Alkuasema

Alkuasema (joskus alkuasetelma, engl. "original position") on hypoteettinen asema, josta yhteiskunnan jäsenet pohtisivat, mitkä periaatteet he valitsisivat yhteiskuntansa perusrakenteelle, jos heillä ei olisi etukäteen tietoa siitä, mihin asemaan he lopulta päätyisivät kyseisessä yhteiskunnassa. Ajatus siitä, ettei tällaista tietoa ole, koska kaikki ovat tietämättömyyden verhon takana, on ajatuskoe, jonka John Rawls teki kuuluisaksi. Muut olivat käyttäneet sitä aiemmin.
Tässä "alkuasemassa" heidän asemansa "tietämättömyyden verhon" takana estää kaikkia tietämästä omaa etnistä alkuperäänsä, sosiaalista asemaansa, sukupuoltaan ja (ratkaisevasti Rawlsin muotoilussa) omia tai kenenkään muun ajatuksia siitä, miten elää hyvää elämää. Ihannetapauksessa tämä pakottaisi rationaalisesti toimivat osallistujat hyväksymään puolueettomasti "alustavan sopimuksen" periaatteista. 
Alkuasemalla on sama rooli kuin "luonnontilalla" Thomas Hobbesin ja John Locken yhteiskuntasopimusperinteessä . Alkuasema on näkyvästi esillä Rawlsin vuoden 1971 kirjassa "Oikeudenmukaisuusteoria". Se on vaikuttanut useisiin ajattelijoihin laajasta filosofisten suuntautumisten kirjosta.
Rawls keksi ilmaisut "alkuasema" ja "tietämättömyyden verho" . Saman ajatuskokeen olivat kuitenkin aiemmin kuvanneet William Vickrey ja John Harsanyi sosiaalisen valinnan teoksessa, jotka itsenäisesti johtivat todisteita siitä, että rationaalinen havainnoija alkuasemassa omaksuisi utilitaristisen viitekehyksen. 
Historia.
Tietämättömyyden verhon käsitettä ovat käyttäneet vuosisatojen ajan muilla nimillä filosofit, kuten John Stuart Mill ja Immanuel Kant, joiden teokset käsittelivät yhteiskuntasopimuksen käsitettä, Adam Smith ”puolueettoman katsojan” tai ihanteellisen tarkkailijan teorian. John Harsanyi oli ensimmäinen, joka formalisoi käsitteen matemaattisesti käyttäen sitä argumenttina utilitarismin puolesta pikemminkin kuin argumenttina yhteiskuntasopimuksen puolesta (koska rationaaliset toimijat tarkastelevat odotettuja tuloksia, eivät pahimman mahdollisen tapauksen tuloksia ). John Rawls kehitti termin käyttöä vuonna 1971 julkaistussa kirjassaan "A Theory of Justice" . 
Nykyaikainen tutkimus keskittyy usein erilaisiin päätösteorioihin, jotka saattavat kuvata päätöksentekijän "verhon takana" tekemää valintaa. Lisäksi Michael Moehler on argumentoinut, että moraalisesta näkökulmasta päätösteoria ei välttämättä ole keskeinen osa tietämättömyyden verhoa koskevissa argumenteissa, vaan ne tarkat moraaliset ihanteet, joiden oletetaan mallintavan verhoa. Moraalisesta näkökulmasta tietämättömyyden verhoa ei ole olemassa, vaan siitä on monia eri versioita.
Käsitteen luonne.
Rawls täsmentää, että alkuaseman osapuolet ovat huolissaan vain kansalaisten osuudesta siitä, mitä hän kutsuu "ensisijaisiksi yhteiskunnallisiksi hyödykkeiksi", joihin kuuluvat perusoikeudet sekä taloudelliset ja sosiaaliset edut. Rawls väittää myös, että alkuasemassa olevat edustajat käyttäisivät "maksimin sääntöä" periaatteenaan arvioidessaan edessään olevia valintoja. Peliteoriasta lainattuna maximin tarkoittaa minimin maksimointia eli sellaisen valinnan tekemistä, joka tuottaa suurimman voiton vähiten etuoikeutetussa asemassa. Siten maximin alkuasemassa edustaa "sosiaalisen tasa-arvon" formulaatiota .
Osa tutkijoista kuitenkin katsoo, että alkuasema tulee muotoilla riskineutraaliuden eikä äärimmäisen riskin välttämisen periaatteen mukaisesti. Tällöin tuloksena ei olekaan minimihyvinvoinnin vaan kokonaishyvinvoinnin maksimointi. John Harsanyin analyysin perusteella rationaaliset yksilöt, jotka eivät tiedä tulevaa asemaansa, vaan kohtelevat tuloksia odotetun hyödyllisyyden mukaan, valitsisivat keskimääräisen tai kokonaishyvinvoinnin maksimoimisen.
Kenneth Binmoren mukaan lukemattomat tutkijat ovat osoittaneet Rawlsin olevan heikolla pohjalla, ja oikeaoppinen päätösteoria osoittaa, että Rawlsin järkeilystä seuraa utilitarismi, kuten Harsanyi on todistanut. Binmore osoittaa saman väljemmin oletuksin.
Kritiikkiä.
Teoksessaan "Anarchy, State, and Utopia" (1974) Robert Nozick kirjoittaa, että vaikka alkuasema saattaa olla oikeudenmukainen lähtökohta, kaikki vapaan vaihdon kautta tapahtuvasta jakautumisesta johtuvat eriarvoisuudet ovat yhtä oikeudenmukaisia ja että kaikki verorahotteiset tulonsiirrot ovat loukkaus ihmisten vapautta vastaan. Hän esittää myös, että Rawlsin soveltama maksimin-sääntö alkuasemaan on äärimmäistä riskin välttämistä, eikä siksi sovellu edes tietämättömyyden verhon takana oleville. 
Vuonna 1987 tehdyssä empiirisessä tutkimuksessa Frohlich, Oppenheimer ja Eavey osoittivat, että simuloidussa alkuasemassa amerikkalaisten yliopistojen perustutkinto-opiskelijat sopivat periaatteista, jotka maksimoi keskiarvon tietyllä pohjarajoitteella (minimi huonoimmin menestyneille missä tahansa jakaumassa) pelkän pohjan tai keskiarvon maksimoinnin sijaan.
Teoksessaan "How to Make Good Decisions and Be Right All the Time" (2008) Iain King esittää, että alkuasemassa olevien ihmisten ei tulisi olla riskinkarttajia. Tällöin he omaksuisivat "auttamisperiaatteen" (auta jotakuta, jos apusi on arvokkaampaa hänelle kuin sinulle) maksimoinnin sijaan.