Barbareskien ryöstöretki Islantiin 1627

Barbareskien ryöstöretki Islantiin () oli Pohjois-Afrikan merirosvojen eli barbareskien kesällä vuonna 1627 tekemä ryöstöretki Islantiin. Barbareskit saapuivat kahtena joukkona, joista toista johti Murat Reis. He sieppasivat paikallisia islantilaisia useissa hyökkäyksissä saaren etelä- ja itärannikolla. Siepatut vietiin Pohjois-Afrikkaan, jossa heidät myytiin orjuuteen. Suurin isku tehtiin Vestmannasaarilla. Islanti oli hyökkäyksen koittaessa huonosti puolustettu ja vangiksi joutui satoja. Useita kymmeniä surmattiin. Joidenkin onnistui myöhemmin palata Islantiin esimerkiksi lunnaiden maksamisen jälkeen.
Tausta.
Barbareskit iskivät vuonna 1627 Islantiin kahtena joukkona, joista toisen komentaja tunnetaan. Murat Reis oli alkujaan Jan Janszoon niminen hollantilainen merirosvo. Hän oli jäänyt algerialaisten merirosvojen vangiksi Kanariansaarilla vuonna 1618 ja kääntyi islamiin jatkaakseen merirosvon uraansa. Hänestä tuli tunisialaisen merirosvo Soleman Reisin kaapparilaivan ensimmäinen perämies ja itsenäinen merikapteeni Solemanin kuoltua. Hän operoi Marokon länsirannikon Salén kaupungista käsin. Salén merirosvot tekivät hänestä amiraalinsa vuonna 1624.
Murat Reis sai idean ryöstöretkestä Islantiin ilmeisesti muuten nimeämättömäksi jääneeltä tanskalaiselta orjalta. Islanti kuului tuolloin Tanska-Norjaan ja se oli puolustettu vain heikosti. Omaa nostoväekään tai ratsupalvelusta suorittavaa aatelistoa Islannissa ei ollut. Islantia puolusti kuninkaallinen laivasto, joka vuonna 1627 oli kuitenkin pitkälti sidottu kolmikymmenvuotisen sodan muille näyttämöille. Islanti oli näin houkutteleva kohde Pohjois-Afrikan merirosvoille eli barbareskeille, jotka kävivät kauppaa ryöstöretkillä siepatuilla eurooppalaisilla orjilla. Barbareskien hyökkäykset eivät olleet uusi ilmiö, vaan kehittynyt laivanrakennustekniikka oli tehnyt hyökkäyksistä mahdollisia koko Länsi-Euroopan rannikolla ja Pohjois-Atlantille saakka.
Ryöstöretki.
Murat Reis lähti ryöstöretkelleen purjehtien Salésta pohjoiseen vuonna 1627 ja hän saapui Islannin rannikolle viimeistään 24. kesäkuuta. Toinen joukko barbareskeja saapui Islantiin Algerista heinäkuun puolella. Täysin varmaa ei ole, liittyivätkö kaksi barbareskijoukkoa toisiinsa. 
Muratin johtamat barbareskit iskivät ensimmäisen kerran Grindavíkissa, josta he sieppasivat 12–15 paikallista, sekä samankokoisen joukon paikalla olleita tanskalaisia ja hollantilaisia merimiehiä. Kaksi paikallista sai surmansa. Barbareskit jatkoivat kohti Bessastaðiria, mutta yksi heidän laivoistaan ajautui karille. Muratin barbareskit palasivat saaliineen Marokkoon, jossa vangit myytiin orjuuteen. Barbareskien toinen joukko iski Islannin itäosiin 5–13. heinäkuuta. He ottivat vangikseen paikallisia seudun maatiloilta etenkin Berufjörðurissa ja Breiðdalurissa. Ryöstösaaliiksi saatiin myös karjaa ja kirkkojen esineistöä. Osa paikallisista onnistui pakenemaan sumun turvin. Kaapparilaivat kääntyivät tämän jälkeen länteen mukanaan 110 vankia. Kuolleita oli yhdeksän.
Tunnetuin yksittäinen hyökkäys tehtiin Vestmannasaarilla Islannin etelärannikolla. Barbareskien toinen ryhmä hyökkäsi saarille 16. heinäkuuta ja he nousivat maihin Ræningjatangissa ("ryöväriniemi") Heimaeyssa. Ryöstely Vestmannasaarilla jatkui kolme päivää. 34 paikallista surmattiin, heidän joukossaan paikallinen pappi Jón Þorsteinsson. Vankeja otettiin useimpien lähteiden mukaan 234. 19. heinäkuuta barbareskit lähtivät takaisin kohti Algeria, jossa vangit myytiin orjuuteen.
Seuraukset.
Monet orjuuteen päätyneistä islantilaisista kuolivat vankeudessa. Osan onnistui ostaa vapautensa. Noin sadan islantilaisen sanotaan kääntyneen islamiin. Vuonna 1635 Algerissa kootun luettelon perusteella kaupungissa oli edelleen 70 kristittyä islantilaista. Islannissa ja Tanskassa kerättiin rahaa orjuuteen päätyneiden lunnaita varten. Islantilaisia vapautettiin seuranneiden yhdeksän vuoden aikana 34 ja 27 heistä palasi Islantiin. Muita kuoli tai jäi muihin paikkoihin matkalla. Joitakin islantilaisia palasi omin avuin. 
Islantilaisissa teoksissa kirjoitettiin nopeasti ryöstöretken tapahtumista. Usein hyökkäys katsottiin Jumalan rangaistuksena syntisyydestä. Merirosvoihin viitattiin hieman virheellisesti "turkkilaisina". Luterilainen pappi Ólafur Egilsson kirjoitti omista kokemuksistaan teoksessa "Reisubók Séra ólafs Egilssonar" tultuaan siepatuksi Murat Reisinin ryöstöretkellä. Teos on 1600-luvun islantilaisen kirjallisuuden klassikko. Egilssonin teoksen ohella tunnetaan islantilaisten siepattujen kirjeitä kotimaahansa. Maanviljelijä ja lakimies Kláus Eyjólfsson kirjoitti tapahtumista perustuen silminnäkijöiden kuvauksiin. Alkuperäislähteet kiersivät pitkään käsikirjoituksina. Islannin kansallisarkiston Jón Þorkelsson yhdisteli niitä 1900-luvulla teokseksi "Tyrkjaránið á Íslandi 1627".