Debora Vaarandi

Debora Vaarandi (o.s. Trull, 1936–1939 Hint; 1. lokakuuta 1916 Võru – 28. huhtikuuta 2007 Tallinna, Viro) oli virolainen runoilija ja kääntäjä. Suomessa hänet tunnetaan muun muassa Saarenmaan valssin sanoituksesta.
Elämänvaiheet.
Vaarandi syntyi postivirkailijan tyttärenä Võrussa Liivinmaalla (nykyisessä Etelä-Virossa) mutta vietti lapsuutensa suurimmaksi osaksi Saarenmaalla. Hän kävi alakoulua Tallinnassa ja Saarenmaalla vuosina 1924–1929 ja Saarenmaan yhteislukiota Kuressaaressa vuosina 1930–1935.
Vaarandi tutustui saarenmaalaisissa kirjallisuusiltamissa vasemmistolaiseen opettajaan ja myöhemmin kirjailijaan Aadu Hintiin. Avioiduttuaan he muuttivat Tarttoon, jossa silloinen Debora Hint opiskeli Tarton yliopiston filosofisessa tiedekunnassa vuosina 1936–1940. Debora ja Aadu Hintin avioliitto päättyi eroon 1939 heidän ainoan lapsensa kuoltua.
Neuvostoliiton miehityksen aikana hän työskenteli ensin "Rahva Häälin" kulttuuriosaston toimittajana heinäkuusta syyskuuhun 1940 ja sen jälkeen 1940–1941 ja 1944–1946 "Sirp ja Vasarin" toimittajana. Debora Hint oli tutustunut silloiseen "Sirp ja Vasar" -lehden päätoimittajaan Anton Vaarandiin, jonka kanssa hän solmi avioliiton. Uuden aviomiehensä innostamana Debora liittyi Viron kommunistiseen puolueeseen jo ennen sotaa, jolloin siinä oli jäseniä vain kourallinen. 
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 Vaarandi pakeni muiden punaisten tavoin Saksan armeijaa Neuvostoliittoon. Vuosina 1942–1944 hän työskenteli "Rahva Häälin" toimituksessa Moskovassa ja Leningradissa. Sodan aikana myös hänen toinen avioliittonsa hajosi. Sodan päätyttyä Debora Vaarandi palasi Viroon, jossa hän toimi "Sirp ja Vasar" -lehden vastaavana toimittajana. Vuodesta 1946 alkaen hän toimi vapaana kirjailijana. Vuonna 1971 hänestä tuli Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansankirjailija.
Vaarandi avioitui 1952 kirjailija Juhan Smuulin kanssa, ja liitto kesti vuonna 1971 tapahtuneeseen Smuulin kuolemaan asti.
"Eesti Ekspress" -lehti paljasti vuonna 2023, että Vaarandi ja Smuul olivat osallisina vuoden 1949 virolaisten joukkokyydityksissä, sillä he olivat allekirjoittaneet asiakirjan, jossa luetteloitiin erään kyyditetyn kõuelaisen maanviljelijäperheen omaisuutta. Heidän osuudestaan kyydityksiin oli huhuttu jo aiemminkin.
Tuotanto.
Vaarandin kirjailijanura alkoi hänen lukioaikoinaan kirjoittamastaan runostaan "Udus", joka julkaistiin "Eesti Naisessa" vuonna 1936. Eesti Kirjandus ja Postimees julkaisivat hänen kirja-arvostelujaan vuosina 1936–1940. Hänen esikoisteoksensa on vuonna 1945 ilmestynyt runoteos "Põleva laotuse all". Kyseessä oli Neuvostoliitossa sota-aikana koti-ikävää ja luontoa kuvaava runokokoelma, jossa oli tosin ajalle tyypillistä Stalin-ylistystä. Varsinainen läpilyöntiteos oli "Unistaja aknal" (”Haaveilija ikkunalla”) vuodelta 1959. Tällöin Neuvosto-Virossa elettiin Nikita Hruštšovin suojasään aikaa eli runoissa ei ollut pakko tuoda esiin poliittisuutta. Vaarandi näytti kykynsä tällöin luonto- ja rakkausrunoilijana. Hänet tunnetaan myös Saarenmaan valssin sanoittajana sekä ulkomaisen kirjallisuuden virontajana. Kesällä 2006 ilmestyivät runoilijan nuoruudenmuistelmat, jotka saivat kuitenkin ristiriitaisen vastaanoton.
Runoteokset.
Debora Vaarandilta on julkaistu seuraavat runoteokset:
Vaarandin muita teoksia ovat
Käännösteokset.
Debora Vaarandi käänsi viroksi runsaasti suomen-, saksan- ja venäjänkielistä kirjallisuutta. Hänen kääntämänään on julkaistu muun muassa Bertolt Brechtin, Alfred Adlerin, Aleksei Tolstoin, Vera Inberin, Juri Nagibinin, Mihail Prišvinin, Eduard Bagritskin, Viktor Nekrasovin, Maksim Gorkin, Olga Bergholtzin, Anna Ahmatovan, Katri Valan, Eino Leinon, Aleksis Kiven, Georg Traklin, Benedicta Idefeltin ja Laila Hirvisaaren tuotantoa.
Suomennettu tuotanto.
Vaarandin runoja on myös antologioissa: