tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
William Ernest Castle

William Ernest Castle (25. lokakuuta 1867 Ohio – 3. kesäkuuta 1962) oli yhdysvaltalainen tiedemies. Hän teki tutkimuksia muun muassa nisäkkäiden genetiikan ja eläintieteen alalla, ja oli yksi 1900-luvun alkupuolen merkittävimmistä geneetikoista.
Elämä.
Castle syntyi maatilalla Ohiossa, Yhdysvalloissa, ja oli varhaisesta iästä alkaen kiinnostunut luonnontieteistä. Hän valmistui vuonna 1889 Granvillessä, Ohiossa, sijaitsevasta Denisonin yliopistosta, ja ryhtyi sen jälkeen opettamaan latinaa Ottawan yliopistossa Kansasissa. Sinä aikana hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa Kansasin alueen kasveista. 
Castle opiskeli Harvardin yliopistossa vuodesta 1892 alkaen, pääsi eläintieteen laboratorioavustajaksi ja väitteli tohtoriksi vuonna 1895. Sen jälkeen hän opetti eläintiedettä Wisconsinin yliopistossa ja Knox College-opistossa Illinoisissa, vuoden kummassakin. 
Vuonna 1896 Castle meni naimisiin Clara Sears Bosworthin kanssa. He saivat kolme poikaa, joista yksi kuoli teini-iässä, ja kahdesta muusta tuli Harvardin yliopiston professoreita: vanhemmasta William B. Castlesta lääketieteen professori ja nuoremmasta Edward Castlesta kasvifysiologian professori.
Työ.
Castle palasi Harvardiin vuonna 1897, jonka jälkeen hän tutki muun muassa embryologiaa ja nisäkkäiden genetiikkaa. Castlesta tuli mendelistisen genetiikan varhainen puolestapuhuja Yhdysvalloissa. Harvardissa professori Charles W. Woodworth ehdotti Castlelle, että banaanikärpästä ("Drosophila melanogaster") voisi käyttää apuna genetiikan tutkimuksissa. Castle oli ensimmäinen tiedemies, joka työskenteli banaanikärpästen parissa. Hänen työnsä innoitti Thomas Hunt Morganin banaanikärpästutkimuksia, jotka toivat Morganille Nobelin palkinnon vuonna 1933. 
Castle toimi yhtenä arvostetun "Genetics"-tiedelehden perustajana vuonna 1916. Castle julkaisi yhteensä 242 tieteellistä artikkelia, joista viimeisen vuonna 1961 ollessaan 94 vuotta vanha.
Karmeliitat

Karmeliitoiksi sanotaan kahden katolisen kirkon sääntökunnan jäseniä. Alkuperäinen karmeliittasääntökunta syntyi Karmelvuorella, siitä nimi. 1500-luvulla tämä sääntökunta jakautui kahtia (ks. Historia). Karmelvuori on Israelissa Haifassa.
Historia.
Nimensä karmeliitat ovat saaneet Palestiinan Karmelvuoren mukaan. Vuorella syntyi 1190-luvulla pyhän Eliaan lähteen luo erakkoyhteisö, joka on karmeliittasääntökunnan alku. Ensimmäisen, ns. pyhän Albertuksen säännön (1208–14) mukaan karmeliitan tuli elää uskossa, toivossa ja rakkaudessa ja työtä tehden, elää yhteisöelämää, lakkaamatta rukoilla hiljaisuudessa ja yksinäisyydessä sekä käyttää arvostelukykyä kaikessa. Muslimien valloittaessa Palestiinan karmeliitat pakenivat 1200-luvun puolessavälissä Eurooppaan, jossa he joutuivat luopumaan erakkoelämästään ja muuttumaan kerjäläismunkkijärjestöksi. Heidät tunnettiin nimellä Karmelvuoren Neitsyt Marian veljet. Vuonna 1452 paavi Nikolaus V julkaisi bullansa ”Cum Nulla”, joka on ns. toisen ja kolmannen sääntökunnan perustamisasiakirja. Siitä lähtien on ollut sääntökuntaan kuuluvia nunnia ja maallikkoja. 1500-luvun lopulla syntyi pyhän Jeesuksen Teresan (1515–1582) perustamana uusi karmeliittasääntökunta, niin sanotut kengättömät karmeliitat. Vanhan observanssin karmeliittasääntökunta (Ordo Carmelitarum, lyh. O. Carm) ja reformoitu sääntökunta (Ordo Carmelitarum Discalceatorum lyh. OCD) ovat erillisiä sääntökuntia, joilla kummallakin on munkki-, nunna- ja maallikkohaara sekä suuri määrä karmeliittojen kahteen sääntökuntaperheeseen assosioituneita, karmeliittaspiritualiteettia noudattavia sääntökuntia. O.Carm. ja OCD-karmeliittojen johto on Roomassa. Karmeliitoilla on YK:ssa NGO-status.
Spiritualiteetti.
Karmeliittasääntökunnat ovat luonteeltaan kontemplatiivisia ja apostolisia. Karmeliittojen esikuva on profeetta Elia, joka oli rukouksen ja toiminnan mies. Toinen tärkeä esikuva on Neitsyt Maria, joka on kontemplatiivisen elämän täydellinen esikuva. Karmeliitat seuraavat erityisesti pyhän Jeesuksen Teresan ja pyhän Ristin Johanneksen opetusta ja esimerkkiä. Teresan tie kristittynä oli rukouksen tie, missä rukous koetaan ystävyytenä Jeesuksen Kristuksen kanssa (Elämäni, 8). 
Toiminta Suomessa.
Suomessa oli karmeliittasisarten luostari (OCD) Espoossa vuodesta 1988 vuoteen 2021 sekä karmeliittamaallikkoryhmä (OCDS) Helsingissä.
Lincoln Chafee

Lincoln Chafee (s. 26. maaliskuuta 1953) on yhdysvaltalainen poliitikko ja entinen republikaaninen senaattori Rhode Islandin osavaltiosta vuosilta 1999–2007. Hänet nimitettiin isänsä John Chafeen kuoltua osavaltionsa edustajaksi Yhdysvaltain senaattiin. Vuonna 2000 hän voitti vaaleissa vastustajansa, mutta vuonna 2006 hän hävisi paikkansa demokraattien Sheldon Whitehouselle. Tammikuusta 2011 Chafee toimi Rhode Islandin kuvernöörinä, johon tehtävään hänet valittiin puolueista riippumattomana ehdokkaana. Hän jätti republikaanisen puolueen vuonna 2007. 
Chafee pyrki demokraattien presidenttiehdokkaaksi 2016 ja oli libertaarien ehdokkaana vuonna 2020.
Lincoln Chafee oli hyvin oman tiensä kulkija Yhdysvaltain senaatissa. Hän oli ainoa republikaanisenaatori, joka vastusti Irakin sotaa. Hän vastusti useampaan otteeseen myös George W. Bushin veroleikkauksia ja vastusti niin ikään John Boltonin valintaa YK:n edustajaksi. Hän vastustaa myös kuolemantuomiota. Hän kannattaa vapaata aborttia sekä puolustaa homoseksuaalien oikeuksia.
Lincoln Chafee muodosti yhdessä John McCainin ja Mainen osavaltion republikaanisten naissenaattorien kanssa ryhmittymän Republicans for Environmental Protection.
Asutuskeskustaistelu

