Herman Liikanen

Herman Liikanen (13. toukokuuta 1835 Ristiina – 13. huhtikuuta 1926 Kuhmalahti) oli suomalainen vapaustaistelija, joka osallistui 1860-luvulla Giuseppe Garibaldin joukoissa Italian vapaustaisteluun sekä tanskalaisten puolella Tanskan-Saksan sotaan. Myöhemmin Liikanen oli lähes puoli vuosisataa Suomen Hypoteekkiyhdistyksen palveluksessa.
Elämäkerta.
Liikasen vanhemmat olivat torppari, haudankaivaja Otto Vilhelm Liikanen ja Leena Hämäläinen. Liikanen kävi 1849–1850 Mikkelin alkeiskoulua ja sai sen jälkeen vielä yksityisopetusta rovasti Olsonilta. Hän yritti suorittaa yksityisesti ylioppilastutkinnon 1854, mutta ei onnistunut siinä.
Krimin sodan sytyttyä samana vuonna Liikanen pääsi aliupseeriksi ruotuväkeen Turun ja Porin läänin I pataljoonan Halikon komppaniaan. Hän siirtyi kevättalvella 1855 Kuopion pataljoonaan, seurasi sitä Lappeenrantaan ja osallistui Haminan puolustamiseen kaupungin pommituksen aikana heinäkuussa 1855. Saman vuoden elokuussa Liikanen kuitenkin erosi armeijasta sairaalloisuuden takia. Hän toimi tämän jälkeen maanjako-oikeuden sihteerinä Mikkelissä, kruununmakasiinin hoitajana Helsingissä sekä kotiopettajana Räisälässä tohtori J. E. Schwindtin ja pastori E. W. Strengin perheissä. 
Liikanen seurasi aktiivisesti maailmantapahtumia sanomalehdistä. Vuonna 1861 hän päätti lähteä Italiaan liittyäkseen vapaaehtoisena Giuseppe Garibaldin joukkoihin, jotka taistelivat Italian yhdistämisen puolesta Itävallan keisarikuntaa vastaan. Hän liittyi lokakuun lopulla 1861 Torinossa kenraali Türrin johtamaan unkarilaislegioonaan, jonka tarkoituksena oli hyökätä Itävallan hallitsemaan Unkariin sen vapauttamiseksi. Legioonan päämaja oli Noceran kaupunki Vesuviuksen laaksossa lähellä Napolia. Siellä legioonaa harjoitettiin aiottua Unkarin sotaretkeä varten ja sitä käytettiin myös bourbonilaisia Tristanyn ja Croccon legitimistijoukkoja vastaan, jotka Roomasta käsin entisen Napolin kuninkaan nimissä tahtoivat valloittaa takaisin Napolin valtakunnan alueet. Italian sotahankkeet Itävaltaa vastaan raukenivat kuitenkin keväällä 1862. Liikanen erosi unkarilaisesta legioonasta, matkusti Napolista Genovaan, jossa hän sairasteli jonkin aikaa, ja sieltä hän jatkoi meritse suomalaisessa kauppalaivassa Turkuun, jonne hän saapui elokuussa 1862.
Palattuaan Suomeen Liikanen oli Viaporin linnoituksen komentajan eversti V. Theslöfin palveluksessa. Kun Preussin ja Tanskan välille syttyi 1864 sota Schleswig-Holsteinin alueen omistuksesta, Liikanen oli niiden 11 suomalaisvapaaehtoisen joukossa, jotka lähtivät taistelemaan tanskalaisten puolella. Hän matkasi helmikuun alussa 1864 kaksi viikkoa avonaisessa purjeveneessä Ahvenanmeren yli ja saapui maaliskuun alussa Kööpenhaminaan. Liikanen pääsi vapaaehtoiseksi Tanskan sotaväkeen ja matkusti Sönderborgiin, jonne Tanskan pääarmeija oli äskettäin Dannevirkestä peräytynyt puolustaakseen Dybbølin linnoituksia Saksan ja Itävallan joukkojen hyökkäyksiltä. Liikanen osallistui Alsin saarella käytyyn Dybbølin taisteluun ja haavoittui oikeaan sääreen. Saksalaiset valloittivat viimein rynnäköllä Dybbølin linnoitukset 18. huhtikuuta 1864. Taistelussa pahoin haavoittunut Liikanen vietiin hoidettavaksi Kööpenhaminaan. Hän joutui potemaan vammaansa koko kesän ja syksyn 1864. Liikanen ylennettiin 1865 Tanskan armeijan luutnantiksi ja nimitettiin Dannebrogin ritarikunnan jäseneksi. Hän sai myös Tanskan valtion myöntämään eläkkeen, jota hän nautti kuolemaansa saakka. Liikanen erosi Tanskan sotapalveluksesta toukokuun lopulla 1865 ja palasi Suomeen.
Liikanen palasi Suomeen 1865 ja sai paljon julkisuutta suomalaisen lehdistön palstoilla. Samana vuonna hän pääsi Suomen Hypoteekkiyhdistyksen palvelukseen kirjanpitäjäksi ja oli tässä toimessa aina 79-vuotiaaksi saakka. Liikanen tunnettiin suomalaisuusaatteen harrastajana ja J. V. Snellmanin kannattajana ja ystävänä. Liikanen osallistui vielä vuonna 1914 Kööpenhaminassa pidettyyn Dybbølin taistelun 50-vuotismuistojuhlaan ja pääsi tällöin muun muassa päivällisille Tanskan kuninkaan luo.
Jäätyään eläkkeelle 1914 Liikanen vietti viimeiset vuotensa sukulaisten luona Helsingissä, Kuhmalahdella ja Hirvensalmen Hietasessa. Syksyllä 1917 muutti Liikanen Helsingistä synnyinseudulleen Savoon. Uudenvuodenpäivänä 1924 hän sai halvauskohtauksen ja joutui pysymään sen jälkeen vuoteessa ja oli sisarensa pojan, Kuhmalahden kirkkoherran K. F. Saarenmaan luona hoidettavana Kuhmalahden pappilassa. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Herman Liikaselle on pystytetty rintakuva Roomaan Villa Lanten lähelle Giuseppe Garibaldin puistoon.
Herman Liikasen elämästä on vuonna 1945 julkaistu erityisesti pojille suunnattu, todellisuuteen perustuva seikkailukirja "Suomalainen vapaustaistelija".