La rondine

La rondine () on italialainen ooppera, joka on monella tavalla poikkeuksellinen Giacomo Puccinin tuotannossa. Vuosina 1913–1921 teos muuttui operetista lyyriseksi komediaksi. "La rondine" sävellettiin operettimaiseksi, kevyeksi oopperaksi, mitä tukevat muun muassa kevyet wieniläisvalssit.
Kevyen oopperan synty.
Lokakuussa 1913 Puccini vieraili Wienin Karltheaterissa. Teatterin johtajat Heinrich Berté ja Siegmund Eibenschütz tarjosivat 200 000 Itävallan kruunua, mikäli Puccini säveltäisi operetin Karltheaterille. Teoksen maailmanensi-ilta olisi saksankielisenä Karltheaterissa. Alkuperäisen tekstin kirjoittivat Alfred Maria Willner ja Heinz Reichert. Nähtyään tekstin Puccini ilmoitti 14. joulukuuta 1913, ettei sävellä operettia: "Io ne faccio un’opera comica. Opera comica si, operetta no."
"La rondine" on ainoa ooppera, jonka on tuottanut Casa Sonzogno. Se on myös ainoa teos Puccinin uralla, jossa hän teki sopimuksen ennen kuin tiesi, millainen oopperan tarina olisi. Puccini allekirjoitti sopimuksen 18. huhtikuuta 1914 ja teoksen nimeksi tuli "La rondine". 
Libretistiksi Puccini valitsi Giuseppe Adamin. 
Jouluun 1914 mennessä Puccini oli saanut sävellettyä jo kaksi näytöstä. Ensimmäinen maailmansota vaikeutti Puccinin sopimusta. Toukokuussa 1915 Italia julisti sodan Itävalta-Unkarille. Sävellystyö oli keskeytyksissä syyskuuhun 1915. Syyskuussa Puccini tapasi Heinrich Bertén Interlakenissa. Neuvottelut eivät johtaneet alkuperäisen sopimuksen muutokseen, mutta Puccinille jäi oikeus ensi-iltaan sodan jälkeen. Puccini kirjoitti 22. huhtikuuta 1916 Giuseppe Adamille, että "La rondine" on "finitissima!" 
Giulio Ricordin kuoltua kustantajana jatkoi hänen poikansa Tito Ricordi, joka ei ollut valmis hyväksymään oopperaa, koska sopimuksessa oli liikaa rajoitteita. Puccini tarjosi oopperaa Lorenzo Sonzognolle, ja joulukuussa 1916 solmittiin kustannussopimus. Tämän opimuksen myötä Puccini sai oopperansa ensi-illan aikaisemmaksi. 
Esityksiä.
Oopperan kantaesityksessä Monte Carlossa 27. maaliskuuta 1917 kapellimestarina toimi Gino Marinuzzi. Magda de Civryn osan lauloi Gilda Dalla Rizza, Lisetten Ines Maria Ferraris, Ruggeron Tito Schipa, Prunierin Francesco Dominici ja Rambaldon Gustave Huberdeauon. 
Arvostelut olivat suotuisia, ja Puccini uskoi teoksen osoittautuvan elinkelpoiseksi niin kauan kuin se voitiin toteuttaa suotuisissa olosuhteissa. Kantaesityksen jälkeen teos esitettiin nopeasti Buenos Airesin Teatro Colónissa ja Bolognassa. Milanon ensi-ilta 7. lokakuuta 1917 oli Teatro Dal Vermessä. 
Milanon esityksen jälkeen Puccini alkoi miettiä teoksensa uudistamista. Kesällä 1918 Prunierin lauluosuus muutettiin tenorille sopivaksi ja Lisetten tessituraa nostettiin, Rambaldon roolia vahvistettiin ja Ruggeron luonnekuvaa hieman tasoitettiin. Muutokset tehtiin näytöksiin I ja II. 
Elokuussa 1918 lisättiin tenorille "romanza" ensimmäiseen näytökseen. Elokuussa 1919 kolmas näytös koki muutoksen. Uudistetussa lopussa Lisetten ja Prunierin välistä kohtausta oli lyhennetty melkein kaksikolmasosaa. Toista versiota kirjoitettiin heinä–elokuussa 1918 ja elokuussa 1919. Se esitettiin Palermossa huhtikuussa 1920 ja myöhemmin saksankielisenä Wienissä.
Kolmas versio tehtiin joulukuussa 1920. Siinä jälleen muutettiin kolmatta näytöstä ja lisättiin Rambaldo loppukohtaukseen. Tämä musiikki on kuitenkin säilynyt vain pianosovituksena.(Milanon pommitukset 1944). 
Wienissä Volkstheaterissa oli "La rondine"n saksankielisen version ensi-ilta 9. lokakuuta 1920. 
La rondine Suomessa.
Suomen ensiesitys oli Suomen Kansallisoopperassa 18. tammikuuta 2002.
Hahmot.
Sivuroolit.
Rambaldon ystäviä:
Magdan ystäviä:
Grisettejä: 
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto.
Pariisi ja Ranskan Riviera Nizzan lähellä Ranskan toisen keisarikunnan aikaan.
Kesto: I näytös kestää 41 minuuttia, II näytös 28 minuuttia ja III näytös 33 minuuttia. Yhteiskesto on noin 1 tunti ja 40 minuuttia.
Ensi-ilta.
La rondine 27. maaliskuuta 1917 Théâtre du Casino, Monte Carlo 
Kapellimestari Gino Marinuzzi
Lyhyt juoniseloste.
I näytös.
Magda ja Rambaldo viihdyttävät vieraitaan ylellisesti kalustetussa huoneistossa Pariisissa. Prunier vakuuttaa kaikkien haluavan romanttista rakkautta. Todistaakseen sanansa hän laulaa tarinan Dorettasta ja säestää itseään pianolla. Toinen säkeistö puuttuu ja Magda kertoo tarinan lopun aariassaan Chi il bel sogno di Doretta. (Kuka tuntee Dorettan ihanan unen). Rambaldo ojentaa Magdalle kaulakorun. Magda kertoo tarinan nuoruudestaan Ore dolce e divine di lieta baraonda (Unohtumattomat ja taivaalliset hetket) ja toteaa haluavansa kokea saman uudestaan. Hän kertoo karanneensa tätinsä luota ja menneensä Bullieriin etsimään seikkailua. Siellä hän tapasi unohtumattoman miehen, joka tilasi heille oluet sekä maksoi ne 20 soun setelillä sanoen tarjoilijalle: Pitäkää loput. Magda katsoi miestä syvälle silmiin, mutta ei koskaan saanut selville miehen nimeä ja pakeni paikalta. 
Ruggero ohjataan sisään. Rambaldo tervehtii ja lukee Ruggeron isän kirjeen. Samalla hetkellä Prunier ennustaa Magdalle kädestä. Magda on kuin pääskynen, joka muuttaa meren taakse kohti aurinkoa ja kohti rakkautta. 
Ruggero on ensimmäistä kertaa Pariisissa. Neuvonpidon jälkeen Lisette suosittelee, että ensimmäistä iltaa Pariisissa tulisi juhlia Bullierissä. 
Vieraat poistuvat ja Magda vetäytyy huoneeseensa pukeutuakseen grisetiksi ja lähteäkseen Bullieriin. Lisette saa vapaaillan ja pukeutuu emännöitsijänsä vaatteisiin luullen Magdan jäävän kotiin. Lisette ja Prunier poistuvat hienon rakkausdueton jälkeen. Asunnon tyhjennyttyä Magda tulee huoneestaan ja lähtee Bullieriin. 
II näytös.
Chez Bullier-ravintolassa on taiteilijoita, grisettejä, kukkaistyttöjä, juomasakkeja, kanta-asiakkaita, opiskelijoita ym. kansaa. Ruggero istuu yksin pöydässä. Hän on hämmentynyt melusta ja ilosta ympärillään. Opiskelijat saattavat Magdan Ruggeron pöytään, ja Ruggero kutsuu Magdan tanssiin. Valssin jälkeen pariskunta istuutuu pöytäänsä. Ruggero tilaa kaksi olutta. Magda elää unelmaansa ja pyytää Ruggeroa maksamaan 20 soun setelillä ja sanomalla tarjoilijalle: Pitäkää loput. Ruggero kysyy tytön nimeä. Magda vastaa: ”Paulette” ja kirjoittaa nimen marmoriseen pöydänkanteen. Ruggero kirjoittaa nimensä Pauletten nimen alle ja sanoo Pauletten olevan kaiverrettuna hänen sydämeensä. Prunier ja Lisette ovat myös saapuneet ravintolaan. Ruggeron ja Magdan suudeltua Prunier ja Lisette istuutuvat pöytään. Ruggero nostaa maljan: Bevo al tuo fresco sorriso (Nostan maljan raikkaalle hymyllesi) aloittaen rakkauskvarteton, jota kuoro tukee. 
Rambaldon tullessa ravintolaan Magda pyytää Prunieriä viemään Ruggeron pois. Rambaldo tulee Magdan luo ja vaatii selitystä. Magda sanoo löytäneensä rakkauden ja hänen suhteensa Rambaldoon on loppu. Rambaldo poistuu ja Ruggero palaa takaisin. Rakastavaiset lähtevät ravintolasta syvästi rakastuneina.
III näytös.
Näytös tapahtuu huvilassa lähellä Nizzaa. Magda ja Ruggero ovat rakkautensa ympäröimänä. Ruggero kertoo Magdalle kirjoittaneensa perheelleen kysyen lupaa saada avioitua Magdan kanssa. Magdaa repii epätoivo, hän päättää olla kertomatta mitään menneisyydestään. 
Magda toivottaa Lisetten ja Prunierin tervetulleiksi. Lisette on esiintynyt teatterissa, esitys oli ollut fiasko. Prunier kertoo Rambaldon odottavan Magdaa takaisin. 
Ruggero palaa äitinsä kirjeen kanssa. Magda lukee Ruggeron äidin toiveen, että hänen poikansa olisi valinnut hyveellisen naisen. Kirje on järkytys Magdalle. Hän kertoo menneisyytensä mykistyneelle Ruggerolle. Magda voi olla Ruggeron rakastajatar, mutta hän ei voi koskaan kohdata Ruggeron äitiä morsiamena. Ruggero vastustaa ja pyytää Magdaa jäämään. Magda on päätöksessään järkähtämätön, vaikka se viiltää häntä syvältä. Ruggero lysähtää maahan ja Magda poistuu.
Aiheesta muualla.
La rondinen libretto italiaksi ja suomeksi