tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
William Suvanne

William Suvanne (s. 1979) on suomalainen jazzmusiikin saksofonisti, multi-instrumentalisti, säveltäjä, tuottaja ja musiikkipedagogi.
Suvanne sai Nokia Young Talent -palkinnon ja vuonna 2007 Suomen Saksofoniseuran myöntämän Josef Kaartinen -palkinnon. Vuonna 2007 hän julkaisi ensimmäisenä albuminaan "Indian Curryn", jota seurasi vuonna 2010 "President". Tammikuussa 2014 ilmestyi uusi sooloalbumi "The Tenor". Suvanne on työskennellyt solistisena muusikkona sekä Suomessa että kansainvälisesti. Hän on esiintynyt lukuisissa maissa neljässä eri maanosassa. Hän on soittanut pääasiallisesti altto- ja tenorisaksofonia, mutta on esiintynyt myös muiden saksofonien, huilun, klarinetin, käsihuilun ja sopraanokrumhornin soittajana. Suvanne on soittanut myös muiden artistien levyillä ja konserteissa sekä teattereissa. Hän on esiintynyt muun muassa UMO Helsinki Jazz Orchestran solistina, soittanut Aili Ikosen sekä Pepe Willbergin yhtyeissä ja pitänyt duokonsertteja urkuri Johannes Vesterisen kanssa. Syksyllä 2018 julkaistiin GroovyRecords-yhtiön kautta Suvanteen vuonna 2017 perustaman uuden William Suvanne Chess'n Jazz -yhtyeen ensimmäinen albumi, "Chess'n Jazz". Samassa yhteydessä pidettiin mittava Suomen-kiertue, joka järjestettiin yhteistyössä Suomen Jazzliiton ja Suomen Shakkiliiton kanssa. Suvanteen kanssa yhtyeen muodostivat Mikael Jakobsson, Mikko Arlin, Varre Vartiainen ja Tuure Koski. Vuonna 2023 aktiivisia yhtyeitä ovat muun muassa Aili Ikonen, Funky Finns ja Tuomas Wäinölä.
Suvanne on opettanut soittamista Pakilan musiikkiopistossa. Suvanne on myös livemusiikkiklubi Lobby Myyrmäen taiteellinen johtaja.
Kanslerinpalmut

Kanslerinpalmut ("Bismarckia") on palmukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Suku on monotyyppinen, ja sen ainoa edustaja on kanslerinpalmu ("Bismarckia nobilis"). Kanslerinpalmut on nimetty Saksan keisarikunnan ensimmäisen valtakunnankanslerin Otto von Bismarckin mukaan.
Dolynska

Dolynska () on kaupunki Ukrainan Kirovohradin alueen Kropyvnytskyin piirin eteläosassa. Kaupunki sijaitsee 75 kilometriä alue- ja piirikeskus Kropyvnytskyistä kaakkoon. Dolynska on rautateiden risteysasemapaikkakunta.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 18 639 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli 18 768, ja he olivat enimmäkseen etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Dolynska on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kropyvnytskyin piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 lähtien piirin hallintokeskus.
Vuodesta 1957 lähtien Dolynska on ollut kaupunki.
Kanslerinpalmu

Kanslerinpalmu ("Bismarckia nobilis") on palmukasvien heimoon kuuluva kasvilaji ja sukunsa ("Bismarckia") ainoa edustaja. Kanslerinpalmun alkuperäistä levinneisyysaluetta on Madagaskarin saari. 
Koko ja ulkonäkö.
Kanslerinpalmu kasvaa 12–21-metriseksi, ja sen lehdet ovat viuhkamaiset ja halkaisijaltaan noin 120 cm. Kanslerinpalmu kestää hetkittäisiä pakkasia (-4°C).
Polonne

Polonne () on historiallinen kaupunki Ukrainan Hmelnytskyin alueen koilliososassa Šepetivkan piirissä. Polonne sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan H’omorajoen varrella, linnuntietä 33 kilometriä piirikeskus Šepetivkan keskustasta itään ja 77 kilometriä aluekeskus Hmelnytskyistä pohjoiskoilliseen. Kaupungissa on Ukrainan rautateiden päärataverkoston varrella sijaitseva rautatieasema. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 20 471 asukasta vuoden 2021 alussa. 
Polonne mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 996. 
Kaupunki on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Šepetivkan piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 piirikeskus.
Marat Ahmetov

Marat Gakifovitš Ahmetov (, ; s. 1. heinäkuuta 1937, Kazan, Neuvostoliitto) on tataaritaustainen venäläinen viulisti ja opettaja, Tatarstanin tasavallan kunniataiteilija (1976) ja Kazanin konservatorion viuluosaston professori (1993). Ahmetov vieraili Suomen tataariyhteisön keskuudessa 1960-luvulla ja matkansa aikana tapasi presidentti Urho Kekkosen. 
Ura.
Vuonna 1956 Ahmetov valmistui Kazanin musiikkikoulusta, vuonna 1961 Kazanin valtion konservatoriosta, vuonna 1964 Tšaikovski-konservatoriosta Moskovassa, professori D. M. Tsyganovin luokalta. Valmistuttuaan ensimmäiseltä kurssiltaan toukokuussa vuonna 1957 Ahmetov osallistui Moskovassa pidettyyn konserttiin nimeltään "tataarien taiteen ja kirjallisuuden vuosikymmen", jonka kapellimestarina toimi Kirill Klementievitš Tihonov. Vuonna 1960 Ahmetov palkittiin venäläisessä viulukilpailussa, jonka tuomaristossa oli muun muassa viulisti-orkesterinjohtaja David Oistrah.
Ahmetov on ollut aktiivinen musiikkitoiminnassa aina opiskeluajoistaan. Hän on monesti esiintynyt useiden Venäjän sinfoniaorkestereiden ja kapellimestareiden kanssa. Esiintymisiin kuuluu muun muassa Béla Bartókin viulukonsertto 1, Rafael Bilalovin Capriccio-konsertto filharmonisen tataarisinfoniaorkesterin kanssa Natan Rahlinin johdolla, Maurice Ravelin "Espanjalainen rapsodia" unkarilaisen kapellimestari Miloš Erdein kanssa. 
Ahmetov on konsertoinut ulkomailla, myös Suomessa. Hänet kutsui Suomeen paikallinen kulttuurityöntekijä Ymär Daher perustamansa kulttuuriyhdistyksen kautta vuonna 1968. Vierasseurueeseen kuuluivat muusikot Röstəm Yaxin, İlham Şakirov, Venera Şäripova, Ayrat Arslanov ja Mars Makarov. He esiintyivät Tampereella ja Helsingissä ja tapasivat vierailunsa aikana Daherin kanssa presidentti Urho Kekkosen. Tapaamisen taltioi suomentataari -valokuvaaja Räshid Nasretdin. 
Ahmetov on vuodesta 1964 toiminut viulunsoiton opettajana Kazanin konservatoriossa ja vuodesta 1993 professorina.
Yksityiselämä.
Marat Ahmetovin vaimo on venäläinen musiikkitieteilijä-opettaja Larisa Vladimirovna Bražnik, jonka "tieteelliset ja pedagogiset intressit keskittyvät Keski-Volgan ja Uralin turkkilaisten ja suomalais-ugrilaisten kansojen ammattimaiseen- ja perinteiseen musiikkiin".
Szilágyi

Szilágyi‎ ("de Horogszeg," unk. "horogszegi Szilágyi") oli keskiaikainen unkarilainen aatelissuku. Sen jäseniä olivat muun muassa:
Östersunds-Posten

Östersunds-Posten (lyh. ÖP) on ruotsalainen vuonna 1877 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Östersund. Se ilmestyy paperisena kuudesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan keskustalainen ja kuuluu Bonnier-konserniin. Lehti on vuodesta 2004 ollut tabloid-kokoinen.
Brasilianbutiapalmu

