Ravenna (antiikin kaupunki)

Ravenna (lat.; , ) oli antiikin aikainen kaupunki Gallia cispadanassa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Ravennan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Ravenna oli yksi Gallia cispadanan tärkeimmistä kaupungeista. Se oli alun perin umbrialainen asutus. Myöhemmin siitä tuli roomalainen siirtokunta. Augustus teki kaupungista vuonna 27 eaa. Rooman Adrianmeren laivaston tukikohdan. Ravennan suurin kokoistus alkoi myöhäisantiikin aikana. Honorius teki kaupungista vuonna 402 Länsi-Rooman valtakunnan pääkaupungin. Tämä johtui paikan helposta puolustettavuudesta: kaupunki oli luonteeltaan saarekas, kanavien halkoma ja soiden ympäröimä, ja muistutti monin tavoin nykyistä Venetsiaa. Myöhemmin kaupunki toimi Teoderikin ostrogoottivaltakunnan pääkaupunkina vuoteen 540, jolloin siitä tuli bysanttilaisen Ravennan eksarkaatin keskus.
Ravennan varhaiskristilliset kohteet myöhäisantiikin ja bysanttilaisen ajan taitteesta 400- ja 500-luvuilta muodostavat vuodesta 1996 Unescon maailmanperintökohteen nimellä "Ravennan varhaiskristilliset muistomerkit".
Maantiede.
Ravennan kaupunki sijaitsi Gallia cispadanassa eli Padus (nyk. Po) -joen eteläpuolisessa Galliassa laajan suo- ja laguuni­alueen eteläpäässä lyhyen matkan päässä Adrianmeren rannasta. Suoalue ulottui täältä aina Altinumiin saakka Venetiassa. Kaupunki oli noin 17 kilometriä etelään Paduksen eteläisimmän haaran suusta ja 33 roomalaista mailia eli noin 49 kilometriä pohjoiseen samalla rannikolla sijainneesta Ariminumista.
Kaupungin sijainti oli hyvin erikoinen. Sitä ympäröivät joka puolelta suot ja laguunimaiset vedet, samanlaiset kuin ne jotka ympäröivät nykyisin Venetsiaa, ja se oli rakennettu Venetsian tavoin suoraan veteen, niin että sen talot ja rakennukset oli tehty paaluperustuksille. Kaupunkia halkoivat joet ja kanavat, jotka ylitettiin joko silloilla tai lauttojen avulla. Merkittävimpänä kaupungin poikki kulki pohjoisesta etelään Padenna-joki, joka oli yksi Paduksen haaroista. Se virtasi suunnilleen nykyisen Via Giuseppe Mazzinin paikalla. Laguunit olivat yhteydessä suoraan mereen, ja vuorovesi huuhteli kanavia päivittäin — seikka, jonka Strabon mainitsee kaupungin terveellisyyden syyksi. Ilman tätä Ravenna olisi ollut asuinkelvoton malarian takia.
Ravennan kautta kulki etelästä Ariminumista tullut ja rannikkoa pitkin pohjoiseen kulkenut Via Popillia. Ravennan satamana toimi Augustuksen ajoista lähtien Portus Classis, usein vain Classis, noin neljä kilometriä kaupungista kaakkoon. Se oli yhdistetty Ravennaan pitkällä pengertiellä, joka tunnettiin nimellä Via Caesaris. Se kulki Classiksen halki ja päättyi Via Popilliaan. Ravennan ja Classiksen välillä, mutta lähempänä kaupunkia, oli toinen, lähes yhtä laaja esikaupunki nimeltä Caesarea. Nimellä Fossa Augusta tunnettu kanava johti osan Paduksen vedestä syvässä keinotekoisessa uomassa aivan Ravennan muurien juurelta ja laski Classiksen satamaan.
Nykyisen Ravennan sijainti ei muistuta lainkaan sitä, millaiseksi antiikin lähteet kuvaavat tuolloisen kaupungin paikan. Muutos johtuu kokonaan luonnonvoimista. Jokien alas kuljettama ja aaltojen sekä vuoroveden takaisin työntämä lietemassa on vähitellen täyttänyt kaupunkia ympäröineen laguunin ja sitä halkoneet kanavat. Niinpä nykyinen Ravenna sijaitsee tasaisella ja hedelmällisellä tasangolla noin kahdeksan kilomerin päässä merestä, josta sen erottaa leveä hiekkavyöhyke. Classiksen sataman paikka on nykyisin yli kuuden kilometrin päässä merestä.
Ravennan eteläpuolella virtasi kaksi jokea, Bedesis ja Vitis. Nykyisin kaksi jokea, Montone ja Ronco, yhdistyvät kaupungin eteläpuolella yhdeksi Uniti-joeksi; nämä kaksi pientä jokea virtasivat aiemmin erillisiä uomia pitkin mereen, mutta Klemens XII yhdisti ne 1700-luvulla yhdeksi ja ohjasi ne Unitin keinotekoiseen uomaan vuonna 1736. Ronco, joka on näistä kahdesta joesta eteläisempi, on luultavasti sama kuin Plinius vanhemman mainitsema Bedesis; itse asiassa Philipp Clüverin mukaan sitä kutsuttiin hänen aikanaan yhä nimellä Bedeso. Näin ollen Montone on sama kuin Pliniuksen mainitsema Vitis. Seuraavaksi hän mainitsee Anemon, joka on selvästi nykyinen Lamone kaupungin pohjoispuolella.
Ravennan alue on aina ollut hedelmällinen, lukuun ottamatta meren viereistä hiekkavyöhykettä, ja se tuotti runsaasti hyvälaatuista viiniä, vaikka oli huomattu, että viiniköynnökset kuihtuivat nopeasti. Plinius mainitsee myös sen puutarhat, joissa kasvoi erinomaista parsaa, ja viereinen meri tunnettiin piikkikampeloista.
Historia.
Varhaishistoria.
Ravennan varhaisimpien asukkaiden arvellaan olleen itaalisia kansoja, jotka olivat siirtyneet etelämmäs Aquileian alueelta noin 1400 eaa. Perimätiedon mukaan Ravennan valtasivat sittemmin etruskit ja myöhemmin keltit.
Strabonin mukaan Ravenna olisi ollut alun perin thessalialainen siirtokunta, mikä todennäköisesti tarkoittaa, että kyseessä olisi ollut pelasginen asutus. Tämä väite liittyi perinteisiin, jotka liittivät pelasgit naapurikaupunki Spinan perustamiseen. Myöhemmin, saman kirjoittajan mukaan, Ravennaan asettui joukko umbrialaisia siirtolaisia vahvistamaan sen asemaa etruskien kasvavaa valtaa vastaan, ja niin siitä tuli umbrialainen kaupunki. Se pysyi umbrien hallussa, kunnes siirtyi Rooman vallan alle. Plinius taas kutsuu Ravennaa sabiinilaiseksi kaupungiksi — outo väite, jota ei ole kyetty selittämään. Joskus on arveltu, että kyseessä olisi ollut umbriasutus, joka säilytti kansallisen luonteensa lingonien ("Lingones") gallialaisheimon ympäröimänä, kunnes sai roomalaisen siirtokunnan.
Kaupungin nimen alkuosa vaikuttaa olevan umbrialaista alkuperää ja peräisin sanasta "rava", joka viittaa muun muassa ”suohon”, ”mutaan” ja ”kanavaan"; loppuosa "-enna" taas on etruskilaista perua. Varhaisimmat kaupungista tehdyt taidelöydöt 600–400-luvuilta eaa. ovat etruskilaisia. Kaupungin asukkaasta käytettiin latinaksi etnonyymejä "Ravennas" ja "Ravennātis".
Rooman tasavallan aika.
Ravenna liittyi Rooman vaikutuspiiriin noin vuonna 191 eaa. Se sai kansalaisoikeudet Lex Julian kautta vuonna 89 eaa. Ravennan nimi ei esiinny historiassa ennen myöhäistä Rooman tasavallan aikaa, mutta jo silloin se näyttää olleen merkittävä paikka. Vuonna 82 eaa., Mariuksen ja Sullan sisällissotien aikana jälkimmäisen sotapäälliköihin lukeutunut Metellus miehitti Ravennan ja käytti sitä sotatoimiensa tukikohtana.
Myöhemmin Ravenna oli yksi niistä paikoista, joissa Julius Caesar vieraili usein Gallian-komentonsa aikana hankkiakseen lisäjoukkoja ja ollakseen yhteydessä ystäviinsä Roomassa. Juuri ennen sisällissodan puhkeamista vuonna 49 eaa. hän perusti sinne päämajansa, josta käsin neuvotteli senaatin kanssa ja josta lopulta lähti Rubiconin ylittäneelle marssilleen Ariminumiin. Kaupungin nimi esiintyy usein myös Antoniuksen ja Octavianuksen eli myöhemmän Augustuksen välisissä sisällissodissa, erityisesti Perusian sodan aikana, ja on selvää, että se oli jo tuolloin yksi tämän Gallia cisalpinan osan tärkeimmistä kaupungeista.
Rooman keisariaika.
Ei tiedetä, milloin Ravenna sai roomalaisen siirtokunnan. Strabon mainitsee, että hänen aikanaan se oli, kuten Ariminumkin, saanut joukon roomalaisia siirtolaisia, mutta ajankohtaa ei mainita. Se ei kuitenkaan muuttunut varsinaiseksi "coloniaksi" eli sotilassiirtokunnaksi, vaan lukuisat säilyneet kirjoitukset kutsuvat sitä "municipiumiksi". Todennäköisesti Strabonin mainitsema siirtokunnan asuttaminen tapahtui Augustuksen aikana, ja juuri Augustukselle Ravenna oli velkaa sen merkityksen, joka sillä myöhemmän Rooman valtakunnan aikana tuli olemaan.
Vanhalla kaupungilla oli pieni satama Bedesis-joen suulla, mutta Augustus, päätettyään tehdä siitä pysyvän sotalaivastonsa tukikohdan Adrianmerellä, rakennutti vuonna 27 eaa. uuden ja tilavan sataman, johon mahtui 250 sotalaivaa, ja varusti sen kuuluisalla majakalla. Sataman ympärille kasvoi nopeasti merkittävä asutuskeskus nimeltä Portus Classis eli Classis, ja kaupungin ja sataman väliin Caesarean esikaupunki. Näiden töiden lisäksi Augustus rakennutti nimeään kantaneen Fossa Augusta -kanavan.
Tästä ajasta lähtien Ravenna toimi pysyvänä asemapaikkana Rooman laivastolle, jonka tehtävänä oli vartioida Adrianmerta eli Ylämeren aluetta, siinä missä Misenum vartioi Tyrrhenanmerellä eli Alamerellä, ja se kohosi nopeasti yhdeksi Italian huomattavimmista kaupungeista. Samasta syystä siitä tuli tärkeä sotilastukikohta, ja keisarit valitsivat sen usein päämajakseen, josta käsin he saattoivat tarkkailla tai estää vihollisten etenemistä Italiaan. Vuonna 193 jaa. Septimius Severus miehitti sen marssiessaan Roomaan Didius Julianusta vastaan; ja vuonna 238 Pupienus kokosi siellä armeijaa estääkseen Maximinus Thraxin etenemisen, kun hän sai tiedon tämän kuolemasta ennen Aquileiaa. Sen vahva ja syrjäinen sijainti johti myös siihen, että sitä käytettiin usein merkittävien vankien säilytyspaikkana, kuten germaanipäällikkö Arminiuksen pojan ja sveebipäällikkö Marbodin kohdalla.
Myöhäisantiikista keskiajalle.
Honorius valitsi vuonna 402 Ravennan asuinpaikakseen sen helpon puolustettavuuden vuoksi. Hovi siirtyi Ravennaan Mediolanumista, joka oli tullut turvattomaksi. Honoriuksen esimerkkiä seurasivat hänen seuraajansa, ja niin kaupunki toimi käytännössä Länsi-Rooman valtakunnan pääkaupunkina, mikä asema sillä pysyi valtakunnan loppuun saakka. Se toimi pysyvänä keisarillisena asuinpaikkana ja paikkana, jolle kaikki keisarin lait ja asetukset kirjattiin. Jo ennen tätä aikaa Ravennan kerrotaan olleen hyvin rikas ja asukasluvultaan suuri sekä erittäin vahva kaupunki. Se oli Flaminia et Picenum annonariumin provinssin hallinnollinen keskus ja kyseisen provinssin kuvernöörin eli "consulariksen" asuinpaikka.
Keisarillisen hovin perustaminen kaupunkiin lisäsi luonnollisesti suuresti sen vaurautta ja loistoa. Honorius rakennutti kaupunkia suurellisesti, ja hänen jälkeensä sen monumentaalistamista jatkoi hänen kaupunkiin vuonna 424 tullut sisarensa Galla Placidia aina vuoteen 450 saakka. Honoriusta seurasi keisarina Galla Placidian poika Valentinianus III. Keisarillisen hovin asettauduttua kaupunkiin piispa Ursus siirsi myös piispanistuimen Classiksesta Ravennaan, jonne rakennettiin katedraalikirkko.
Ravennan hankalapääsyinen sijainti suojasi sitä niiltä onnettomuuksilta, jotka tuohon aikaan hävittivät monia Italian kaupunkeja. Silti kaupungin sijainnissa oli myös omat ongelmansa. Sidonius Apollinaris, joka vieraili siellä 400-luvun lopulla, valitti erityisesti makean veden puutteesta, kanavien sameudesta, sääskien parvista ja sammakoiden kurnutuksesta. Jo paljon aikaisemmin kirjoittanut Martialis viittasi myös kaupungin makean veden niukkuuteen ja väitti leikillään sen olevan niin kallista, että vesisäiliö oli arvokkaampi omaisuus kuin viinitarha.
Länsi-Rooman valtakunnan kukistumisen jälkeen Ravenna pysyi goottikuninkaiden pääkaupunkina. Odovakar, joka oli vetäytynyt sinne toistuvien Teoderikin aiheuttamien tappioiden jälkeen, puolustautui Ravennassa lähes kolme vuotta, mutta joutui lopulta antautumaan. Teoderik itse perusti residenssinsä sinne, ja hänen seuraajansa jatkoivat samaa, kunnes vuonna 539 Vitiges joutui pitkän piirityksen jälkeen antautumaan Belisariukselle nälän pakottamana.
Tämän jälkeen Ravennasta tuli niiden kuvernöörien asuinpaikka, jotka hallitsivat osaa Italiasta Bysantin keisareiden nimissä eksarkkien arvonimellä, mistä koko provinssi sai nimen Ravennan eksarkaatti. Bysanttilaiset eksarkit olivat usein vihamielisissä väleissä langobardikuninkaiden kanssa ja menettivät vähitellen suuren osan alueistaan. Itse Ravenna kesti kuitenkin langobardien hyökkäyksiä yli kahden vuosisadan ajan. Liutprand piiritti sitä noin vuonna 750 ja tuhosi täysin sen tärkeän esikaupungin Classiksen. Ravenna itse joutui langobardien käsiin kuitenkin vasta hänen seuraajansa Aistulfin hallituskaudella. Tarkka ajankohta sekä lopullisen valloituksen olosuhteet ovat kuitenkin epävarmat.
Luonnonvoimat, jotka ovat aiheuttaneet aiemmin mainitut muutokset Ravennan sijainnissa ja ympäristössä, olivat epäilemättä vaikuttamassa jo viimeistään myöhäisantiikin aikana. Jo 400-luvulla Augustuksen rakentama alkuperäinen satama oli täysin liettynyt umpeen ja sen paikalla oli hedelmätarhoja. Ravenna oli kuitenkin tuolloin yhä vilkas satamakaupunki, jossa sekä Belisariuksen että Narseen laivastot saattoivat ankkuroida. Ravennan ja meren väliin kehittynyt hiekkapitoinen ja soinen tasanko tuli pinjametsän peittämäksi. Metsä jatkui useita kilometrejä pitkin merenrantaa sekä Ravennasta etelään että pohjoiseen vielä 1800-luvulla, ja siitä on säilynyt osia nykyaikaankin. Tämäkin huomattava metsävyöhyke oli todistettavasti olemassa jo 400-luvulla, jolloin nimi Pineta esiintyy Jordaneella; hän kertoo, että Teoderik leiriytyi sinne piirittäessään Odovakaria Ravennassa.
Rakennukset ja löydökset.
Vaikka Ravenna on yksi Italian mielenkiintoisimmista paikoista keskiaikaisten ja varhaiskristillisten muistomerkkiensä vuoksi, sen roomalaisaikaisia jäänteitä on vähän, ja ne kuuluvat enimmäkseen valtakunnan viimeisiin vuosisatoihin, myöhäisantiikin ja bysanttilaisen keskiajan taitteeseen 400–500-luvuille. Tasavallan ajalta ei ole säilynyt mitään, ja varhaiselta keisariajalta vain vähän.
Asemakaava, kaupunginmuurit ja portit.
Ravenna oli ympäröity muureilla, jotka rakennettiin alun perin tasavallan aikana. Muurit uusittiin Honoriuksen aikana 400-luvulla jaa. Tuon jälkeen muurien pituus oli noin viisi kilometriä, korkeus eri tietojen mukaan 4–5 tai 9 metriä ja paksuus 2,5 metriä, ja ne hävisivät Länsi-Roomassa vahvuudeltaan vain Rooman ja Mediolanumin muureille. Myös ostrogootit laajensivat muureja.
Kaupungin ytimenä oli roomalaisille kaupungeille tyypillinen neliskulmainen "castrum", joka oli ympäröity sen omilla muureilla. Toinen muurien osa kiersi suurimman osan muusta kaupungista castrumin pohjois-, koillis- ja itäpuolella. Muurit oli vahvistetty torneilla ja vahvoilla porttirakennuksilla. Muureja kulki myös jokien ja kanavien poikki, ja tuollaisissa kohdissa oli jokiportteja.
Muurien tärkein portti oli etelänpuoleinen Porta aurea (”Kultainen portti”), joka sijaitsi castrumin "cardo maximuksen" eteläpäässä. Sen rakennutti keisari Claudius vuonna 43/42 jaa. Se nimettiin Porta aureaksi vuoden 425 jälkeen Theodosius II:n saaman voiton kunniaksi. Porta aureassa oli kaksi kulkuaukkoa, ja sen kummallakin puolella oli tornit. Portti oli hienosti koristeltu ja toimi samalla riemukaarena. Portti tuhottiin vuonna 1582, ja sen osia käytettiin nykyisen Porta Adrianan rakentamiseen. Porta aureasta on säilynyt perustuksia sekä omistuskirjoitus ja muita osia Ravennan kansallismuseossa ("Museo Nazionale di Ravenna"). Siellä on myös Augustuksen apoteoosia esittävä marmorireliefi, joka saattaa olla peräisin samasta portista.
Toinen tunnettu portti sijaitsi castrumin "decumanus maximuksen" itäpäässä. Siitä säilynyt torni, joka nykyisin tunnetaan nimellä Torre Salustra, on nykyisin osana Ravennan katedraalin ja arkkipiispan palatsin kokonaisuutta. Ravennan forumia rajasivat oletettavasti kadut, joiden paikalla nykyisin kulkevat Via D'Azeglio, Via Garatoni, Via Oberdan ja Via Agnello.
