.
Vuonna 1890 Pikkalasta oli laivayhteys sekä Helsinkiin että Turkuun. Pikkalan kartanon omistaja ruoppasi laivareitin Broändan sillalle ja rakensi Pikkalan sillan kaksiosaiseksi nostosillaksi, jotta laivat pääsivät kulkemaan sen ohi. Nostosillat olivat tuolloin vielä varsin harvinainen siltatyyppi Suomessa. Höyrylaivat "Onni" ja "Ilma" poikkesivat enimmillään jopa kolme kertaa viikossa Broändan laiturissa ja höyrylaiva "Porkkalalle" Pikkala oli jopa pääteasema.
Matkustajalaivaliikenne loppui reitillä vuonna 1902, sillä juuri valmistuneesta rantaradasta oli tullut merkittävästi nopeampi kulkutapa. Uusi satama rakennettiin Pikkalanjoen alasuulle pääasiassa soraa ja halkoja kuljettavia proomuja ja lotjia varten.