Brasilianbutiapalmu ("Butia bonnetii") on butiapalmujen ("Butia") sukuun kuvattu palmulaji. Se voidaan yhdistää samaksi lajiksi sinibutiapalmun ("Butia capitata") kanssa, joka esiintyy Brasiliassa.
Holy Fvck

HOLY FVCK on yhdysvaltalaisen laulajan Demi Lovaton kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin Island Recordsin kautta 19. elokuuta 2022.
Patina (ainejärjestö)

Tampereen yliopiston historian opiskelijat – Patina ry on Tampereen yliopiston Yhteiskuntatieteiden tiedekunnan alainen historianopiskelijoiden ainejärjestö eli etujärjestö. Järjestö toimii Tampereen yliopiston historianopiskelijoiden edunvalvojana ja järjestää jäsenilleen opiskelijatapahtumia. Patina on osa Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnan kattoainejärjestöä YTY Ry:tä sekä Historian Opiskelijain Liitto ry:tä eli HOL:ia.
Historia.
Patina ry on perustettu vuonna 1963.
Kulttuuri.
Patinan jäseniä kutsutaan "patinisteiksi". Patinan haalarit ovat viininpunaiset, ja Patinalla on useita omia haalarimerkkejä.
Patina järjestää moninaisia tapahtumia kuten sitsejä, kahvitunteja ainejärjestötilassa ja beer pong -turnauksia. Patinan perinteikkäisiin tapahtumiin lukeutuu mm. maanantaivirvoke Telakassa, Tommyt, pikkujoulut ja erilaiset sitsit. Patinalla on oma sitsilaulukirjansa sitsejä varten, ja Patinan sitsien toinen konferenssi on yleensä poliittissävytteinen.
Kaisa Vilhuinen -palkinto

Kaisa Vilhuinen -palkinto on Ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistyksen (RSKY) jakama kirjallisuuspalkinto ruotsinsuomalaiselle kirjailijalle. Palkinto on nimetty Ruotsin suomalaismetsissä runoja laulaneen, värmlanninsavolaista murretta hallinneen Kaisa Vilhuisen (1855–1941) mukaan. Se voidaan myöntää romaanille, runoteokselle, novellikokoelmalle tai runoantologialle, joka on julkaistu kahden edellisen vuoden aikana. Palkittavan teoksen julkaisumaalla ei ole merkitystä. Kirjailija voi myös saada palkinnon koko tuotannostaan.
Kaisa Vilhuinen -palkinto jaetaan Ruotsissa asuvalle ruotsinsuomalaiselle kirjailijalle, joka kirjoittaa suomeksi. Palkinnon suuruus on 10 000 kruunua.
Kahden vuoden välein jaettavaa Kaisa Vilhuinen -palkintoa on jaettu vuodesta 2005 lähtien. Palkinto oli aiemmin suunniteltu myönnettäväksi myös ruotsinsuomalaisen kirjailijan ruotsinkieliselle teokselle, ja siksi vuonna 2007 palkintoehdokkaana oli ruotsiksi kirjoittava Susanna Alakoski, mutta sittemmin palkintoehdokkaina on ollut suomeksi kirjoittavia kirjailijoita.
Vuoden 2021 Kaisa Vilhuinen -palkinto järjestettiin yhteistyössä Eskilstunan kunnan kanssa. Kilpailua tuki myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Vuonna 2025 Kaisa Vilhuinen -palkinto myönnettiin Marja Mdzimballe runoteoksesta "Eilen rakkaani" (2024).
Palkinnon saajat.
Kaisa Vilhuinen -palkinnon ovat saaneet seuraavat ruotsinsuomalaiset kirjailijat:
Tuula Ranta

Tuula Ranta (s. 1946 Tampere) on suomalainen kirjailija, äidinkielen ja kirjallisuuden lehtori sekä filosofian tohtori. Hän on tehnyt työuransa Kiteen lukion äidinkielen ja kirjallisuuden lehtorina.
Ranta aloitti dekkarikirjailijana syksyllä 2020 koulumaailmaan sijoittuvalla romaanillaan "Totuus on vaihtuva maisema". Romaani avasi sarjan, jonka päähenkilö on kriminaalipsykologi Aira Karhu. Toinen osa "Jotka varjoissa kulkevat" ilmestyi syksyllä 2021. Sarjan toisessa osassa selvitetään konepajayritykseen liittyvää rikosvyyhtiä. Aira Karhu -sarjan kolmas osa "Helle hautoo Kalmansaarta" ilmestyy huhtikuussa 2023. Rannan kaksi ensimmäistä dekkaria sijoittuu fiktiiviselle Laaksala-nimiselle paikkakunnalle Keski-Pohjanmaalle. Kolmas dekkari sijoittuu puolestaan Kalla-nimiselle saarelle Laaksalan edustalle.
Dekkarit ovat ilmestyneet Myllylahti-kustantamon Murhamylly-sarjassa.
Rannan teoksissa rikoksia selvittävät rikoskomisario Tapani Mikkonen ja kuusikymppinen kriminaalipsykologi Aira Karhu. Hänen dekkareitaan on luonnehdittu psykologisiksi ihmissuhderomaaneiksi. Ranta aloitti kirjailijan uransa julkaisemalla rakkausromaaneja ja jatkokertomuksia Kolmiokirjan julkaisuissa.
Syksyllä 2023 Rannalta julkaistiin feel good -romaani "Niinhän meille kerrottiin: romaani elämästä ja rikoksesta". Tampereelle sijoittuvassa romaanissa aiheena on romanssihuijaukset.
Ranta väitteli tammikuussa 2008 Joensuun yliopistossa tekstilingvistiikan alaan kuuluvalla väitöskirjallaan "Kirjoittamisprosessi teksteinä: tekstilingvistinen näkökulma abiturienttien tekstintuottamismenettelyihin". Väitöskirjassaan hän tutki abiturienttien kirjoittamisprosesseja.
Alapitkän rautatieasema

Alapitkän rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Alapitkän kylässä Lapinlahdella rataosalla . Se toimii junakohtauspaikkana.
Alapitkä avattiin 1. heinäkuuta 1902 rataosan valmistuessa. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja se rakennettiin Bruno Granholmin V luokan aseman piirustusten mukaan. Rakennusta laajennettiin vuonna 1920. Aseman ympärille kehittyi asutuskeskus. Henkilöliikenne lakkautettiin 3. kesäkuuta 1984.
Jouko Tirronen

Jouko Ilmari Tirronen (2. kesäkuuta 1929 Joensuu – 1990 Espanja) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Tirrosen vanhemmat olivat talonmies Otto Armas Tirronen ja baarinemäntä Aino Anna-Liisa Hietala ja puolisot vuodesta 1958 Aira Marjatta Salo ja vuodesta 1983 Eira Tanninen. Tirronen tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1948 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1952. HTM-tilintarkastajan pätevyyden hän sai 1963. Tirronen oli SOK:n kassaosaston toimihenkilö 1952–1953 ja sisäinen tilintarkastaja 1953–1958 ja Joensuun Ympäristön Osuusmeijerin konttoripäällikkö 1958–1965, apulaisjohtaja 1965–1972 ja toimitusjohtaja 1972–1984. Joensuun kauppaoppilaitoksen kirjanpidon opettajana hän toimi 1965–1966.Tirrosella oli myös useita ammatillisia ja muita luottamustehtäviä. Hän oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti. Kauppaneuvoksen arvonimen Tirronen sai 1981. Eläkkeelle 1984 jäätyään hän muutti Espanjaan, missä hän toimi myös hoitaen muiden siellä asuvien suomalaisten asioita.
Per-Erik Örthén

Per-Erik Karl Örthén (20. tammikuuta 1920 Helsingin maalaiskunta – 13. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen. 
Örthénin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Fridolf Örthén ja Edith Alexandra Eklund ja puolisot vuodesta 1946 Mary Margareta Biese ja vuodesta 1961 Berit Kumenius. Örthén tuli ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1939 ja valmistui farmaseutiksi Helsingin yliopistosta 1946 ja diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1951. Hän oli Apoteket Wilhelmsin farmaseutti 1946–1948, harjoittelija Apotekarenas Drog Aurum Ab:ssa 1950 ja Lääketuonti Oy:n palveluksessa vuodesta 1950, toimien yhtiön johtajana vuodesta 1953, varatoimitusjohtajana 1955–1962 ja hallituksen jäsenenä 1955–1977. Oy Holger Bergenheim &amp; Co Ab:n varatoimitusjohtaja Örthén oli 1951–1957 ja hallituksen jäsen 1953–1957 ja Hoechstin suomalaisen tytäryhtiön Oy Hoechst Fennica Ab:n varatoimitusjohtaja 1957–1961, toimitusjohtaja 1962–1982, hallituksen jäsen vuodesta 1957 ja hallituksen puheenjohtaja 1982–1990. Örthén oli myös Oy Leo Lundbeck Ab:n toimitusjohtaja 1951–1955 ja Oy Diaco Ab toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1963–1985. Hänellä oli lisäksi luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Sotilasarvoltaan Örthén oli reservin yliluutnantti (1956). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1982.
Härmäin vapaaseurakunta

Härmäin vapaaseurakunta on Kauhavan Ylihärmässä toimiva Suomen Vapaakirkon jäsenseurakunta. Seurakunnan vanhimmiston puheenjohtajana toimii Jorma Näsi.
Caldwell Esselstyn

Caldwell Blackman Esselstyn Jr. (12. joulukuuta 1933 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen lääketieteen tohtori, tietokirjailija ja Melbournen olympialaisissa 1956 kahdeksikoissa kultamitalille selviytynyt soutaja.
Esselstyn on kirjoittanut muun muassa kirjan "Prevent and Reverse Heart Disease" vuonna 2007 ja suosittelee kasvispohjaista, luonnollista ravintoa, mutta lisäksi hän on kehottanut välttämään soijapapua, pähkinää ja avokadoa. Hän on julkaissut paljon sydänsairauksien ehkäisyn ja hoidon alalta.
Ronaldo (SEWEY)

Ronaldo (SEWEY) on amerikkalaisen tubettajan, striimaajan ja räppärin IShowSpeedin vuonna 2022 julkaistu kappale ja single. Kappale kertoo portugalilaisesta jalkapalloilijasta Cristiano Ronaldosta. Kappaleessa myös mainitaan Neymar, Lionel Messi, Kylian Mbappé ja Robert Lewandowski.
Haagan työväentalo

Haagan työväentalo on Helsingissä Haagan kaupunginosassa sijaitseva työväentalo. Nykyinen talo on yhdistyksen neljäs työväentalo. Talon omistaa Haagan sosialidemokraatit.
Historiaa.
Haagaan perustettiin työväenyhdistys vuonna 1905. Yhdistyksen nimi oli Huopalahden työväenyhdistys vuoteen 1938 saakka, jolloin nimi muutettiin Haagan työväenyhdistykseksi. Aluksi yhdistys toimi vuokratiloissa mutta rakensi ensimmäisen työväentalon jo perustamisvuonnaan 1905. Stenius-yhtiöltä saatiin vuokralle 1 640 m²:n tontti. Yhtiö myi tontin työväenyhdistykselle vuonna 1917 yhden markan muodollisella hinnalla.
Rakennus.
Ensimmäinen työväentalo valmistui loppusyksyllä vuonna 1905. Talo oli kooltaan 20 x 8 metriä. Talo paloi helmikuussa 1907, palon syttymissyy ei selvinnyt. Palaneen talon tilalle alettiin rakentaa välittömästi uutta työväentaloa, jonka nimeksi tuli Torppa. Talo valmistui vuonna 1907 ja oli käytössä vuoteen 1936, jolloin se myytiin. Talon koko oli 10 x 22 m. Talon alakerrassa oli juhlasali ja näyttämö, keittiö, kamari ja eteinen. Ullakkokerroksessa oli asuinhuone. 
Kolmannen työväentalon rakennussuunnitelman laati yhdistyksen puheenjohtaja Leo Myllylä. Rakennuspiirustukset laati rakennusmestari Leo Vilkman. Uusi talo valmistui marraskuussa 1936 uudelle tontille. Rakennustyöt tehtiin talkoovoimin. Talkoisiin osallistui 114 henkilöä, ja talkootunteja kertyi 5 300. Talo rakennettiin puusta, ulkoseinät rapattiin. Talon alakerrassa oli suuri juhlasali ja näyttämö sekä ravintolatilat. Yläkerrassa oli kokoushuoneita, kanslia ja vahtimestarin asunto. Taloon rakennettiin vuonna 1938 lisärakennus lähinnä Haagan Hakan paini- ja nyrkkeilytoimintaa varten. Suuren velkarasituksen takia talon alakerta oli vuokrattuna vuoteen 1945 saakka elokuvayhtiölle. Vuonna 1969 työväentalon alakerta vuokrattiin taas ulkopuoliseen käyttöön. Säännölliset vuokratulot mahdollistivat talon peruskorjaukset. Urheilusali muutettiin kokoustilaksi. Tämä talo paloi vuonna 1987.
Työväenyhdistyksen neljäs työväentalo rakennettiin samalle tontille, ja se valmistui vuonna 1990. Samalla rakennettiin myös asuinkerrostalo, jonka asuntojen myynnistä saatiin varoja. Työväenyhdistykselle jäi asuintalosta kaksi asuntoa. Varsinaisessa työväentalossa on kaksi 230 m²:n kerrosta, yhteensä 460 m². Toinen on ollut vuokrattuna toimistokäyttöön. Toisessa kerroksessa on 90 hengen kokoustila sekä keittiö ja muita aputiloja.
Shake (IShowSpeedin kappale)

Shake on yhdysvaltalaisen tubettajan, striimaajan ja räppärin IShowSpeedin vuonna 2021 julkaisema kappale ja single. Kappaleessa on näytteitä Ray Charlesin laulusta "Hit the Road Jack" ja The Fugeesin kappaleesta "Ready or Not".
Nassakotilot

Nassakotilot (Nassariidae) on kapeakielikotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan niin merivesistä kuin makeistakin vesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Nassakotilot jaetaan seitsemään alaheimoon ja 25 sukuun. Heimon luokittelu ollut muutoksessa ja osittain epäselvä. Lajimääräksi on arvioitu noin 350–440. Nassakotilot ovat useimmiten pienehköjä ja jäävät alle 2 cm pitkiksi. Kuori on muodoltaan pitkänomainen ja kartiomainen suipentuen kärkeä kohden. Kuoressa on sarveisianeesta muodostunut sulkulevy. Heimon lajien jalka ja pää ovat kookkaat. Sifoni on hyvin pitkä.
Levinneisyys ja elintavat.
Nassakotiloita tavataan maailmanlaajuisesti lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Ne ovat useimmiten matalien pehmeäpohjaisten vesien lajeja, ja syvimmillään niitä tavataan noin 1 000 metrin syvyydestä. Heimon lajien ravintoa ovat raadot.
Lyngby Bueskyttelaug

Lyngbyn jousiammuntakilta on yksi Tanskan vanhimmista jousiammuntakilloista. He kilpailevat pitkäjousiammunnassa. Kilpailut pidetään kerran vuodessa. 
Klubin perustaminen.
Sodan päätyttyä ennen kuin Lyngbyssä tapahtuu mitään. Kaupungissa voi nähdä julisteita, joissa Mr. Olsen kutsuu jousiammunnan harrastajia yksityisasuntoonsa tarkoituksenaan perustaa jousiammuntakerho. Sunnuntaina 24. kesäkuuta 1945 Holmelinsvej 13, Kgs, saapuu 11 henkilöä. Lyngby 
Klubin ensimmäinen vuosi.
Se, oliko jousiammuntaa harrastettu Lyngbyssä järjestäytyneesti ennen 24. kesäkuuta 1945, on enemmän tai vähemmän epävarmaa, mutta yhdistyksen 28. maaliskuuta 1946 pidetyn yleiskokouksen pöytäkirjasta käy ilmi, että Brede Bueskyttelaug liittyy Lyngby Bueskyttelaugiin, sillä Brede Bueskyttelaugin entiset hallituksen jäsenet Jens Hansen ja Christian Larsen siirtävät 30 Tanskan kruunun suuruisen käteissumman Lyngby Bueskyttelaugille. Kesäkuun 24. päivän 1945 jälkeen on varmaa, että Lyngbyssä ja sen ympäristössä lensi ilmassa lukemattomia nuolia.
Tanskassa jousiammunta lähti hitaasti liikkeelle 1930-luvulla. Carl Dreyerin kirja "Med bue og arrow" vuodelta 1935 ja Ahlefeldt Billen kirjat "Buemageri" ja "Impala" vuodelta 1936 ovat ensimmäisiä merkkejä jousiammunnan renessanssista Tanskassa. Mutta myös se, että kaikkien kivääri- ja pistooliampujien oli Tanskan miehityksen yhteydessä mentävä vaivalloisesti paikalliselle poliisiasemalle ja luovutettava aseensa, tekee jousesta yhtäkkiä ainoan vaihtoehdon näille tuliaseille. Jousiammuntakerhoihin kokoontui sekä metsästysintoisia että kilpailuhenkisiä ampujia. Tanskan jousiammuntayhdistys perustetaan 24. toukokuuta 1941 Århusissa kahden Århusissa toimivan yhdistyksen, Silkeborg Bueskytterlaugin, Skjern Bueskytteforeningin ja Kjøbenhavns Bueskyttelaugin toimesta.
Tärkeitä päivämääriä yhdistyksen historiassa.
Maaliskuun 19. päivänä 1946 Lyngby Bueskyttelaug hyväksyttiin Tanskan jousiammuntaliiton jäseneksi. (DBSF)
9. joulukuuta 1946 Lyngby Bueskyttelaug hyväksyttiin Lyngby-Taarbækin kunnan urheiluseurojen liiton jäseneksi.
Yhdistyksen merkittävät henkilöt.
Molemmat kilpailutaidoistaan tunnetut henkilöt, kuten Arne Østergaard (maailmanmestari) ja Leif Skovgaard (MM-hopeaa), ovat harjoitelleet ja olleet yhdistyksen jäseniä. Mutta myös muista asioista, kuten kirjallisuudesta tai elokuvista tunnettuja henkilöitä, kuten Lars Andersen ja Claes Lindhardt. Sekä maailmanennätyksiä pitävät ihmiset, kuten Palle Larsen, ja
Veikko Airola

Veikko Urho Uljas Airola (10. huhtikuuta 1914 Lahti - 20. joulukuuta 2000 Petroskoi) oli Neuvostoliitossa vaikuttanut suomalaissyntyinen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija.
Veikko Airola syntyi Lahdessa kansanedustaja Matti Airolan perheeseen. Sisällissodan loppuvaiheessa punaisten johtohahmoihin kuulunut Matti Airola pakenei perheineen Neuvosto-Venäjälle ja asettui Leningradin seudulle. 
Vuosina 1935-1937 Airola työskenteli Leningradissa ilmestyneen "Nuori kaarti" -lehden toimitussihteerinä. Vuodesta 1940 lähtien Airola asui Neuvosto-Karjalassa, jossa hän toimi lehtimiehenä ja oli Karjala-kustantamon palveluksessa. Airola on suomentanut muun muassa Juri Bondarevin, Nodar Dumbadzen, Boris Kuznetsovin ja Mihail Bahtinin tuotantoa. Omissa teoksissaan hän käsitteli Neuvostoliittoon muuttaneiden suomalaisten kohtaloita. Hän oli myös asiantuntijana Iikka Vehkalahden vuonna 1994 valmistuneessa dokumenttielokuvassa "Mies varjossa", joka käsitteli Otto Wille Kuusisen vaiheita.
Frei Zimmer

Frei Zimmer on vuonna 2007 perustettu julkisen taiteen toimisto, jossa työskentelee Tuula Lehtisen lisäksi kolme taidekoordinaattoria.
Frei Zimmerin toiminta näkyy Tampereella Rantatunnelin, Vuoreksen ja Ratikan taiteessa, Lahdessa Merrasjärven Tähtikylässä ja Porvoon Länsirannalla.
Toimisto on tehnyt taideohjelmia myös Jämsään ja Tuusulan Rykmentinpuistoon.
Frei Zimmerille myönnettiin vuonna 2017 valtakunnallinen palkinto 
 prosenttiperiaatteen edistämisestä.
Hermannin työväentalo

Hermannin työväentalo oli Helsingissä Sörnäisten kaupunginosassa sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Hermannin työväenyhdistys on perustettu loppuvuodesta 1903. Vuonna 1909 SDP:n puoluetilastossa on ollut maininta, että yhdistyksellä oli oma talo. Talo mainitaan vielä vuosina 1915 ja 1920. Tämän jälkeen ei ole enää mainintaa yhdistyksestäkään, koska se oli eronnut Sosialidemokraattisesta puolueesta. Työväentalosta ei ole löytynyt tarkkoja tietoja.
Saana Kastelli

Saana Kastelli (s. 23. syyskuuta 2004) on Pyhäjoelta kotoisin oleva harmonikansoittaja. Kastelli valmistui Kaustisen musiikkilukiosta ylioppilaaksi keväällä 2023. Hän on kilpaillut lukuisissa kilpailuissa, mm. Suomen harmonikan Pelimannimestaruuskilpailuissa, sekä Kultaisessa harmonikassa.
Emma-gaala 2023

Vuoden 2023 Emma-gaala järjestettiin Helsingin jäähallissa 3. helmikuuta 2023. Gaala juhlisti tapahtumassa 40. juhlavuottaan. Gaalassa jaettiin Emma-palkinnot vuoden 2022 menestyneimmille artisteille ja musiikkialan ammattilaisille. Ehdokkaat julkistettiin 8. joulukuuta 2022. Eniten ehdokkuuksia saivat Bess, Gettomasa ja Pehmoaino, jotka keräsivät kukin viisi eri ehdokkuutta.
Palkintoja jaettiin kaikkiaan 20 ehdokassarjassa, joista Vuoden alternative ja Vuoden musiikintekijä olivat ensimmäistä kertaa mukana. Vuoden kotimainen artisti tai yhtye valittiin perinteiseen tapaan yleisöäänestyksellä. Ensimmäiset palkinnonsaajat julkistettiin jo 20. tammikuuta sarjoista Erikois-Emma ja Kultainen Emma. Molemmat vastaanottivat palkintonsa gaalassa. Eniten palkintoja gaalassa sai Bess, joka keräsi kaiken kaikkiaan neljä patsasta.
Gaalan esiintyjinä nähtiin mm. Etta, Gettomasa, Isac Elliot, JVG, Maija Vilkkumaa, Pihlaja, Samu Haber, Sexmane, VV (Ville Valo) sekä Vesala.
Saniye İffet

Saniye İffet (myös Saniye İffet Kadiri ja Saniye İffet Ugan - , ; 25. joulukuuta, 1899- 12. huhtikuuta, 1957) oli tataarilainen runoilija, proosakirjailija, näytelmäkirjailija, julkaisija, opettaja. İffet vaikutti myös Suomen tataariyhteisön keskuudessa. Viimeiset vuotensa hän vietti Turkissa.
Elämäkerta.
Saniye İffet (Saniyä Ğiffät) syntyi kauppiasperheeseen Tšistopolissa vuonna 1899. Vanhempiensa menehdyttyä hänen ollessaan vielä lapsi otti Tomskissa asuva Saniyen äidin Aliyen (Ğaliyä) serkku Fatıma (Fatıyma) hänen huostaansa. Sanomalehdessä "Sibiriya" työskennellyt ja kirjallisesti sivistynyt Fatıma vaikutti vahvasti Saniyen kiinnostukseen kirjoittaa. İffetin ensimmäinen runo julkaistiin kyseisessä sanomalehdessä vuonna 1912.
İffet päätyi "tataarilaisen älymystön" piireihin miehensä Zakirin kautta, jonka kanssa hän meni naimisiin nuorena. İffetin runoja julkaistiin Zakirin lehdessä nimeltään "Tormış". Runojen aiheet keskittyivät paljolti tataarien nationalismiin ja kysymyksiin heidän tulevaisuudestaan itsenäisenä kansana. 
Saniye ja Zakir olivat muuttaneet Ufasta Petropavliin ja lopulta Kiinaan 1918-1920 aikoihin. Siellä Zakir perusti lastentarhan ja koulun tataareille. Saniye toimi koulussa opettajana. Tuona aikana Saniye kirjoitti runon (turkiksi: 'Tanrı Dağı’na Bakarken'), joka käsitteli "muinaisten turkkilaisten mahtavuutta".
Seuraavaksi pariskunta muutti Mantšuriaan. Saniye jatkoi opetustöitään, ja pian Zakir jatkoikin matkaansa Turkkiin ja asetuttuaan maahan toi myös vaimonsa ja lapsensa perässä. Turkissa Saniye kirjoitti enimmäkseen runoja ja näytelmäkirjallisuutta. Niitä ja hänen artikkeleitaan julkaistiin muun muassa Ayaz İshakin sanomalehdissä "Milli Yul" sekä "Yaña Milli Yul". Hänen miehensä Zakir tunnettiin maassa antropologina ja historioitsijana, joka käänsi teoksia turkin kielelle, kuten esimerkiksi Ibn Khaldunin "Muqaddimah."
Suomeen İffet muutti paikallisen tataariyhteisön kutsusta perheensä kanssa vuonna 1937. Saniye ja Zakir ottivat aktiivisesti osaa yhteisön toimintaan. Saniye kirjoitti näytelmäkirjallisuutta ja toimi myös opettajana kuten miehensä. Suomessa esitettyjä hänen teoksiaan on "Yaña köy, Han bülegi" ja "Tormış közgızı," joista jälkimmäisen yhteisö esitti myös Virossa. 
Perhe palasi seuraavaksi takaisin Turkkiin, jossa he viettivät lopun elämästään. Saniye İffet kuoli sydänsairauteen vuonna 1957. Zakir kuoli kotona Ankarassa vuonna 1945. Turkissa Saniye ja hänen miehensä tunnettiin sukunimellä "Ugan".
Turkkilaisen arkeologin Hamit Zübeyir Koşayn mukaan İffet ei saanut koskaan merkittävää huomiota Turkissa, mutta siitä huolimatta İffetin "jäljet näkyvät aina Turkista Kaukoitään ja Suomeen; hänen Kazanin murteella kirjoitettuja runoja lausutaan pienessä piirissä edelleen ja myös rukouksia".
Sisilianpihta

Sisilianpihta ("Abies nebrodensis") on äärimmäisen uhanalainen havupuulaji, jota esiintyy Italiassa. Laji on läheisintä sukua saksanpihdalle ("Abies alba"), josta se lienee eriytynyt.
Levinneisyys.
Sisilianpihtaa esiintyy luonnonvaraisena Sisilian pohjoisosassa Palermon metropolikaupungin Polizzi Generosan kunnassa, Madonie-vuoristossa erään vuoren rinteellä pienellä alueella. Ainoassa esiintymässä on noin 200 yksilöä, joista 25 on täysikokoisia kukkivia puita. Laji kasvaa noin 1200–1700 metrin korkeudella kvartsihiekkakivestä rapautuneella maannoksella. Alun perin sisilianpihta oli Madonie-vuoriston peittävä puulaji, mutta muuttui äärimmäisen harvinaiseksi jo ennen 1900-lukua hakkuiden ja metsäkadon vuoksi.
Art Rosenbaum

Arthur Spark ”Art” Rosenbaum (6. joulukuuta 1938 Ogdensburg, New York – 4. syyskuuta 2022 Athens, Georgia) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija ja Georgian yliopiston taideopettaja, joka tunnettiin myös folkloristina ja pohjoisamerikkalaisen kansanmusiikin tallentajana. Hän voitti vuonna 2008 Grammy-palkinnon parhaasta historiallisesta albumista "Art of Field Recording Volume I: Fifty Years of Traditional American Music Documented by Art Rosenbaum".
Rosenbaum syntyi New Yorkin osavaltion pohjoisessa Ogdensburgin kaupungissa, varttui Indianapolisissa jossa hän tutustui bluesmusiikkiin ja opiskeli sitten kuvataidetta Manhattanin Columbian yliopistossa ja vuosina 1964–1965 Fulbright-stipendiaattina Pariisissa. Palattuaan hän avioitui ja asettui aluksi New Yorkiin ja tutustui Greenwich Villagen folkpiireihin. Vuonna 1968 hän sai opettajan paikan Iowan yliopistosta, jossa hän työskenteli vuoteen 1976 ja siirtyi sitten Georgian yliopiston Lamar Dodd School of Art -tiedekunnan opettajaksi.
Rosenbaum oli taitava banjon ja viulun soittaja ja oli erityisen kiinnostunut Georgian alueen kansanmusiikkityyleistä, kuten bluegrassistä ja gospelista. Vaimonsa Margon kanssa hän kierteli ympäri Yhdysvaltoja keräämässä, äänittämässä ja kuvaamassa perinnemusiikkiesityksiä.
Squamanitaceae

Squamanitaceae on Agaricales-lahkoon kuuluva sieniheimo. Se sisältää lahottajasieniä ja helttasienten loisia.
Kuvaus.
Squamanitaceae sisältää pieniä ja keskikokoisia helttasieniä. Heltat vaihtelevat tasatyvisestä tai lyhytjohteisesta miltei irtotyviseen, mutta ei koskaan täysin irtotyviseen. Jalka voi olla renkaallinen tai renkaaton. Lakki ja jalka ovat usein nukkaiset. Basidiot ovat 4-itiöisiä.
Ekologia.
Suvuissa pahkajalat ("Squamanita") ja "Dissoderma" on lajeja, jotka loisivat muilla helttasienillä. Muut Squamanitaceae-suvut sisältävät lahottajasieniä, jotka kasvavat puulla tai maassa.
Taksonomia.
Squamanitaceae-heimon kuvasi alun perin Walter Jülich vuonna 1981. Nykyisen muotonsa heimo sai kuitenkin vasta vuonna 2021, kun heimoa oli analysoitu molekyylifylogeneettisesti. Squamanitaceae sisältää seuraavat suvut:
Rock'n'Roll ja kiitos hei

Rock'n'roll ja kiitos hei on Badding Rockersin studioalbumi vuodelta 2022.
Iivarin koulu

Iivarin koulu on Ivar Wilskmanin mukaan nimetty koulu nykyisin Alavuteen kuuluvassa Töysässä. Koulussa annetaan opetusta esikoululle ja luokille 1–6. Koulua johtaa Taina Pienimäki. Koulussa opiskelee 88 oppilasta, joista 13 esikoulussa.
Kiilakotiloahven

Kiilakotiloahven ("Lepidiolamprologus boulengeri") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä kalastetaan ja pidetään akvaariokalana. Laji on saanut tieteellisen lajinimensä eläintieteilijä George Albert Boulengerin mukaan.
Koko ja ulkonäkö.
Kiilakotiloahven voi kasvaa enintään noin kuuden senttimetrin mittaiseksi. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkänomainen ja sivusuunnassa litistynyt. Selkäevässä on näkyvä musta täplä sekä oranssi reunus ja silmien yllä on pieni kohouma. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä, mutta koiraat ovat hieman naaraita kookkaampia.
Levinneisyys ja elintavat.
Kiilakotiloahven elää kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Sitä tavataan järven pohjoisosasta Tansanian rannikolta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi. Se elää noin 10–30 metrin syvyisessä vedessä ja käyttää ravinnokseen pieniä äyriäisiä sekä selkärangattomia.
Lisääntyminen.
Kiilakotiloahven kutee tyhjiin kotilonkuoriin. Koiras houkuttelee naaraita kuorien luokse, ja naaras valitsee yhden kuorista. Naaras hautaa kuoren niin, että vain suuaukko on näkyvissä, ja laskee sitten mätimunat kuoren sisään. Koiras ei tule kuoren sisälle, vaan ohjaa maitinsa evillään munien päälle. Munia on enintään 60 ja ne kuoriutuvat noin kolmen päivän kuluttua.
Kronyismi

Kronyismi on poliittinen käytäntö, jossa virkamiehet ja poliitikot tekevät päätöksiä puoluekumppaneidensa ja ystäviensä eduksi, eikä niinkään sen perusteella, mikä olisi parasta yhteiskunnalle tai kansalaisille. Tällainen toiminta on usein epäreilua ja vääristää kilpailua, ja se voi aiheuttaa ongelmia yhteiskunnan tasapuolisuudelle ja oikeudenmukaisuudelle.
Rasmus Hansen

Hans Rasmus Hansen (16. elokuuta 1896 Kolding – 10. lokakuuta 1971) oli tanskalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1936–1964 ja toimi Tanskan puolustusministerinä 1947–1950 sekä 1953–1956.
Silhouettes (The Raysin kappale)

Silhouettes on Bob Crewen ja Frank Slayn kirjoittama ja alun perin The Rays -yhtyeen vuonna 1957 levyttämä musiikkikappale. Alkuperäisversio ylsi Yhdysvalloissa listasijalle kolme.
Kappaleen sanoituksessa mies näkee pariskunnan suutelevan sisällä talossa. Verhon läpi näkyvä varjo paljastaa heidät. Mies luulee tyttöystävänsä pettävän häntä ja pettyneenä koputtaa oveen, jolloin hän tajuaa olevansakin väärällä talolla. Lopulta hän löytää oikealle talolle tyttöystävänsä luo, jossa he suutelevat ja tekevät omia varjojaan. Bob Crewe on kertonut saaneensa sanoitukseen idean matkustaessaan junalla Philadelphiaan ja nähneensä siluetin parista syleilemässä talon sisällä. 
Brittiläinen Herman’s Hermits -yhtye levytti kappaleesta vuonna 1965 version, joka oli hitti sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Kappaleen levytyksessä tosin esiintyi yhtyeen jäsenistä ainoastaan laulusolisti Peter Noone, muut olivat sessiomuusikkoja. Bassokitaraa soitti myöhemmin Led Zeppelinissä vaikuttanut John Paul Jones.
Cliff Richard saavutti Britanniassa hitin omalla liveversiollaan vuonna 1990. Lontoon Wembleyllä äänitetty levytys nousi Britanniassa sijalle kymmenen.
The Beatlesin vuonna 1964 julkaistun kappaleen ”No Reply” tarina sai innoituksensa ”Silhouettesin” sanoituksesta.
Jens Smørum

Jens Laurits Oluf Sørensen Smørum (3. helmikuuta 1891 Smørum – 18. joulukuuta 1976) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1929–1939, 1941–1945 sekä 1950–1957 ja toimi Tanskan sisäministerinä 1947–1950 sekä maatalousministerinä 1953–1957.
Dissoderma

Dissoderma on Squamanitaceae-heimoon kuuluva sienisuku. Lajit ovat helttasieniä, jotka loisivat muilla helttasienillä.
Kuvaus.
"Dissoderma" sisältää helttasieniä, joilla on harmaa tai purppuranharmaa lakki. Itiöemät ovat pienikokoisia ja yleensä ohutmaltoisia. Tuppea ei ole. Mikroskooppisista piirteistä tunnusomaista on kystidien puuttuminen.
Ekologia.
"Dissoderma"-lajit ovat muiden helttasienten loisia. Ne loisivat ainakin ryhäkkäillä ("Cystoderma"), nääpiköillä ("Galerina"), kantosienillä ("Kuehneromyces") ja tympösillä ("Hebeloma"). Eri "Dissoderma"-lajit loisivat usein eri isäntälajeilla.
Taksonomia.
"Dissoderma" oli alun perin "Cystoderma"-suvun alasuku, jonka Alexander Hanchett Smith ja Rolf Singer kuvasivat vuonna 1948. Se sisälsi lajin "Cystoderma paradoxum". Vuonna 1973 Singer erotti alasuvun yksilajiseksi "Dissoderma"-suvuksi.
2010-luvulla "Dissoderma"-sukua on pidetty pahkajalkojen suvun ("Squamanita") synonyyminä. DNA-tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että "Squamanita" on parafyleettinen. Nykyisen muotonsa "Dissoderma" sai vuonna 2022, kun "Squamanita" jaettiin kahtia. Kaikki Suomessa esiintyvät pahkajalat siirrettiin "Squamanita"-suvusta "Dissoderma"-sukuun. Samalla napapahkajalka ("Squamanita umbilicata") muutettiin ryhäpahkajalan ("Dissoderma paradoxum") synonyymiksi. Suomalaisia lajeja on siten kolme.
Väinö Rantala

Väinö Martti August Rantala (28. elokuuta 1941 Ylivieska – 28. huhtikuuta 2019 Seinäjoki) oli suomalainen vapaapainija. Hän edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960 alle 52-kiloisten sarjassa ja sijoittui 13:nneksi. Hän edusti Suomessa Lapuan Virkiää ja Seinäjoen Painimiehiä, joista jälkimmäistä hän oli perustamassa. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 57-kiloisten sarjassa vuonna 1962. Hänen painiuransa päättyi polvivammaan vuonna 1963, minkä jälkeen hän toimi valmennus- ja seurajohtotehtävissä. 
Rantala paini Rooman olympialaisissa alle 52-kiloisten sarjassa kaksi ottelua ja hävisi molemmat selätyksellä. Ranskalainen André Zoéte voitti ajassa 5.48 ja lopulta pronssia saavuttanut iranilainen Ibrahim Seifpour ajassa 5.12.
Rantala voitti vapaapainissa SM-kultaa alle 57-kiloisten sarjassa vuonna 1962 ja saavutti samassa sarjassa hopeaa vuonna 1960. Kreikkalais-roomalaisessa painissa hän saavutti SM-pronssia alle 52-kiloisten sarjassa vuonna 1959 ja alle 57-kiloisissa vuonna 1961.
Rantala toimi painiohjaajana Lapuan Virkiässä ja nuoriso-ohjaajana Peräseinäjoen kunnassa. Hän ohjasi Peräseinäjoen Toiveen poikapainijoita ja antoi ensimmäiset ohjeet muun muassa Keijo Mannille, Heikki Julmalalle ja Matti Riihiojalle. Rantala toimi Seinäjoen Painimiesten johtokunnassa 1969–1970. Junioriaikanaan hän saavutti kolme Suomen mestaruutta, kolme hopeaa ja yhden pronssin. Rantalan kotikunta oli Seinäjoki ja hän toimi uransa jälkeen muun muassa kauppavälinejaostonhoitajana.
Stephen Bishop