Palatsit.
Honoriuksen keisarillinen palatsi tehtiin laivaston komentajan "praetoriumin" paikalle lähelle Fossa Augustaa. Siihen kuului julkinen palatsi, yksityistiloja, varuskuntarakennuksia, puutarha, pylväspiha, hippodromi ja kirkko. Rakennukset edustivat konstantinopolilaista varhaisbysanttilaista tyyliä. Padenna-joen länsipuolella sijaitsi Galla Placidian pojalleen Valentinianukselle rakennuttama palatsin.
Nykyisin nimellä Teoderikin palatsi tunnettu rakennus lienee todellisuudessa ollut myöhempi Bysantin eksarkin palatsi. Kaupungin eteläosasta löydetyt perustukset saattavat olla todellisesta Teoderikin palatsista.
Basilikat, kirkot ja kappelit.
Ravennan katedraalikirkko oli omistettu Hagia Anastasikselle eli Pyhälle Ylösnousemukselle samoin kuin nykyinen, samalla paikalla sijaitseva Ravennan katedraali ("Risurrezione di Nostro Signore Gesù Cristo"). Alkuperäisen katedraalin rakennutti piispa Ursus. Se vihittiin käyttöön vuonna 407, ja sai ajan kuluessa hänen mukaansa nimen "Basilica Ursiana". Vuoden 425 jälkeen katedraalin viereen rakennettiin arkkipiispan palatsi. Katedraalia muutettiin vuonna 1112. Nykyinen katedraali on kokonaan uusi rakennus 1700-luvulta. Antiikin ajalta on lähinnä sen pyöreä kellotorni. Osana arkkipiispan palatsin kokonaisuutta on 400-luvun alussa rakennettu Arkkipiispallinen kappeli ("Cappella Arcivescovile") eli Sant'Andrean (Pyhän Andreaksen) kappeli.
Eräs basilika, joka säilyi vuoteen 1553 asti, kantoi nimeä San Lorenzo in Cesarea ja osoitti siten kyseisen esikaupungin sijainnin. Se sijaitsi Ravennan etelämuurin ja nykyisen Ponte Nuovo -sillan välillä. Basilikan rakennutti keisari Honorius, samoin kuin Apostoleionin eli kahdelletoista apostolille omistetun kirkon.
Muihin kadonneisiin kirkkoihin lukeutuvat Galla Placidian rakennuttamat San Giovanni Evangelistan (Johannes Evankelistan) basilika, joka toimi palatsikirkkona, sekä Padenna-joen länsipuolella sijainnut Santa Crocen (Pyhän ristin) kirkko, jonka paikalla on nykyisin samanniminen myöhempi kirkko. Vuoden 425 jälkeiseen aikaan ajoittuu myös nykyisin hävinnyt Pyhän Pietarin basilika, jonka rakennutti Classikseen piispa Petros (Pietari) Khrysologos.
Kaupungin kaikki nykyaikaan säilyneet basilikat ovat myöhäisantiikin ja varhaiskeskiajan taitteesta. San Vitalen basilika sijaitsi antiikin aikaisen kaupungin pohjoisosassa. Sen rakentaminen alkoi noin vuonna 525 ja se vihittiin käyttöön vuonna 547. Siellä on nähtävissä roomalaisen friisin fragmentteja sekä mosaiikkeja, mukaan lukien kuuluisat mosaiikit Justinianuksesta ja Theodorasta seurueineen. Ne ovat merkittävä lähde keisarillisen ajan muotokuville ja puvustolle.
Sant'Apollinare Nuovon basilika sijaitsi kaupungin itäosassa. Se oli alun perin Teoderikin rakennuttama joko 400-luvun lopussa tai 500-luvun alussa. Kirkko sisältää antiikin suurimman säilyneen mosaiikkipinnan, jossa kuvataan Teoderikin palatsi sekä Ravenna ja Classis. Oven yläpuolella on Teoderikin muotokuva.
Kaupungin ulkopuolella sijaitseva kolmas säilynyt basilika, joka tunnetaan yhä nimellä Sant'Apollinare in Classe, säilyttää muiston Classiksen satamasta ja esikaupungista ja osoittaa niiden sijainnin. Basilika rakennettiin nekropoliin alueelle Ravennan suojeluspyhän Pyhän Apollinariksen hautapaikaksi. Sen rakentaminen alkoi noin vuonna 533–536 ja se vihittiin käyttöön vuonna 549.
Kaupungin vanhin yhä pystyssä oleva rakennus on noin vuodelta 400 peräisin oleva Neonin baptisterio eli kastekappeli, joka sijaitsee lähellä katedraalia. Se on saanut nimensä sitä noin 450–475 kunnostuttaneesta piispa Neonista. Kappelia kutsutaan myös Ortodoksiseksi baptisterioksi erotuksena Areiolaisesta baptisteriosta. Areiolainen baptisterio liittyi kaupungin areiolaiseen katedraaliin ja sijaitsee lähellä nykyistä Ravennan rautatieasemaa. Kappelin rakennutti Teoderik 400-luvun lopulla.
Mausoleumit.
Honoriuksen sisaren ja Valentinianuksen äidin Galla Placidian mausoleumiksi kutsuttu rakennus sijaitsee lähellä San Vitalen basilikaa. Se oli tarkoitettu hänelle itselleen sekä Constantius III:lle ja Valentinianukselle. Mausoleumi rakennettiin vuoden 426 jälkeen. Galla Placidia itse kuitenkin kuoli Roomassa ja hänet haudattiin sinne vuonna 450.
Kaupungin koillispuolella sijaitsee Teoderikin mausoleumi ja barbaarinen nekropoli. Mausoleumi rakennettiin noin vuonna 520. Se on tehty marmorista ja koostuu kymmenkulmaisesta alemmasta ja sylinterimäisestä ylemmästä tasosta, jonka päällä on yhtä kiveä oleva kupoli, jonka halkaisija noin 10,8 metriä, korkeus noin 3,1 metriä ja paino noin 290 tonnia. Teoderikin jäänteet olivat mausoleumissa vain vuoteen 561, jolloin se muutettiin rukoushuoneeksi.
Muut rakennukset.
Antiikin aikaisissa lähteissä mainittuja mutta täysin kadonneita rakennuksia olivat muun muassa Apollolle, Neptunukselle, Juppiterille ja muille jumalille omistetut temppeli, circus, amfiteatteri ja roomalainen teatteri sekä varhaisen sataman majakka, joka sijaitsi oletettavasti lähellä myöhempää Teoderikin mausoleumia. Amfiteatteri ja Apollon temppeli sijoitetaan kaupungin eteläpuolelle muurin ulkopuolelle, ja circus kaupungin kaakkoisosaan muurien sisäpuolelle.
Kaupunkiin toi vettä Trajanuksen rakennuttama akvedukti, jonka Teoderik kunnostutti vuonna 503. Se oli 32 kilometriä pitkä. Akveduktin pilarien perustuksia on yhä nähtävissä Ronco-joessa kaupungin lounaispuolella.
Esinelöydöt.
Kaupungista löydettyä varhaisinta etruskilaisen ajan taidetta edustavat muun muassa soturipatsas ja muut 600–400-luvulle eaa. ajoittuvat pronssipienoisveistokset. Ravennan kansallismuseossa on paljon 100–500-lukujen jaa. hautasteeloja ja sarkofageja, joissa on kirjoituksia ja muotokuvia sekä Ravennasta että Classiksesta. Sen kokoelmiin lukeutuu myös antiikin ajan keramiikkaa, lasiesineitä, norsunluuesineitä ja rahoja. Ravennan Arkkipiispallisessa museossa ("Museo Arcivescovile") on muun muassa piirtokirjoituksia sekä esikristilliseltä ja kristilliseltä ajalta.