Asutuskeskustaistelulla (armeijaslangissa "Aketus") tarkoitetaan urbaanissa ympäristössä tapahtuvaa sotilasoperaatiota. Asutuskeskustaistelu eroaa maastossa tapahtuvasta taistelussa erityisesti siinä suhteessa, että se on kolmiulotteista: joukkoja voi olla katutason lisäksi katoilla ja rakennuksien yläkerroksissa, mutta myös maanalaisissa huolto-, metro- ja muissa tunneleissa.
Asutuskeskustaistelu koetaan usein hyökkääjälle kaikkein haastavimmaksi ja kuluttavimmaksi taistelumuodoksi. Tämän vuoksi taistelua asutuskeskuksissa pyritään yleensä välttämään, joko kiertämällä ne tai saartamalla ne.
Taistelun haastavuuteen vaikuttaa esimerkiksi puolustavan osapuolen yleensä hyvä paikallistuntemus ja se, että puolustavalla osapuolella on usein ollut hyvää aikaa linnoittaa tuliasemiaan. Pelkkä uusien talojen ja alueiden valtaaminen ei myöskään riitä, vaan vallatut alueet olisi myös pystyttävä pitämään puhtaana vihollisesta. Ääritapauksissa jopa kaksi kolmasosaa hyökkäävästä osastosta voi joutua puolustamaan jo vallattuja alueita ja huoltoreittejä.
Hyökkääjän etenemistä vaikeuttaa, että kaupunki voidaan joutua valtaamaan talo talolta. Epäsuoraa tulta, kuten tykistöä, käytetään asutuskeskustaistelussa vain vähän, sillä ensinnäkin siviiliuhreja pyritään välttämään ja toiseksi infrastruktuurin liika tuhoaminen hidastaa myös hyökkääjän itsensä etenemistä. Puolustaja on usein myös suojautunut epäsuoraa tulta vastaan niin hyvin, ettei sen käyttö kannata.
Suomen puolustusvoimissa asutuskeskustaistelukoulutusta antavat Santahaminaan sijoitettu Kaartin Jääkärirykmentti ja Utin Jääkärirykmentti.
Uudenmaan prikaati ja Porin prikaati antavat myös jossakin määrin asutuskeskustaistelukoulutusta, minkä lisäksi ainakin sotilaspoliiseille sekä esikuntatehtäviin koulutetuille koulutetaan asutuskeskustaistelun perusteet kuten kohteen haltuunotto ja tarkastaminen sekä liikkuminen rakennetulla alueella.
Sherrilyn Kenyon

Sherrilyn Kenyon (s. 1965 Columbus, Georgia) on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka useat teokset ovat yltäneet bestseller-listoille (hänen kirjallista tuotantoa ei ole tällä hetkellä saatavilla suomeksi). Hän on varsin tuottelias kirjoittaja ja uusia teoksia ilmestyy ainakin pari kappaletta joka vuosi. Kenyon saakin vuosittain useita ehdokkuuksia ja palkintoja suosittujen kirjojensa vuoksi. Kenyon kirjoittaa useampaa sarjaa, joista tunnetuin on paranormaalin romantiikan maailmaan sijoittuva Dark-Hunter-sarja. Kyseinen sarja toikin Kenyonin suurempaan tietoisuuteen kirjallisuuspiireissä ja nykyään hänellä on suuri maailmanlaajuinen lukijakunta. Lukijoistaan pitävä Kenyon kiertää säännöllisesti kertomassa kirjoistaan ja hän tapaa mielellään lukijoitaan. Kinley MacGregorin nimellä häneltä ilmestyy historiallista romantiikkaa. Kenyonilla on suositut kotisivut, joiden kävijämäärä saattaa olla viikoittain yli 120 000. 
Kenyonin teoksia on myyty yli sadassa maassa yhteensä yli 70 miljoonaa kappaletta.
Kenyonin perheeseen kuuluu aviomiehen lisäksi kolme lasta ja monta lemmikkieläintä.
Kirjatuotanto.
Itsenäiset teokset.
° Teokset ovat kytköksissä sekä The MacAllisters- että Brotherhood of the Sword-sarjaan.
Jerseyn lippu

Jerseyn lippu on 12. kesäkuuta 1979 lainsäädännöllä vahvistettu itsehallintoalueen symboli. Jerseyn hallitsija Normandian herttua, joka on Englannin kuningatar (vuodesta 1952 lähtien Elisabet II), vahvisti lipun käyttöön 19. joulukuuta 1980 ja se kohotettiin virallisesti salkoon 1. huhtikuuta 1981.
Lipussa on kulmiin asti venytetty punainen Pyhän Andreaan risti valkoisella pohjalla. Ylimmässä neljänneksessä on keltainen Plantagent-suvun kruunu sekä sen alla Normandian punainen, kolmen päällekkäin olevan kultaisen leopardin muodostama vaakuna.
Xenia Onatopp

Xenia Zaragevna Onatopp on fiktiivinen hahmo James Bond -elokuvassa "007 ja kultainen silmä". Häntä esittää elokuvassa Famke Janssen.
Onatopp on venäläinen taistelulentäjä, joka työskentelee pahamaineiselle Janus-rikollissyndikaatille. Onatopp on femme fatale, ja hänen tapanaan on tukehduttaa uhrinsa rakastelun aikana puristamalla jaloillaan näiden vyötäröä. Hänen nimensä lausutaan samalla tavalla kuin englanniksi sanotaan ”on a top” ().
Onatopp ennättää elokuvan aikana surmaamaan yhden ihmisen tällä tavalla; erään kanadalaisen amiraalin (Billy J. Mitchell), jonka hän on houkutellut huviveneelleen Monte Carlossa. Kesken rakastelun Onatopp laittaa jalkansa amiraalin vyötärön ympärille ja puristaa tätä jaloillaan, aiheuttaen tukehtumisen. Rutistamisen aikana joku Janus-järjestön jäsen varastaa amiraalin henkilökortin tämän takin taskusta.
Onatopp yrittää tappaa James Bondin (Pierce Brosnan) kaksi kertaa elokuvan aikana. Ensimmäisen kerran Onatopp yrittää surmata Bondin venäläisen hotellin turkkilaisessa saunassa. Pelkkään kylpytakkiin pukeutunut Onatopp viettelee Bondin ja työntää tämän saunan hierontapöydälle. Tämän jälkeen hän istuu Bondin päälle, laittaa jalkansa hänen vartalon ympärille ja alkaa puristaa tätä jaloillaan, yrittäen tukehduttaa hänet. Bond pääsee irti jalkapuristuksesta laittamalla Onatoppin istumaan saunan kuuman kiukaan päälle. Seuraavan kerran Onatopp yrittää tappaa Bondin kuubalaisessa viidakossa. Onatopp laskeutuu taivaalla olevasta helikopterista köyttä pitkin alas ja potkaisee Bondin maihin. Tämän jälkeen hän laittaa Bondin jalkojensa väliin ja alkaa rutistaa tätä. Bond tarrautuu Onatoppin selässä olevaan AK-74-kivääriin ja ampuu helikopterin lentäjän. Helikopteri putoaa alas ja vetää Onatoppin köyden mukana puuhun kuristaen tämän samalla hengiltä.
Nisar Bazmi

Nisar Bazmi (1925, Mumbai – 22. maaliskuuta 2007 Karachi) oli pakistanilainen säveltäjä.
Vaikka perheellä ei ollut musikaalista taustaa, Bazmin lahjakkuus havaittiin ja hän sai 13-vuotiaasta opetusta Khan Saheb Aman Ali Khanilta. Hän herätti myöhemmin All India Radion mielenkiinnon. 
Bazmi eteni urallaan ja sävelsi musiikin kymmeniin elokuviin. Hän sävelsi useita hittejä Runa Lailalle, Ahmed Rushdille, Noor Jehanille ja Mehdi Hassanille. Hän voitti saavutuksistaan lukuisia Nigar-palkintoja.
Nisar Bazmi kuoli 82-vuotiaana Aga Khanin yliopistosairaalassa, johon hän oli joutunut kärsittyään munuais- ja sydänvaivoista.
Metameria (väri)

Metameria on ilmiö, jossa kaksi spektriltään toisistaan poikkeavaa väriärsykettä havaitaan samanvärisinä. Silmään saapuva valo vastaanotetaan kolmen erilaisen tappisolutyypin avulla, jolloin valon aallonpituusjakauma pelkistyy kolmiväriseksi signaaliksi. Aallonpituusjakaumaltaan erilaisia ärsykkeitä, jotka kuitenkin synnyttävät saman kolmivärisignaalin, kutsutaan toistensa metameereiksi. Metameria on kolmikanavaisen värinäön keskeinen ominaisuus, joka esimerkiksi mahdollistaa värien toistamisen tietokoneen näytöllä vain kolmea RGB-valoa käyttäen.
Yllä kuvattua perustavanlaatuista metamerian lajia voidaan myös kutsua "valometameriaksi" erotuksena muista metamerian lajeista, jotka pohjautuvat siihen. Nämä ovat "objektimetameria" sekä "havainnoijametameria". Objektimetameriassa kaksi värinäytettä ovat samanvärisiä yhdessä valaistuksessa, mutta toisessa valaistuksessa niiden värit poikkeavat toisistaan. Haitallista objektimetameriaa esiintyy erityisesti valaistuksessa, jonka värintoistoindeksi on alhainen. Havainnoijametameriassa sen sijaan kaksi aallonpituusjakaumaa ovat metameerejä yhdelle havainnoijalle, mutta eivät toiselle havainnoijalle, joka näkee ne erivärisinä. Havainnojametamerian syynä on havainnoijien näköjärjestelmien yksilölliset poikkeamat, erityisesti värisokeus. Myös hämäränäössä tapahtuva värien katoaminen lasketaan havainnojametameriaksi.
Arkipäivän tilanteista useille on metameria tullut tutuksi esimerkiksi vaateostoksilla. Jotkin kaksi vaatekappaletta voivat kaupan sisävalaistuksessa näyttää molemmat esimerkiksi mustalta, mutta ulkona päivänvalossa vaatekappaleet ovatkin selvästi eriväriset. 
Metameria "ilmenee useimmiten tummilla ja vaaleilla sävyillä". Erityisesti teollisuudessa tulisi välttää pelkästään ihmisen, tietyissä valaistusolosuhteissa tekemään sävymääritelmään. Virheellisen sävymielipiteen ja metamerian välttäminen voi osoittautua esimerkiksi teollisessa tuotannossa erittäin arvokkaaksi. Metameraongelman todennäköisyyden vähentämiseksi arvio kannattaa tehdä useamman henkilön toimesta erilaisissa valaistusolosuhteissa. Yksi mahdollisuus on myös käyttää esimerkiksi metameriamittauksella varustettua värimittaria. Mittarilla pystyy tutkimaan, onko jokin väripari metameerinen. Se ei kuitenkaan vielä kerro, mitkä erilaisen väritiheyden omaavat kappaleet kukin ihminen näkee samanvärisinä esimerkiksi päivänvalossa.
Gandhara

Gandhāra (urduksi گندھارا ) oli muinainen intialainen valtakunta nykyisen Pakistanin ja Afganistanin rajalla. Se sijaitsi Peshawarin laaksossa ja sen ympäristössä, Potoharin tasangolla ja Kabuljoen pohjoispuolella. Sen tärkeimmät kaupungit olivaat Purushapura (nykyinen Peshawar) ja Takshashila (nykyinen Taxila).
Gandhāran kuningaskunta oli olemassa tuhannen viidensadan vuoden ajan 500-luvulta eaa. 1000-luvulle. Se kukoisti ajanlaskumme ensimmäiseltä viidennelle vuosisadalle osana buddhalaista Kushanien valtakuntaa. Kushanien kuningas Kanishka piti Peshawaria pääkaupunkinaan, ja hallitsi sieltä käsin lähes koko Pohjois-Intiaa. Kushanien aikana rakennettiin monia hienoja monumentteja ja temppeleitä. 
Muslimit valloittivat Gandharan alueen vuonna 1021, ja nimi Gandhara katosi pikkuhiljaa käytöstä. Suurmogulien aikana se oli osa Kabulin provinssia. 
Gandharalainen veistostaide on kuuluisa buddhalaisen taiteen tyylisuunta, joka sai vaikutteita kreikkalaisesta, syyrialaisesta ja persialaisesta taiteesta ja yhdisti ne intialaiseen kulttuuriperintöön.
Guillain–Barrén oireyhtymä

Guillain–Barrén oireyhtymä on harvinainen potilaan ääreishermostoa vaurioittava äkillinen autoimmuunisairaus, akuutti polyradikuliitti. Sen kuvasi Jean Landry vuonna 1859, mutta nimensä syndroomalle antoivat myöhemmin Georges Guillain ja Jean Alexandre Barré.
Syntymekanismi.
Guillain–Barrén oireyhtymä (GBO) on hermojuuren tulehdus, jossa tapahtuu elimistön puolustusmekanismin ohjautuminen omia kudoksia (hermoratoja) vastaan. Se syntyy kehon oman puolustusjärjestelmän ja ulkopuolisen tekijän yhteisvaikutuksesta. Ulkopuolisena laukaisevana tekijänä voi toimia virus, bakteeri tai muu puolustusreaktion laukaiseva tekijä kuten koronavirus. Täsmällistä syntymekanismia ei kuitenkaan tunneta. 
Huomattava osa potilaista on hieman aiemmin sairastanut jonkin virus- tai bakteeri-infektion. Suomessa todetaan vuosittain noin 50–100 tapausta. GBO:ta aiheuttavia viruksia ovat useat hengitystietulehduksia aiheuttavat virukset sekä sytomegalovirus (CMV), Ebstein–Barr-virus (EBV), influenssa A -virus, HIV ja vesirokkovirus (VZV). Yleisin aiheuttaja on kampylobakteeri. Myös zikaviruksen yhteyttä oireyhtymään tutkitaan. Italiassa 48 henkilöä 100 000:sta COVID-19:n sairastaneesta potilaasta sairastui Guillain–Barréen. Myös SARS-CoV-2-infektio voi aiheuttaa aiheuttaa GBO:n.
Oireet.
Oireyhtymässä elimistön immuunipuolustus alkaa hyökätä hermojärjestelmän lihasvoimaa säätelevää osaa vastaan. Tyypillisiä oireita ovat raajojen puutuminen ja lihastoiminnan heikkeneminen. Oireita ovat myös kipu, verenpaineen ja sydämensykkeen muutokset sekä virtsaamis- ja ulostamishäiriöt. Oireyhtymä saattaa johtaa jonkinasteiseen väliaikaiseen halvaantumiseen. Vaikeimmissa tapauksissa potilas päätyy tilapäiseen hengityslaitehoitoon. Taudinmäärityksessä keskeistä on oirekuva, joka sisältää etenevää lihasheikkoutta, tunto-oiretta, kipua ja jännevenytysheijasteiden vaimenemista.
Ennaltaehkäisy ja hoito.
Ennaltaehkäisyssä tärkeintä on infektioiden vähentäminen. Taudinkulkuun vaikuttavia hoitoja ovat laskimonsisäinen vasta-ainehoito (IVIG) ja plasmanvaihto, jos taudinkuva on etenevä ja potilas ei pysty liikkumaan itsenäisesti tai itsenäinen liikuntakyky on vakavasti uhattuna. Lieväoireisessa taudinkuvassa hoidosta ei ole osoitettu olevan hyötyä.
Ennuste.
Noin 80–90 prosenttia sairastuneista paranee täysin noin vuoden kuluessa. 5–10 prosentille jää pysyvä haitta, ja hoitomenetelmien kehittymisestä huolimatta edelleen nelisen prosenttia menehtyy sairauteen.
Ämmänlänget