Stephen Bishop (s. 14. marraskuuta 1951) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja näyttelijä.
Tunnettuja kappaleita ovat ”On and On”, joka nousi "Billboardin" Top 100 -listan sijalle 11 vuonna 1977, ”Everybody Needs Love ”, ”Save It for a Rainy Day” ja ”It Might Be You”. Bishop on säveltänyt musiikkia muun muassa elokuviin "Delta-jengi" (1978), "Kiina-ilmiö" (1979), "Roadie" (1980), "Tootsie – lyömätön lyyli" (1982) ja "Anger Management" (2003). Hän ei tehnyt mutta lauloi "Tootsie – lyömätön lyyli" -elokuvan tunnuskappaleen ”It Might Be You”.
Bishopin säveltämä ja sanoittama ja Phil Collinsin ja Marilyn Martinin esittämä ”Separate Lives” elokuvassa "Valkeat yöt" oli Parhaan laulun Oscar-palkintoehdokkaana vuonna 1986. 
Bishopin kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Art Garfunkel, Barbra Streisand, Four Tops, Dionne Warwick, Eric Clapton, Gene Simmons, Kenny Loggins ja Sting. 
Omaelämäkerta "On and Off" julkaistiin vuonna 2022.
Touko Tahkokallio

Touko Tahkokallio on suomalainen pelisuunnittelija, joka on suunnitellut tietokone- ja lautapelejä. Hänen tunnetuin pelinsä on scifi-lautapeli Eclipse, jonka Lautapelit.fi julkaisi vuonna 2011. Tahkokallio on myös suunnitellut Supercellillä videopelejä.
Henkilökohtainen elämä.
Tahkokallio on opiskellut hiukkasfysiikkaa Helsingin yliopistossa. Hän väitteli vuonna 2008. Hän oli tämän jälkeen tutkijana vuoden Victoriassa, Australiassa. Hän koki lautapelien suunnittelun vapaammaksi kuin tutkijan työn, jossa rahoitus oli epävarmaa ja työ ei ollut yhtä mielenkiintoista, kuin hän oli ajatellut. 
Pelisuunnittelijana.
Tahkokallion mukaan pelien suunnittelu on taiteen ja tieteen välimaastossa. Hänen mukaansa pelien suunnittelussa on analyyttisen puolen mukaan muistettava myös tunnepuoli. Suunnittelussa hänen mukaansa pelissä tehtävien valintojen on oltava järkeviä mutta myös kiinnostavia.
Työssään Tahkokallion roolina on valmistaa pelien isojen linjojen toimivuus. Touko Tahkokallion mukaan hänen tärkein työkalunsa on Excel. Pelit-lehden mukaan Tahkokallio oli vuonna 2014 menestynein suomalainen pelisuunnittelija.
Lautapelit.
Tahkokallio on suunnitellut lautapeli Eclipsen. Suomalaiset lautapeliharrastajat äänestivät Eclipsen kolmesti parhaaksi peliksi vuosina 2011-2014. Lautapeliharrastajat ovat arvostelleet Eclipsen Board Game Geek -sivustolla 2022 joulukuussa 68. parhaaksi lautapeliksi ja 59 parhaaksi strategia-lautapeliksi. Eclipsen vuonna 2020 julkaistu jatko-osa Eclipse: Second Dawn for the Galaxy oli arvioitu sivustolla 26. parhaimmaksi lautapeliksi ja 14 parhaimmaksi strategia-lautapeliksi.
Eclipse kuuluu Lautapelioppaan mukaan 4X-tyylinen lautapeli, jossa valloitetaan, tutkitaan ja vallataan. 4X tulee englannin sanoista "explore, expand, exploit ja exterminate" eli tutki, laajene, käytä hyväksi ja tuhoa. Pelaajat ovat pelissä erilaisia galaktisia avaruusolentoja, jotka yrittävät valloittaa galaksin. Peli kestää yhdeksän kierrosta.
Touko Tahkokallio on suunnitellut yhteensä 33 julkaistua lautapeliä tai lautapelin lisäosaa. Eclipseen kuuluvia pelejä ja lisäosia on yhteensä näistä 21. Tahkokallio on suunnitellut Eclipsen lisäksi myös muassa lautapelit Arvuutin ja Politix.
Videopelit.
Hän siirtyi Eclipsen julkaisun jälkeen työskentelemään Supercellille. Siellä työskennellessään Tahkokallio suunnitteli videopelit Hay Day ja Boom Beach, jotka olivat 2014 Applen appstoren suosituimpien joukossa. Hän on myös suunnitellut Brawl Stars -pelin.
AM4

AM4 on AMD:n kehittämä suoritinkanta, joka on otettu käyttöön Zen-sarjan arkkitehtuurin julkaisun myötä.
AM4 julkaistiin syyskuussa 2016 ja suunniteltiin korvaamaan AMD:n aiemmin käyttämät AM3+, FM2+ ja FS1b -suoritinkannat. Se on ensimmäinen AMD:n suoritinkanta, joka tukee DDR4-muistia.
Huhtikuussa 2022 julkaistiin AMD Ryzen 7 5800X3D, joka on viimeinen AM4-kantaa käyttävä prosessori. AM4:n seuraaja on AM5, joka otettiin käyttöön Zen 4 arkkitehtuurin myötä.
Piirisarjat.
AM4-kannalle on julkaistu kahdeksan piirisarjaa.
Manuel Dunkel

Manuel Dunkel (s. 2. marraskuuta 1971) on suomalainen jazzmusiikin saksofonisti ja säveltäjä.
Dunkelin kiinnostus jazzia kohtaan alkoi teini-iässä. Häneen vaikutti erityisesti John Coltranen tuotanto. Dunkel pääsi opiskelemaan Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatorioon, josta valmistuttuaan hän aloitti opiskelun Sibelius-Akatemian jazzosastolla. Sieltä hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2004. Valmistuttuaan hän ryhtyi opettajaksi Sibelius-Akatemian jazzosastolla. Dunkel nousi 1990-luvulla esiin monipuolisena muusikkona, joka soitti jazzin lisäksi myös esimerkiksi funkia. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Pekka Pöyry -saksofonipalkinto. "Jazzrytmit"-lehdessä hänet äänestettiin vuosina 1999–2001 parhaaksi tenorisaksofonistiksi. Dunkel sai lisäksi Suomen Jazzliitolta Yrjö-palkinnon vuonna 2011.
Dunkel aloitti vuonna 1996 oman yhtyeen Manuel Dunkel Quartetin johtamisen. Kokoonpanolta ilmestyi samanniminen albumi vuonna 1998. Alkuperäinen kokoonpano julkaisi kaksi albumia, minkä jälkeen kvartetti on jatkanut levyttämistä eri kokoonpanoilla. Suurimmilta osin albumien musiikki on koostunut Dunkelin omista sävellyksistä. Dunkel on tehnyt Suomessa monia kiertueita kvartetin kanssa ja esiintynyt lisäksi monien maiden kansainvälisillä jazzfestivaaleilla. Vuonna 2013 Dunkel soitti albumilla "Meeting Point" (Texicalli Records) United-kokoonpanonsa ja Proton String Quartetin kanssa. Muun työnsä ohella Dunkel on soittanut UMO Helsinki Jazz Orchestrassa, jonka kokoonpanoon hän liittyi vuonna 1994. Hän on toiminut myös monissa muissa yhtyeissä, kuten Jukka Perko &amp; Hurmio-orkesterissa, Platypus Ensemblessä ja pohjoismaisessa TONIC:ssa. Vierailevana solistina Dunkel on toiminut sekä Suomessa että ulkomailla.
Lokakuussa 1995 Dunkel yhtyeineen konsertoi Helsingissä yhdessä saksofonisti Michael Breckerin kanssa. Hän on esiintynyt myös Paul Jacksonin kanssa.
Manuel Dunkelia kuullaan myös dokumenttielokuvissa "Tolonen" ja "Sonic Mirror".
Yksityiselämä.
Dunkel syntyi Vantaalle keskiluokkaiseen perheeseen. Nykyään hän asuu Espoossa jazzlaulaja-vaimonsa Mirja Mäkelän kanssa. Parilla on 3 yhteistä lasta.
Rajapinta (yhdistys)

