tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sähkösuodatin

Sähkösuodatin on mekaanisen erotusprosessin väline, jolla erotetaan hiukkasia kaasuvirrasta. Teollisuudessa käytetään sähkösuodattimia hyvin yleisesti savukaasujen puhdistamiseksi pienhiukkasista.
Yhdysvalloissa tohtori Frederick Gardner Cottrell kehitti ja patentoi ensimmäiset sähkösuodattimet vuonna 1907.
Sähkösuodattimen toimintaperiaate.
Sähkösuodattimeen tuleva kaasu ionisoidaan, jolloin hiukkaset saavat sähkövarauksen. Varautuneet hiukkaset johdetaan kahden seinämän väliin, joilla on vastakkainen varaus kuin hiukkasilla. Koska erimerkkiset varaukset vetävät toisiaan puoleensa, hiukkaset muuttavat kulkusuuntaansa kohti seinämiä. Seinämille kertyvä kerros hienojakoista pölyä voidaan helposti puhdistaa kytkemällä pois sähkövaraus ja ravistamalla suodatinta. On myös laitteita jossa keräyspinta pestään automaattisesti keräimenpinnalta, ja ne ovat pääosin käytössä sisäilmassa olevien mikrobipitoisen ilman puhdistamisessa; niiden avulla voidaan suodattaa homeitiöt, bakteerit, nanokokoiset toksiinit ja mineraalivillakuidut. Sähkösuodattimen etu on että se poistaa koosta riippumatta tehokkaasti hiukkaset kokoluokassa 10-0.003 mikrometriä. Lisäksi se poistaa pieneliöt. 
Suodattimen erottelukyky formula_1 ilmaistaan seuraavasti:
formula_2, jossa formula_3 on hiukkaspitoisuus kaasun saapuessa suodattimeen ja formula_4 on hiukkaspitoisuus kaasun poistuessa suodattimesta.
Kaasun hiukkaspitoisuus sen poistuessa suodattimesta saadaan yhtälöstä
formula_5, jossa formula_6 on hiukkasen kulkunopeus kohti suodattimen seinämiä, formula_7 on suodattimeen johdettavan kaasuvirran suuruus ja formula_8 on suodattimen seinämän pinta-ala.
Hiukkasen kulkunopeus kohti suodattimen seinämää saadaan johtamalla se Stokesin yhtälöstä.
Utran kirkko

Utran kirkko on Joensuun Rantakylän evankelis-luterilaisen seurakunnan vanhin kirkko. Se valmistui 1895. Kirkko rakennettiin Utran saha- ja lasiteollisuusyhteisön kukoistuksen vuosina. Aloitteen rakentamisesta tekivät Utran asukkaat, ja tehtaiden omistajat lahjoittivat kirkolle tontin, rakennuspuut ja suurimman osan työkustannuksista. Kirkon arkkitehdistä ei ole täyttä varmuutta, mutta nykyisin suunnittelijaksi arvellaan alueella toimineen sahayrityksen johdossa ollutta englantilaista insinööriä Thomas Bamfordia.
Teollisuusyhdyskunnan puinen kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jonka kuoripäässä on runkohuonetta matalampi sakaristo. Kirkossa on käytetty harvinaista pystyhirsisalvosrakennetta. Pystyhirsikirkkoja on Suomessa tiettävästi vain kolme, Utran kirkon lisäksi Tuusniemen ja Vieremän kirkot. Kirkon ulkoasua leimaa rikkaasti koristeltu lautavuoraus. Kirkkosalia kattaa paneelikatto. Alttaritaulu on Veikko Lappalaisen ”Jeesus siunaa lapsia”. 
Kirkko on etupäässä kesäkirkko. Talvella jumalanpalveluksia pidetään vain jouluna ja muina juhlapyhinä. Kesäisin kirkossa on jumalanpalveluksia, konsertteja ja kirkko on myös suosittu hääkirkko.
Vaikka kirkkoa ei rakentanut seurakunta, on se ollut monen seurakunnan pyhäkkönä: Kontiolahden vuoteen 1911, Pielisensuun vuoteen 1955, Joensuun vuoteen 1982 – sen mukaan kuin kunta- ja seurakuntajako on Joensuun ympäristössä tehty.
Kirkossa on 260 istumapaikkaa. Kirkon urut ovat 12-äänikertaiset, ja ne ovat olleet Utran kirkossa vuodesta 1990 alkaen. Sitä ennen ne ovat olleet Juankosken vanhassa kirkossa 1970–1990.
Vuonna 1989 Utran kirkkoon saatiin kirkon ensimmäiset omat messukasukat ja stolat. Ne on valmistettu Joesuussa, Pohjois-Karjalan Käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa.
Short Stirling

Short Stirling on ensimmäinen Englannin kuninkaallisten ilmavoimien RAF:n raskas, nelimoottorinen pommikone. Stirling teki ensilentonsa 14. huhtikuuta 1939. Se oli RAF:n ensimmäinen nelimoottorinen pommikone, joka suunniteltiin kantamaan suurempaa pommilastia ja kauemmas kuin mikään aikaisempi kone. Siitä huolimatta sitä pidetään pettymyksenä.
Sitä käytettiin toisen maailmansodan alkuvaiheissa runsaasti, B-17 ja Avro Lancaster -koneiden myötä ne siirrettiin 1943 vuoden lopussa pois pommituskäytöstä saksalaissatamien miinoittamiseen. Koneita käytettiin myös vakoojien pudotuksissa miehitettyyn Eurooppaan.
Stirling voitti Ilmailuministeriön kilpailun 11 eri yhtiöiden suunnitelman joukosta. Vaatimuksena oli nelimoottorinen pommikone, joka kantaisi 14 000 naulan pommilastin 3000 mailin päähän, mikä oli melkoisen vaativa vaatimus.
Koneessa oli kuitenkin yksi merkittävä puute, joka johtui vaatimuksesta saada kone mahtumaan RAF:n olemassa oleviin hangaareihin: siipien kärkivälin piti olla alle 100 jalkaa. Stirlingin ominaisuudet kärsivät korkeasta siipikuormasta ja ilmanvastuksesta ja suurin lentokorkeus jäi matalaksi. Pommittajan ohjailukyky oli mainio ja neljä Bristol-moottoria tuottivat 6600 hevosvoimaa.
Konetta käytettiin ensimmäisen kerran taistelussa helmikuussa 1941 pommituslennolla Rotterdamiin. Vuoden 1942 alussa päiväpommituksista luovuttiin ja Stirlingit lensivät öin Halifaxien ja Lancasterien ohella.
Pitemmillä pommituslennoilla pommikuorma oli rajatumpi ja koneet pääsivät hädin tuskin nousemaan Alppien yli.
Koneen pommikuilun rajoitusten vuoksi suurin kannattava pommi oli 2000-naulainen.
Syksyllä 1943 koneiden menetykset alkoivat kasvaa ja pommituslennoilla Nürnbergiin ja Berliiniin elo–marraskuussa 1943 koneista menetettiin 10–15 %.
Normandian maihinnousun lähestyessä rakennettiin 461 uutta Mk.IV -mallista konetta ja 143 MK.III pommittajaa muunnettiin Mk.IV mallin mukaiseksi poistamalla nokka- ja yläampumatornit ja varustamalla koneet liitokoneiden hinausvarusteilla. Vuoden 1944 lopusta lähtien valmistettiin 160 kappaletta Mk.V -kuljetuskonemuunnosta jossa oli rahtia varten avattava nokkaosa; suurin osa kuljetuskoneista valmistui vasta sodan loputtua.
Stokesin yhtälö

Stokesin yhtälö kuvaa hyvin pienten hiukkasten sedimentaationopeutta neste- tai kaasuvirrassa. Stokesin yhtälö on saanut nimensä kehittäjänsä, irlantilaisen George Gabriel Stokesin mukaan. Stokesin yhtälöä sovelletaan myös esimerkiksi sentrifugaaliseen sedimentaatioon tai sähkövoiman aikaansaamaan sedimentaatioon.
Stokesin yhtälö
formula_1
missä
formula_2 on putoamiskiihtyvyys,
formula_3 on hiukkasen halkaisija,
formula_4 hiukkasen tiheys,
formula_5 väliaineen (nesteen tai kaasun) tiheys ja
formula_6 väliaineen viskositeetti.
Regionalismi

Regionalismi (lat. "regio", seutu tai paikkakunta) on paikallisuutta korostavaa ja kansainvälisyyttä kaihtavaa taidetta, kotiseututaidetta. Se on Euroopassa ja Yhdysvalloissa eri aikoina esiintynyt taiteen suuntaus, jossa pitäydyttiin kotiseudun aiheissa ja vieroksuttiin kansainvälistä modernismia. Regionalismi oli suosittua etenkin 1930-luvulla, jolloin se liittyi nationalistisiin ihanteisiin.
Regionalismiksi nimitetään esimerkiksi amerikkalaisen taiteen realistista suuntausta, jossa taiteilijat usein välttivät kaupungin ja nopeasti kehittyvän teknologian kuvaamista ja kiinnittivät huomiota maaseutuelämän näkymiin. Regionalistinen tyyli kukoisti Yhdysvalloissa vuosien 1930 ja 1935 välisenä aikana. Sen tunnetuimmat edustajat ovat Grant Wood, John Steuart Curry ja Thomas Hart Benton. Yhdysvaltain regionalismi oli suosittua varsinkin suuren lama-ajan aikana.
Suomessa regionalismia harjoitti muun muassa Vilho Lampi (1898–1936), Oulussa syntynyt taidemaalari, joka asui Limingan kylässä. Eräs hänen aforismeistaan kuuluu: Lammen lisäksi kotiseutunsa kuvaamiseen keskittyneitä suomalaisia ammattitaiteilijoita ovat olleet muun muassa kittiläläinen Kalervo Palsa (1947–1987) ja neittäväläinen Olli Seppänen (1921–1968). Vilho Lampea on usein nimitetty lakeuden maalariksi ja Olli Seppäsen persoonallista tyyliä neittäväläistyyliksi tai neittäväläiseksi naivismiksi
Paitsi kuvataiteessa regionalismi esiintyy tyylisuuntana myös kaunokirjallisuudessa ja arkkitehtuurissa. 
Arkkitehtuurissa regionalismi on postmodernismin rinnalla esiintynyt ja kansainvälistä rationalistista arkkitehtuuria vastustanut suuntaus. Regionalismi on pyrkinyt säilyttämään ja tallentamaan paikalliskulttuurin arvoja. Suomessa regionalismia edustaa Oulun koulukunta.
Tämän ohella käsite regionalismi on muussa merkityksessä käytössä myös politiikan ja kansainvälisten suhteiden tutkimuksessa.
Kirjahylly

Kirjahylly on huonekalu, jossa yleensä säilytetään kirjoja. Kirjahyllyjä on monenlaisia, mutta tavallisimmin kirjahylly koostuu päätyosista sekä näiden välissä olevista hyllyistä. Kirjahylly voi olla suunniteltu myös muiden esineiden kuin kirjojen säilytykseen, ja yleensä siihen asetetaan myös koriste-esineitä tai viihde-elektroniikkaa.
Kirjahylly on yleensä kokopuinen tai nykyisin usein lastulevystä valmistettu. Se saattaa käsittää myös erilaisia kaappeja, joissa voi olla vetolaatikot tai umpinaiset tai lasitetut ovet. 
Usein kirjahylly on suunniteltu asetettavaksi seinää vasten, mutta se voi toimia myös tilan jakajana. Kirjahylly voi olla myös seinään kiinni asennettava.
Suurten avokirjastojen kirjahyllyt sijoitetaan seinänvierustojen lisäksi usein parittain, taustat vastakkain keskelle lattiaa vapaasti seisoviksi. Kirjahyllyjen väliin jätetään käytävät, joissa asiakkaat voivat liikkua kirjoja tutkimassa. Varastokirjastoissa ja arkistoissa käytetään usein tilaa säästäviä, kiskoilla liikkuvia ja kammesta pyörittämällä yhteen ja erikseen liikuteltavissa olevia siirtohyllystöjä. Kun tarvitaan vain yksi, hyllyjä siirtämällä paikkaansa vaihtava välikäytävä, saadaan samaan tilaan jopa 70 % enemmän hyllytilaa.
Jalkapallokenttä

Jalkapallokenttä on jalkapallossa käytettävä pelikenttä.
Pelialusta.
Virallisia jalkapallo-otteluita voidaan pelata niin luonnollisella kuin keinotekoisellakin alustalla. Luonnonmateriaaleista yleisiä ovat nurmi ja hiekka. Keinotekoisen pelialustan täytyy olla väriltään vihreä.
Luonnonkentän pinnan alle maaperään voidaan vetää lämmitysputket, joiden avulla estetään pakkasvauriot. Vedenpoisto varmistetaan lisäämällä maaperään esimerkiksi hiekkaa. Noin puolen metrin syvyydessä on yleensä kerros soraa ja kiveä.
Keinotekoisella kentällä on polyetyleenistä tehtyä tekonurmea, joka on kiinnitetty betonialustan päällä istuvaan muovimattoon. Alinna on vedenpoistojärjestelmä, johon vesi tulee betonissa olevien reikien kautta.
Viralliset mitat.
Jalkapallokenttä on suorakaiteen muotoinen. Sen rajaavat sivurajat ja päätyrajat. Jalkapallokilpailun järjestäjällä on oikeus määritellä pelikentän pituus ja leveys tietyissä rajoissa. Kansainvälisissä otteluissa kentän pituus on 100–110 metriä ja leveys 64–75 metriä. Muissa otteluissa vaihteluvälit ovat suuremmat, 90–120 metriä ja 45–90 metriä.
Kentän jakaa pituussuunnassa kahteen osaan keskiraja. Sen keskelle piirretty keskiympyrä on säteeltään 9,15 metriä.
Kentän kummassakin päässä on tolppien ja yläriman muodostama maali, jonka leveys on 7,32 metriä ja korkeus 2,44 metriä. Maalin taakse voidaan kiinnittää maaliverkko.
Maalin edessä on maalialue, joka ulottuu kummastakin maalitolpasta 5,5 metriä päätyrajan suuntaan sekä kentälle päin. Maalitolpista 16,5 metriä päätyrajan suuntaan sekä kentälle päin on rangaistusalue. Sen keskellä 11 metrin päässä maaliviivasta on rangaistuspotkupiste.
Kentän jokaisessa kulmassa on kulmalippu ja säteeltään yhden metrin pituinen neljännesympyrä, jonka rajaamalta kulma-alueelta annetaan kulmapotku.
Kentän sivurajojen ulkopuolella on kummankin joukkueen tekninen alue, jossa istuvat taustahenkilöt, vaihtopelaajat ja kentältä vaihdetut pelaajat.
Basement Jaxx

Basement Jaxx on Felix Buxtonin ja Simon Ratcliffen muodostama housea ja yleisemmin elektronista musiikkia tuottava kaksikko. Brittiyhtye nousi sekä fanien että kriitikkojen suosioon 90-luvun lopulla.
Historia.
Yhtyeen ura alkoi vuonna 1994 Lontoon eteläisestä kaupunginosasta, Brixtonista, jossa Buxton ja Ratcliffe pitivät säännöllisesti Rooty-nimistä klubi-iltaa.
Yhtyeen ensimmäinen kokopitkä albumi "Remedy" julkaistiin 1999. Levy sisälsi singleinä julkaistut kappaleet "Red Alert", "Rendez Vu", "Jump N' Shout" ja "Bingo Bango". "Red Alert" toi bändille lisänäkyvyyttä soituaan Coca-Colan televisiomainoksessa. Samana vuonna julkaistiin myös b-puolia ja remiksauksia sisältävä "Jaxx Unreleased".
Toisen kokopitkän albumin nimeksi tuli klubin mukaan "Rooty". Vuonna 2001 julkaistu levy sisälsi singlet "Romeo", "Jus 1 Kiss", "Where's Your Head At?" ja "Get Me Off". "Romeo" oli albumin avausraita ja sen musiikkivideon tyyliksi valittiin Bollywood-elokuvien parodia. Levyn toinen single, "Where's Your Head At?", oli mukana vuonna 2001 julkaistussa Tomb Raider -elokuvassa, ja nousi vuonna 2002 kansainväliseksi hitiksi. Kappaleen koukkuna oli Gary Numanin "M.E.":stä lainattu melodia. Ihmiskasvoisia laboratorioapinoita sisältävästä musiikkivideosta vastasi ruotsalainen Traktor-ryhmä. Mixmag-lehti kiitteli videota kaikkien aikojen parhaaksi tanssimusiikkivideoksi. Rootyn jälkeen levyn singlejen b-puolia julkaistiin Xxtra Cutz -levynä.
Vuonna 2003 julkaistulla kolmannella pitkäsoitolla "Kish Kash" vierailivat muun muassa Lisa Kekaula, Me'shell Ndegeocello, Dizzee Rascal, Totlyn Jackson, JC Chasez, Siouxsie Sioux ja Phoebe. Levyltä julkaistiin sinkkuina kappaleet "Lucky Star", "Plug It In" ja "Good Luck", joka uudelleenjulkaistiin vuonna 2004 sen soitua BBC:n UEFA 2004 -ottelulähetysten tunnusmusiikkina. Kappale oli mukana myös Just Married ja Appleseed -elokuvien soundtrackeilla. "Kish Kash" palkittiin seuraavana vuonna parhaan elektronisen/tanssimusiikkilevyn Grammylla.
Vuonna 2005 julkaistu "The Singles" sisälsi kaikki aiemmilla albumeilla julkaistut singlet, muutaman varhaisemman kappaleen sekä kaksi uutta kappaletta, jotka julkaistiin myös singleinä: "Oh My Gosh" ja "U Don't Know Me". MTV ei esittänyt "U Don't Know Me" kappaleen videota päivälähetyksissään. Videolla nähdään humalainen kuningatar Elizabeth II.
Neljäs studioalbumi "Crazy Itch Radio" julkaistiin 4. syyskuuta 2006 samanaikaisesti ensimmäisen singlen "Hush Boy" kanssa. Levyn solistivieraina ovat olleet Martina Bang, Johnny Blaze, Lily Allen ja Robyn. Levyn toisen singlen "Take Me Back to Your House" videolla nähdään ukrainalainen kansantanssiryhmä.
Oman tuotantonsa lisäksi Basement Jaxx remiksaa tilauksesta muiden artistien kappaleita. Tilaustöistä kuuluisimpia ovat Missy Elliottin "4 My People", Justin Timberlaken "Like I Love You" sekä N.E.R.D:in "She Wants to Move".
Johan Magnus af Tengström

Johan Magnus af Tengström (5. joulukuuta 1793 Turku – 20. marraskuuta 1856 Helsinki) oli suomalainen eläin- ja kasvitieteilijä. 
Tengströmistä tuli Turun akatemian luonnonhistorian dosentti vuonna 1816 ja museonhoitaja vuonna 1818. Virkaatekevänä luonnonhistorian professorina hän oli vuosina 1824–1825 ja sai professorin arvon 1826. Vuodet 1828–1842 hän toimi Aleksanterin (Helsingin) yliopiston eläintieteen ja kasvitieteen inspehtorina (apulaisena, kaksi viimeistä vuotta vt. professorina). Vuonna 1842 hänet nimitettiin eläintieteen ja kasvitieteen professoriksi Carl Reinhold Sahlbergilta vapautuneeseen virkaan. Tässä virassa hän toimi vuoteen 1847. Hänen seuraajakseen nimitettiin Alexander von Nordmann. Yliopiston kasvitieteellisen puutarhan esimies hän oli vuoteen 1849. Hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1838.
Circuito da Boavista

Circuito da Boavista on katurata Portossa Portugalissa. Rataa käytettiin kahdesti Portugalin Grand Prix'n näyttämönä.
Rata alkaa sataman edessä olevasta "Esplanada do Rio de Janeiro" -nimisestä mutkasta ja jatkuu "Avenida do Boavista" -mutkaan. Syherön osuuden jälkeen palataan maalilinjalle. Ensimmäisen kerran radalla ajettiin 1958. Silloin kilpailun voitti brittiläinen Stirling Moss. Toisen kerran kilpailu radalla järjestettiin vuonna 1960, jolloin vain neljä autoa ajoi maaliin ja voittaja oli australialainen Jack Brabham.
Radalla ajettiin kausilla 2007, 2009, 2011 ja 2013 WTCC -sarjan osakilpailu.
Incubus

Incubus (lat. ”se joka makaa päällä”) on demoni. Muinaisessa Roomassa incubus oli haltija tai demoni. Keskiaikaisen mytologian mukaan incubus merkitsi miespuolista demonia, joka ahdisteli nukkuvia naisia seksuaalisessa tarkoituksessa. Noituutta käsittelevässä kirjallisuudessa incubus tarkoitti myös paholaista rakastajana. Incubuksen naispuolinen vastine on succubus.
Legendan mukaan incubus saattoi joskus saattaa naisen raskaaksi ja syntynyttä jälkeläistä kutsuttiin "cambioniksi". Ehkä kuuluisin demonin ja ihmisen yhdynnästä alkunsa saanut oli Kuningas Arthurin tarinoissa esiintyvä velho Merlin.
Mary Hoffman

Mary Hoffman (s. 20. huhtikuuta 1945 Eastleigh, Hampshire, Britannia) on brittiläinen kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa "White Magic" vuonna 1975. Sen jälkeen hän on kirjoittanut noin 80 lasten- ja nuortenkirjaa. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Stravaganza-nuortensarjasta.
Hoffman on opiskellut kirjallisuutta Cambridgen yliopistossa. Hoffman meni naimisiin vuonna 1972 Stephen Barberin kanssa, ja heillä on kolme tytärtä, joista vanhin, Rhiannon Lassiter on myös lastenkirjailija. 
Bibliografia.
Suomentamattomat.
Cartwheels
Grace
Let’s Read Together
Virtual Friend
Muita
Circuit Bremgarten

Circuit Bremgarten oli 7,28 kilometriä pitkä moottorirata Bremgartenissa Sveitsissä. Radalla ajettiin Sveitsin Grand Prix vuosina 1950–1954.
Bremgarten rakennettiin moottoripyöräradaksi vuonna 1931 Bernin pohjoispuolella oleviin metsiin. Radalla ei ole suoria, vaan siinä on vain paljon nopeita mutkia. Ensimmäinen autourheilukilpailu sillä ajettiin vuonna 1934, jossa kuoli kuljettaja Hugh Hamilton. Puiden ympäröimä rata oli vaarallinen, erityisesti märällä kelillä. Vuonna 1948 italialainen Achille Varzi kuoli radalla Sveitsin Grand Prix´n harjoituksissa.
Bremgartenin radalla ei ole ajettu virallista moottoriurheilutapahtumaa vuoden 1955 jälkeen, koska autourheilu, jossa oli katsojia, kiellettiin Sveitsissä Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 1955 sattuneen 80 katsojan hengen vaatineen onnettomuuden jälkeen. Silti Sveitsin Grand Prix ajettiin kerran vuonna 1982, tosin rata sijaitsi Dijonissa Ranskassa.
Laivat (albumi)

Laivat on Rauli Badding Somerjoen seitsemäs ja viimeinen studioalbumi vuodelta 1985. Albumi oli kolmas ja viimeinen yhteistyö rautalankayhtye Agentsin kanssa. Agents esiintyy albumilla salanimellä "The Young Beats". Albumin suurimmaksi hitiksi nousi Neuvostoliitossa suuren suosion saanut ”Laivat” (Parohody / Пароходы), joka käännettiin suomeksi ja singlestä seurasi tämä albumi. Albumi saavutti suuren suosion ja jäi tammikuussa 1987 kuolleen Somerjoen viimeiseksi. Albumin nimikappaleen on levyttänyt myös Tapani Kansa.
Albumi julkaistiin LP-levynä ja C-kasettina. Vuonna 1998 albumista julkaistiin ensimmäinen CD-painos ja siitä kahden vuoden päästä vuonna 2000 julkaistiin remasteroitu CD-painos, jossa oli mukana myös yksi bonuskappale. 
Albumi saavutti kultalevyrajan vuonna 1990 ja sitä on myyty 25 000 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Esa Pulliainen, ellei toisin mainita.
Maija Poppanen

Maija Poppanen () on kuvitteellinen hahmo P. L. Traversin kirjoittamissa lastenkirjoissa. Romaaneista ensimmäinen "Maija Poppanen" julkaistiin englanniksi vuonna 1934 ja suomeksi 1936 Tyyni Tuulion, 1982 Marikki Makkosen sekä 2010 Jaana Kapari-Jatan käännöksenä. Romaaneja on kaikkiaan kahdeksan, ja niistä viimeinen ilmestyi englanniksi vuonna 1988. Kirjat on kuvittanut Mary Shepard (1909–2000), ja vuoden 2010 suomennoksen on kuvittanut Marika Maijala.
Parhaiten Maija Poppasen hahmo tunnetaan Disneyn samannimisestä elokuvasta "Maija Poppanen", jossa häntä esittää Julie Andrews. Elokuvasta on tullut tutuksi ”Supercali”-laulu, jossa on sana "supercalifragilisticexpialidocious" (suom. superoptihupilystivekkuloistokainen). Disney on julkaissut myös jatko-osan "Maija Poppasen paluu", jonka nimiosassa nähdään Emily Blunt.
Kirjat kertovat Maija Poppasen melko katkonaisesta urasta Pankin eli Lippaan () perheen lastenhoitajana. Maija Poppanen menee ja tulee miten mielii, vaivautumatta selittämään. Kirjoissa hän on luonteeltaan hyvin pikkumainen ja itserakas mutta erinomainen lastenhoitaja, joka saa asiat rullaamaan ja järjestää suojateilleen uskomattomia yllätyksiä. Hän on aina laittautunut ja hyvin ylpeä ulkonäöstään, hänellä on kädessä matosta tehty laukku ja papukaijapäinen sateenvarjo. Hänellä on myös siniset silmät sekä hiukset tiukalla nutturalla.
Kahdeksasta Maija Poppas -kirjasta on suomennettu neljä ensimmäistä:
Maija Poppas -musikaali sai Suomen-ensi-iltansa Helsingin Kaupunginteatterin suurella näyttämöllä 13.8.2009.
Suomennosten vertailua.
Seuraavassa näytteessä Maija Poppasen saapuminen ensimmäisestä romaanista kolmen eri suomennoksen mukaan. Henkilönnimet on kussakin suomennoksessa esitetty eri tavoin.
En halua tietää

En halua tietää on "Idols"-televisio-ohjelmasta julkisuuteen nousseen suomalaisen poplaulajan Antti Tuiskun debyyttisingle, joka julkaistiin 7. huhtikuuta 2004 BMG-levy-yhtiön kautta. Kappale julkaistiin myöhemmin myös Tuiskun esikoisalbumilla "Ensimmäinen".
Kristian Maukosen ja Petri Munckin käsialaa oleva ”En halua tietää” on R&amp;B:tä ja poppia yhdistävä kappale, joka sai jonkin verran kritiikkiä, koska sen katsottiin olevan varsin lähellä Justin Timberlaken ”Cry Me a River” -hittikappaletta. Single menestyi silti mainiosti; se oli Suomen singlelistalla yhdeksän viikkoa, joista kaksi ensimmäistä kärjessä.
Singlejulkaisu sisälsi kappaleesta kolme erilaista versiota: alkuperäisen version, radiosoittoon menneen version ja instrumentaalin.
Venera 1

Venera 1 () oli Neuvostoliiton Venus-planeettaa tutkineen Venera-avaruusohjelman ensimmäinen luotain. Luotain laukaistiin 12. helmikuuta 1961.
Venera 1 ohitti Venuksen 19. huhtikuuta 1961 noin 100 000 kilometrin päästä.
Ilmarinta

Ilmarinta eli pneumothorax merkitsee ilman pääsyä keuhkopussionteloon, jolloin alipaineisen keuhkopussin ja normaalipaineisen ilman välille syntyy yhteys. Seurauksena on ilmarinnan puoleisen keuhkon kasaanpainuminen. Keuhko ei tällöin sisäänhengitettäessä laajene eikä siten osallistu hengitystoimintaan.
Syyt.
Ilmarinta syntyy yleisimmin yskimisen tai fyysisen rasituksen yhteydessä, jolloin joko synnynnäisesti heikon tai keuhkolaajentuman heikentämän keuhkorakkulan seinämä pettää. Tapahtumaa kutsutaan spontaaniksi ilmarinnaksi. Ilmarinta voi syntyä vamman seurauksena, jos kylkiluu, puukko tai muu esine rikkoo sekä keuhkopussin että keuhkon (traumaattinen ilmarinta). Yksittäiseen kylkiluumurtumaan liittyy ilmarinta vain harvoin. Ilmarinta voi syntyä myös laitesukeltajalle, joka pidättää henkeään pintaan noustessaan. Ilmarinnan vaara syntyy ainoastaan käytettäessä sukelluslaitteita, jolloin sukeltaja hengittää paineilmaa pinnan alapuolella. Ilman sukelluslaitteita tapahtuvassa ns. vapaasukelluksessa ei ole ylipainevamman vaaraa.
Oireet.
Ilmarinta voi syntyä hyvin nopeasti tai vähitellen päivien kuluessa. Myös ilmarinnan koko vaihtelee pienestä ja oireettomasta koko keuhkon kokoonpainumiseen. Hengitystilavuuden pieneneminen aiheuttaa eriasteisia hengitysvaikeuksia, joiden syy varmistuu usein vasta röntgenkuvauksessa. Hengitysäänten vaimeneminen tai puuttuminen voi olla merkkinä ilmarinnasta.
Hoito.
Ilmarintaa ei voi hoitaa ilman erikoisvälineitä ja -osaamista, ja se vaatii aina kiireellistä sairaalahoitoa. Ilmarinnan ensiapu on vammojen mukainen hoito, puoli-istuva asento ja hapen annostelu varaajamaskilla hapetuksen parantamiseksi ja hengenahdistuksen vähentämiseksi.
Historia.
Ranskalainen lääkäri Jean Marc Gaspard Itard tunnisti ensimmäisenä ilmarinnan vuonna 1803. Hänen opettajansa lääkäri René Laënnec julkaisi ilmarinnasta kliinisen kuvauksen vuonna 1819..
Svetlana Pospelova

Svetlana Pospelova (, s. 24. joulukuuta 1979) on venäläinen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Pospelova osallistui 1998 yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Hän koki saman kohtalon myös Sydneyn olympialaisissa 2000. Vuonna 2003 Pospelova voitti Euroopan cupin ajalla 50,85. Hän oli samana vuonna Pariisin MM-kisoissa kahdeksas sekä myös kahdeksas. Pospelova voitti 2005 sisäratojen Euroopan-mestaruuden 400 metrillä. Hän oli Helsingin MM-kisoissa samalla matkalla neljäs ajalla 50,11 ja mukana voittamassa maailmanmestaruutta Venäjän joukkueessa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa hän oli seitsemäs. Vuonna 2006 Pospelova voitti Euroopan cupin superliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän oli henkilökohtaisella matkalla seitsemäs sekä viestissä mukana EM-kultaa voittaneessa joukkueessa. Hän voitti 2006 myös Venäjän mestaruuden 400 metrin juoksussa.
Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä.
Mika Vainio

Mika Tapio Vainio (15. toukokuuta 1963 Helsinki – 12. huhtikuuta 2017 Normandia, Ranska) oli suomalainen syntetisaattorimuusikko, joka teki omalla nimellään kokeellista elektronista musiikkia ja sen ohella hänellä oli sooloprojekti Ø. Hän teki myös yhteistyötä suomalaisten ja ulkomaisten minimalistista elektronista musiikkia tuottavien säveltäjien kanssa. Näitä projekteja olivat muun muassa Pan Sonic, Vainio / Väisänen / Vega, Tekonivel ja Corporate 09. Vainio toimi myös rave-tapahtumia järjestäneessä Hyperdelic Housers -ryhmässä.
Ø.
Ø oli Vainion sooloprojekti, jonka nimellä hän julkaisi useita albumeja. 
Musiikkityyli on Pan Sonicin kaltaista hyvin kokeellista elektronista äänimaisemaa, jossa on rytmejä ja erilaisia sähköisiä ääniä. Suurimman osan Ø:n tuotannosta julkaisi Vainion ja Tommi Grönlundin perustama levy-yhtiö Sähkö Recordings.
Vainio / Väisänen / Vega.
Mika Vainion, Ilpo Väisäsen ja Suicide-ryhmän Alan Vegan (oikea nimi Alan Bermowitz) yhteisprojekti. Ryhmän yhden maxin ja kaksi albumia julkaisivat levy-yhtiöt Blast First ja Mego.
Corporate 09.
Mika Vainion ja Pertti Grönholmin yhteistyöprojekti 1990-luvun alusta, jolloin elektroninen tanssimusiikki oli nousemassa Suomessa pinnalle. Ryhmä julkaisi vain yhden EP:n ja yhden albumin, molemmat Dojo-labelilla.
Tekonivel.
Tekonivel oli Vainion sooloprojekti 1990-luvun puolivälistä. Se julkaisi kolme maxia, jotka julkaisivat PUU ja Tension Records.
Remixejä.
Mika Vainio on omalla tai projektiensa nimellä uudelleenmiksannut eri artistien, muun muassa Björkin, musiikkia.
Per Aabel

Per Pavels Aabel (25. huhtikuuta 1902 Kristiania, nyk. Oslo – 22. joulukuuta 1999) oli norjalainen teatterinäyttelijä ja koomikko. Hän oli koomikko Hauk Aabelin poika.
Aabel opiskeli balettia Lontoossa ja taidekoulussa Pariisissa. Sitten hän alkoi opiskella Wienissä teatterijohtaja Max Reinhardtin johdolla ja teki näyttämödebyyttinsä vuonna 1931. Aabel on tunnettu erityisesti Ludvig Holbergin tulkitsijana.
Aabel näytteli vuosia teattereissa ja toimi opettajana. Hänen elokuvauransa alkoi vasta vuonna 1939.
Aabel on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.
Tommy Hilfiger

Thomas Jacob ”Tommy” Hilfiger (s. 24. maaliskuuta 1951 Elmira, New York) on yhdysvaltalainen muotisuunnittelija, jonka vaatemerkkejä ovat "Tommy Hilfiger" ja "Tommy" .
Hilfiger syntyi Elmiran kaupungissa New Yorkin osavaltiossa. Hän on perheen yhdeksästä lapsesta toiseksi vanhin. Hänen isänsä oli jalokivikauppias ja äitinsä sairaanhoitaja.
Vuonna 1969 Hilfiger perusti vaateliikkeen nimeltä People's Place. Liikkeitä oli enimmillään kymmenen, mutta ketju meni konkurssiin vuonna 1975.
Vuonna 1979 Hilfiger muutti New Yorkin kaupunkiin. Liikemies Mohan Murjanin avulla hän julkisti ensimmäisen "Tommy Hilfiger" -vaatemallistonsa vuonna 1985. Vuonna 1992 yritys listautui pörssiin, ja vuoteen 2004 mennessä sillä oli palveluksessaan yli 5 400 työntekijää.
Sijoitusyhtiö Apax partners osti yrityksen 1,6 miljardilla dollarilla vuonna 2006, ja neljä vuotta myöhemmin Apax myi sen eteenpäin "Calvin Kleinin" omistajalle, Philips-Van Heusen -yhtiölle kolmella miljardilla dollarilla (2,2 miljardia euroa). Hilfiger jatkaa yhtiön pääsuunnittelijana. 
Hilfiger meni naimisiin Susan Cironan kanssa vuonna 1980. He olivat naimisissa 20 vuotta ja saivat neljä lasta. He erosivat vuonna 2000. Vuonna 2008 Hilfiger meni naimisiin Dee Oclepon (syntyjään Deniz Carolina Erbug) kanssa. Heillä on yksi yhteinen poika.
Tohtori Neo Cortex

Tohtori Neo Cortex on kuvitteellinen hullu tiedemies, joka on tavallisesti toiminut Crash Bandicoot-pelisarjan antagonistina. Hänen suurin haaveensa on hallita maailmaa kostaakseen niille, jotka halveksivat häntä menneisyydessä. Cortex loi joukon mutanttieläimiä avukseen (Ripper Roon, Komodonvaraanit Moen ja Joen, Tiny Tiger, Dingodile, Koala Kongin ja Pinstripen). Tuntomerkkeinä hänellä on suhteettoman suuri, laeltaan tasainen pää, otsaan tatuoitu iso N-kirjain ja sivuille sojottava musta tukka. Hänen ainoat tiedossa olevat sukulaisensa ovat hänen äitinsä ja goottihenkinen sisarentyttärensä Nina Cortex, jolla on mekaaniset kädet, jotka voi singota ulos ja kelata sisään.
Pelit, joissa Cortex toimii pääpahiksena, hän taistelee päävihollisensa Crash Bandicootin kanssa. Taistelussa hän käyttää tavallisesti aseenaan punaista sädepistoolia, josta lähtee hohtavia säteitä. Taistellessaan hänellä on apuna pieni liito-alus.
Ensimmäisessä Crash- pelissä Cortexilla oli suuri linna, joka sisälsi uskomattomia tiloja kuten loputtomia kuiluja ja suuria muureja.
Linnassa asusti myös toinen tiedemies Nitrus Brio, jota vastaan Crash taisteli pelin loppuvaiheessa ennen Cortexia. Linnan voi myös nähdä toisissa Crash- peleissä; esim. (Crash Bandicoot 2: Cortex Strikes Back).
Ensimmäisen Crash bandicoot -pelin alussa Neo Cortex ja Nitrus Brio suorittavat eläinkoetta, jonka oli tarkoitus kantaa nimeä "Bandicoot 1.0". Jostakin tuntemattomasta syystä Evolvo Ray (Nitruksen kehittämä mutaatiolaite) menee oikosulkuun (syytä ei tiedetä), jonka aikana Crash onnistuu irrottautumaan laitteesta ja hyppää ikkunan kautta vapauteen. Tohtoreiden onnistuu kuitenkin kidnapata Crashin senaikainen tyttöystävä Tawna Bandicoot, jota Crash rientää pelastamaan.
Neo Cortex opiskeli Crash Twinsanity -pelin mukaan Madame Amberlyn sisäoppilaitoksessa yhdessä N. Ginin ja Nitrus Brion kanssa.
Tohtori Cortex on Crashin ja Aku Akun lisäksi ainoa hahmo, joka on esiintynyt kaikissa Crash pelissä (N-trancedissa monipelimuodolla).
Esiintymiset päävastuksena.
Dr. Neo Cortex on päävastuksena seuraavissa peleissä:
Mayakielet

Mayakielet muodostavat kielikunnan, jonka maantieteellinen alue on Mesoamerikassa, Kaakkois-Meksikosta aina Hondurasiin saakka. Vaikka espanja on alueen nykyvaltioissa virallinen kieli, näitä yhteisestä kantakielestä polveutuvia kieliä puhuu näillä alueilla yli neljä miljoonaa mayaa. Vuonna 1996 Guatemala tunnusti 21 eri mayakieltä ja Meksiko tunnustaa viisi muuta, joiden puhuma-alue ei ulotu Guatemalaan. Esikolumbiaanisina aikoina mayasivilisaation kehittämää mayojen kirjoitusjärjestelmää käytettiin usean eri mayakielen kirjoittamiseen, varsinkin klassiselta kaudelta (noin v. 250–900) lähtien. 
mopan-Itza
itza
mopan
jukatek-lakantun
lakantun
jukatek
chicomuseltek
wastek
chol
chol-chontal
chontal
chol
chorti
tzeltal
tzeltal
tzotzil
chuj
chuj
tojolabal
qanjobal
qanjobal
jakaltek (popti)
mocho
kiche
qeqchi
poqomam
poqomchi
kaqchikel
sakapultek
sipakap
tzutujil
uspantek
mam
ixil
awakatek
ixil
mam
mam
tektitek
Ortografia ja ääntäminen.
Mayakielten latinisointi perustuu espanjan kielen kirjoitussääntöihin. Tärkeimpiä sääntöjä:
Lisäksi mayakielissä on useita glottaaliäänteitä, joita merkitään konsonantin yhteydessä apostrofilla: esim: k', q' ja tz'.
Balansoitu kytkentä

Balansoitu kytkentä, jota kutsutaan myös symmetriseksi tai differentiaaliseksi kytkennäksi, on elektroninen kytkentätapa, jossa signaali ja sen kanssa vastakkaisvaiheiseksi käännetty signaali kuljetetaan vierekkäisissä johtimissa, jotka vielä on usein kierretty pariksi. Vierekkäisiin johtimiin ulkopuolelta indusoituvat sähkömagneettiset häiriöt ovat keskenään liki samansuuruisia ja samanvaiheisia. Vastaanottopäässä vastavaiheinen signaali käännetään uudelleen ja signaalit yhdistetään. Tämän myötä alkuperäinen signaali kaksinkertaistuu ja vastavaiheisiksi muuttuneet häiriösignaalit kumoavat toisensa. Balansoitu liitäntä mahdollistaa hyvin pitkien kaapeleiden käyttämisen ilman merkittäviä häiriöitä.
Signaalilähde lähettää parikaapelin johtimiin signaalin formula_1 ja vastakkaisvaiheisen signaalin formula_2. Kaapelissa signaaleihin summautuu häiriösignaali formula_3, jolloin kaapelissa kulkevat signaalit formula_4 ja formula_5. Vastaanottopäässä vastakkaisvaiheinen signaali ja siihen indusoitunut häiriö vähennetään alkuperäisestä signaalista ja siihen indusoituneesta häiriösignaalista, jolloin saadaan formula_6. 
Balansoitua kytkentää käytetään pääasiassa ammattilaistason äänitys- ja äänentoistolaitteissa sekä tietoliikennetekniikassa. Erityisesti jos signaalilähde antaa matalan signaalintason, kuten mikrofoni, kytkentätavasta on hyötyä häiriöiltä suojautumisessa. Kytkennässä käytetään yleisesti XLR-liitintä ja joskus 3-napaista plugiliitintä. Yhtyekäytössä voidaan käyttää niin sanottua DI-laitetta (englanniksi direct input) muuntamaan instrumentin kaapelisignaali balansoiduksi. Instrumentti voidaan näin liittää XLR-kaapelilla suoraan esimerkiksi miksauspöytään studiossa tai konserttitilassa ilman instrumenttivahvistinta, kaiutinta ja mikrofonia sitä varten.
Audiosovelluksissa kierretty pari on vielä sijoitettu maadoitetun johtavan metallivaipan tai -sukan sisään. Tämä suoja muodostaa parin ympärille Faradayn häkin, joka edelleen parantaa kytkennän häiriönkestävyyttä.
Enduron maailmanmestaruussarja

Enduron maailmanmestaruussarja (virallisesti "FIM World Enduro Championship" eli "WEC") on enduron maailmanmestaruussarja. Sarjassa ajetaan tällä hetkellä kolmessa eri luokassa, Enduro 1, 2- ja 3-luokissa.
Historia.
Enduron maailmanmestaruussarja käynnistyi vuonna 1990, jolloin mukana oli kaikkiaan kuusi luokkaa yli - ja enintään 500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja 80cc. Yli 500cc- ja 350cc-pyörät olivat 4-tahtisia ja loput 2-tahtisia. Kauden 1993 jälkeen sekä 80cc että enintään 500cc lopetettiin ja 250cc muutettiin 175cc:ksi. Vuonna 1996 350cc muuttui 450cc:ksi ja kahta kautta myöhemmin 250cc palasivat MM-sarjaan. Tuolla hetkellä luokkia oli viisi. Kauden 2003 jälkeen kaikki nämä luokat lopetettiin ja tilalle otettiin FIM:in kehittämä järjestelmä, jolla luokat nimettiin uusiksi. Tätä tapahtui samana vuonna myös muun muassa motocrossissa. Näin syntyivät nykyiset luokat Enduro 1, Enduro 2 ja Enduro 3.
Enduro GP on yleiskilpailu.
Kilpailut.
Mestaruussarjan kilpailu on normaalisti kolme päivää kestävä kilpailu. Lauantaina ja sunnuntaina ajettavat kilpailut ovat erillisiä, joille on omat lopputulokset.
Aku-Kimmo Ripatti

Aku-Kimmo Ripatti (12. heinäkuuta 1931 Porvoo – 18. helmikuuta 1994 Oulu) oli kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän oli Oulun läänin läänintaiteilija 1972–1975. Vuodet 1952–1984 Ripatti toimi opettajana eri paikkakunnilla. Hänen vanhempansa olivat kirjailijapariskunta Aku Rautala (oik. August Ripatti) ja Iris Uurto.
Ripatti oli kulttuurikeskustelija ja pamfletisti, mutta myöhemmin hän keskittyi enemmän näytelmäkirjallisuuteen. Häneltä ilmestyi myös aforismikokoelma "Luodemailta" (1962), runokokoelmia ja dokumenttiromaani "Iris" äidistään. Joitakin hänen runojaan on sävelletty ja levytetty.
Pohjois-Pohjanmaalla läänin taidetoimikunnan piirissä toimi kirjoittajarengas, jossa kirjailija Aku-Kimmo Ripatti oli opettajana ja innostuneena sieluna. Esimerkiksi Kauko Röyhkä on kertonut Ripatin vaikutuksesta sparraajana kirjoittajauransa alussa elämäkertakirjassaan Marjatan poika.
Pertti Jantunen

Pertti Kalevi Jantunen (25. kesäkuuta 1952 Lahti) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja. Jantunen oli ensimmäinen suomalaispelaaja, joka esiintyi Espanjassa sekä Englannin pääsarjassa. Aiemmin suomalaisista vain maalivahti Mauno Rintanen oli pelannut Englannin liigassa, Hullissa 1950-luvulla.
Jantunen pelasi yhteensä 181 ottelua SM-sarjassa, tehden niissä 30 maalia. Maajoukkueessa hän esiintyi 26 kertaa ja onnistui kerran maalinteossa.
Seurajoukkueura.
Jantusen ulkomaankiertue alkoi Espanjan toisella sarjatasolla pelanneessa CD Málagassa, johon hän siirtyi kesällä 1977 Lahden Reippaasta. Hän valtasi heti paikan joukkueen avauskokoonpanossa. Joukkue joutui kuitenkin talousvaikeuksiin ja Jantunen siirtyi jo talvella Ruotsiin Eskilstunaan.
Englannin liigan avautuminen ulkomaalaisille vuonna 1978 tarjosi myös Jantuselle mahdollisuuden kokeilla siipiään siellä. Seuraavana keväänä I divisioonassa pelannut Bristol City FC teki sopimuksen Jantusen kanssa. Hänen esiintymisensä sarjaotteluissa Bristolissa jäivät kuitenkin vain kahdeksaan, koska hän ei koskaan päässyt manageri Alan Dicksin suosioon ja hän joutui pelaamaan lähinnä reserviotteluita. Jantunen suuntasikin vuonna 1981 takaisin Ruotsiin, tällä kertaa Västeråsiin. Kolmen Västeråsin vuoden jälkeen hän pelasi vielä useita vuosia Lahden Reippaassa.
Valmentajaura.
Peliuransa jälkeen Jantunen on valmentanut Pallo-Lahtea ja Kolmosesta Kakkoseen noussutta City Starsia. Jantunen on valmentanut myös naisjalkapalloilijoita ja toimi vuosina 2010–2013 Malmin Palloseuran naisten edustusjoukkueen päävalmentajana.
Maison Louis Carré

Maison Louis Carré eli Maison Carré on Bazoches-sur-Guyonnessa Yvelinesissa Ranskassa noin 40 kilometriä Pariisista lounaaseen sijaitseva asuintalo, joka valmistui vuonna 1959. Talo on yksi merkittävimmistä Alvar Aallon suunnittelemista yksityiskodeista. Association Alvar Aalto en France -yhdistys, jonka perusti Suomen Kulttuurirahasto, osti rakennuksen ja osan sen irtaimistoa 1,5 miljoonalla eurolla vuonna 2006. Rakennus suojeltiin vuonna 1996 ja luokiteltiin Ranskassa historiallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Talon alkuperäinen omistaja ja rakennuttaja oli ranskalainen taidekauppias ja galleristi Louis Carré. Hän tilasi talosuunnitelman Aallolta 1956 ja pääsi muuttamaan rakennukseen vaimonsa kanssa vuonna 1959. Arkkitehdin suunnittelema uima-allas pukuhuoneineen lisättiin kokonaisuuteen vuonna 1962. Aallon suunnitelutyöhön kuuluivat myös puutarha ja yksityiskohtainen sisustus, joka on säilynyt alkuperäisessä asussaan.
Maison Carré avattiin yleisölle syyskuussa 2007, ja se esittelee Ranskassa suomalaista arkkitehtuuria ja muotoilua.
Papula (yritys)

Papula Oy on suomalainen patentti- ja tavaramerkkiasiamiestoimisto. Sen perusti 1975 Patenttineuvos Antti Papula Helsinkiin. Kansainvälisesti yritys tunnetaan nimellä Papula-Nevinpat.
Yrityksen liikevaihto vuonna 2023 oli 28,8 miljoonaa euroa ja työllisti 129 henkilöä ja on yksi Suomen suurimmista patentti- ja tavaramerkkitoimistoista. Pääkonttori sijaitsee Helsingin Mechelininkadulla. Papula Oy edustaa asiakkaita patentti-, tarvaramerkki- ja malliasioissa Suomessa ja Europpassa (EPO ja EUIPO]). Sen lisäksi yrityksellä on myös toimintaa monessa Euraasian maassa. 
Vuonna 2011 Papula Oy osti kilpailijansa Forssén &amp; Salomaa Oy:n ja vuonna 2019 kilpailijansa Heinänen Oy patenttitoimiston.
Aalto-paviljonki

Aalto-paviljonki on arkkitehti Alvar Aallon Venetsian biennaaliin vuonna 1956 suunnittelema rakennus. Puurakenteisen paviljongin tilasi Nykytaide ry:n puheenjohtaja Maire Gullichsen ja se piti saada valmiiksi nopeasti ja halvalla. A. Ahlström -yhtiö lahjoitti puurakennukseen tarvittavan materiaalin. Puurakenteisena paviljonki poikkeaa Aallon muista töistä.
Paviljonki.
Aalto otti lähtökohdakseen parakkielementit. Ideana oli rakentaa Venetsiaan kevytrakenteinen kohde, joka teltan tavoin voitaisiin pystyttää joka toinen vuosi biennaalinäyttelyä varten. Valmistusvirheen takia idea ei kuitenkaan toiminut. Paviljongin elementtiosien purkaminen niitä rikkomatta ei ollut enää mahdollista, joten tilapäiseksi tarkoitettu rakennus jäi pysyväksi. Nykyisin paviljonki on suojelukohde. Merellisessä ilmastossa paviljongin puurakenteita on jouduttu uusimaan pariinkin kertaan, ensimmäisen kerran vuonna 1976 ja uudestaan vuonna 1993. Paviljonki vaurioitui syysmyrskyssä 2011 puun kaaduttua sen päälle. Myrskyvaurioiden korjaamisen lisäksi paviljongille tehtiin peruskunnostus, joka valmistui kesällä 2012.
Nykyinen käyttö.
Joka toinen vuosi Venetsiassa pidettävissä arkkitehtuuribiennaaleissa paviljonki on ollut suomalaiskäytössä: Suomen arkkitehtuurimuseo on järjestänyt Suomen näyttelyn arkkitehtuuribiennaaliin vuonna 1991 ja vuodesta 1996 säännöllisesti. Kuvataidebiennaaleissa paviljonki on ollut vuodesta 1962 alkaen vuokrattuna muille maille, aluksi Italialle ja myöhemmin Portugalille, Argentiinalle ja viimeisimpänä Islannille vuosina 1984–2005.
Sam Inkinen

Sam Inkinen (s. 23. joulukuuta 1970 Urjala) on suomalainen taiteen tohtori, tutkija ja kirjailija.
Ura.
Lahdessa varttunut, koulussa erinomaisesti menestynyt Inkinen lähti 15-vuotiaana Helsinkiin ja tuli ylioppilaaksi iltalukiosta.
Sam Inkinen oli 1990-luvun taitteessa paljon julkisuudessa yhtenä silloisen juppikulttuurin äänekkäistä edustajista. Noin 20-vuotiaasta Inkisestä käytettiin muun muassa nimityksiä ihmelapsi, tietokonenero, hyperajattelija, viestintäkonsultti ja mediaguru. Hän työskenteli 1980-luvulla "City-lehden" palveluksessa ja jatkoi myöhemmin lehden avustajana. Hän toimi myöhemmin muun muassa liikemiehenä perustamissaan yhtiöissä. Vuonna 1989 hän perusti myyntikonsultti Mika D. Rubanovitschin kanssa yhdistyksen nimeltä Young Professionals Finland ry ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana. Juha Wuolijoen kanssa hänellä oli talk show Radio Sykkeellä. Inkinen teki yhteistyötä myös Radio Cityn toimittajan Bello Romanon kanssa muun muassa "Video-opas"-kirjojen, Pohjoisella Rautatiekadulla sijainneen Madhouse-kulttuuriklubin ja "Iltalehden" Metropoli-liitteen Cafe Eurooppa -palstan parissa. 1990-luvun puolivälissä hän laati "Helsinki Culture Guide" -nimisen opaskirjan yhdessä Sami Hyrskylahden kanssa Eeropekka Rislakin Aquarius-kustannusyhtiölle.
Inkinen on sittemmin toiminut tutkimus- ja opetustehtävissä Vaasan, Lapin, Oulun ja Turun yliopistoissa. Vuosina 2001–2003 hän toimi Kymenlaakson ammattikorkeakoulun tutkimusjohtajana. Hän on toiminut myös kuraattorina.
Inkinen on väitellyt Lapin yliopistossa. Väitöskirjan nimi on "Teknokokemus ja Zeitgeist. Digitaalisen mediakulttuurin yhteisöjä, utopioita ja avantgarde-virtauksia" (1999). Väitöskirjassa käsiteltyjä teemoja ovat muun muassa informaatioyhteiskunta, globalisaatio, hypertekstuaalisuus ja elektroninen estetiikka.
Viime vuosina Inkinen on työskennellyt "Helsingin Sanomille" antamansa 50-vuotishaastattelun mukaan lähinnä kouluttajana, konsulttina ja puhujana. Inkisen viime vuosien tuotanto on ollut pääosin filosofista pohdiskelua, matkaraportointia, aikalaiskuvausta, yhteiskunnallista ja teknologista visiointia sekä kriittistä esseistiikkaa. Hän on julkaissut kirjoja, artikkeleita, esseitä ja historiikkeja ja on kirjoittajana mukana yhteensä 85 teoksessa.
V12-moottori

V12-moottori on polttomoottori, jonka 12 sylinteriä on sijoitettu siten, että rakenne on kampiakselin pituusakselin suuntaisesti tarkasteltuna V-kirjaimen muotoinen. V12-moottori on luonnostaan värinätön, joten se ei tarvitse tasapainoakseleita.
V12 ilma-aluksissa.
V12-moottoreita käytettiin ensin lentokoneissa. Se oli yleinen voimanlähde hävittäjissä sekä pommikoneissa ensimmäisen maailmansodan loppupuolella, sekä koko toisen maailmansodan ajan. LZ 127 Graf Zeppelin-ilmalaivassa oli 5 Maybach VL II V12-moottoria.
V12 maa-ajoneuvoissa.
Autokäytössä V12-moottoria käytetään lähinnä loisto-, urheilu- ja kilpa-autoissa. Isoissa kuorma-autoissa ja työkoneissa sekä muun muassa panssarivaunuissa on käytetty jonkin verran V12-dieselmoottoreita.
V12-dieselmoottori on mitä tyypillisin dieselveturin ja -moottorivaunun voimanlähde, yleensä nelitahtisena ja turboahdettuna mutta GM:n vetureissa myös kaksitahtisena dieselmoottorina. Suurinta yksikkötehoa tavoiteltaessa on vetureissa käytetty V16, V18 ja jopa V20-dieselmoottoreita.
V12 vesi-aluksissa.
UIM Class 1 World Powerboat -muskeliveneissä on voimanlähteinä mm. Lamborghinin V12-bensiinimoottoreita. Jahdeissa on V12-moottoreita 4-tahtisina nopeakäyntisinä dieseleinä. Mercury on esitellyt 4-tahtisen V12-perämoottorin.
Charles Rennie Mackintosh

Charles Rennie Mackintosh (7. kesäkuuta 1868 Glasgow – 10. joulukuuta 1928 Lontoo) oli skotlantilainen arkkitehti ja muotoilija. Mackintosh oli englantilaista jugendia edustaneen Glasgow'n koulukunnan tunnetuimpia arkkitehteja. Mackintoshin huomattavimpia suunnittelutöitä ovat Glasgow School of Art ja Hill House sekä useat tuolimallit. Hänen puolisonsa vuodesta 1900 alkaen oli akvarellimaalari ja muotoilija Margaret Macdonald Mackintosh.
Käydessään iltaopiskelijana Glasgow'n taidekoulua Mackintosh sai oppisopimuspaikan paikalliselta arkkitehdiltä John Hutchinsonilta. Suoritettuaan oppisopimuskoulutuksensa vuonna 1888 hän siirtyi työskentelemään Honeyman ja Keppie -yritykseen, jonka osakkaaksi hän tuli vuonna 1904.
Mackintosh saavutti kansainvälistä mainetta 1890-luvulla omaperäisillä julisteillaan sekä käsityö- ja huonekalusuunnittelijana toimiessaan ”The Four” -opiskelijakollektiivissa. Mackintoshin suunnitelmat poikkesivat tuolloin vallinneista muotisuuntauksista keveytensä, tyylikkyytensä ja omaperäisyytensä ansiosta. Hyvänä esimerkkinä olivat neljä teehuonetta, jotka hän suunnitteli Glasgowissa vuosina 1896–1904. Yhdestä opiskelijaryhmän jäsenistä, Margaret Macdonaldista, tuli hänen vaimonsa.
Mackintoshin merkittävimmät työt arkkitehtina olivat Glasgow School of Artin päärakennus, Windyhill, Hill House, Glasgowin Willow-teehuoneet ja Scotland Street School. Vuonna 1899 valmistunutta Glasgow School of Artin rakennusta pidetään ensimmäisenä jugendtyyliä edustavana rakennuksena Isossa-Britanniassa. Kaikissa Mackintoshin töissä oli perinteisen arkkitehtuurin piirteitä, mutta ne olivat samalla esimerkkejä poikkeuksellisen kekseliäästä esteettisestä näkemyksestä. Vuoteen 1914 mennessä Mackintosh lopetti kuitenkin työskentelyn arkkitehtinä ja suunnittelijana lähes tyystin ja omistautui akvarellien maalaamiselle.
Vaikka Mackintosh jäi unohduksiin useiden vuosikymmenien ajaksi, hänen työnsä alkoivat jälleen herättää mielenkiintoa 1900-luvun loppupuolella. Erityisesti hänen huonekalujensa yksinkertainen tyyli vetoaa nykyaikaiseen makuun, ja Mackintosh-tuoleja ja sohvia alettiin valmistaa uudelleen. Glasgowissa sijaitseva Mackintoshin talo rakennettiin uudelleen ja avattiin yleisölle museona 1970-luvun lopulla. Vuonna 2018 Mackintoshin suunnitteleman Glasgow School of Artin kirjasto vahingoittui pahoin tulipalossa, juuri kun rakennuksen entisöinti oli lähellä valmistumistaan.
Ted Haggard

Ted Arthur Haggard (s. 27. kesäkuuta 1956) on yhdysvaltalainen evankelinen saarnaaja, joka tunnetaan myös nimellä Pastor Ted. Hän on Association of Life-Giving Churches -järjestön perustaja, New Life -kirkon perustaja ja sen entinen pastori. 
3. marraskuuta 2006 hän erosi National Association of Evangelicals -järjestön johdosta ja pastorintehtävästään Mike Jonesin kerrottua Haggardin ostaneen häneltä seksipalveluita ja käyttäneen metamfetamiinia. Alkuun Haggard kielsi tuntevansa Jonesia, mutta myöhemmin kertoi ostaneensa tältä hierontaa ja lopulta New Life -kirkon seurakunnalle osoittamassaan kirjeessä kertoi syyllistyneensä "seksuaaliseen moraalittomuuteen".
Kirkon kanssa tekemänsä sopimuksen pohjalta Haggardin tuli lähteä Coloradon osavaltiosta, eikä esiintyä julkisuudessa. Tammikuussa 2009 Haggard tuli vaimoineen julkisuuteen The Oprah Winfrey Show'ssa, jossa hän kertoi vaihtaneensa perheineen asuinpaikkaa useasti muun muassa Arizonassa, hakeneensa turhaan useita työpaikkoja ja eläneensä satunnaisia töitä tekemällä. Hän myös pyysi Mike Jonesilta julkisesti anteeksi. Haggard kuvaili itseään "ensiluokan luuseriksi" ja kertoi harkinneensa itsemurhaa, mutta selvinneensä tilanteesta läpi Jeesuksen ja terapian avulla. HBO julkaisi samaan aikaan Haggardin skandaalin jälkivaiheista kertovan dokumenttielokuvan, joka seurasi perheen elämää 18 kuukauden ajan.
Georg Ostrogorsky

Georg Ostrogorsky (19. tammikuuta 1902 Pietari – 24. lokakuuta 1976 Belgrad) oli jugoslavialainen historioitsija. Hän oli alkujaan venäläinen. 
Venäjän vallankumouksen aikana Ostrogorskyn perhe pakeni Suomen kautta länteen. Ostrogorsky opiskeli Ranskassa ja Saksassa. Hän opiskeli Heidelbergissä ja hänestä tuli Saksan kansalainen. Vuodesta 1928 hän luennoi Breslaun yliopistossa, mutta hänet erotettiin vuonna 1933, minkä jälkeen hän muutti Prahaan ja edelleen Belgradiin. 
Ostrogorskyn pääteos oli "Geschichte des byzantinischen Staates" ("Bysantin valtakunnan historia"), joka on käännetty monelle eri kielelle.
Immo

Immo on miehen etunimi.
Immo tulee Immanuel-nimestä, joka on hepreaa ja tarkoittaa 'Jumala kanssamme'. Kuten Immanuelin, on myös Immon nimipäivä 26. maaliskuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimen Immo on saanut noin 480 miespuolista henkilöä, joista lähes kaksi kolmasosaa on vuosina 1920–1959 syntyneitä.