Ämmänlänget eli "niskakorento" on niskan taakse olkapäille muotoiltu, puusta valmistettu kantoteline. Sen avulla kannetaan raskaita taakkoja, ja se on ollut perinteisesti vesiämpäreiden kantamisessa yleinen apuväline. Suomessakin ämmänlänget olivat käytössä vielä ennen sotia.
Ämmänlänget muistuttaa litistettyä vannetta, jonka pitkät sivut yhdistetään toisiinsa kahdella kangas- tai nahkahihnalla. Laite nostetaan olkapäille lepäämään näiden hihnojen varassa, ja hartiat jäävät siis vanteen sisään. Pituudeltaan säädettävät kantoketjut on kiinnitetty vanteen molempiin päihin.
Dialogues des Carmélites

Dialogues des Carmélites (, FP 159) on Francis Poulencin ooppera, joka sai ensi-iltansa 26. tammikuuta 1957 italiaksi La Scala -oopperassa Milanossa ja ranskaksi 21. kesäkuuta samana vuonna Pariisin oopperassa. Teoksen libreton pohjana toimi Georges Bernanosin alun perin elokuvakäsikirjoitukseksi tarkoitettu teos. "Dialogues des Carmélites" yhdistää romantiikan musiikin perinteitä modernin musiikin psykologiseen tietoisuuteen.
Ooppera kertoo tarinan useiden karmeliittanunnien marttyyrikuolemasta Ranskan vallankumouksen aikana, päähenkilön Blanche de la Forcen kohtalon kautta hänen liityttyään Compiègnessa sijaitsevaan luostariin.
The Milestones

The Milestones on vuonna 1994 perustettu helsinkiläinen rock-bändi. Yhtye on julkaissut viisi albumia, "Vol 1" (1996), "Souvenirs" (1999) "Devil In Me" (2009) "Higher Mountain - Closer Sun" (2014) ja "Beautiful Light" (2019).
Yhtyeen musiikki on sekoitus classic-, southern- ja blues-rockia. 
The Milestones toimi joulukuussa 2008 ja kesäkuussa 2011 Whitesnake-yhtyeen lämmittelijänä Helsingin jäähallissa. Helmikuussa 2009 The Milestones teki Suomessa neljän keikan minikiertueen tanskalaisen D-A-D:n lämmittelijänä. Yhtye on myös ollut kolme kertaa Deep Purplen lämmittelijänä.
Yhtye on esiintynyt myös mm. Yhdysvalloissa, Islannissa, Saksassa ja Norjassa.
Tsaari Saltanin tarina (ooppera)

Tsaari Saltanin tarina () on Nikolai Rimski-Korsakovin säveltämä ooppera, joka sai ensi-iltansa Moskovassa marraskuussa 1900. Teos pohjautuu Aleksandr Puškinin samannimiseen runoon. Rimski-Korsakov teki myöhemmin oopperan musiikista myös orkesterisarjan. Oopperasta on peräisin populaarikulttuurissa usein käytetty kappale, joka tunnetaan nimellä "Kimalaisen lento".
Under the Northern Sky

Under the Northern Sky on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen ensimmäinen täyspitkä studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Se äänitettiin samassa yhteydessä "The Cleansing -EP:n" levytyssessioiden kanssa "Studio Watercastlessa", Jyväskylässä 26. helmikuuta–5. maaliskuuta 2000. Avustajana toimi studioteknikko Arttu Sarvanne. Tuottajana toimi "Little Rose Productionsin" Manu Lehtinen.
Basisti-laulaja A Särkioja on kertonut yhtyeen historian katsauksessa, että äänityssessioiden aikaan talvi oli äärimmäisen luminen, mikä vei albumia melkein "talvikertomuksen" suuntaan. ""Frostmind" sisältää eräät Immortal Soulsin nopeimmista kirjoittamista kitarariffeistä, sekoittaen perinteistä metallia death metalin ankaruuteen. Albumi sisältää myös kaksi Instrumentaaliraitaa: "Snowfalls" ja "Metsäkukkia". Ensimmäinen on rauhallinen, talvisia tunnelmia luova kappale, jota siivittää folkhenkinen puhdas kitarointi. "Metsäkukkia" taas on nopea muunnelma vanhasta, perinteisestä sävelmästä. "Painthings" kertoo taiteilijan ahdingosta. Kappale "The Cold Northwind"" julkaistiin samana vuonna kokoelma-albumilla "The Metal Rose Collection".
"Under the Northern Sky" sai fanien keskuudessä innostuneen vastaanoton ja kriitikotkin kirjoittivat siitä myönteisiä arvosteluita. Albumi ei kuitenkaan saanut laajaa tunnettavuutta sillä "Little Rose Productionsin" resurssit eivät riittäneet kovin kattavaan markkinointiin. "Under the Northern Sky" oli yhtyeen viimeinen julkaisu "Little Rose Productions" -levymerkillä.
Defensor Legis

Defensor Legis on Suomen Asianajajaliiton julkaisema oikeustieteellinen aikakauskirja. Julkaisu on ilmestynyt vuodesta 1920 ja on siten Pohjoismaiden vanhin asianajajien julkaisu.
Julkaisu sisältää kirjoituksia käytännön oikeuselämän eri aloilta ja valikoituja oikeustapauksia. Julkaisu on tarkoitettu oikeudellisen alan asiantuntijoille sekä oikeuskehityksestä kiinnostuneille.
Defensor Legis ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja sen levikki on noin 2 600. Julkaisun lukijakunnasta noin kolmasosa on muita kuin asianajajia.
Lehden päätoimittajana on toiminut lokakuusta 2021 alkaen oikeustieteen tohtori Toni Malminen. Häntä ennen päätoimittajina ovat toimineet muiden muassa Ari Savela, Timo Esko, Mikko Tulokas, Matti Ylöstalo ja Bruno Salmiala. Lehden toimitusneuvostoon kuuluvat professori Suvianna Hakalehto, professori Martti Häkkänen, yliopistonlehtori Heli Korkka-Knuts, asianajaja Juli Mansnérus ja siviilioikeuden dosentti Sakari Wuolijoki.
Defensor Legis -nimi on latinaa ja tarkoittaa oikeuden puolustajaa. Defensor Legis -hahmo on kuvattu Suomen Asianajajaliiton logossa, jonka mukaan liiton lehti on saanut nimensä.
Diopsidi

Diopsidi (CaMgSi2O6) on pyrokseeniryhmään kuuluva silikaattimineraali. Kiderakenteeltaan diopsidi on monokliininen ja kuuluu kiderakenteensa takia klinopyrokseeneihin. Kiteet ovat yleensä pylväsmäisiä tai diopsidi voi myös esiintyä kasaumina. Läpikuultava diopsidi on väriltään valkoinen, vihreä tai keltainen. Diopsidi (kalsium-magnesiumsilikaattia) on puhtaana valkoinen, mutta rautapitoisuuden kasvaessa väri muuttuu rusehtavaksi tai vihertäväksi. Diopsidin kiilto on lasikiilto ja viirun väri on valkoinen. Kovuus on Mohsin asteikolla 5,5–6,5 ja ominaispaino 3,2–3,4 g/cm³.
Diopsidia esiintyy metamorfisissa sekä emäksisissä ja ultraemäksisissä kivilajeissa. Esiintymät ovat harvinaisia. Esiintymiä on Italiassa, Kanadassa, Ruotsissa, Saksassa, Venäjällä, Yhdysvalloissa ja Suomessa muun muassa Outokummussa, jossa esiintyy diopsidin vihreää muunnosta: kromidiopsidia.
Feuersnot

Feuersnot ("Tulenpuute", TrV 203) on Richard Straussin yksinäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa 21. marraskuuta 1901. Teos oli Straussin toinen ooppera ja menestyi paremmin kuin säveltäjän ensimmäinen ooppera" Guntram", vaikka se sai osakseen moraalista paheksuntaa sisältämänsä mauttomana pidetyn huumorin vuoksi. Ernst von Wolzogen oopperaan kirjoittama libretto perustuu flaamilaiseen kansansatuun. Librettoa voidaan pitää myös Straussin vastineena arvostelijoilleen.
Musiikillisesti "Feuersnot" on vähemmän wagneriaaninen kun edeltäjänsä. Strauss harmitteli vanhenpana teoksen vähäistä suosiota ja korosti sen merkitystä hänen kasvamisessaan säveltäjänä.
Sytokiini

Sytokiini on proteiinirakenteinen solujen välisen viestinnän välittäjäaine, joka on löydetty immunologisen tutkimustyön yhteydessä. Sytokiinin ja kasvutekijän, joka on toinen paikallisesti vaikuttava kudoshormonityyppi, välinen ero on lähinnä löytöhistoriasta, eikä toimintatavasta tai muista ominaisuuksista johtuva. Valkosolut tuottavat suurimman osan sytokiineista. Immunojärjestelmän eli vastustuskykyjärjestelmän ohjaus on niiden keskeisin tehtävä.
Immunojärjestelmää ohjailevat sytokiinit voidaan jakaa toimintansa pääasiallisen luonteen perusteella viiteen pääryhmään: tuumorinekroositekijät, interferonit, interleukiinit, hematopoieettiset kasvutekijät ja muut kasvutekijät. Sytokiineja voidaan luokitella myös tuottajasolujensa mukaan. Esimerkiksi lymfosyyttien tuottamia sytokiineja kutsutaan lymfokiineiksi ja monosyyttien monokiineiksi.
Tuumorinekroositekijät.
Tuumorinekroositekijät (TNF) ovat ehkä keskeisimpiä ensisijaisia aktivoivia välittäjäaineita immunovasteen käynnistyksessä. Tuumorinekroositekijän nimi juontuu sen löytöhistoriasta, kun joidenkin syöpäpotilaiden kasvainten havaittiin surkastuvan bakteeritulehduksen yhteydessä. Myöhemmin saatiin selville, että kasvainten tuhoutumiseen vaikuttaa keskeisesti eräiden valkosolujen, makrofagien ja T-lymfosyyttien, tuottama proteiini, joka ristittiin tuumorinekroositekijäksi.
Hematopoieettiset kasvutekijät.
Hematopoieettiset kasvutekijät ohjailevat ja stimuloivat immunojärjestelmän solujen erilaistumista ja tuotantoa luuytimessä ja muissa verisoluja muodostavissa kudoksissa. Immunojärjestelmän kannalta ehkä keskeisin hematopoieettinen kasvutekijä on granulosyytti-makrofagi-solulinjaa stimuloiva tekijä.
Lääkekehityksen kohteena.
Sytokiinien ja niiden kaltaisten aineiden lääkkeellistä käyttöä hankaloittavat immunojärjestelmän herkkyys ja monimutkaisuus. Lisäksi ongelmia tuottavat havainnot, joiden mukaan syöpäsolut erittävät sytokiineja luultavasti omaksi edukseen, mikä herättää epäilyn joidenkin sytokiinien mahdollisesta osallisuudesta kasvaimen kehittymisessä.
Muutamia sytokiinilääkkeitä tai sytokiineihin vaikuttavia lääkkeitä on kuitenkin jo saatu markkinoille. Alfa-interferoneita voidaan käyttää muun muassa B- ja C-hepatiittien hoitoon, karvasoluleukemiaan, krooniseen myelooiseen leukemiaan, Kaposin sarkoomaan ja munuaissyöpään. Beeta-interferoneita käytetään MS-taudin hoitoon. Gamma-interferonia käytetään vähentämään vaikeita infektioita eräitä vaikeita sairauksia sairastavilla. 
Etanersepti on tuumorinekroositekijöiden reseptorin fuusioproteiini ja se estää tuumorinekroositekijöiden vaikutuksia. Sitä käytetään nivelreuman, juveniilin polyartriitin, psoriaasiartriitin, selkärankareuman ja läiskäpsoriaasin hoitoon. Infliximabi ja adalimumabi ovat tuumorinekroositekijän monoklonaalisia vasta-aineita, jotka estävät tuumorinekroositekijän vaikutuksen. Infliksimabia käytetään mm. nivelreumaan, haavaiseen koliittiin ja Crohnin tautiin. Adalimumabin käyttöaiheita ovat mm. nivelreuma, nivelpsoriaasi, Crohnin tauti ja selkärankareuma. 
Anakinra on interleukiini-1:n reseptorin antagonisti ja sitä käytetään nivelreumaan.
Pocky

Pocky () on japanilainen Glico-yhtiön valmistama välipala. Pockyt ovat keksitikkuja, joiden päällä on kuorrute, joka voi olla esimerkiksi mokan, maitosuklaan, maidon, vihreä teen, moussen, tumman suklaan, valkosuklaan tai mansikan makuista.
Pockyt ovat hyvin tunnettuja Japanissa. Kahviloissa tikkuja saa jäätelöannoksiin. Pocky on suosittu välipala myös muualla Itä-Aasiassa, kuten Kiinassa ja Etelä-Koreassa. Euroopassa Pocky on nimetty Mikadoksi Mikado-pelin mukaan. Pockyja myy Yhdysvalloissa esimerkiksi LU. Malesiassa Pocky nimettiin uudelleen Rockyksi mahdollisesti siksi, että malaijin kielessä on karkea sana, joka lausutaan kuten "pocky". 
Suomessa Pockyja myydään aasialaisissa erikoisruokakaupoissa, suurissa supermarketeissa ja joissakin anime-kaupoissa.
Pockyja esiintyy myös useissa animeissa.
Seppo Säynäjäkangas

Seppo Juhani Säynäjäkangas (1. lokakuuta 1942 Kemijärvi – 6. huhtikuuta 2018 Kempele) oli yrittäjä ja tutkija, joka tunnetaan erityisesti Polar Electro Oy:n perustajana ja sykemittarin kehittäjänä. Hän oli Oulun yliopiston elektroniikan professori 1976–1994. Vuodesta 1995 vuoteen 2003 hän toimi Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan osa-aikaisena yrittäjäprofessorina.
Henkilöhistoria.
Seppo Säynäjäkangas syntyi maanviljelijä Arvo Säynäjäkankaan ja emäntä Alma Kärpän perheeseen. Hän meni naimisiin 1965 Ritva Hietalan kanssa ja heillä on neljä lasta Sari, Satu, Vesa ja Kari. Ylioppilaaksi Säynäjäkangas tuli Kemijärven yhteislyseosta vuonna 1963 ja valmistui Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi vuonna 1969 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1971. Tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1973, väitöskirjan aiheenaan "A non-destructive electromagnetic method for structural studies of ferrons alloys". Säynäjäkangas oli ensimmäinen Oulun yliopiston maaliskuussa 1967 perustetulta sähkötekniikan osastolta valmistunut diplomi-insinööri ja sen lisäksi yliopiston järjestyksessä kolmas väitellyt tohtori. Edelleen, hän oli ensimmäinen teknillisessä tiedekunnassa opiskelleista, joka nimitettiin Oulun yliopiston professoriksi.
Ammatillinen ja muu toiminta.
Säynäjäkangas toimi Oulun yliopistossa assistenttina 1969–1970, sähkötekniikan vt. apulaisprofessorina 1970–1973, ylimääräisenä laboratorioinsinöörinä 1972–1976, elektroniikan vt. professorina 1974–1976, elektroniikan professorina 1976–1994, sähkötekniikan osaston johtajana 1978–1981 ja osa-aikaisena yrittäjäprofessorina vuodesta 1995 vuoteen 2003. Kaiken kaikkiaan Seppo Säynäjäkangas työskenteli Oulun yliopistossa kuuden eri rehtorin alaisena yhteensä 38 vuotta.
Sykemittareita kehittävän Polar Electro Oy:n, joka toimii Kempeleessä, Säynäjäkangas perusti vuonna 1977. Yrityksen perustamiseen hän pyysi ja sai luvan Oulun yliopiston tuolloiselta rehtorilta Markku Mannerkoskelta. Yrityksen ensimmäinen toimipaikka oli Oulun Heinäpään kaupunginosassa kerrostalohuoneistossa. Ensimmäiset tuotteet tulivat markkinoille jo vuoden kuluttua yrityksen perustamisesta. Ensimmäinen sykkeen mittaukseen liittyvä patentti Säynäjäkankaalla on vuodelta 1975. Amerikkalainen "Success"-lehti listasi hänet vuonna 1996 maailman yhdentoista parhaan yrittäjän joukkoon. Keksintösäätiö puolestaan listasi sykemittarin vuonna 2000 yhdeksi vuosituhannen viidestätoista merkittävimmistä suomalaiskeksinnöstä maailmassa.
Säynäjäkangas perusti nimeään kantavan tiedesäätiön 50-vuotispäivänään 1992. Säätiön tarkoituksena on edistää suomalaista tutkimusta, kehittää suomalaisten kansainvälistymistä ja nostaa suomalaisen tieteen tasoa uuden tekniikan ja elektroniikan aloilla. Säätiö jakaa vuosittain apurahoja lahjakkaiden suomalaisten, erityisesti pohjoissuomalaisten tutkijoiden ja korkeakouluopiskelijoiden jatko-opintojen ja kansainvälistymistä edistävien henkilökohtaisten tutkimusohjelmien rahoittamiseen.
Vuonna 2009 Säynäjäkangas osallistui AC Oulu Oy:n osakeantiin ja nousi sijoituksellaan AC Oulu Oy:n suurimmaksi osakkeenomistajaksi. Samalla Säynäjäkangas valittiin osakeyhtiön kunniapuheenjohtajaksi.
Uvaroviitti

Uvaroviitti, Ca3Cr2(SiO4)3, on kalsiumkromisilikaatti ja kuuluu granaattiryhmään. Kiderakenteeltaan uvaroviitti on kuutiollinen. Se on yleinen kidemuotoisena, mutta esiintyy myös kasaumina. Väriltään uvaroviitti on smaragdinvihreä, mikä johtuu sen sisältämästä kromista. Viiru on valkoinen ja kiilto on lasikiilto, hartsikiilto tai rasvakiilto. Uvaroviitti voi olla läpinäkyvä tai läpinäkymätön, ja läpinäkyviä uvaroviittejä pidetään jalokivinä. Uvaroviitin kovuus on 6,5–7,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino 3,5–4,5 g/cm³.
Uvaroviitti esiintyy kromiitin, peridotiitin ja serpentiinin yhteydessä. Uvaroviitti on melko harvinainen, ja sitä tavataan muun muassa Venäjän Uralvuorilla, Suomessa (muun muassa Outokummussa), Etelä-Afrikassa, Italiassa, Turkissa ja Yhdysvalloissa.
Uvaroviittiä käytetään jalokivinä, korukivinä ja hionta-aineena.
Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö

Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö (PSOAS) on Oulussa toimiva opiskelija-asuntoja rakennuttava, omistava, ylläpitävä ja vuokraava yleishyödyllinen asuntoyhteisö. Säätiöllä oli loppuvuonna 2018 yksiöitä 1 030, sekä 1 394 perhe- ja 1 419 soluasuntoa. Asuntopaikkoja oli yhteensä noin 5 400, ja yhteensä noin 5 300 vuokralaista.
Säätiö perustettiin vuonna 1971, perustajina Oulun yliopiston ylioppilaskunta, Domus Botnica -säätiö ja Pohjois-Suomen oppilasasuntolat Oy.
Historia.
PSOAS perustettiin 1971 tarjoamaan edullista asumista kaupungin rajusti kasvaneelle yliopistolle. Ensimmäinen opiskelija-asuntola, Domus Botnica, oli valmistunut jo vuonna 1958, Välkkylän ensimmäinen talo 1966 ja Pohjankaleva Alppilassa vuonna 1969. 
Ylioppilaskylän asunnot Linnanmaan Yliopistokadulle valmistuivat vuosina 1975–1981. Vuonna 1979 PSOAS aloitti ravintolatoiminnan ravintola Reidarissa Välkkylässä. 1980-luvulla rakennettiin lisää opiskelija-asuntoja myös Syynimaalle ja Linnanmaan Virkakadulle.
1990-luvulla PSOAS hankki omistukseensa esimerkiksi Puistokatu 6:n keskustan liepeiltä Heinäpäästä. Torinrannassa sijaitsevaan Jurveliuksen taloon saneerattiin myös opiskelija-asuntoja. Näiden kahden lisäksi opiskelija-asuntojen määrä lisääntyi, kun aivan juna-aseman kupeesta entinen Gasthaus Lanamäki sekä Peltolan sairaala-alueen vanha psykiatrinen klinikka muutettiin opiskelija-asunnoiksi. 
Vuonna 2008 Domus Botnica -säätiö sulautui osaksi PSOASia. Vuonna 2013 valmistui Myllytulliin Åströminpuiston laidalle Aurora .
Reseptori (biokemia)

Reseptori on solun erikoistunut proteiinimolekyyli, joka aktivoituessaan käynnistää siihen kytkeytyvät solun fysiologiset signaalin välitysmekanismit. Reseptoreita aktivoivat elimistön omat viestimolekyylit kuten hormonit, hermoston välittäjäaineet, kasvutekijät ja sytokiinit. Useimmat lääkeaineet vaikuttavat elimistössä sitoutumalla em. viestimolekyylien reseptoreihin joko agonisteina aktivoiden niitä tai antagonisteina estäen niiden aktivoitumista. Reseptoriin sitoutuvia aineita kutsutaan ligandeiksi.
Reseptorien luokittelu.
Aiemmin reseptorit jaoteltiin toiminnallisten erojen mukaan, mutta nykyisin ne jaotellaan reseptorigeenien kloonauksen tuoman rakennetiedon mukaan neljään reseptoriperheeseen, joita ovat seuraavat:
Muita kohdemolekyylejä.
Reseptorien ohella muita lääkeaineiden kohdemolekyylejä ovat muun muassa muut kuin solukalvoon kiinnittyneet entsyymit (esimerkiksi asetyylikoliiniesteraasi), muut kuin ligandin säätelemät ionikanavat, kuljetusproteiinit (esimerkiksi protonipumppu mahalaukun limakalvon soluissa) ja nukleiinihapot (monien syöpä- ja viruslääkkeiden vaikutuskohde). Tämä merkitys lääkeaineen vaikutuskohteena on erillinen fysiologinen reseptori-merkityksestä. Muun muassa lihassolujen solulimakalvostossa esiintyvää kalsiuminvapautuskanavaa, joka aktivoituessaan vapauttaa kalsiumia solulimaan, kutsutaan ryanodiinireseptoriksi, sillä ryanodiini-kasviemäs sitoutuu siihen. Se ei kuitenkaan ole fysiologisesti reseptori, vaan ionikanava.
Lauri Hakola

Lauri Johannes Hakola (s. 13. joulukuuta 1979 Oulu) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja ja mäkihyppääjä. Urheilu-urallaan Hakola edusti Puijon Hiihtoseuraa. Hakolan paras maailmancupsijoitus on Kuusamon kisasta 24. marraskuuta 2006, jossa hän sijoittui kymmenenneksi. Hakola hyppäsi yhteensä kymmenen henkilökohtaista maailmancupin kilpailua sekä yhden joukkuemäen kilpailun. Hän oli voittamassa nuorten MM-kisoissa joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1997 yhdessä Matti Hautamäen, Jussi Hautamäen ja Lassi Huuskosen kanssa. 
Vuosina 2007–2009 Hakola vastasi Puijon hiihtoseuran mäkikoulun toiminnasta. 2009–2013 hän toimi Puijon hiihtoseuran nuorisopäällikkönä sekä Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn juniorimaajoukkueen vastuuvalmentajana. Tämän jälkeen Hakola siirtyi työskentelemään Vuokatin urheiluopistolle mäkihypyn ja yhdistetyn lajikehittäjän tehtäviin (2013–2016). Koulutukseltaan Hakola on liikuntaneuvoja, ammattivalmentaja sekä liikuntatieteiden maisteri (pääaine biomekaniikka). 
Hakola on toiminut Suomen mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2018–2020 ja 2023–2024.
Kalle Keituri

Kalle Keituri (s. 25. huhtikuuta 1984 Lahti) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut mäkihyppääjä. Hän edusti seuratasolla Kouvolan Hiihtoseuraa ja häntä valmensi Kimmo Kykkänen. 
Keituri saavutti junioreiden MM-kilpailuissa pronssia normaalimäessä Schonachissa 2002. Hän osallistui maailmancupin kilpailuun ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2002 ja sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan yhdeksäs Kuusamossa 24. marraskuuta 2006. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi Sapporossa 31. tammikuuta 2009. Hänen henkilökohtainen pituusennätyksensä on 205,5 metriä Planicasta 19.3.2005.
Keituri valmistui Lahden muotoiluinstituutista vuonna 2015 ja ajoneuvomuotoilun maisteriksi Lontoosta, Royal College of Artista vuonna 2017. Sen jälkeen hän on työskennellyt Rolls-Roycella.
Tohtori Faustus

Tohtori Faustus (, KiV 303) on Ferruccio Busonin viimeinen, keskeneräiseksi jäänyt ooppera. Säveltäjä kirjoitti teoksen libreton itse ja se perustuu vanhaan saksalaiseen nukketeatteriversioon Faustin legendasta. Teos sai ensi-iltansa Dresdenissä vuonna 1925 Busonin oppilaan Philipp Jarnachin viimeistelemänä. "Tohtori Faustusta" on esitetty ja levytetty kohtalaisen vähän.
Teos eroaa tyylillisesti sekä aikakauden italialaisesta verismistä, että saksalaisesta Richard Straussin myöhäisromantismista. Busonin "uus-klassisuus" on selkeää, suoraviivaista ja keskittyy melodioihin. Säveltäjä käyttää diatonisten ja kromaattisten jaksojen välistä kontrastia draaman tehokeinona.
Säämiskä

Säämiskä (, ) on pehmeää, kellertävää vuohen- tai lampaannahkaa, josta on poistettu nappapuoli. Säämiskä on yksi mokan laji, ja se parkitaan rasvaparkituksella, joka aiheuttaa kellertävän värin, mutta sitä ei muuten värjätä, koska rasvaparkittu nahka värjäytyy epätasaisesti. 
Säämiskä oli alun pitäen kalliiden vaatteiden materiaali, mutta varsin varhain sitä alettiin käyttää myös lasin ja metallien kiillotukseen, kun huomattiin sen sopivan siihen erittäin hyvin. Käytäntö alkoi siitä, kun etsittiin vaatteiden valmistuksen jäännöspaloille tähdellistä käyttöä.
Nykyisin säämiskäksi sanottu kiillotus- ja puhdistusliina on usein synteettistä mikrokuitua. Myös luonnonsäämiskällä on etunsa, joten sitä myydään yleisesti esimerkiksi autoliikkeissä ja huoltoasemilla.
Säämiskää käytetään myös hiilellä tehtyjen piirustusten ja pastellimaalausten korjailuun sekä sävyjen vaalentamiseen. Säämiskää käytetään myös yleisesti ilmailussa, erityisesti purjekoneiden kuivaamiseen ja siten liitoluvun parantamiseen. Uimahyppääjät käyttävät säämiskäpyyhettä kuivatessaan itsensä, koska säämiskä kuivuu nopeasti, kun vesi väännetään siitä pois.
Mathura

Mathura (, ) on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Kaupungin asukasluku oli 349 909 vuonna 2011. Kaupunki oli toinen Kushanien valtakunnan kahdesta pääkaupungista ajanlaskumme alkuvuosisatoina. Se sijaitsee noin 140 km Delhistä etelään, 50 km Agrasta pohjoiseen. Muinaisina aikoina se oli karavaanireittien risteyspaikka, nykyisin se on tärkeä rautateiden ja maanteiden risteysasema, jonka läpi kulkee valtatie Delhistä Agraan. Junalla pääsee Delhiin, Mumbaihin ja Chennaihin. 
Mathura on Krishnalle omistettu hindujen pyhä kaupunki, sitä väitetään Krishnan syntymäpaikaksi . Mathurasta kerrotaan jo Mahabharatassa.
Mathurassa toimii yksi Aasian suurimmista öljynjalostamoista. Siellä tehdään myös hopeankiillotusaineita, vesihanoja ja painetaan sari-kankaita.
Franciscus Assisilainen (ooppera)

Franciscus Assisilainen (, I/52) on Olivier Messiaenin ainoaksi jäänyt, kolminäytöksinen ooppera. Viiden tunnin mittainen teos kertoo 1100-luvulla eläneen pyhimyksen Franciscus Assisilaisen elämäntarinan. Säveltäjä itse kutsui teostaan oopperan sijaan ”spektaakkeliksi”. "Franciscus Assisilainen" sai ensi-iltansa Palais Garnierissa vuonna 1983 ja esitettiin uudelleen Opera Bastillessa vuonna 1992 sekä "Opéra de Parisissa" vuonna 2004.
Messiaen oli koko elämänsä sitä mieltä, että oopperan historiassa oli ehkä vain kymmenen mestariteosta ja kaikki muut teokset kärsivät musiikillisista tai draamallisista ongelmista. Vaikka hän epäili, ettei hänellä itsellään ollut lahjoja oopperasäveltäjänä, Pariisin ooppera sai hänet suostutelluksi "Franciscus Assisilaisen" sävellystyöhön. Oopperan säveltäminen oli valtaisa työ ja vei säveltäjältä neljä vuotta säveltämiseen ja toiset neljä vuotta orkestrointiin. Teos on kokonaiskestoltaan yli neljä tuntia, ja sen partituurissa on 2 000 sivua. Messiaen piti teostaan keskeisenä elämäntyönään. Teoksen musiikissa yhdistyvät useat Messiaenin käyttämistä sävellystekniikoista: muun muassa linnunlaulua muistuttavat jaksot, toisto ja kaksitoistasäveljärjestelmän ja kolmisointuharmonioiden yhdistelmä sekä moodaalisuus.
Teschenin alue

Teschenin alue on Puolassa, Sleesian itäosassa oleva alue Tšekin tasavallan ja Puolan rajalla. Se muodostettiin itsenäiseksi herttuakunnaksi vuonna 1290 ja liitettiin suoraan Itävaltaan vuonna 1653, jolloin se säilytti kuitenkin erityisasemansa. Suurimman osan Sleesiaa joutuessa 1742 Preussille Teschenin alue säilyi Itävallan omistuksessa. Habsburgien vallan romahtaessa ensimmäisen maailmansodan seurauksena vuonna 1918 Teschenistä tuli kiistakapula Tšekkoslovakian ja Puolan välille, ja näiden kesken se jaettiinkin vuonna 1920 (Český Těšín, Cieszyn).
Syyskuussa 1938 solmitun Münchenin sopimuksen nojalla Saksa miehitti Tšekkoslovakiaan kuuluneet sudeettialueet. Lokakuun aikana Puola miehitti Teschenin alueen tšekkiläisen osan, mikä yllätti sekä länsivallat että Neuvostoliiton. Seuraavan vuoden syksyllä Puola joutui Saksan miehittämäksi. Teschenin alue pysyi Toisen maailmansodan aikana Saksan hallussa, ja siellä sijaitsi sotavankileiri. Vuoden 1920 rajat palautettiin vuonna 1945.
Teschen-niminen kaupunki jaettiin kahtia vuonna 1920: Český Těšín on Tšekin puolella, Cieszyn Puolassa.
Värimittari

Värimittari on näkyvän valon aallonpituuden alueella toimiva pinnan väriä mittaava laite. Mittari antaa värille numeeriset arvot, jotka määrittävät värin.
Pinnan värin mittausperiaate.
Värimittari toimii siten, että se mittaa tutkittavan pinnan väriä valon aallonpituuden funktiona. Mittaus tapahtuu kohdistamalla mitattavaan kohteeseen mahdollisimman diffuusia valoa tunnetuilla aallonpituuksilla ja intensiteeteillä. Mittaamalla takaisin heijastuvan valon intensiteetti eri aallonpituuksien suhteen saadaan määritettyä värikomponentit numeeriseen muotoon. Näin saatu numerotieto sovitetaan yleensä johonkin tunnettuun värimalliin, jonka kautta väritieto voidaan viedä haluttuihin järjestelmiin jatkoprosessoitavaksi. Esimerkkinä värimittarista on rautakauppojen tai maalia myyvien liikkeiden mittalaitteet, joilla voidaan näytekappaleen perusteella määrittää oikea tai lähestulkoon oikea väri maalin sävytykseen.
Käytännössä digitaalikamerat tekevät myös kuvan värien sovittamisen johonkin värimalliin, mutta kameraa ei sinänsä voi käyttää tarkkaan värimittaukseen muutoin kuin auttavasti sijoittamalla kuvattavalle alueelle tunnettu värireferenssi.
Evert Taube

Axel Evert Taube ['toːb] (12. maaliskuuta 1890 Göteborg – 31. tammikuuta 1976 Tukholma) oli ruotsalainen proosakirjailija, runoilija, trubaduuri ja säveltäjä.
Aatelissukuinen Taube vietti lapsuutensa Vingan saarella Göteborgin edustalla Ruotsin länsirannikolla, jossa hänen isänsä työskenteli majakanvartijana. Nuorena hän asui muun muassa setänsä luona Malmössä, jossa hän kävi koulua, ja Tukholmassa, jossa hänen oli tarkoitus aloittaa taideopinnot Konstakademissa, mutta hän ei saanut kotoa taloudellista tukea. Hän lähti 1908 merille mutta palasi joksikin aikaa Ruotsiin, kunnes lähti gauchoksi Etelä-Amerikkaan. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän palasi 1915 Ruotsiin asepalvelukseen. 
Taube muistetaan erityisesti humoristisista laulelmistaan, joiden innoituksen lähteenä olivat kansanlaulut ja Bellmanin runot. Tauben laulelmia ovat levyttäneet suomalaisetkin laulajat sekä suomeksi että ruotsiksi, esimerkkinä "Anttilan keväthuumaus" ("Sjösala vals") ja "Onnellinen nudisti" ("Den lycklige nudisten"). Taube äänitti ensimmäisen levynsä 1921. Vuonna 1954 hän oli ensimmäinen ruotsalainen taiteilija, joka esiintyi Ruotsin televisiossa. 
Taube oli naimisissa Astri Bergmanin kanssa vuodesta 1925 kuolemaansa asti. Taubeilla oli neljä lasta: Per Evert, Rose Marie, Ellinor ja Sven-Bertil. 
Tauben esi-isät vaikuttivat sata vuotta Suomessa, josta Evertin isoisä Otto Reinhold Taube siirtyi Haaparannan kautta Ruotsiin 1800-luvulla. Evert Taube vieraili usein Suomessa, muun muassa ”kuutosellaan” Pohjanlahden yli.
Tauben kuva on vuonna 2015 liikkeelle lasketussa Ruotsin 50 kruunun setelissä. Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Tauben kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Varkaudessa paljastettiin syksyllä 2020 reliefi sen muistoksi, että Taube vieraili usein tehtailija Erik Ahlströmin luona.
Turku Jazz

Turku Jazz on Turussa vuosittain järjestettävä jazz-musiikkiin keskittynyt festivaali. Tapahtumaa järjestää nykyisin Jazz City Turku ry, jonka piiriin kuuluvat myös ympärivuotinen konserttisarja Flame Jazz sekä big band Turku Jazz Orchestra. Tapahtuma on järjestetty vuosittain yhtäjaksoisesti jo vuodesta 1969 lähtien ja se on Suomen toiseksi vanhin jazzfestivaali heti Pori Jazzin jälkeen. Historiallisesti Turku Jazz Festivalin konsertteja on järjestetty konserttitaloissa, museoissa ja ravintoloissa ympäri Turkua.
1960- ja 1970-luvuilla Turku Jazzin ohjelmisto koostui tuon ajan suomalaisten jazz-muusikkojen eri kokoonpanoista, mutta sittemmin Turku Jazz Festivaleilla on esiintynyt jazzin tunnetuimpia nimiä kuten Art Blakey, Billy Cobham, Dexter Gordon, McCoy Tyner, Pharoah Sanders ja Tommy Flanagan.
Turku Jazz Festival on vuodesta 2009 alkaen jakanut Turku Jazzin vuoden artisti-palkintoa. Valinnassa painotetaan aktiivisuutta erityisesti Varsinais-Suomen alueella.
Kasvutekijä (biokemia)

Kasvutekijä on orgaaninen aines (hormonin kaltainen peptidi tai proteiini), joka kykenee stimuloimaan solujen kasvua tai erilaistumista. Kasvutekijät ovat tärkeitä erilaisten solun toimintojen säätelyssä. Kasvutekijöiden avulla pyritään tulevaisuudessa lisäämään mm. luun, hammasluun ja ruston muodostusta ja nopeuttamaan kovakudosten vaurioiden ja puutosten paranemista. Kliiniset hoitokokeet ovat jo meneillään, mutta luotettavia tuloksia on vasta vähän. Kliinisen käytön yhtenä ongelmana on kasvutekijöiden nopea inaktivoituminen ja kulkeutuminen pois vaikutuspaikalta. Tämän vuoksi tutkimus keskittyy sopivien kantajamateriaalien sekä geeni-terapia- ja kantasolumenetelmien kehittämiseen.
Kasvutekijät tyypillisesti toimivat solujen välisinä viestimolekyyleinä. Tiettyihin kohdesolujen pinnan reseptoreihin sitoutuvat sytokiinit ovat esimerkkejä kasvutekijöistä.
Kasvutekijä poikkeaa sytokiinistä oikeastaan löytöhistoriansa perusteella. Toisena tärkeänä erona voidaan pitää sitä, että kasvutekijöillä on positiivinen vaikutus solujen jakautumiseen, kun taas sytokiineillä on neutraali vaikutus solujen lisääntymiseen. Toisaalta jotkut sytokiinit voivat olla kasvutekijöitä kuten granulosyytti-solulinjaa stimuloiva tekijä ja granulosyytti-makrofagi-solulinjaa stimuloiva tekijä. Kuitenkin joillakin sytokiineilla on solujen kasvua ja lisääntymistä inhiboivaa vaikutusta.
Esimerkkejä kasvutekijöistä.
Kasvutekijät esiintyvät rakenteellisesti ja evolutionaarisesti samankaltaisten proteiinien muodostamissa laajemmissa runsaslukuisissa proteiiniperheissä. Tunnettuja kasvutekijöitä ovat esimerkiksi seuraavat: 
Lääkkeellinen käyttö.
Kasvutekijöitä voidaan käyttää muun muassa neutropenian, leukemian ja aplastisen anemian hoidossa.