Rajapinta ry on vuonna 2017 perustettu informaatioteknologian ja yhteiskuntatieteellisen tutkimuksen tieteellinen seura. Yhdistyksen kotipaikka on Helsinki, ja se on vuodesta 2022 alkaen kuulunut Tieteellisten seurain valtuuskuntaan. Yhdistyksen tavoitteena on edistää yhteiskuntatieteellistä informaatioteknologian tutkimusta sekä digitaalisten ja laskennallisten menetelmien käyttöä yhteiskuntatieteissä. Yhdistyksellä on vuonna 2023 ollut yli 350 jäsentä.
Yhdistys järjestää vuosittaisen Rajapintapäivät-epäkonferenssin sekä jakaa opinnäytetyöstipendin. Yhdistyksen toimintaa on tukenut Koneen säätiö.
Helluntaiherätys Virossa

Helluntaiherätys Virossa syntyi 1920-luvulla. Helluntaiherätykseen ja karismaattiseen liikkeeseen kuuluu yhteensä yli 5 000 jäsentä. Helluntai-karismaattisuus lasketaan kokonaisuutena Viron kolmanneksi suurimmaksi protestanttiseksi tunnustuskunnaksi baptismin ja luterilaisuuden jälkeen. Karismaattinen liike kattaa myös baptismin perinteen. Helluntailiikkeen tarkkaa jäsenmäärää on ollut vaikea arvioida, mutta Viron kristillisen helluntaikirkon järjestämä "Miracle Crusade" keräsi yhteen yli 6 000 ihmistä.
Historia.
1870-luvun herätykset.
1870-luvun uskonnolliset herätysliikkeet Viron länsirannikolla loivat pohjan Viron helluntailiikkeelle ja karismaattiselle kristillisyydelle. Herätystä syntyi tuolloin erityisesti ruotsinkielisen väestön piirissä, joiden keskuudessa ruotsalaiset toimivat. Tallinnaan ja Koillis-Viroon vaikutti myös Pietarin uskonnollinen aktiivisuus. Pietarissa oli myös huomattava virolainen yhteisö. Narvan lestadiolaispiirien kautta Thomas Ball Barratt vieraili Virossa vuonna 1911.
Helluntaiherätyksen saapuminen Viroon.
Helluntaiherätys saapui Viroon 1920-luvulla ruotsalaisten ja suomalaisten lähetyssaarnaajien toimesta. Aluksi helluntaiherätys levisi ruotsalaisväestön ja Viron länsirannikolla vallitsevan herätyksen piirissä. Samanaikaisesti suomalaiset tukivat lähetystyötä Koillis-Virossa.
Helluntaiherätys Neuvostoaikana.
Lauttayhteydestä Suomeen tuli tärkeä osa Viron helluntailiikettä. Samaan aikaan karismaattinen herätys syttyi Tallinnan evankelisissa ja baptistisissa kirkoissa. 1970-luvulla Virossa syntyi myös parantamisherätystä, jolla oli suuri vaikutus Neuvostoliiton karismaattiseen liikkeeseen. Ulkomaisten yhteyksien merkitys on korostunut Virossa 1980-luvun lopulta lähtien.
Virolainen helluntaiherätys 1990-luvun jälkeen.
Neuvostoliiton loppuaikoina Latvian ja Venäjän helluntailaiset järjestivät suuren evankeliointitapahtuman Tallinnassa. 24. heinäkuuta 1988 Tallinnan konserttitalon tapahtumaan osallistui lähes 7 000 ihmistä. Vuonna 1989 perustettiin Viron helluntaikirkko. Maa itsenäistyi uudelleen pari vuotta myöhemmin. Yleinen vapautuminen johti uusien karismaattisten ja helluntailaisten kirkkojen kasvuun Virossa.
Livonia Township

Livonia Township on kunta ("township") Yhdysvalloissa Minnesotan osavaltiossa. Sen väkiluku oli 6 174 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Sherburnen piirikunnassa. Livonia Township ympäröi Zimmermanin kaupunkia. Livonia Township perustettiin vuonna 1866.
Väestö.
Vuonna 2020 Livonia Townshipin 6 174 asukkaasta valkoisia oli 92,4 %, aasialaisia 0,9 %, mustia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. Asukkaista 0,8 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 5,0 % asukkaista asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 1,4 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,0 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Rovaniemen IV hautausmaa

Rovaniemen IV hautausmaa on Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Viirinkankaalla. Hautausmaa on vihitty käyttöön syksyllä 1926.
III hautausmaa alkoi täyttyä 1920-luvulle tultaessa, ja vuonna 1924 kirkkovaltuusto päätti uuden hautausmaan perustamisesta. Paikka uudelle hautausmaalle löytyi liki III hautausmaata. Alue oli kuulunut kirkkoherran virkataloon. Valtioneuvosto antoi hautausmaan perustamispäätöksen maaliskuussa 1925, ja alueen rakennustyöt alkoivat tien rakentamisella ja alueen aitaamisella. 
Hautausmaan kiviaidan ja portit suunnitteli arkkitehti Väinö Hirvelä, ja suunnitelma toteutui vuonna 1960. Samana vuonna rakennettiin myös pysäköintipaikka.
Hautausmaalle oli suunniteltu kappelia jo 1930-luvulla, ja se oli vähällä toteutua Lapin sodan jälkeen, kun Rovaniemen kirkko paloi. Rakennustyöt keskeytettiin, koska palaneen kirkon korvaajaksi saatiin parakkikirkko. Arkkitehti Yrjö Vaskinen teki lopulta kappelin suunnitelmat, ja se valmistui vuonna 1948, aluksi vaatimattomasti maalattiaisena ja lankkupenkein. Kappelin sisustus valmistui lopullisesti vasta vuonna 1957, jolloin kappeli vihittiin käyttöön. Sisustussuunnittelun teki Väinö Hirvelä.
Hautausmaalle perustettiin vuonna 1943 alue saksalaisten sotilaiden hauta-alueeksi. Näiden vainajien jäänteet on sittemmin siirretty saksalaisten sotilaiden hautausmaalle Norvajärvelle. Hautausmaan pohjoispuolella on neuvostoliittolaisten sotavankien hauta-alue muistomerkkeineen.
Alueella on kaupungin ja entisen kauppalan vanhainkodin vainajien hauta-alue yhteismuistomerkkeineen. Myös Palosalmen metsätyömieskodissa asuneille on oma hauta-alue, jonne on haudattu muun muassa Juho Vihtori Nätti eli tarinankertoja Nätti-Jussi. Hautausmaalla on myös uurnalehto ja veteraanihauta-alue.
Skaraborgs Läns Tidning

Skaraborgs Läns Tidning (lyh. SkLT) on ruotsalainen vuonna 1884 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Skara. Se ilmestyy neljästi viikossa, on poliittiselta linjaltaan liberaali ja kuuluu Bonnier-konserniin.
Celebrate (Twicen albumi)

Celebrate on eteläkorealaisen tyttöyhtye Twicen neljäs japaninkielinen studioalbumi (seitsemäs kaiken kaikkiaan), joka julkaistiin Warner Music Japanin kautta 27. heinäkuuta 2022. Albumilla on yhdeksän kappaletta mukaan lukien kappaleet ”Celebrate”, ”Doughnut” ja ”Just Be Yourself”. ”Celebrate” on julkaistu singlenä 14. heinäkuuta, ”Just Be Yourself” on julkaistu maaliskuussa ja ”Doughnut” edeltävänä vuonna joulukuussa. Dahyun on kirjoittanut sanoituksia kahteen albumin kappaleeseen: ”Tick Tock” ja ”That's All I'm Saying”.
Kaupallinen menestys.
Albumi nousi "Billboard" Japanin listan toiselle sijalle ja albumi on myynyt kultaa RIAJ:n mukaan.
Kappaleet.
Kappaleet: