tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Álvaro Domínguez

Álvaro Domínguez Soto (s. 15. toukokuuta 1989 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia. Domínguez on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta on pelannut ajoittain myös vasempana laitapuolustajana.
Domínguez on Atlético de Madridin kasvatti, ja ennen nousua edustusjoukkueeseen hän pelasi kuuden vuoden ajan Atléticon juniorijoukkueissa. Domínguez teki virallisen debyyttinsä edustusmiehistössä lokakuussa 2008 Mestarien liigan ottelussa Liverpoolia vastaan. Domínguez solmi ensimmäisen ammattilaisopimuksensa kuitenkin vasta marraskuussa 2009. Sen oli määrä pitää nuori topparilupaus kasvattajaseuransa riveissä aina kesäkuuhun 2013 asti. Urallaan Atléticossa Domínguez voitti Eurooppa-liigan kahdesti (2010 ja 2012) sekä UEFA Super Cupin yhden kerran (2010).
Domínguez siirtyi Borussia Mönchengladbachiin kesäkuussa 2012. Sopimus seuran kanssa on viisivuotinen. 
Domínguez edusti Espanjaa eri ikäkausimaajoukkueissa. Hän edusti maataan syys–lokakuussa 2009 pelatussa alle 20-vuotiaiden MM-turnauksessa Egyptissä. Kesällä 2011 Domínguez oli mukana voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta Tanskassa järjestetyssä lopputurnauksessa. Ensiesiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa hän teki toukokuussa 2012 pelatussa maaottelussa Serbiaa vastaan, jonka Espanja voitti lukemin 2–0. 
Madridissa varttuneen Domínguezin esikuvia ovat 1990-luvun Atlético-tähdet Kiko ja Diego Simeone. Suurin idoli on kuitenkin Fernando Torres, joka Domínguezin tavoin nousi Atléticon nuorisojoukkueiden kautta edustusjoukkueeseen.
Markku Arokanto

Markku Arokanto (s. noin 1960) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä.
Arokanto on koulutukseltaan teatteri-ilmaisun ohjaaja ja opiskellut vuosina 1995–1999 Helsingin taide- ja viestintäoppilaitoksessa (nyk. Metropolia). Lisäksi hän on valmistunut Roihuvuoren ammattikoulusta vaatturiksi vuonna 1981. Hän on toiminut vuodesta 2015 Laajasalon Huvilateatterin toiminnanjohtajana ja ohjaajana ja ollut myös mukana perustamassa Lontoon suomalaista teatteria ja toiminut sen toiminnanjohtajana ja ohjaajana vuosina 2001–2003. Arokanto työskenteli Eiran musiikkikoulussa musiikkiteatterilinjan ohjaajana vuosina 1995–1999. Hän on näytellyt teatteri- ja TV-tuotannoissa vuodesta 1982 sekä julkaissut studio-albumin vuonna 1983 ja esiintynyt myös drag-artistina.
Kokkola (täsmennyssivu)

Kokkola voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Addax Team

Addax Team oli espanjalainen autourheilutalli, joka kilpaili GP2-sarjassa kaudet 2009–2013.
Historia.
Addax Team syntyi kun Alejandro Agag osti Adrián Camposin GP2-tallin. Kauppa koski vain Campos Racing-tallin GP2-toimintoja, eikä vaikuttanut sen toimintaan muissa luokissa. Tallia sponsoroi Barwa Group. Kausi 2009 oli Addaxin ensimmäinen. Talli sijoittui toiseksi kausina 2009 ja 2010. Vuonna 2011 Addax oli ensimmäinen.
Addax Team osallistui myös Aasian GP2-sarjaan kaudelle 2008–2009, sekä 2010 alkaneeseen GP3-sarjaan, jossa talli sijoittui kahdeksanneksi molempina osallistumisvuotenaan. Tiimi keräsi molemmilta kausiltaan myös kaksi palkintokorokesijoitusta mutta voittoja ei kohdalle osunut.
Talli lopetti toimintansa GP3:ssa ja siirtyi keskittymään pelkästään GP2:iin. Vuoden 2013 päätteeksi talli vetäytyi GP2-sarjasta ja Campos Racing korvasi tallin ja teki paluun sarjaan kaudeksi 2014.
GP2-tulokset.
• GP2-finaali 2011 oli GP2-kauden 2011 ulkopuolinen finaali.
Unto Räty

Unto Räty (11. marraskuuta 1915 Virolahti – 1. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen pikakirjoittaja ja eduskunnan pöytäkirjatoimiston päällikkö. Hänellä oli pikakirjoituksen suurmestarin arvo.
Räty kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan lyseosta vuonna 1934. Hän suoritti Helsingissä teologisen erotutkinnon vuonna 1941 ja filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1947. Aluksi hän työskenteli uskonnon ja psykologian opettajana. Vuodesta 1936 hän työskenteli eduskunnan pikakirjoittajana ja talletti muun muassa sotasyyllisyysoikeudenkäynnin. Eduskunnan pikakirjoituskanslian, joka sittemmin muuttui pöytäkirjatoimistoksi, päällikkönä hän toimi vuosina 1956–1978. Jatkosodassa hän toimi sotilaspastorina.
Unto Räty jatkoi pikakirjoitustehtävissä vielä eläkkeelle jäätyäänkin. Hän opetti Kansanvalistusseuran kirjeopistossa pikakirjoitusta noin 35 vuoden ajan. Vuosina 1966–1979 hän oli Suomen Pikakirjoittajayhdistyksen puheenjohtaja sekä 28 vuoden ajan Pikakirjoituslehden päätoimittaja. Yhdessä Leo Kailan kanssa Räty julkaisi vuonna 1966 pikakirjoituksen lyhennysoppikirjan "Opi lyhentämään".
Pikakirjoituksen kansainvälisessä järjestössä Interstenossa Räty osallistui kilpailijana Wiesbadenin kongressiin 1961 ja Prahan kongressiin 1963. Hän oli järjestön keskuskomitean jäsen vuosina 1963–1993 ja sai kunniajäsenen arvon Amsterdamin kongressissa 1995.
Harmaa-apali

Harmaa-apali ("Apalis chirindensis") on herttuihin kuuluva varpuslintu. Lajia tavataan Mosambikin ja Zimbabwen vuoristometsissä, kuten Chirindan metsässä, Chimanimanin alueella, ja Gorongosan kansallispuistossa.
Harmaa-apali on harmaaselkäinen ja valkovatsainen lintu.
Sakaiminato

Sakaiminato () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun tai San’inin alueella Tottorin prefektuurissa. Se sijaitsee Yumigahaman niemimaan pohjoiskärjessä Nakaumijärven ja Japaninmeren Mihonlahden välissä prefektuurin länsiosassa Matsuen kaupungin itäpuolella. Sakaiminatossa on 34 972 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 29,02 neliökilometriä.
Sakaiminaton maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 kuuden kunnan kuntaliitoksen myötä, ja kaupunki siitä tehtiin vuonna 1956. Siellä on merkittävä Japaninmeren rannikon kauppa- ja kalastussatama. Sakaiminato tunnetaan mangapiirtäjä Shigeru Mizukin kotipaikkana, ja siellä onkin häneen luomaansa "Gegege no Kitarō" -sarjaan liittyviä nähtävyyksiä, kuten Mizuki Shigeru Road "yōkai"-hahmoja esittävine patsaineen ja Shigeru Mizukin museo. Sakaiminatoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Sakai-linja ja kaupungin alueella sijaitseva Yonagon lentoasema.
Jack Vincent

Jack Vincent (6. maaliskuuta 1904 Lontoo – 3. heinäkuuta 1999 Pietermaritzburg, Etelä-Afrikka) oli englantilainen lintutieteilijä, sotilasarvoltaan eversti.
Vincent muutti 21-vuotiaana Etelä-Afrikkaan, missä hän työskenteli kahdella maatilalla Richmondin alueella Natalin provinssissa. 1920-luvulla hän palasi Englantiin ja ryhtyi keräämään lintuja British Museumille. 20-luvun lopulla ja 30-luvun alussa hän teki amiraali Hubert Lynesin seurassa useita lintutieteellisiä retkiä Itä-, Keski- ja eteläiseen Afrikkaan. Merkittävin retki oli Mosambikin Mount Namulille suuntautunut vuonna 1932. Tällä retkellä Vincent löysi tieteelle uusina lintulajeina muun muassa bulbulirastaan ("Modulatrix orostruthus").
Vincent avioitui skottilaisen Mary Russellin kanssa Kapkaupungissa 1934. Vuonna 1935 he ostivat maatilan Natalista Mooi-joelta.
Toisessa maailmansodassa Vincent palveli everstinä Natal Carbineers joukko-osastossa Itä- ja Pohjois-Afrikassa. 1942 Vincent sai komennuksen Britannian armeijaan Haifaan Palestiinaan. Sodan jälkeen hänelle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyys (MBE).
Vuonna 1949 Vincent sai American Ornithologists' Unionin kirjeenvaihtajajäsenyyden, ja hänet valittiin Natal Parks Boardin ensimmäiseksi johtajaksi. Järjestö näytteli merkittävää osaa leveähuulisarvikuonon suojelussa KwaZulu-Natalin alueella 1950-luvulla. Vincent toimi "The Ostrich"in, Etelä-Afrikan lintutieteellisen yhdistyksen julkaisun toimittajana 1940-luvun lopulta 1950-luvun alkupuolelle. Vuosina 1963–1967 Vincent osallistui International Council for Bird Preservationin (ICBP), nykyään BirdLife International, toimintaan, ja hänet palkittiin työstään WWF:n kultaisella mitalilla. Vincent jäi eläkkeelle 1974.
Vaimonsa Maryn kuoltua 1989 Vincent muutti Pietermaritzburgiin. 1993 Kwa-Zulu-Natalin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon. "Paraxerus vincenti"-oravalaji on nimetty hänen kunniakseen.
Belgica antarctica

Belgica antarctica on surviaissääskiin kuuluva hyönteislaji. Se on Etelämantereen ainoa hyönteinen ja 2–6 mm pituudestaan huolimatta mantereen suurin kokonaan maalla elävä eläinlaji.
"Belgica antarctica" on sopeutunut monin tavoin Etelämantereen ankariin olosuhteisiin. Antarktiksen lyhyen kesän takia "B. antarctica"n toukkakehitys kestää kaksi vuotta. Toukat ovat väriltään tummia, jolloin niihin absorboituu enemmän Auringon lämpöä. Luultavasti pigmentti myös suojaa kudoksia ultraviolettisäteilyltä. Toukat elävät ryhmissä jolloin niiden aineenvaihdunnan tuottama lämpö ei pääse haihtumaan helposti. Toukat elävät mantereen rannikkoalueella tilapäisissä lammikoissa, jotka voivat muodostua niin sulamisvesien kuin merivedenkin vaikutuksesta. Tämän vuoksi ne sietävät elinympäristössään huomattavaa suolapitoisuutta, laajaa pH-aluetta ja muiden surviaissääskien tapaan selviytyvät myös erittäin vähähappisessa ympäristössä. Toisaalta ne selviytyvät myös omien ruumiinnesteidensä jäätymisestä ja voivat kuivuessaan tai altistuessaan merivedelle menettää nestettä jopa 35 % ruumiinpainostaan.
Aikuinen sääski elää vain noin kymmenen päivän ajan. Aikuiset yksilöt ovat siivettömiä, mikä luultavasti vähentää niiden riskiä tempautua Etelämantereen ankarien tuulien mukaan.
Jazz-Espa

Jazz-Espa on Suomen Jazzliiton järjestämä vuotuinen konserttisarja Helsingissä, jossa heinä-elokuun vaihteessa kuullaan ilmaiskonsertteja Esplanadin lavalla.
Aleksei Petuhov

Aleksei Petuhov (s. 28. kesäkuuta 1983) on venäläinen maastohiihtäjä.
Arvokilpailut.
Petuhov sai junioreiden MM-kilpailuissa hopeaa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Sollefteåssa 2003. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli sprinttikilpailussa yhdeksäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 Petuhov oli parisprintissä pronssilla Nikolai Morilovin kanssa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Petuhov voitti maailmanmestaruuden parisprintissä, parinaan Nikita Krjukov. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kahdeksanneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai Krjukovin kanssa hopeaa vapaan hiihtotavan parisprintissä.
Maailmancup.
Petuhov sijoittui maailmancup-kaudella 2008–2009 toiseksi vapaan hiihtotavan sprinttikilpailuissa Rybinskissä ja Valdidentrossa. Sprintticupissa hän sijoittui kuudenneksi. Seuraavalla kaudella hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin Düsseldorfissa sekä sijoittui Rybinskissä ja Oslossa toiseksi sekä Davosissa kolmanneksi myös vapaan tyylin sprinteissä. Lisäksi hän oli voittamassa parisprinttiä Düsseldorfissa ja Rybinskissä. Sprintticupissa hän sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2010–2011 Petuhov voitti Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintin ja oli toinen Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä sekä Tour de Skin prologissa Oberhofissa. Sprintticupissa hän oli neljäs. Kaudella 2011–2012 hän sijoittui toiseksi Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä ja voitti Davosin vapaan hiihtotavan sprintin. Tour de Skillä hän oli toinen Oberstdorfin sprintissä. Hän voitti lisäksi parisprintin Milanossa. Sprintticupissa hän sijoittui neljänneksi.
Kaudella 2012–2013 Petuhov sijoittui kolmanneksi Quebecin sprintissä. Kaudella 2013–2014 hän oli toinen Lahden ja kolmas Nové Měston maailmancupkilpailussa. Kaudella 2014–2015 hän sijoittui toiseksi Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä ja voitti Otepään vapaan hiihtotavan parisprintin. Sprintticupissa hän oli neljäs.
Yaot

Yaot ovat afrikkalainen etninen ryhmä. He elävät pääosin Malawissa, Tansaniassa ja Mosambikin pohjoisosassa. Heitä on yhteensä noin kaksi miljoonaa, joista puolitoista miljoonaa Malawissa.. Useimmat ovat muslimeita. 
1800-luvulla rannikolla asuneet yaot rikastuivat käymällä kauppaa sisämaan kansojen ja rannikolle purjehtivien arabien välillä. Tärkein kaupan kohde olivat orjat.
Velluan seisake

Velluan seisake () oli Uudenkaupungin radan varressa Kalannin Velluassa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Kalantiin vuonna 1933. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1990.
Polypedilum vanderplanki

Polypedilum vanderplanki on keskisessä Afrikassa esiintyvä surviaissääskilaji. Se on tunnettu toukkiensa kyvystä sietää vaativia olosuhteita.
"Polypedilum vanderplanki" esiintyy luonnonvaraisena Afrikassa. Toukat elävät matalissa, tilapäisissä lammikoissa, joissa saattaa olla vettä vain muutamia päiviä kerrallaan. Sopeutumana tällaisen ekolokeron käyttöön, toukat ovat sopeutuneet sietämään kuivuutta poikkeuksellisen hyvin. Lammikon kuivuessa toukat vaipuvat lepotilaan, jossa ne pysyvät, kunnes seuraava sade täyttää lammikon uudelleen. Toukka palautuu aktiiviseksi noin tunnissa.
Kuivuudensietokyvyn ohessa horrokseen vaipuneet toukat sietävät mm. kuumuutta, kylmyyttä, hyvin suuria säteilyannoksia ja altistumista tyhjiölle. Se on ainoa tunnettu eläin, jonka tiedetään selviytyneen upottamisesta −270 °C:n lämpötilassa olevaan nestemäiseen heliumiin.
Helposti laboratoriossa kasvatettavana eläimenä "P. vanderplanki"sta on tullut astrobiologien käyttämä malliorganismi.
Kuurintatasku

Kuurintatasku ("Swynnertonia swynnertoni") on afrikkalainen sieppo ja "Swynnertonia"-sukunsa ainoa laji.
Kuurintatasku kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Sen selkäpuoli on siniharmaa, vatsapuoli oranssinsävyinen.
Kuurintataskua tavataan vain muutamilla vuoristoalueilla Zimbabwessa, Mosambikissa ja Tansaniassa.
Frank Andersson

Frank Öivind Stefan ”Frankie Boy” Andersson (9. toukokuuta 1956 Trollhättan – 9. syyskuuta 2018 Tukholma) oli ruotsalainen painija, olympiamitalisti ja moninkertainen maailmanmestari ja Euroopan mestari.
Andersson osallistui kolmiin kesäolympialaisiin kilpaillen joka kerta sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Kreikkalais-roomalaisella tyylillä hän sijoittui parhaimmillaan pronssille Los Angelesissa 1984. Vapaapainissa hän oli parhaimmillaan seitsemäs.
MM-tasolla Andersson voitti kolme kulta- ja kaksi hopeamitalia. EM-kilpailuista hän saavutti neljä mestaruutta ja kolme hopeasijaa.
Andersson on nimetty kansainvälisen painiliiton UWW:n hall of fameen.
Wright Company

Wright Company (Wright &amp; Co.) oli Wrightin veljesten vuonna 1909 perustama yhdysvaltalainen lentokonetehdas. 
Yhtiön ensimmäinen ja suurin asiakas oli United States Army Signal Corps. Wilbur Wrightin kuoli vuonna 1912, ja hänen veljensä Orville myi yhtiön kolme vuotta myöhemmin. Se sulautui vuonna 1916 Glenn L. Martin Companyyn, ja uusi lyhytikäiseksi jäänyt yhtiö sai nimekseen Wright-Martin.
Tehtaan tuotteet.
Tehtaan tuotteita olivat:
Kesäyö

Kesäyö (englanniksi Summertime) on aaria oopperasta "Porgy ja Bess" vuodelta 1935. Sen sävelsi George Gershwin ja sanoitti DuBose Heyward. Suomalaiset sanat kirjoitti Sauvo Puhtila vuonna 1958. Kappaleesta tuli nopeasti suosittu, ja nykyään se on Gershwinin tunnetuimpia kappaleita ja kuuluu 1900-luvun äänitetyimpien kappaleiden joukkoon. Kappale nauttii myös jazzpiireissä suurta suosiota sekä lauluna että instrumentaalina, ja se onkin yksi soitetuimmista jazzstandardeista.
Gershwinin sanotaan perustaneen laulun ukrainalaiseen tuutulauluun, ”Oi h’odyt son kolo vikon” (”Uni kulkee ikkunan ohi”), jonka hän kuuli New York Cityssä Oleksandr Košytsin Ukrainian National Chorus -kuoron esittämänä.
Gershwin alkoi kirjoittaa laulua joulukuussa 1933, ja yritti luoda oman spirituaalinsa afroamerikkalaisen kansanmusiikin tyyliin. Kappale esitetään "Porgyn ja Bessin" aikana useita kertoja. Ensin Clara laulaa sen tuutulauluna ja pian sen jälkeen kontrapunktina noppapelikohtauksessa. Toisessa näytöksessä Clara esittää kappaleen uudelleen, ja kolmannessa näytöksessä Bess laulaa sitä Claran vauvalle.
Tammikuussa 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:tä suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Ella Fitzgeraldin ja Louis Armstrongin levytys kappaleesta vuodelta 1959 ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 20.
Valkeakosken kaupunginteatteri

Valkeakosken kaupunginteatteri on Valkeakoskella toimiva teatteri.
Teatteri on toiminut eri muodoissa vuodesta 1909 lähtien, jolloin teatteritalo valmistui. Romanttista tyyliä edustavassa rakennuksessa on 228-paikkainen päänäyttämö ja 60-paikkainen pieni näyttämö. Talossa on myös 100-paikkainen kahvila.
Teatterilla on vuosittain kahdesta kolmeen uutta ensi-iltaa, ja ohjelmistoon sisältyy myös vierailunäytäntöjä ja kertaluonteisia tuotantoja. Teatterin Näyttelijäyhdistys järjestää lisäksi noin neljä kertaa vuodessa ohjelmallisia "Cafe Teatro" -iltoja, joissa on mukana sekä paikallisia esiintyjiä että muita tähtivieraita. 
Teatteri panostaa paikallisen näyttämötaiteen osaamisen kehittämiseen ja järjestää kursseja muun muassa harrastajanäyttelijöille ja ääni- ja valoteknikoille. Teatteri tekee yhteistyötä myös Valkeakoski-opiston yhteydessä toimivan Teatteri-ilmaisun koulun kanssa. Koulu toteuttaa teatterissa vuosittain useita lapsille ja nuorille suunnattuja esityksiä.
Ikkunasääsket

Ikkunasääsket (Anisopodidae) on kaksisiipisiin kuuluva hyönteisheimo. Joidenkin tutkijoiden mukaan ikkunasääsket muodostavat oman ryhmänsä sääskien ja kärpästen rinnalle. Euroopassa heimoon kuuluu vain yksi suku ("Sylvicola") ja siinä kymmenkunta lajia.
Ulkoisesti ikkunasääsket muistuttavat pieniä tai keskikokoisia sääskiä. Niillä on pitkänomainen vartalo ja pitkät, lähes aina kirjavat siivet. Tuntosarvet ovat verraten pitkät ja suuosat ovat muuta päätä lyhyemmät. Aikuiset ikkunasääsket lentävät joskus valolle.
Toukat elävät maatuvassa kasviaineksessa, mahlavuodoissa tai muun orgaanisen jätteen joukossa.
Victory (The Jacksonsin albumi)

Victory on The Jacksons -yhtyeen viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin 6. heinäkuuta 1984. Se on ensimmäinen ja ainoa albumi, jossa kaikki kuusi veljestä ovat virallisesti yhtyeenä, ja viimeinen albumi, jolla Michael Jackson on mukana. Albumia myytiin seitsemän miljoonaa kappaletta ja se nousi Billboard 200 -listalla sijalle neljä myyden 185 000 kopiota ensimmäisellä viikolla. 
Albumia tuki Victory Tour -kiertue, jolla oli mukana myös päälaulaja Michael Jackson, joka oli juuri julkaissut kaikkien aikojen myydyimmän albumin "Thrillerin". Pian kiertueen jälkeen Michael ja Marlon Jackson erosivat yhtyeestä. Neljä jäljelle jäänyttä veljestä julkaisivat vielä yhden studioalbumin, "2300 Jackson Street", vuonna 1989, ennen yhtyeen lopullista hajoamista. Michael ja Marlon kuitenkin osallistuivat albumin nimikkokappaleelle Janet ja Rebbie Jacksonin kanssa.
Kalannin seisake

Kalannin seisake () oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se on Jarl Ungernin suunnittelema ja se perustettiin Kalannin pieneen Lahden kylään vuonna 1924. Aseman merkitys kunnalle jäi pieneksi, sillä kirkonkylään oli matkaa asemalta noin kuusi kilometriä ja Lahden kylässä sijaitsi kansakoulun lisäksi vain muutama tila. Kalannin laiturivaihde muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1962 ja edelleen seisakkeeksi vuonna 1970, kun tavaraliikenne siellä loppui. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1990.
Vuonna 2007 asema siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntikohteeksi, jolloin myyntiin tulivat 1,7 hehtaarin tontilla sijaitseva asemarakennus, sauna ja kellari ja käymälä. Ne siirtyivät uudelle omistajalle vuoden 2008 alkupuolella.
Petras Cvirka

Petras Cvirka (12. maaliskuuta 1909 Veliuonan kunnan Klangiain kylä – 2. toukokuuta 1947 Vilna) oli liettualainen kirjailija.
Petras Cvirka syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuosina 1926–1930 hän kävi Kaunasin taidekoulua ja vuosina 1931–1932 opiskeli kirjallisuutta ja taidetta Pariisissa. Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan vuonna 1940 Cvirka liittyi kommunistipuolueeseen ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Hän johti Liettuan neuvostokirjailijoiden liiton perustamista ja toimitti "Raštai"-kirjallisuuslehteä. Toisen maailmansodan aikana hän asui Alma-Atassa ja Moskovassa. Vuonna 1945 Cvirkasta tuli Liettuan kirjailijaliiton puheenjohtaja ja "Pergalė"-lehden toimittaja. Vuonna 1947 hänet valittiin Liettuan SNT:n korkeimman neuvoston edustajaksi.
Cvirkan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1924. Romaani "Frank Kruk" (1934) kuvaa satiirisesti Amerikassa rikastunutta liettualaista. Romaanin "Žemė maitintoja" (”Maaemo”, 1935) aiheena on talonpoikaiston alistettu asema. "Meisteris ir sūnūs" (”Mestari ja hänen poikansa”, 1936) kertoo humoristisesti maaseudun käsityöläisten elämästä 1900-luvun alussa. Cvirka kirjoitti myös kertomuksia, lastenkirjoja, kuvauksia ja pamfletteja sekä kirjallisuuskritiikkiä. Taitavana tyyliniekkana ja kansankielen tuntijana hän vaikutti merkittävällä tavalla liettualaisen proosan kehitykseen.
Moonwalk (kirja)

Moonwalk on Michael Jacksonin omaelämäkerta, joka julkaistiin vuonna 1988. Kirja nousi ykkössijalle New York Times Best Seller List -listalla.
Karihaaran koulu

Karihaaran koulu on Kemissä Karihaaran kaupunginosassa toimiva peruskoulu, jossa on luokkia 1-9. Koulussa on noin 450 oppilasta ja 36 opettajaa. Koulun rehtorina toimii Jukka Vaaramaa.
Kemi Oy perusti Karihaaran koulun vuonna 1893. Koulu siirtyi, kotikuntansa, Kemin maalaiskunnan hallintaan vuosiksi 1898-1906, ja takaisin yhtiön hallintaan vuosiksi 1906-1924. Lopullisesti koulu kunnallistettiin 1924. Samana vuonna valmistui koulun ensimmäinen oma koulurakennus, jossa koulu toimi kunnes rakennus tuhoutui Lapin sodassa 1944. Ennen uuden koulurakennuksen valmistumista oppilaat olivat sijoitettuna Pajusaaren ja Paattion kouluihin. Nykyinen koulurakennus on arkkitehti Hannu K. Vainion suunnittelema ja se on rakennettu vuosina 1947–1949. Koulun siipirakennus on valmistunut 1950. Kemin kaupungin hallintaan koulu tuli suuressa alueliitoksessa 1931.
Bilma

Bilma on keidaskaupunki suunnilleen Ténérén aavikkoalueen keskellä, Bilman departementissa, Agadezin alueella, Nigerissä. Kaupungin asukasluku on 2 291. Nigerin pääkaupunki Niamey sijaitsee noin 1 600 kilometrin päässä Bilmasta lounaaseen. Bilmaa asuttavat kanurit ja tubut.
Bilma kärsi elokuussa 2006 kovimmasta tulvasta sitten vuoden 1923. Tulva tuhosi yli 1 194 kotia jättäen 4 369 ihmistä kodittomaksi. Kodittomiksi jääneistä lapsia oli 1 520. Ihmisiä majoitettiin väliaikaissuojiin. Tammikuussa 2007 lämpötila painui alle 10 asteeseen, mikä entisestään pahensi tilannetta. Punainen Risti auttoi hätääkärsiviä antamalla heille muun muassa ruokaa.
Elinkeinot.
Bilmassa Libyasta Tšadiin kulkeva pohjois–eteläsuuntainen kauppareitti kohtaa länsi–itäsuuntaisen reitin. Saharan eteläpuolisen Afrikan ja Välimeren rannikon välinen kaupankäynti on kuitenkin jo pitkään vähentynyt huomattavasti. Esimerkiksi kymmeniä tuhansia kameleita käsittäneet karavaanit ovat menneisyyttä. 
Bilman keitaalla vesi nousee maanpinnalle, josta vettä edelleen johdetaan kastelukanaviin. Bilmalaiset viljelevätkin vihanneksia. Bilmassa on myös suolantuotantoa.
Ilmasto.
Bilman korkein keskilämpötila tammikuussa on 26°C ja matalin vastaavasti 8 °C. Huhtikuussa korkein keskilämpötila on 39 °C ja matalin 20 °C. Heinäkuussa korkein keskilämpötila on 42 °C ja matalin vastaavasti 24 °C. Lokakuussa korkein keskilämpötila on 37 °C ja matalin vastaavasti 18 °C. Korkein keskilämpötila joulukuussa on 27 °C ja matalin puolestaan 9 °C.
Palolatikka

Palolatikka ("Aradus angularis") on erittäin harvinainen ludelaji. Se on ainoa Suomessa luonnonsuojeluasetuksella rauhoitettu lude.
Palolatikka on musta, 4–5 millimetrin pituinen ja erittäin litteä lude. Ravintonsa se luultavasti imee palaneilla puilla elävistä lahottajasienistä, mutta muutoin sen elintavat ovat tuntemattomat.
Lajista on tehty satunnaisia havaintoja Venäjän Kaukoidästä Pohjois-Ruotsiin ulottuvalta vyöhykkeeltä. Suomessa se on levinneisyydeltään maan pohjoisin latikkalaji. Sitä on löydetty Inarista, Kittilästä, Ilomantsista ja Lieksasta (Patvinsuon kansallispuistosta). Sen tyypillinen elinympäristö on palanut havumetsä ja aiemmin laji on todennäköisesti ollut nykyistä yleisempi. Lajia on vaikea havaita, minkä vuoksi sen esiintyvyyden varmistaminen on työlästä. Se elää palaneiden havupuiden kuoren alla ja mahdollisesti myös pudonneissa kuorenkappaleissa.
Laji on riippuvainen metsäpaloista ja siirtyy kuloalueilta toisille, mikä vaikeuttaa sen suojelemista. Metsäpaloalueiden väheneminen onkin uhka lajin olemassaololle. Lajin säilymistä voidaan edistää niin sanotuilla luonnonsuojelupoltoilla.
Tädykkeet

Tädykkeet ("Veronica") on kasvisuku ratamokasvien (Plantaginaceae) heimossa. Aiemmin suku sijoitettiin naamakukkaiskasvien heimoon, jonka nykyinen nimi on syyläjuurikasvit. Tädykkeisiin kuuluu kaikkiaan noin 460 lajia, joita esiintyy lähes maailmanlaajuisesti. Pohjoismaissa kasvavat lajit ovat yleensä pieniä yksi- tai monivuotisia ruohoja. Monia tädykelajeja viljellään perennoina eli monivuotisina koristekasveina.
Tädykelajeja.
Lajit Suomessa.
Alkuperäiset ja vakiintuneet lajit:
Satunnaisena tavatut lajit:
Muita lajeja.
Aiemmin tädykkeiden sukuun on sijoitettu virginiantädykkö eli virginiantädyke ("Veronicastrum virginicum", syn. "Veronica virginica"), joka kuuluu tädykköjen ("Veronicastrum") sukuun. Pensastädykkeet, jotka yleensä luokitellaan tädykkeiden alasuvuksi, kuuluvat vaihtoehtoisesti sukuun "Hebe".
Jukka Laaksovirta

Jukka Laaksovirta (s. 5. heinäkuuta 1961 Rauma) on suomalainen diplomi-insinööri, joka nimitettiin Destian toimitusjohtajaksi 1. kesäkuuta 2007. Hän erosi tehtävästään kesällä 2009, jouduttuaan talousrikosepäilyjen kohteeksi.
Laaksovirta valmistui diplomi-insinööriksi 1986. Ennen Destialle siirtymistään hän työskenteli varatoimitusjohtajana Finnlinesilla sekä Fortum Shippingin liiketoimintajohtajana.
Yleisradion "A-Studio"-ohjelma väitti 27. toukokuuta 2009 Laaksovirran ja hänen liikekumppaninsa Markku Saarikankaan junailleen sopimuksia konsulttiyritys JMJ Holdingille Destian kanssa. Laaksovirta erosi sopimuksiin liittyvien epäselvyyksien takia. Hän sai syytteen kuudesta eri luottamusaseman väärinkäytöstä. Sekä käräjä- että hovioikeus kuitenkin vapauttivat Laaksovirran kaikista syytteistä.
Vuorentaka (Valkeakoski)

Vuorentaka on kylä ja entinen säteriratsutila Sääksmäellä Valkeakoskella, Sääksmäentien varrella, Sääksmäen kirkolta katsoen Rapolanharjun takana, mistä kylä on saanut nimensä. Vuorentaka on historiallisesti kuulunut samaan jakokuntaan naapurikylän Rapolan kanssa, ja 1700-luvulla se oli hetken myös yhdysviljelyksessä Rapolan kartanon kanssa. 
2000-luvulla Vuorentaan kylä on pääasiassa haja-asutusaluetta lukuun ottamatta sen alueelle osuvaa Mattilan asuinaluetta Sääksmäentien varressa noin kuuden kilometrin päässä kaupungin keskustasta ja noin kahden kilometrin päässä Sääksmäen kirkonkylästä. Mattilan talot sijoittuvat kolmen kujan, "Mattilantien", "Antintien" ja "Laavalantien" varsille.
Lutikkalinna

Lutikkalinna on Helsingin Katajanokalla, Puolipäivänkatu 4:ssä sijaitseva entinen Puolustusvoimien henkilökunnan asuintalo. Punatiilinen, kuusikerroksinen talo rakennettiin noin vuonna 1900 Venäjän keisarilliselle armeijalle ja vuonna 1918 rakennus siirtyi Suomen armeijalle, joka käytti sitä 1990-luvulle saakka. Rakennus remontoitiin vuonna 2002.
Talon epäviralliselle nimelle on erilaisia selityksiä. Taustalla saattavat olla todelliset lutikat, joita rakennuksesta kertoman mukaan tavattiin runsaasti siellä asuneiden venäläisten Itämeren laivaston sotilaiden ja heidän perheidensä jäljiltä, kun valkoiset valtasivat Helsingin huhtikuussa 1918. Toisaalta rakennuksen sanotaan olevan Kruunuvuorenselältä nähtynä muodoltaan poikkeuksellisen litteä ja siten muistuttavan lutikkaa. Nimi saattaa viitata myös talossa asuneisiin luutnantteihin.
Toralinna

Toralinna on Helsingin Keski-Pasilassa sijaitseva punatiilinen asuinrakennus. Se sijaitsee Veturitien varrella, mutta julkisivu on itään kohti päärataa ja Pasilan veturitalleja. Rakennuksen osoite on Veturitie 3.
Historia.
Toralinna valmistui vuonna 1899 VR:n työntekijöiden vuokra-asunnoiksi. Sen suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm, joka toimi tuolloin Rautatiehallituksen pääarkkitehtina. Rakennus sai lempinimet Stenari ja Kivimuuri.
Toralinnassa asuivat veturinkuljettajat ja -lämmittäjät perheineen. Ensimmäisessä kerroksessa palvelivat myös sekatavarakauppa ja asukkaiden osuuskauppana perustama maitokauppa. Rakennus jäi tyhjilleen 1980-luvulla, kun VR ei enää tarvinnut sitä. Vuonna 1987 rakennus remontoitiin, ja kaikki 64 asuntoa ovat sittemmin olleet vuokralla.
Veturitallit, Toralinna ja pihapiirin kaksi puutaloa ovat Museoviraston suojelukohde, joka tunnetaan nimellä ”Pasilan veturitallit ja rautatieläistalot”. Toinen säilyneistä puutaloista on niin kutsuttu varikonpäällikön talo, paritaloksi rakennettu huvila, joka on myös Granholmin suunnittelema. Puutaloja oli vielä 2010-luvun alussa kolme, mutta yksi niistä paloi elokuussa 2014. Tulipalossa kuoli kaksi ihmistä. Pihapiiriin kuuluu myös tiilinen asetinlaiterakennus, jota ei kuitenkaan ole suojeltu.
Hankkeet.
Toralinna on tarkoitus peruskorjata, mutta valmistumisajankohdasta ei ole tietoa. Viimeisimmät vuokralaiset muuttivat sisäilmaongelmien vuoksi pois vuonna 2019, eikä rakennuksessa ole sen jälkeen ollut asukkaita. Rakennuksen omistaa vuokra-asuntoja tarjoava Sato Oy. Kesään 2023 mennessä rakennuksessa oli muun muassa korjattu veden- ja lämmöneristystä sekä purettu välipohjat. Sato on ilmoittanut kohonneiden rakennus- ja remontointikustannusten syyksi remontin lykkääntymiseen. Silloisen arvion mukaan rakennuksen peruskorjaus maksaisi yli 20 miljoonaa euroa.
Rakennus suojellaan asemakaavalla ja sen käyttö asuinrakennuksena jatkuu mahdollisuuksien mukaan. Myös hotellitoimintojen mahdollisuutta tutkitaan. Toralinna on kokonaisuudessaan noin 3 900 neliömetrin kokoinen.
Toralinnan itäpuolella olevaa ratapihaa pyritään supistamaan pienemmäksi, jotta alueelle voitaisiin rakentaa puisto- ja tapahtuma-alue.
Maino

Jermaine Coleman (s. 30. elokuuta 1978, tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Maino) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti.
Ura.
Maino aloitti uransa tekemällä aluksi useita mixtapeja, mutta tarjosi myöhemmin levytyssopimusta Universal Recordsille. Vuonna 2007 Maino kuitenkin perui sopimuksensa Universalin kanssa ja liittyi Atlantic Recordsille. Mainon esikoisalbumi "If Tomorrow Comes..." julkaistiin kesäkuussa 2009. Albumin ensimmäinen single oli nimeltään "Hi Hater". Singlestä julkaistiin myös remixversio, jolla Mainon kanssa räppäsivät T.I., Swizz Beatz, Plies, Jadakiss ja Fabolous. Albumin toinen single oli "All the Above". Singlellä vieraili T-Pain. Albumin kolmas single oli "Million Bucks". Singlen tuotannosta vastasi Swizz Beatz.
4. kaupunginosa (Valkeakoski)

4. Kaupunginosa Valkeakoskella käsittää kaupungin liikekeskustan eteläosan, kerrostalo- ja pientaloalueita sekä Lumikorven teollisuus- ja liikealueen.
Osa-alueet.
Jyräänmäki.
Jyräänmäki on asuinalue kaupungin keskustaajaman eteläosassa. Alue on puutalovaltaista, ja sitä halkoo kaksi katua, "Jyräänkatu" ja "Kuusistonkatu". Alue on rakennettu pääosin 1940-luvulla, mutta alueen itäpuolella on "Jyräänkujan" "nurkka", joka on 1980-luvun lopulla rakennettua rivitaloaluetta. Jyräänmäen alapuolella sijaitsevat Sorrilan ala-aste, Valkeakosken kappeli ja hautausmaa sekä Neste-huoltoasema. Valkeakosken vesitorni on Jyräänmäellä. Alue on pääosin rauhallinen.
Kaskela.
Kaskela on asuinalue keskustan itäpuolella. Alue on rakennettu pääosin 1960- ja 1970-luvuilla. Alue on pieni ja siellä kulkee kaksi katua, "Kaskitie" ja "Peltotie". Alue on pienuutensa vuoksi melko rauhallinen.
Laiska.
Laiska on omakotialue kaupungin eteläpuolella. Alue on pääosin rauhallista 1940-luvulla rakennettua puutaloaluetta. Aluetta halkoo "Laiskantie". Alueen lounaispäässä sijaitsevat 1970-ja 1980-luvuilla rakennetut "Laiskankuja"n ja "Välikuja"n rivitaloalueet. Alueen nimen alkuperä on tuntematon.
Lumikorpi.
Lumikorpi on teollisuusalue keskustan itäpuolella. Lumikorvessa on enimmäkseen teollisia yrityksiä ja autoliikkeitä, tosin alueella on myös K-Raudan myymälä. Hämeenlinnan Osuusmeijerin meijeri oli Lumikorvessa. Lumikorvessa on myös Valkeakosken kaatopaikka.
Naakka ja Naakanrinne.
Naakan asuinalue sijaitsee jyrkässä rinteessä, jonka päällä on neljä tornitaloa. Rinteen alapuolella on kuusi nelikerroksista kerrostaloa. Naakan omakotialue sijoittuu "Kaapelintien" itäpuolelle. Naakan vanhaa omakotialuetta sanotaan toisinaan myös "Leipiäläksi". Naakan alue on saanut nimensä alueella sijainneesta, Walkeakoski Oy:n omistamasta Naakan eli Leipiälän yksinäistalosta, jonka alueilla oli alkujaan pieniä mökkejä. Aluetta ruvettiin rakentamaan uudelleen 1970-luvun alkupuolella. Osittain Naakka kuuluu Valkeakosken 12. kaupunginosaan.
Pässinmäki ja Apia.
Pässinmäen vanha omakotialue, jonka ympäristöä kutsutaan myös Apiaksi viereisen Apianlahden mukaan, sijaitsee vesistön äärellä keskustassa ja edustaa kaupungin vanhinta osaa. Siellä sijaitsevat muun muassa Apian kenttä, Apian Uimaranta ja Apian kansanpuisto Apian kanavan Mallasvedestä erottaman Apianlahden rannalla, vastapäätä lahden toisella puolella sijaitsevaa Apian koulua, joka on purettiin vuonna 2011. Apian maisemakuvaan kuuluvat vesistö ja luonto.
Hiirenhäntä

Hiirenhäntä ("Myosurus minimus") on pienikokoinen kasvilaji leinikkikasvien heimossa. Tieteellisen nimensä, kuten myös muun muassa suomalaisen ja ruotsalaisen nimensä, laji on saanut hiiren tai rotan häntää muistuttavasta hedelmävaiheen kukkavanastaan. 
Ulkonäkö ja koko.
Hento ja kalju hiirenhäntä kasvaa 3–12 cm korkeaksi. Kasvin kaikki lehdet ovat tyviruusukkeena. Lehtien lavat ovat 1–2 mm leveitä, tasasoukkia ja ehytlaitaisia. Hiirenhäntä on syysyksivuotinen, joten se itää syksyllä ja kasvattaa pienen lehtiruusukkeen. Keväällä se kukkii vaatimattomin kukin. Pitkäperäiset kukat ovat yksittäin, 5–8 mm leveitä ja väriltään vaaleankeltaisia. Kukassa verholehtiä on tavallisesti viisi kappaletta ja torvimaisia terälehtiä 5–7 kappaletta. Heteitä on vähän. Kukinnan jälkeen hedelmävaiheessa kukkapohjus pitenee jopa 5 senttimetriä pitkäksi, pähkylöiden peittämäksi ”hiirenhännäksi”, josta lajin tunnistaa helposti. Suomessa hiirenhäntä kukkii touko-kesäkuussa. 
Levinneisyys.
Hiirenhäntää kasvaa Euroopassa Ranskasta Pohjois-Balkanille ja edelleen Länsi-Venäjälle. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Britteinsaarille ja Fennoskandian keskiosiin. Etelä-Euroopasta laji puuttuu lähes kokonaan. Satunnaisesti lajia tavataan Pohjois-Afrikasta, Lähi-idästä ja Keski-Aasiasta. Pohjois-Amerikassa hiirenhäntää kasvaa mantereen etelä- ja keskiosissa. Suomessa hiirenhäntää tavataan lähinnä Oulu–Joensuu-linjan eteläpuolella. Laji on harvinaistunut monin paikoin. Runsaimmin sitä kasvaa Varsinais-Suomessa. Oulussa on tiettävästi lajin pohjoisin esiintymä maailmassa. Suurimmassa osassa Suomea hiirenhäntä on muinaistulokas.
Elinympäristö.
Hiirenhännän tyypillisiä kasvupaikkoja ovat pellot, pihat, puutarhat, pientareet, kosteat kalliot ja muut yleensä tallatut paikat. Lajin vuosittainen esiintyminen vaihtelee suuresti, ja siihen vaikuttavat sekä kevään että syksyn kasvuolosuhteet. Kuivina vuosina laji saattaa lähes kadota kasvupaikoiltaan mutta säilyy maassa siemenpankissa odottaen parempia kasvuolosuhteita.
Kenneth III

Kenneth III oli Skotlannin kuningas vuosina 997–1005. Hänen isänsä oli Dub. Kerrotaan, että Kenneth yritti turvata poikansa Giricin aseman valtaistuimella, mutta kun hän sai surmansa taistelussa 1005, vallan vei Malcolm.
Lähteet.
Malcolm II

Malcolm II oli Skotlannin kuningas vuosina 1005–1034. Hän laajensi Skotlannin aluetta Lothianiin sillä aikaa kun englantilaisilla oli täysi työ torjua viikinkien hyökkäyksiä etelämpänä.
12. kaupunginosa (Valkeakoski)

12. kaupunginosa Valkeakoskella käsittää pääosan eteläisen kantakaupungin pientaloalueista.
Osa-alueet.
Juhannusvuori.
Juhannusvuoren pieni asuinalue sijaitsee keskustaajaman eteläpuolella, pienen mäen laella. Alue koostuu pääosin 1960-luvulla rakennetusta omakotiasutuksesta. Alueen itäpäässä, Kokkolan asuinalueen alapuolella sijaitsee ns. "Juhannusvuori 2", joka on myöhemmin rakennettua omakoti- ja rivitalovaltaista aluetta. Alueen tiet on nimetty pääosin kesän ja sään mukaan, esim. "Suvitie", "Helletie" ja "Pilvitie".
Kokkola.
Asuinalue on pääosin 1970-luvulla rakennettua omakoti- ja rivitaloaluetta. Kokkola sijaitsee kaupungin kaakkoispuolella. Kokkola on luonnonläheinen asuinalue.
Naakka.
Naakka kuuluu osittain Valkeakosken 4. kaupunginosaan, osittain 12. kaupunginosaan. Se on myös yksi Sääksmäen vanhoista kylistä. Kaupungille nimensä antaneen Valkeakosken kylän kanssa samaan jakokuntaan kuuluneen Naakan eli Leipiälän kylän ainoa talo oli samanniminen ratsutila, jonka omistajana pitkään oli Walkiakoski Oy.
Raikas.
Raikkaan asuinalue koostuu 1930- ja 1940-luvulla rakennetusta omakotiasutuksesta ja uudemmista rivitaloista. Alue on yksi Valkeakosken vanhimmista asutusalueista ja tämän huomaa vieläkin, Raikkaan kadut ovat enimmäkseen kapeita kujia. Alue on melko rauhallinen asuinalue lähellä palveluita. Aluetta halkoo useita katuja, pääkatu on "Veistämöntie".
Sassi.
Sassin asuinalue sijaitsee Valkeakosken eteläpäässä, maaseudun läheisyydessä. Sassin asutus koostuu neljästä 1960-luvulla rakennetusta yhteisen "Asunto-osuuskunta Sassinmäen" muodostavasta lamellitalosta ja pienestä joukosta omakotitaloja. Sassin kerrostalot jaetaan Pellervontie 20:n "Ykköstaloon", Kemmolantie 12:n ja 14:n "Kakkostaloon" ja "Kolmostaloon" sekä Pellervontie 18:n "Nelostaloon". Jokaisessa talossa on raput A–F, ja asuntoja on kaikkiaan koko osuuskunnassa 144 kappaletta. Kerrostaloilla on yhteinen vehreä piha-alue, jolla sijaitsee neljää kerrostaloa kuvaava oravapatsas. Sassin omakotiasutus on lisääntynyt rakentamisen kasvaessa alueella "Mielikintien" varteen. Sassin kaksi pääkatua ovat "Pellervontie" ja "Kullervontie". Pellervontie oli 1990-luvun alkupuolelle asti "Viuhantie"n alkuosaa, ja pieni osa Viuhaan kääntyvästä osuudesta nimeltään "Ainontie".
Pinsiön parooni

Pinsiön parooni on Edvin Laineen ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1962. Elokuva perustuu Leena Härmän näytelmään "Pinsiön parooni" (1960).
Elokuva kertoo ahtaasti kasarmissa asuvasta Nurmen työläisperheestä. Perhe rakentaa hartiapankilla ja talkoovoimin iltaisin omaa kotia. Esteeksi kuitenkin nousee, etteivät Nurmet saakaan odottamaansa aravalainaa.
Vastaanotto.
"Tv-maailman" kriitikko toteaa arviossaan, että elokuva on kuivakiskoista filmattua teatteria muutamia roolisuorituksia lukuun ottamatta. Poikkeuksista hän mainitsee Eero Roineen hupaisan vaarinhahmon, Elna Hellmanin Moisioskan ja Elsa Turakaisen Holopaiskan. Itse elokuvaa hän luonnehtii yksilön yritteliäisyyden ja raivaajahengen ylistykseksi.
Hyaluronaani

Hyaluronaani eli hyaluronihappo on solujen pinnalla valmistettava ja soluväleissä esiintyvä pitkäketjuinen sokerimolekyyli. Hyaluronihappo on suurimolekyylinen mukopolysakkaridi eli glykosaminoglykaani. Se koostuu glykosidisidoksin toisiinsa liittyneistä D-glukuronihapon ja N-asetyyliglukosamiinin muodostamista disakkaridiyksiköistä. Sitä esiintyy lähes kaikissa kudoksissa, joissa sillä on tärkeä rooli kudosten toiminnalle. Lasiainen, napanuora ja nivelneste sisältävät erityisen paljon hyaluronihappoa. Hyaluronaani imee vettä itseensä, minkä vuoksi se on suosittu raaka-aine ihonhoitotuotteissa ja ryppyihin pistettävissä täyteaineissa.
Ihmisessä on noin 15 grammaa hyaluronaania josta noin kolmannes kehittyy uudelleen joka päivä.
Hyaluronaani on ensimmäisen kerran eristetty lasiaisesta. Se muodostuu solukalvossa eikä Golgin laitteessa, toisin kuin muut glykosaminoglykaanit.
Hyaluronihapon CAS-numero on 9004-61-9.
Lääke on alun perin valmistettu kukonhelttauutteesta ja kehitetty Japanissa, mutta nykyään tuottamiseen käytetään bakteerifermentaatiota.
Käyttö lääkkeenä.
Luonnostaan hyaluronaanilla on lyhyt puoliintumisaika ja erilaisia tekniikoita käytetään pidentämään molekyylien stabiilisuutta mm. NASHA stabiilisaatiota käytetään Durolane valmisteessa.
 Yhden pistoksen vaikutusaika voi kasvaa kuuteen kuukauteen tai jopa vuoteen.
Vuonna 2007 EMA laajensi hyväksyntänsä koskemaan (Hylan GF-20) hoitoja nilkka- ja olkapäänivelrikkokipuihin.
Kaikenlaisia vieraita

Kaikenlaisia vieraita on Toivo Särkän ja Yrjö Nortan yhteistyössä ohjaama romanttinen komedia vuodelta 1936. Se perustuu Agapetuksen samannimiseen näytelmään.
Taustaa.
Kuvausryhmän jäsen Aarne Kajontera kertoi marraskuussa 1973 haastattelussa, että Särkän ohjaus oli lähinnä nimellistä ja hän vasta opetteli ohjausta.
Pienissä sivurooleissa näyttelevät muun muassa Erkki Karun poika Olavi sekä elokuvasta "Miehen tie" tunnettu Gunnar Hiilloskorpi.
Elokuvan liikennevälineitä ovat höyryveturi Hr1 n:o 570, reittiä Elimäki–Kausala–Lahti liikennöivä Lahden lähiliikenteen uusi Volvo-merkkinen linja-auto sekä ruotsalainen liikennevesitaso Junkers JU-52/3m (SE-ADR).
Juoni.
Elokuvan tarinassa kaunis kartanonomistaja Irma Karitie lähtee matkoille. Sillä välin hänen sisarenpoikansa ryhtyy taiteilijaystävänsä Maurin avustamana pitämään taloa täysihoitolana rahaa ansaitakseen.
Arviot.
Aikalaisarvioissa kiitosta ja kritiikkiä tuli tasaisesti. Vilho Toivari (Suomen Sosialidemokraatti) toteaa arviossaan, että suomalainen elokuva menee eteenpäin, ja tunnustaa sen "ensiluokkaiseksi". Hufvudstadsbladetin kriitikon mukaan elokuvassa on huumoria ja vauhtia, mutta näyttelijätyö on epätasaista ja ohjaus usein taitamatonta. Teatterimaisuudesta moittii nimimerkki L-i (Ilta-Sanomat). Näyttelijöistä kiitosta saivat Jorma Nortimo ja Aku Korhonen, sen sijaan Toivo Palomurron ja Ester Toivosen ansioiksi nähtiin lähinnä ulkonäkö.
Olkipukki

Olkipukki on oljesta tehty pukkia esittävä joulukoriste, joka tunnetaan muun muassa Suomessa. Pukin sitomiseen voidaan käyttää esimerkiksi jouluisen punaista nauhaa.
Gävlen kaupunki Ruotsissa tunnetaan joka vuosi pystytettävästä, ja usein polttamalla sabotoidusta, 13 metriä korkeasta olkipukista, Gävlen pukista.
Historiaa.
Pukki ja oljet liittyvät kumpikin jouluun. Oljet viittaavat vanhaan satovuoden päättäjäisjuhlaan, kekriin. Myöhemmin niiden on katsottu viittaavan Jeesus-lapsen seimen olkiin. Suomessa pukin on nähty kuvastavan nuuttipukkia tai tapaninpukkia. Hämeessä tapaninpukki saatettiinkin verhota kokonaan olkiin.
Olkipukkeja on perinteisesti tehty jouluksi Ruotsissa, ja pukkia on juhlittu koko joulukausi. Erityisesti pukille on tarjoiltu juomaa. Olkipukkeja on myös annettu lähimmäisille pilailulahjoina. Suomessakin oljesta tehtyjä hahmoja on kestitty, mutta tämä tapa koskee ruotsinkielisiä alueita, ja hahmot ovat olleet niin sanottuja olkiukkoja.
Joulukoriste

Joulukoristeet ovat joulun aikaan sisustuksessa tai pihalla käytettäviä koristeita. Joulusomistus voidaan tehdä perinteisistä vuosien mukana kertyneistä koristeista tai sitten voidaan luoda uusi itse tehdyistä tai ostetuista koristeista aikaansaatu kokonaisuus. Koristelu voi perustua pelkästään väreihin. Joulun värejä ovat etenkin punainen, vihreä, kulta, valkoinen ja hopea.
Yleisiä joulukoristeita ovat esimerkiksi Suomessa kuusenoksat, joulukuusi, ovikranssit, omenat, kynttilät, tähdet, jouluiset pöytäliinat, joulukukat, ulkosoihdut, jäälyhdyt ja lyhteet. Perinteisiä oljesta tehtyjä joulukoristeita ovat himmeli ja olkipukki.
Joulukoristeet ovat vaihdelleet ulkonäöltään, mutta myös merkitykseltään. Eri kulttuureissa merkitys on tullut vanhoista, yleensä kansanuskoista. 
Joulukuusissa ei aina käytetä kynttilöitä, vaan kuusi voidaan koristella valoköynnöksillä. Kuusi voi olla metsässä kasvanut, viljelty tai muovikuusi. Luontoa säästäkseen voi kuusen hankkimisen sijasta valita talviselta pihalta tai lähimetsästä puun ja koristella sen eläimille. Oksille ripustetaan talipalloja.
Suvilahti (Suojärvi)

Suvilahti oli kylä Suojärven kunnassa Suojärven etelärannalla luovutetussa Karjalassa. Suvilahtea ympäröivät Lietteen Välikylän, Lietteen, Kaipaan Välikylän ja Kaipaan kylät. Suvilahdessa oli Suojärven asema, jonne valmistui rautatie 1923. Siitä kehittyi pitäjän keskus, ja silloisten mittapuiden mukaan se oli kaupungin veroinen. Puna-armeija valtasi Suvilahden talvisodassa 2.12.1939 iltaan mennessä. 
Suojärven kylien, myös Suvilahden, perinteitä vaalii Suojärven Pitäjäseura ry.
Panaman konferenssi

Panaman konferenssi järjestettiin Panamássa, Panamassa syyskuussa 1939 Yhdysvaltain ulkoministerin Cordell Hullin aloitteesta ja siihen osallistui Panaman, Meksikon, Ecuadorin, Kuuban, Costa Rican, Perun, Paraguayn, Uruguayn, Hondurasin, Chilen, Kolumbian, Venezuelan, Argentiinan, Guatemalan, Nicaraguan, Dominikaanisen tasavallan, Brasilian, Bolivian, Haitin ja El Salvadorin ulkoministerit. 
Konferenssin tuloksena oli Panaman julistus, jossa julistettiin puolueettomuutta ja jossa luotiin 300 mailin laajuinen neutraali vyöhyke Amerikkojen ympärille lukuun ottamatta Kanadaa ja muita Euroopan maille kuulueita merentakaisia alueita. 
Konferenssin jälkeen sen merkittävä osallistuja Argentiina osallistui kansainväliseen diplomatiaan vahvasti Kansainliitossa vaatien muun muassa Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta. Uruguay uhkasi erota Kansainliitosta, ellei Neuvostoliittoa eroteta. Neuvostoliitto ei osallistunut kokoukseen Kansainliitossa väittäen, ettei se ole sodassa Suomen kanssa.
Chamberlainin toinen hallitus

Chamberlainin toinen hallitus oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, joka muodostettiin maan sotakabinetiksi 3. syyskuuta 1939, ja jatkoi toimintaansa 10. toukokuuta 1940 saakka, jolloin pääministeri Neville Chamberlain erosi. Hallitus oli kokoonpanoltaan suppeampi kuin edeltäjänsä. Chamberlainin toista hallitusta seurasi Churchillin ensimmäinen hallitus.
Muuta.
Alahuoneessa oppositiojohtaja Clement Attlee tiedusteli 5. joulukuuta 1939 pääministeri Chamberlainilta Suomen talvisodasta liittyen siihen, oliko hallitus tukenut Suomen pyyntöä kutsua koolle Kansainliiton neuvosto ja Kansainliiton yleiskokous koolle. Chamberlainin mukaan ei, sillä Suomi oli toiminut omasta aloitteestaan. Ellen Wilkinson tiedusteli, oliko hallitus lähettänyt mitään vastalausetta Berliiniin ja Moskovaan hallituksille Suomeen kohdistuneen alueloukkauksen vuoksi, mihin Chamberlain vastasi, että ei ollut. Vyvyan Adamsin kysymykseen, aikoiko hallitus tukea Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta jätettiin vastaamatta.
Talvisodan aikana alahuoneessa käytettiin 36 puheenvuoroa liittyen Suomeen.
Kansainliiton neuvosto

Kansainliiton neuvosto oli asioita valmisteleva Kansainliiton elin, jolla oli valtuudet käsitellä mitä tahansa asiaa, joka koski maailmanrauhaa. 
Neuvostossa oli aluksi kahdeksan jäsentä, joista neljä pysyvää: Britannia, Ranska, Italia ja Japani, sekä neljä vaihtuvaa jäsentä, jotka yleiskokous valitsi kolmivuotiskaudeksi. Uudeksi pysyväksi jäseneksi tuli Saksa sen liityttyä Kansainliittoon 1926 ja Neuvostoliitto 1934.
Ensimmäiset vaihtuvat jäsenet olivat Belgia, Brasilia, Kreikka ja Espanja. Yhdysvalloista oli tarkoitus tulla neuvoston viides pysyvä jäsen, mutta se ei liittynyt maailmanjärjestöön senaatin kieltäydyttyä ratifioimasta Versailles’n rauhansopimusta 19. maaliskuuta 1920. 
22. syyskuuta 1922 neuvoston vaihtuvien jäsenten määrä lisättiin kuuteen ja 8. syyskuuta 1926 yhdeksään. 
Neuvoston jäsenmäärä kasvoi 1930-luvun lopulla viiteentoista. Neuvostoliitto erotettiin, kun se hyökkäsi 1939 Suomeen. Japanin ja Saksan erottua Kansainliitosta niiden paikalle valittiin uudet, vaihtuvat jäsenet, joten neuvoston jäsenmäärä ei pienentynyt. 
Neuvosto kokoontui keskimäärin viisi kertaa vuodessa. Lisäksi pidettiin tarvittaessa lisäkokouksia. Kansainliiton neuvosto kokoontui vuosina 1920–1946 kaiken kaikkiaan 107 kertaa.
Suomen kannalta tärkeä päätös oli, kun Kansainliiton neuvosto päätti 24.6.1921 tunnustaa Suomelle suvereenisuuden Ahvenanmaahan.