tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Putkosjärvi

Putkosjärvi on suurelta osin kulttuurimaiseman reunustama järvi Ristijärvellä Kainuussa. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 37 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Putkosjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,6 kilometriä. Leveys lounaasta koilliseen on runsas kilometri. Järven kaakkoisosan muodostaa noin 20 hehtaarin laajuinen Kylmälahti. Lahden pohjoispuolella sijaitsee leveä Paloniemi. Länsirannan niemistä selkeimmin erottuu Pellisenniemi, jonka eteläpuolella sijaitsee Pellisenlahti. Noin puolet Putkosjärvestä on vähintään kaksi metriä ja enintään neljä metriä syvä. Noin seitsemäsosa järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven läntinen ja keskinen osa ovat huomattavasti itäistä osaa matalampia. Syvin piste, 16 metriä, sijaitsee noin 400 metriä Paloniemen rannalta länteen.
Kartan mukaan Putkosjärven ainoa nimetty saari on noin hehtaarin laajuinen Putkosensaari. Se sijaitsee järven syvimmästä pisteestä noin 300 metriä koilliseen. Putkosjärven rantamailla on suhteellisen paljon pientaloja ja peltomaata. Järven eteläpuolella sijaitsee Putkosentaus-niminen kylä ja pohjoispuolella Pyhäntä-niminen kylä. Pyhäntä on rakennettu vajaan kilometrin levyiselle kannakselle, joka erottaa Putkosjärveä Savilahdesta, joka on osa Iso-Pyhäntää.
Putkosjärveen virtaa tulouoma etelästä suoalueiden (Nahkasuo, Junnonsuo) halki. Putkosjärven ja koko Putkosjoen valuma-alueen vedet laskevat Putkosjokea Iso-Pyhännän (149,4 metriä mpy) Savilahteen. Joki virtaa Pyhännän kylän pohjoispuolitse, se on mutkainen ja sen pituus on noin puolitoista kilometriä.
Putkosjärven vesitilavuus on 10 463 000 kuutiometriä. Siitä noin miljoona kuutiometriä on vähintään yhdeksän metrin syvyydessä.
Putkosjärvi (59.489.1.001) kuuluu Putkosjoen valuma-alueeseen (59.489), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Pyhännän alue (59.48) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Putkosjärvi sijaitsee Putkosjoen valuma-alueen koillisosassa. Sen ohella valuma-alueella on neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Hurskainen, Aittolampi, Kuikkalampi ja Humalalampi.
Falu-Kuriren

Falu-Kuriren on ruotsalainen vuonna 1894 perustettu sanomalehti. Se ilmestyy paperisena kuudesti viikossa ja uutisoi Falunin, Leksandin, Rättvikin, Gagnefin, Vansbron sekä Malung-Sälenin kuntien alueelta. "Falu-Kurirenia" julkaisee Mittmedia AB, joka on vuodesta 2020 kuulunut Bonnier-konserniin.
Tervajärvi (Ristijärvi)

Tervajärvi on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen metsäjärvi Ristijärvellä Kainuussa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 54 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Tervajärven pituusakseli kulkee kaakosta luoteeseen ja sen mitta on noin 3,6 kilometriä. Järven keskikohta on salmimaisen kapea ja sitä kutsutaan nimellä Keskusjärvi. Järven eteläosan nimi on Sammakkolahti, pohjoisimman osan nimi on Salalahti ja sitä erottaa pääaltaasta Junkkarinniemi. Tervajärven pituusakselin suuntaisesti kulkee kapea vähintään kuusi metriä syvä vyöhyke, joka syvenee paikka paikoin yli kymmeneen metriin. Syvin piste on 15,04 metriä ja se sijaitsee järven luoteisosassa.
Tervajärven saariluku on viisi. Saaret ovat pieniä: niiden yhteenlaskettu pinta-ala on puolisen hehtaaria ja rantaviivan pituus 562 metriä. Järven ranta-alue on metsä- ja suomaata, pientaloja on siellä täällä. Järven länsipuolitse kulkee maantie.
Tervajärven tulouomia ovat kaakosta virtaava Mustajoki ja idästä virtaava Kinnusenjoki. Etelästä virtaa suo-ojia (Elätinpuro, Kangaspuro). Tervajärven luusua sijaitsee luoteessa, josta alkaa länteen virtaava Tervajoki.
Tervajärven vesitilavuus on 5 873 000 kuutiometriä. Siitä noin miljoona kuutiometriä on vähintään kuuden metrin syvyydessä.
Tervajärvi (59.492.1.001) kuuluu Tervajärven alueeseen (59.492), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Tervajoen valuma-alue (59.49) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Tervajärvi on Tervajärven alueen ainoa yli hehtaarin laajuinen vakavesi. Aivan sen läheisyydessä sijaitsee noin 70-aarinen Homanlampi ja runsas kilometri siitä etelään sijaitsee niin ikään noin 70-aarinen Elätinlampi.
Marmarás

Marmarás () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Sýmin saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,048 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Marmarás kuuluu Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saari on Sýmin ympäristön muiden pienten lähisaarten kanssa osa Natura 2000 -aluetta. Marmaráksen ja Sýmin välissä sijaitsevat Diavátesin saaret sekä Gialesíno.
Marmaronísi

Marmaronísi () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Mýkonoksen saaren pohjoisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,026 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Marmaronísi kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Mastrogiórgi

Mastrogiórgi () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Psarán saaren luoteiskärjen edustalla. Saaren pinta-ala on 0,032 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mastrogiórgi kuuluu Psarán kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Mávra (saaret)

Mávra () on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Kínaroksen ja Lévithan saarten välissä. Saarten pinta-alat ovat noin 0,104 neliökilometriä (idempi saari) ja 0,101 neliökilometriä (lännempi saari) ja ne ovat asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mávran saaret kuuluvat Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Iso Tuomaanjärvi

Iso Tuomaanjärvi on matalahko metsäjärvi Ristijärvellä Kainuussa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 45 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Ison Tuomaanjärven ulottuvuus lännestä itään on 2,2 kilometriä ja etelästä pohjoiseen 1,95 kilometriä. Järven pinta-alasta suuri osa muodostuu lahdista. Järven kaakkoisosan muodostaa Hukkasenlahti, pohjoisosan Laajanlahti ja länsiosan Saunalahti. Huomattavin niemimaa on Kutuniemi luoteessa. Etelärannalta suuntaa luoteeseen noin 250 metriä pitkä Ollinniemi. Ison Tuomaanjärven syvin piste, yhdeksän metriä, sijaitsee altaan keskivaiheilla.
Ison Tuomaanjärven saariluku on kaksi. Saarista isompi on Ollinniemen luoteispuolella sijaitseva Ollinsaari (noin 10 aaria). Ison Tuomaanjärven rannat ovat laajalti suomaata (Loukonsuo, Honkisuo, Hiekansuo). Järven itäpuolella kohoaa Tuomaanvaara. Järven eteläpuolitse kulkee rautatie ja pohjoispuolitse kantatie 89.
Isoon Tuomaanjärveen virtaa Hukkasenjoki kaakosta Pieneltä Tuomaanjärveltä (186,8 metriä mpy). Pohjoisesta Hiekansuon halki virtaa nimetön tulouoma. Ison Tuomaanjärven luusua sijaitsee lounaassa, josta vedet laskevat Tuomaankoskea mutkaiseen Tuomaanjokeen. Joki virtaa länteen Petronjärveen ja siitä Iso-Pyhäntään (149,4 metriä mpy).
Ison Tuomaanjärven vesitilavuus on 7 199 000 kuutiometriä. Siitä noin miljoona kuutiometriä on vähintään neljän metrin syvyydessä.
Iso Tuomaanjärvi (59.486.1.002) kuuluu Tuomaanjoen valuma-alueeseen (59.486), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Pyhännän alue (59.48) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Iso Tuomaanjärvi sijaitsee Tuomaanjoen valuma-alueen länsiosassa. Se on selkeästi laajin Tuomaanjoen valuma-alueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavina tulevat Pieni Tuomaanjärvi ja Kalliojärvi.
Mavronísi (Páros)

Mavronísi () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Pároksen saaren pohjoisrannikolla. Saaren pinta-ala on noin 0,003 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mavronísi kuuluu Pároksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Mavronísin eteläpuolella sijaitsee Tetartonísin saari.
Mediakó

Mediakó () eli Mesiakó (Μεσιακό) eli Móscho (Μόσχο) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Antípsaran saaren eteläpuolella sen ja Káto Nisín välissä. Saaren pinta-ala on 0,009 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Mediakó kuuluu Psarán kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
Megáli Pláka

Megáli Pláka () eli Rofós (Ροφός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin ja Koufonísian saariin, ja sijaitsee Kéroksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,030 neliökilometriä ja se on asumaton (2021). Hallinnollisesti Megáli Pláka kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Megáli Pláka ja sen itäpuolinen, pienempi Mikrí Pláka tunnetaan yhteisnimellä "Plákes" (Πλάκες).
Ylä-Luosta

Ylä-Luosta on matalahko järvi Rautavaaran itäosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 73 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Ylä-Luostan pituus kaakosta luoteeseen on 4,1 kilometriä. Järven eteläosan leveys on noin kaksi kilometriä, järvi kapenee kohti luodetta. Ylä-Luostan pohjoisosassa sijaitsee Puurunniemi ja sen pohjoispuolella Puurunlahti. Järven kaakkoisimman osan muodostaa Tulilahti. Noin neliökilometri Ylä-Luostasta on korkeintaan metrin syvyinen. Järven kaakkoisosassa on noin neljäntoista hehtaarin laajuinen vähintään kymmenen metriä syvä alue, jonka sisällä sijaitsee järven syvin piste, yhdeksäntoista metriä.
Ylä-Luostan saariluku on kolme. Saarilla ei ole karttanimiä ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin puolitoista hehtaaria. Ylä-Luostan rannat ova metsä- ja suomaata. Järven etelärantaa viistää kantatie 75 ja sen eteläpuolella sijaitsee Ylä-Luostan kylä. Maasto kohoaa ylängöksi järven eteläpuolella, muut rannat ovat alavampia.
Ylä-Luostaan laskee Puurunjoki luoteesta ja vajaan kilometrin mittainen Kaitoonjoki idästä Kaitoo-järveltä (156,2 metriä mpy). Järven luusua sijaitsee lounaassa, josta alkaa Luostanjoki. Se virtaa lounaaseen ja laskee Ala-Luostaan, jonka korkeustaso on noin 50 metriä Ylä-Luostaa alempi.
Ylä-Luostan vesitilavuus on 11 025 000 kuutiometriä.
Ylä-Luosta (04.683.1.001) kuuluu Luostan alueeseen (04.683), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04).
Megalonísi (Dodekanesia)

Megalonísi () eli Makronísi (Μακρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Diavátesin saariin, ja sijaitsee Sýmin saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,109 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Megalonísi kuuluu Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren lounaispuolella sijaitsee saariryhmän toinen saari Karavalonísi.
Megálos Avelás

Megálos Avelás () on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin, ja sijaitsee Irakleián saaren länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,05 neliökilometriä ja se on asumaton (2011). Hallinnollisesti Megálos Avelás kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren suurin korkeus on 24 metriä merenpinnasta laskettuna. Saari muodostaa läheisen Mikrós Aveláksen saaren kanssa Avelonísian saariparin.
Mikró Nisí (Lesbos)

Mikró Nisí (, ”Pieni saari”) eli Petrádi (Πετράδι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saariin ja sijaitsee Lesboksen saaren pohjoisrannikolla Pétran kylän edustalla. Saaren pinta-ala on 0,011 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mikró Nisí kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Saaren luoteispuolella sijaitsee suurempi Ágios Geórgioksen saari.
Hiirenjärvi

Hiirenjärvi on metsäjärvi Rautavaaran koillisosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 96 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Hiirenjärven pituus kaakosta luoteeseen on neljä kilometriä. Järven eteläosan leveys on enimmillään noin 800 metriä, järvi kapenee kohti luodetta. Järven pohjoispuoliskolla sijaitsee kapea vähintään kymmenen metriä syvä vyöhyke, joka kattaa noin kymmenesosan järven pinta-alasta. Pohjoisimman osan Likolahti ja eteläisimmän osan Myllylahti ovat matalia.
Hiirenjärven saariluku on kaksi. Ainoa nimetty saari on kaakossa sijaitseva noin puolihehtaarinen Kalmosaari. Sen pohjoispuolella sijaitsee nimetön luoto. Hiirenjärven ranta-alue on melko alavaa ja soista. Syvänteen pohjoispuolella kohoaa Rötymäki, jonka laki on noin 240 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven pohjoispuolitse kulkee yhdystie 5850.
Hiirenjärveen laskee Hiirenpuro pohjoisesta ja Varpupuro etelästä. Hiirenjärven kaakkoiskulmasta alkaa Hiirenjoki, joka laskee Koikerokoskea Jokilampeen (164,8 metriä mpy) ja siitä koskien kautta mutkitellen itään.
Hiirenjärven vesitilavuus on 9 311 000 kuutiometriä.
Hiirenjärvi (04.464.1.014) kuuluu Hiirenjoen valuma-alueeseen (04.464), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Valtimonjoen valuma-alue (04.46) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Hiirenjoen valuma-alueella on 27 vakavettä, joiden pinta-ala on vähintään yksi hehtaari. Hiirenjärvi on valuma-alueen laajin vakavesi ja ainoa, jonka pinta-ala on yli neliökilometrin. Valuma-alueen seuraavaksi laajimmat vakavedet ovat Pohjajärvi ja Kalajärvi.
Pajujärvi-Jaakonjärvi

Pajujärvi-Jaakonjärvi on kulttuurimaiseman reunustama kaksialtainen järvi Lapinlahden lounaisosassa Pohjois-Savon maakunnassa. Järven pinta-ala on 2,4 neliökilometriä, josta Jaakonjärven osuus on noin kolmannes. Saaria ei ole. Etäisyys Kuopiosta on 41 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede.
Pajujärvi-Jaakonjärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 2,6 kilometriä ja lounaasta koilliseen 2,4 kilometriä. Pajujärven ja Jaakonjärven välissä sijaitsee Mikkolanniemi ja Pykäläniemi, joiden kärkiä erottaa noin 20 metriä leveä salmi. Jaakonjärvi on järvikokonaisuuden läntinen osa. Pajujärvi jakautuu luoteiseen, koilliseen ja kaakkoiseen haaraan. Noin neljätoista hehtaaria Jaakonjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin piste, kuusitoista metriä, sijaitsee Jaakonjärven lounaisosassa. Pajujärven syvin piste on noin viisi metriä.
Suuri osa Pajujärvi-Jaakonjärven rannasta on viljeltyä kulttuurimaisemaa. Jaakonjärven länsipuolitse kulkee valtatie 5 ja rautatie. Jaakonjärven eteläpuolella on kolmen pienen ja melko syvän järven ketju (Naapuri, Keskimmäinen, Hepolampi). Niiden itäpuolella sijaitsee Soidinsuo, josta virtaa laskuoja Pajujärveen. Myös pohjoisesta Kortesuolta virtaa laskuoja Pajujärveen. Idästä virtaa Karhipuro. Pajujärvi-Jaakonjärvi laskee Jaakonjärven lounaisrannalta alkavaa uomaa etelään.
Pajujärvi-Jaakonjärven vesitilavuus on 7 368 000 kuutiometriä.
Pajujärvi-Jaakonjärvi (04.519.1.005) kuuluu Kirjopuron valuma-alueeseen (04.519), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Onkiveden alue (04.51) ja ensimmäinen on Iisalmen reitin valuma-alue (04.5). Pajujärvi-Jaakonjärvi on Kirjopuron valuma-alueeseen kuuluu kahdeksan vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Pajujärvi-Jaakonjärvi on selkeästi laajin. Toiseksi laajin on Tähinginjärvi.
Take a Chance – A Metal Tribute to ABBA

Take a Chance – A Metal Tribute to ABBA on Amberian Dawnin studioalbumi, joka julkaistiin 2. joulukuuta 2022. Albumin ensimmäinen single on ”SOS”.
Idavoll

Idavoll () on skandinaavisessa mytologiassa jumalten asuinsijassa Asgårdissa sijaitseva niitty tai tasanko. Snorri Sturlusonin mukaan se olisi sijainnut keskellä Asgårdia. Völuspá-runon mukaan Idavoll oli jumalten kohtauspaikka, jonne he olivat rakentaneet pyhäkköjä, kartanoita sekä ahjoja rautaesineiden valmistusta varten. Völuspá-runon näkijätär kertoo, että alussa aasat elivät onnellisina Idavollilla, ja pelasivat lautapelejä kultaisilla nappuloilla. Rauha särkyy, kun kolme jotunieukkoa ilmestyi niitylle. Jotunit aiheuttivat aasajumalissa levottomuutta. He pitivät neuvoa ja päättivät luoda kääpiöt ja ensimmäiset ihmiset, Askrin ja Emblan. 
Ragnarökin jälkeen eloonjääneet jumalat kokoontuvat Idavolliin, joka oli alkanut hävityksen jälkeen taas viheriöidä. Ruohon seasta he löytävät muinaisten aasojen pelinappulat. Onnellinen aikakausi alkaa uudelleen.
Bardigues

Bardigues on kunta Lounais-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Castelsarrasinin kaupungista länteen.
Kunnan alueella oleva linnan "Château de Lamotte-Bardigues"’n historia ulottuu vuoteen 1315. Ludvig XV:sta valtakaudella 1700-luvulla linna sai nykyisen klassisen ulkoasunsa. Nykyään linna tarjoa juhla- ja majoituspalveluita.
Bilovodsk

Bilovodsk (; ) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Luhanskin alueen pohjoisosassa Starobilskin piirissä. Taajama sijaitsee Donetsin sivujoen Derkulin varrella 98 kilometriä aluekeskus Luhanskista pohjoiseen ja linnuntietä noin 48 kilometriä piirikeskus Starobilskin keskustasta itään. Taajamassa on linja-autoasema.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 7 771 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 8 764; tuolloin asukkaista 85,9 prosenttia oli etniseseltä taustaltaan ukrainalaisia, 12,5 prosenttia venäläisiä, 0,3 % valkovenäläisiä ja 1,3 prosenttia muualta tulleita.
Asutus perustettu vuonna 1686. Kaupunkityyppisen taajaman asema vuonna 1957. Kesään 2020 saakka taajama toimi Bilovodskin piirin hallintokeskuksena; tuolloin Ukrainan aluehallinnollisessa uudistuksessa piiri yhdestettiin osaksi laajennettua Starobilskin piiriä.
Isto Kauppinen

Isto Kauppinen (s. 10. toukokuuta 1999 Kouvola) on suomalainen pesäpallovalmentaja. Hän toimii Joensuun Mailan naisten edustusjoukkueen kakkospelinjohtajana.
Omalla pelaajaurallaan Kauppinen pelasi Poikien Superpesistä kasvattajaseurassaan Kouvolan Pallonlyöjissä. Kaudella 2019 hän pelasi myös 11 ottelua Ykköspesistä Haminan Palloilijoiden joukkueessa.
Poikien Superpesiksessä Kauppinen pelasi 31 ottelua, joissa hän löi 1+2 juoksua, toi 34 juoksua ja keräsi 102 kärkilyöntipistettä. Kauppinen voitti poikien SM-hopeaa kaudella 2017.
Siionin neitsyt Marian kirkko

Siionin neitsyt Marian kirkko () on Aksumissa, Etiopiassa sijaitseva ortodoksinen kirkko. Kirkko on erityisen kuuluisa, koska on väitetty, että siellä säilytetään Liitonarkkia.
Historia.
Aksum on ollut jo pitkään pyhä kaupunki Etiopian ortodoksiselle kirkolle. Paikalla sijaitseva kirkko on tuhoutunut ja rakennettu uudelleen useampaan otteeseen vuosisatojen aikana. Nykyinen versio on peräisin 1600-luvulta. Haile Selassie rakennutti kokonaan uuden kirkon vanhan viereen vuonna 1965.
Kirkko on perinteisesti ollut Etiopian kuninkaiden ja sittemmin keisareiden kruunajaispaikka.
Liitonarkki.
Varmaa tietoa siitä, miten Liitonarkki olisi päätynyt Etiopiaan, ei ole, mutta Etiopian kuningashuoneen kronikoiden mukaan Saban kuningattaren ja Salomon poika Menelik matkusti Jerusalemiin. Paluumatkallaan Menelikin ja israelilaisten aatelisten pojat olisivat salakuljettaneet arkin Etiopiaan. Menelik päätteli, että arkin uusi sijoituspaikka oli Jumalan tahto, koska arkki olisi muuten tuhonnut Menelikin pojat.
On väitetty, että arkkia vartioivat munkit ovat neitsyitä eivätkä he saa ikinä poistua kappelin tontilta.
Onni Käyhkö

Onni Aapeli Käyhkö (s. 3. kesäkuuta 2002 Vääksy) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Pelicansia. 
Ura.
Käyhkö aloitti jääkiekkoilun omien sanojensa mukaan noin 5–6-vuotiaana. Hän on Kanavan Pallo-80:n kasvatti, mutta Käyhkö siirtyi juniorina sittemmin Pelicansiin. Hän oli kaudella 2019–2020 tehoilla 3+15=18 seuran B-nuorten tehokkain puolustaja. Kaudella 2021–2022 Käyhkö voitti Pelicansin U20-joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Hän debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa lainalla seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2022–2023 Käyhkö nimettiin Pelicansin U20-joukkueen kapteeniksi. Hän oli joukkuen tehokkain puolustaja tehoilla 4+15=19. Käyhkö debytoi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Käyhkö teki liigadebyyttinsä runkosarjan yhdeksännellä kierroksella 5. lokakuuta 2022 vieraissa KooKoota vastaan. Hänet merkittiin Pelicansin seitsemänneksi puolustajaksi. Käyhkö sai ottelussa jääaikaa 8.04 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla Peliittojen Mestis-joukkueessa tehden yhden syöttöpisteen.
Kesäkuussa 2023 Käyhkö teki Pelicansin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän pelasi varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2023–2024 34 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Käyhkö pelasi myös seitsemän Mestarien liigan ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa pudotuspeleissä. Käyhkö voitti kauden päätteeksi kuitenkin SM-hopeaa. Kesäkuussa 2024 Pelicans uutisoi käyttäneensä hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Käyhkön kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2024–2025, syyskuussa 2024 hän joutui yli kahdeksi kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Käyhkö palasi kaukaloihin joulukuussa. Hän teki liigauransa avausmaalin kauden viidennessä ottelussaan 10. joulukuuta 2024 vieraissa Tapparaa vastaan. Käyhkö pelasi 21 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3 ja neljä Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän ei kuitenkaan pelannut enää 1. helmikuuta 2025 jälkeen. Toukokuussa 2025 Käyhkö teki Pelicansin kanssa 2+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2025–2026 Käyhkön Pelicansissa käyttämä pelinumero 44 vaihtui numeroon 77, kun Mikko Kousa palasi joukkueeseen.
Elmeri Lonkainen

Onni Elmeri Lonkainen (s. 25. heinäkuuta 2006 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Ulkokentällä hän pelaa polttolinjassa ja sisäpelissä vaihtajana.
Lonkainen on pelannut kasvattajaseurassaan Joensuun Mailassa 23 ottelua Poikien Superpesistä. Edustusjoukkueen kokoonpanossa Lonkainen debytoi helmikuussa 2022 ottelussa Imatran Pallo-Veikkoja vastaan. Kyseisessä ottelussa hänelle tilastoitiin yksi kärkilyönti ykköspesälle. 
Kaudella 2022 Lonkainen voitti C-poikien SM-kultaa. Turnauksen loppuottelussa Sotkamon Jymyä vastaan hän löi ja toi yhden juoksun sekä toimi joukkueensa kapteenina.
Tuvalun kansalaisuus

Tuvalun kansalaisuus on laillinen suhde yksittäisen henkilön ja Tuvalun valtion välillä. Maassa noudatetaan ius soli -periaatetta.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä.
Tuvalun perustuslain mukaan syntyperäisiä kansalaisia ovat sellaiset henkilöt, jotka ovat syntyneet maan alueella perustuslain tultua voimaan 15. syyskuuta 1986. Poikkeuksena tähän ovat sellaiset henkilöt, joiden vanhempi toimi diplomaattina. Mikäli henkilö syntyy ulkomailla, vähintään toisen vanhemmista tulee olla Tuvalun kansalainen.
Perustuslain mukaan myös Tuvalun alueelta löydetyt lapset, joita ei voida todentaa muiden maiden kansalaisiksi, katsotaan syntyperäisiksi Tuvalun kansalaisiksi. 
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Henkilö voi hakea Tuvalun kansalaisuutta, mikäli hän täyttää seuraavat ehdot:
Henkilöt, jotka ovat menneet naimisiin Tuvalun kansalaisen kanssa, voivat maan perustuslain nojalla rekisteröityä Tuvalun kansalaisiksi.
Vähintään seitsemän vuotta Tuvalussa tai maan ulkomaanedustustossa toimineet virkamiehet ovat oikeutettuja helpotettuun hakuprosessiin.
Kaksoiskansalaisuus ja kansalaisuuden menettäminen.
Tuvalu sallii kaksoiskansalaisuuden vuodesta 2009 lähtien. Tuvalun kansalaiset ovat myös Kansainyhteisön kansalaisia.
Tuvalun kansalaiset voivat oma-aloitteisesti luopua kansalaisuudestaan ilmoituksella, mikäli heillä on jo jonkun toisen maan kansalaisuus tai he saavat sellaiset luovuttuaan Tuvalun kansalaisuudesta. Maan ollessa sotatilassa kansalaisuudesta luopuminen vaatii hallituksen erillisluvan.
1973 (albumi)

1973 on Maija Vilkkumaan kahdeksas, 7. lokakuuta 2022 julkaistu studioalbumi. Julkaisuviikollaan se nousi Suomen virallisen albumilistan toiselle sijalle.
Albumin ensisinglenä julkaistu ”Viimeinen elämä” nousi radiosoittolistan 7. sijalle ja toisena julkaistu ”1973” 24. sijalle. Kolmantena singlenä albumilta julkaistiin ”Jos oisin mies”. Neljäntenä singlenä julkaistu ”Äidinmaa” nousi radiosoittolistan 85. sijalle.
Louvren kummitus

Louvren kummitus ("Belphégor ou le Fantôme du Louvre") on ranskalainen television minisarja vuodelta 1965. Arthur Bernèden vuonna 1927 julkaistuun romaaniin perustuva kauhutarina koostuu neljästä 70 minuutin jaksosta. Sarjan on ohjannut Claude Barma, ja sen pääosissa näyttelevät Juliette Gréco (Laurence Borel), René Dary (komisario Ménardier), Yves Rénier (André Bellegarde), François Chaumette (Boris Williams) ja Christine Delaroche (Colette Ménardier). 
Sarja sai suurta suosiota monissa Euroopan maissa, ja muun muassa Lars von Trier on kertonut saaneensa tästä lapsuutensa pelottavasta katsomiskokemuksesta vaikutteita sairaala-aiheiseen televisiosarjaansa "Valtakunta". Suomessa Mainostelevisio esitti "Louvren kummituksen" kesällä 1966, ja se oli kielletty alle 16-vuotiailta.. Yle Teema esitti sarjan kahdesti vuonna 2007 jaettuna 13 lyhyeen jaksoon, ja uudelleen helmikuussa 2009 kaikki jaksot peräjälkeen.
Juoni.
Pariisilaisen Louvren taidemuseon primitiivisen taiteen osastolla pahuudenjumala Belphegorin patsaan luona alkaa kummitella ja museon päävartija löydetään murhattuna. Komisario Ménardierin tutkiessa tapausta se kehittyy yhä mystisemmäksi ja laajemmaksi.
Muita elokuvasovituksia romaanista.
Bernèden romaanin pohjalta on tuotettu myös mykkäelokuva "Aarteenryöstäjät ja salapoliisien kuningas Le Coq" ("Belphégor", 1926) jo ennen romaanin ilmestymistä. Vuonna 2001 julkaistiin 26-osainen animoitu televisiosarja "Belphégor" ja näytelmäelokuva "Belphegor, Louvren kummitus".
Euroopan poliittinen yhteisö

Euroopan poliittinen yhteisö on 45 eurooppalaisen maan muodostama yhteisö. Se syntyi Ranskan presidentin Emmanuel Macronin toukokuussa 2022 EU-parlamentissa Euroopan tulevaisuuskonferenssin päätteeksi Strasbourgissa pitämästä puheesta saadusta herätteestä. Yhteisö piti ensimmäisen kokouksensa Prahassa Prahan linnassa 7. lokakuuta 2022 alkaen.
Kokouksen taustalla on maailman tilanne ja Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022. Ensimmäiseen kokoukseen osallistui 27 Euroopan unionin jäsenmaata ja 17 eurooppalaista maata unionin ulkopuolelta, yhteensä 44 maata. Tanskan pääministeri Mette Frederiksen ei kuitenkaan ollut paikalla parlamentin avajaisten vuoksi.
Kokous kuuluu Tšekin EU-puheenjohtajuuskauden ohjelmaan. Kokouksessa käydään turvallisuuteen ja vakauteen sekä talouteen, energiaan ja ilmastopolitiikkaan liittyviä keskusteluja, ja lisäksi ohjelmassa on kahdenvälisiä tapaamisia. Suunnitelmissa on kokoontumisia kaksi kertaa vuodessa.
Tuppurinmäen työväentalo

Tuppurinmäen työväentalo oli Leppävirran kunnan Tuppurinmäen kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Tuppurinmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1914 Leppävirran Itä-Saamaisten kylään. Talo valmistui vuonna 1916, jolloin yhdistyksellä oli 26 jäsentä. Vuonna 1931 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja talo päätyi valtiolle. Vuonna 1947 perustettiin Tuppurin- ja Valkeamäen sosialidemokraattinen työväenyhdistys. Samana vuonna sosialidemokraattinen piiri lunasti talon valtiolta ja alkoi vuokrata sitä uudelle työväenyhdistykselle. Talon tuotot eivät kuitenkaan olleet tarpeeksi suuret kuluihin ja velkoihin nähden, joten vuonna 1973 talo myytiin yksityiselle kesäasunnoksi. Siinä käytössä se oli vielä vuonna 1988. Talon myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa. 
Rakennus.
Hirsirakenteisen talon pinta-ala oli 128 neliömetriä, huonekorkeus noin kolme metriä. Salissa oli istumapaikat 126 hengelle sekä näyttämö. Lisäksi taloon kuului vahtimestarin asuinhuone, kellari ja pieni ulkorakennus. Talo lämmitettiin uuneilla, joita oli kolme, sekä hellalla. Sähköjä talossa ei ollut. Huopakatto laitettiin vuonna 1959. 
Toimintaa työväentalolla.
Vuonna 1919 leppävirtalainen Valkeisenrannan työväenyhdistys järjesti talolla iltamat, sillä kyseisellä yhdistyksellä ei vielä ollut omaa taloa. Juhannuksena 1922 iltaman taas järjesti Maalaisliiton paikallisosasto. Vielä vuonna 1962 talolla järjestettiin iltamat, joissa oli runsaasti väkeä.
Puponmäen työväentalo

Puponmäen työväentalo oli Leppävirran kunnan Puponmäen kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Puponmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Hirsirakenteinen talo valmistui vuonna 1921. Vuonna 1932 yhdistys lakkautettiin kommunistilakien nojalla, ja talo päätyi valtiolle takavarikkoon. Sosialidemokraattinen piiri anoi talon takaisin valtiolta vuonna 1948, mutta sen toimintaa ei saatu kannattavaksi, joten piiri myi talon vuonna 1960. Talon myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa.
Valkeisenrannan työväentalo

Valkeisenrannan työväentalo oli Leppävirran kunnan Valkeisenrannan kylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Valkeisenrannan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1916. Vuonna 1928 yhdistys ilmoitti SDP:n puoluetilastoon, että sillä oli 18 jäsentä. Talo valmistui vuonna 1921 ja toimi 1960-luvulle saakka. Tällöin tulot pienenivät liikaa velkoihin nähden. Talo päätyi sosialidemokraattiselle piirille ja myytiin vuonna 1964 yksityishenkilölle varastotiloiksi. Talon myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa.
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen ja lautavuorattu. Sen pinta-ala oli noin 98 neliömetriä ja korkeus 3,5 metriä. Juhlasalissa oli 105 istumapaikkaa. Lisäksi talossa oli keittiö ja ulko-wc. Sähköjä talossa ei ollut.
Mannerheimin sotataito

Mannerheimin sotataito on Mikko Karjalaisen ja Toni Monosen kirja, joka käsittelee Carl Gustaf Mannerheimin taitoa käydä sotaa. Kirjan on kustantanut Otava, ja se on julkaistu 2022.
Kirjoittajista Karjalainen on Maanpuolustuskorkeakoulun sotahistorian apulaisprofessori, Mononen kapteeni ja sotahistorian tohtoriopiskelija. Teos on ensimmäinen yleisesitys Mannerheimin sotataidoista. Karjalaisen mukaan teoksessa näytetään Mannerheimin heikkoudet ja vahvuudet ja häntä verrataan muihin Venäjän vallan ajan sotilasjohtajiin. Karjalainen tiivistää sotataidon: ”Se on sitä, millä keinoin sodankäynnissä onnistuu saavuttamaan asetetut tavoitteet.”
Mannerheimin ura jakautuu sotataidollisesti kahteen jaksoon: Ensimmäisessä jaksossa, 1881–1917, hän oli Venäjän armeijan palveluksessa, ja hän oli taktisen tason johtaja. Toisessa vaiheessa hän oli Suomen armeijan ylipäällikkö ja hänestä tuli strategisen tason johtaja. Sotataidon opiskelu jäi vähiin, sillä Mannerheim ehti olla neljä vuotta Haminan kadettikoulussa ennen kuin sai potkut. Sen jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta Nikolain ratsuväkiopistossa, jossa koulutettiin nuoria ratsuväen upseereita. Opisto oli aikaansa nähden ajantasainen, sanoo Karjalainen haastattelussa. Mannerheim ei päässyt yleisesikunta-akatemiaan, ja Karjalaisen mukaan se muovasi Mannerheimin sotilasuraa. Sillä oli vaikutusta siihen, kuinka hän johti ylipäällikkönä Suomessa käymiään sotia, ja häneltä jäi puuttumaan kokemus esikuntatyöskentelystä. Hän kuitenkin kehitti sotataitoaan käymissään sodissa. Mannerheimin heikkous oli Karjalaisen mukaan ratsuväen perinteen vaikutus hänen näkemyksiinsä.
Leppävirran työväentalo

Leppävirran työväentalo oli Leppävirran kunnan kirkonkylässä sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Leppävirran kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Talo valmistui vuonna 1914 Kauppilanmäelle Valoharju-nimiselle tontille, jonka yhdistys osti Tornator-nimiseltä yhtiöltä. Vuoden 1915 kesäkuussa yhdistyksellä oli 20 jäsentä, joulukuussa jo 30, eli ilmeisesti yhdistystoiminta vilkastui oman talon myötä. Talo kuitenkin rapistui ajan myötä, kun toiminta ei enää tuottanut tuloja korjauksien toteuttamiseksi. Yhdistys myi talon ja tontin rakennusliikkeelle vuonna 1970. Rakennusliike purki talon ja rakensi tontille kaksi rivitaloa. 
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen, yksikerroksinen, sen pinta-ala oli 280 neliömetriä, minkä lisäksi siinä oli 8 neliömetriä kellaritilaa. Huonekorkeus oli 3,2 metriä. Taloon kuului juhlasali, jossa oli 150 istumapaikkaa sekä näyttämö, ravintola ja keittiö sekä vahtimestarin asunto. Ulkorakennuksessa oli sauna. 
Toimintaa työväentalolla.
Sisällissodan aikaan talo oli takavarikossa, ja siellä pidettiin jonkin aikaa punavankeja. Vuonna 1919 talo vapautui takavarikosta. Yhdistyksen toiminta oli tämän jälkeen vilkasta, ja taloa vuokrattiin myös muille käyttäjille. Keväällä 1929 pidettiin ”iloiset jazzit”. Vuonna 1939 Varkauden piirin sosialidemokraattinen nuorisojärjestö järjesti talolla kaksipäiväiset kesäjuhlat. Ohjelmassa oli päiväjuhla työväentalon pihalla musiikkiesityksineen ja puheineen sekä tanssiaiset talolla. Vuonna 1951 kansanedustaja Valfrid Eskola puhui talolla.
Halvar Hacklin

Halvar John August Hacklin (29. joulukuuta 1899 Pori – 30. tammikuuta 1982 Pori) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Hacklinin vanhemmat olivat työnjohtaja Karl Hacklin ja Olga Maria Lillås ja puoliso vuodesta 1923 Sylvi Agnes Virtanen. Halvar Hacklin, joka oli kauppaneuvos Werner Hacklinin veljenpoika, aloitti uransa juoksupoikana. Hän oli sittemmin O. W. Hacklin &amp; Co:n, vuodesta 1933 O. W. Hacklin &amp; Co Oy ja nykyään Oy Hacklin Ltd, konttoripäällikkö vuodesta 1921 ja yhtiön toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja 1944–1970. Hän oli myös Oy Hacklin Holding Co. Ab:n toimitusjohtaja ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Werner Hacklinin säätiön puheenjohtajana Halvar Hacklin toimi vuodesta 1958 ja Tanskan varakonsulina Porissa 1948–1969. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1964.
Luontokato

Luontokato tarkoittaa luonnon monimuotoisuuden eli biodiversiteetin vähenemistä, kun lajit taantuvat eli niiden kannat pienenevät, vaikka ne olisivatkin yhä elinvoimaisia. Lajeja voi myös uhanalaistua tai kuolla kokonaan sukupuuttoon (lajikato). Uhattuun monimuotoisuuteen kuuluvat myös muun muassa lajien sisäinen geneettinen vaihtelu ja niiden ympäristöjen vaihtelu ekosysteemeissä.
Nykyisin meneillään olevassa sukupuuttoaallossa lajeja häviää erittäin nopeasti. Lajien häviäminen on 1 000 – 1 000 000 kertaa lajiutumista yleisempää. Hallitustenvälisen luontopaneelin mukaan noin neljännes maailman eläin- ja kasvilajeista on vaarassa kadota lopullisesti.
Käsitteen historia.
Luontokato-käsitteen käyttö on yleistynyt Suomessa 2020-luvulla, ja Kotimaisten kielten keskus lisäsi sen Kielitoimiston sanakirjaan vuonna 2022.
Vaikutukset.
Luontokato heikentää luonnon toimintaa. Lajit elävät jatkuvassa vuorovaikutuksessa toistensa kanssa, ja lajin katoamisen seuraukset voivat olla arvaamattomat. Jos lajien riippuvuuksien verkosto häiriintyy, seurauksena saattaa olla koko ekosysteemin romahtaminen. Monimuotoisessa ekosysteemissä saattaa kuitenkin löytyä tilalle korvaavia lajeja.
Syyt.
Maapallon luonnon monimuotoisuus on nykyaikana nopeasti vähenemässä ihmisen toiminnan seurauksena. Tärkeimpiä luontokadon syitä ovat maankäyttö, ylikulutus, ilmaston lämpeneminen, haitalliset vieraslajit sekä ilman, veden ja maaperän saastuminen. Maankäytön muutoksia ovat esimerkiksi se, kuinka metsiä, soita ja muita luonnonympäristöjä muutetaan pelloiksi, patoaltaiksi ja kaupungeiksi.
Suomessa kulutetusta lihasta naudanliha aiheuttaa eniten ja broileri vähiten luontokatoa, sianliha on siltä väliltä. Kasviperäisen tofun vaikutus on kaikkia näitä pienempi. Naudanlihan maankäytön luontojalanjälki liittyy lähinnä tuontilihaan, koska sademetsissä on paljon enemmän lajeja ja siksi siellä hehtaarin raivaaminen laitumeksi on haitallisempaa kuin Suomessa.
Nelivärinen korttipakka

Nelivärinen korttipakka on korttipakka, joka on identtinen tavallisen ranskalaisen korttipakan kanssa maiden väriä lukuun ottamatta. Tyypillisessä englantilaisessa nelivärisessä pakassa hertat ovat punaisia ​​ja padat mustia, mutta ristit ovat vihreitä ja ruudut sinisiä. Muita väriyhdistelmiä on kuitenkin käytetty vuosisatojen ajan muilla alueilla tai tietyissä peleissä.
Paukarlahden työväentalo

Paukarlahden työväentalo oli Leppävirran kunnan Paukarlahden kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Paukarlahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Heti perustamisen jälkeen, vuonna 1907, yhdistyksellä oli 40 jäsentä, mutta vuonna 1916 enää 15, ja vuonna 1931 jäseniä oli jäljellä 7. Talo valmistui vuonna 1913.
Syyskuussa 1930 Leppävirran nimismies anoi maaherralta yhdistyksen lakkauttamista kommunistilakien nojalla. Yhdistys oli sosialidemokraattinen, mutta nimismies epäili siinä toimivan salaa myös kommunisteja. Maaherra antoikin marraskuussa määräyksen, että yhdistyksen talossa ei saanut järjestää huveja neljään kuukauteen. Jo ennen tätä talo oli käytännössä ollut suljettuna, sillä nimismies ei antanut lupaa järjestää talolla tapahtumia niin kauan kuin lakkautusanomusta käsiteltiin. Yhdistys sai kuitenkin lopulta jatkaa toimintaansa, ja seuraavana kesänä se järjesti talollaan kesäjuhlat. 1970-luvulla talo myytiin huonokuntoisena purettavaksi. 
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen ja lautavuorattu. Välipohjat olivat puuta. Talo oli yksikerroksinen, noin 3,2 metriä korkea, sen pinta-ala oli 118 neliömetriä, ja lisäksi rakennettavaa ullakkotilaa oli noin 80 neliömetriä. Juhlasalissa oli 96 istumapaikkaa ja näyttämö. Lisäksi talossa oli vahtimestarin asunto ja ulkorakennuksessa wc. Talossa ei ollut sähköjä, vaan se lämpeni kolmella uunilla ja yhdellä hellalla. 
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin muun muassa yhdistyksen kokouksia ja tanssiaisia.
Himakkala

Himakkala () oli inkeriläinen kylä, joka kuului Toksovan luterilaisen seurakuntaan. Kylä sijaitsi Toksovasta koilliseen, Hepojärven rannan lähellä. Kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuodelta 1500 ("Gimokala" Kelton pogostassa), sen asukkaat lienevät olleet inkerikkoja. Vuonna 1849 Himakkalassa asui 392 ihmistä (169 miestä ja 223 naista), kaikki inkeriläisiä (äyrämöisiä). Kylä koostui seuraavista osista ("mäkikunnista"): Kempinmäki, Kärkimäki, Nokelaismäki, Puhilanmäki ja Kiurunmäki. Vuonna 1912 Himakkalaan muutti Purnun kylän asukkaita, kun Purnun kylän alue pakkolunastettiin tykistön ampumaradan vuoksi.
Vuonna 1926 Himakkalan kyläneuvostossa asui 707 ihmistä, kaikki inkeriläisiä (niistä Kempinmäessä - 55 asukasta, Keselä - 102, Kärkimäki - 75, Nokelaisenmäki - 124, Purnu - 96, Puhilanmäki - 143, Rajala - 73 ja Revonaho - 39). Kylässä toimi 1900-luvun alusta suomenkielinen koulu, joka sijaitsi Nokelaisenmäen ja Kempinmäen välillä. Kylä kuului 1920-1930-luvulla Kuivaisten piiriin. 
Toisen maailmansodan aikana kylä joutui Leningradin saartoon, paikallisasukkaista osa evakuoitiin sisä-Venäjälle. Maaliskuussa vuonna 1942 loput kylän suomalaiset karkotettiin Siperiaan, omaisuutta takavarikoitiin. Sodan jälkeen takaisin palanneet eivät päässeet kotikylälleen, koska heitä kiellettiin asumasta omalla alueellaan. Kylän alue jäi autioksi.
Mpikan piiri

Mpikan piiri on yksi Sambian Muchingan maakunnan kahdeksasta piiristä. Aiemmin piiri oli yksi Sambian suurimmista piireistä (noin 41000 km2), mutta vuonna 2017 siitä erotettiin Lavushimandan ja Kanchibiyan piirit, minkä myötä Mpikan piirin pinta-ala on nykyisin 17167 km2. Mpikan piirin rajanaapureita ovat Lavushimandan piiri etelässä, Shiwang'andun piiri pohjoisessa, Kanchibiyan piiri koillisessa ja Chaman piiri luoteessa sekä Itäisen maakunnan puolella sijaitsevat Lundazin ja Mambwen piirit kaakossa.
Mpikan piiri sijaitsee noin 650 km päässä valtion pääkaupungista Lusakasta ja noin 180 km päässä maakunnan pääkaupungista Chinsalista. Maanteiden lisäksi Mpikan piirin kautta kulkee rautatie ja lentokenttä sijaitsee Chibansan alueella noin 7 km päässä piirin keskushallinnosta.
Mpikan piirissä pääasialliset tulonlähteet ovat erilaisten raaka-aineiden tuotanto sekä maatalous. Piirin keskeisen sijainnin ja hyvien liikenneyhteyksien myötä alue olisi kuitenkin otollista erilaiselle teollisuudelle sekä muulle taloudelliselle toiminnalle. Maataloudessa alueen tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, kassava, durra, bataatti, hirssi ja sitrushedelmät. Yli 90% piirin maanviljelijöistä on pienviljelijöitä. Eläimistä alueella pidetään nautoja, vuohia, sikoja, lampaita sekä siipikarjaa.
Kotalahden työväentalo

Kotalahden työväentalo oli Leppävirran kunnan Kotalahden kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Kotalahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Talo valmistui vuonna 1910. Yhdistyksellä oli tuolloin 20 jäsentä, ja vuonna 1916 jäseniä oli jo 38. Talo sijaitsi vuokratontilla, ja kun vuokra-aika päättyi vuonna 1957, päättyi myös talon toiminta. Vuonna 1962 talo myytiin yksityiselle asuintaloksi. Talon myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa. 
Rakennus.
Talo oli hirsirakenteinen, noin neljä metriä korkea, yksikerroksinen, ja pinta-alaltaan 263 neliömetriä. Siinä oli juhlasali, jossa oli 188 istumapaikkaa, näyttämö, ravintola, kokoushuone, kaksi varastoa sekä asuinhuone vahtimestarille. Taloa laajennettiin vuonna 1916, jolloin se myös peruskorjattiin. Korjauksia tehtiin myös vuosina 1919 ja 1926. Talo sähköistettiin jossain vaiheessa; sitä ennen se lämpeni viidellä uunilla ja kahdella hellalla. 
Toimintaa työväentalolla.
Kesällä 1931 yhdistys vietti 25-vuotisjuhliaan omalla talollaan. Ohjelmaan kuului muun muassa urheilukilpailu, puheita ja näytelmä. Maaliskuussa 1932 voimistelu- ja urheiluseurat Kotalahden Into ja Sorsakosken Jäntevä järjestivät hiihtokilpailut, joiden päätteeksi vietettiin iltamia. Iltamissa yleisöä oli noin 200 henkeä. Vuonna 1938 talolla pidettiin ”railakkaat kekritanssiaiset”. Talolla järjestettiin myös ilmeisesti kodinhoitokurssi alkuvuonna 1939, sillä sen päättäjäisjuhlaa vietettiin työväentalolla. Vuonna 1951 sosialidemokraattien kansanedustaja Valfrid Eskola puhui talolla.
Kuparisulfidi

 
Kuparisulfidi (CuS) on kupari- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa maaleissa. Luonnossa kuparisulfidia esiintyy kovelliittimineraalina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kuparisulfidi on mustaa kiteistä ainetta ja sen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee happoihin sekä ammoniakki- ja syanidiliuoksiin komplekseja muodostaen. Kuparisulfidi hajoaa kuumennettaessa voimakkaasti.
Kuparisulfidia valmistetaan saostamalla veteen liukenevan kuparisuolan liuoksesta vetysulfidilla.
Kuparisulfidia käytetään laivojen pohjamaaleissa ja apuaineena värjättäessä aniliinimustalla.
Petromäen työväentalo

Petromäen työväentalo oli Leppävirran kunnan Petromäen kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Konnuslahden ja Petromäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo valmistui Petromäkeen vuonna 1909. Vuonna 1910 yhdistyksellä oli 9 jäsentä, vuonna 1915 jäseniä oli 15, ja sen jälkeen yhdistys ei enää ilmoittanut tietojaan SDP:n puoluetilastoon. Sisällissodan jälkeen talo oli vielä jonkin aikaa toiminnassa, mutta jo vuonna 1925 sen kerrottiin jääneen ”aivan retuperälle”. Lähes kaikki talon ikkunat olivat rikki, ja se oli ollut vuosia käyttämätön. Yhdistys ei myöskään ollut maksanut kunnan paloapuyhdistyksen vakuutusmaksuja, joten talo oli määrätty pakkohuutokaupattavaksi. Elokuussa 1929 järjestettiin huutokauppa, jossa talo ilmeisesti myytiin sosialidemokraattiselle piirille; työväenyhdistys oli jo siihen mennessä lopettanut toimintansa. Vuonna 1930 talo huutokaupattiin yksityishenkilön asuintaloksi. Vuonna 1988 talo oli edelleen yksityisomistuksessa kunnostettuna. Talon myöhemmistä vaiheista tai nykytilasta ei ole tietoa. 
Toimintaa työväentalolla.
Talolla pidettiin ainakin työväenyhdistyksen kokouksia. Vuonna 1917 Tahvanalan työväenyhdistys järjesti talolla iltamat, joihin osallistui noin 200 henkeä.
Ehrenfried Walther von Tschirnhaus

Ehrenfried Walther von Tschirnhaus (joskus myös Tschirnhausen) (10. huhtikuuta 1651 Kieslingswalde, Saksin vaaliruhtinaskunta – 11. lokakuuta 1708 Dresden) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi.
Elämä ja ura.
Aatelistaustainen Tschirnhaus suoritti matemaattisia ja filosofisia opintoja Leidenin yliopistossa, värväytyi vapaaehtoisena Alankomaiden armeijaan ja matkusti sitten useita vuosia Englannissa, Ranskassa ja Italiassa, ja opiskeli Pariisissa Gottfried Wilhelm Leibnizin kanssa. Palattuaan Saksaan hän harjoitti tieteellistä tutkimusta. Matemaatikkona Tschirnhaus tuli tunnetuksi lähinnä käyriä, pinta-alan määrittelyä ja yhtälöoppia ja viidennen asteen yhtälöä käsittelevillä tutkimuksillaan. Filosofisten tutkimustensa tuloksena Tschirnhaus julkaisi teoksen "Medicina mentis sive arlis inveniendi praecepta qeneralia" (1687; useita painoksia), jossa hän käsitteli logiikkaa metodologian näkökulmasta. Lisäksi hän valmisti peileijä, lasia, hioi lasilinssejä ja valmisti myös posliinia. Hänen ansiokseen on luettava arvokkaita keksintöjä posliinin valmistuksessa, ja häntä on toisinaan kutsuttu eurooppalaisen posliiniteollisuuden perustajaksi Johann Friedrich Böttgerin ohella. Hänet valittiin vuonna 1682 Pariisin Académie des Sciences -akatemian jäseneksi.
Neljäskymmenes Libyan vallankumouksen vuosipäivä

Neljäskymmenes Libyan vallankumouksen vuosipäivä (arabiaksi: "الذكرى الأربعون للثورة الليبية") oli 1. syyskuuta 2009 Libyan suuressa sosialistisessa kansan arabijamahiriyassa, vuoden 1969 sotilasvallankaappauksen kunniaksi järjestetty juhla.
Tausta.
Vallankumous tapahtui 1. syyskuuta 1969, jonka toteutti Muammar Gaddafin johtama Vapaiden Upseerien Liike. Sen tavoitteena oli syrjäyttää Kuningas Idris I ja perustaa uusi arabisosialistinen valtio. Vallankumous onnistui, jonka jälkeen Libyan arabitasavalta perustettiin.
Tapahtumia.
Sotaparaati.
Juhlien ensimmäisenä päivänä 1. syyskuuta järjestettiin Libyan ja Afrikan unionin sotajoukkojen paraati, joskin myös esimerkiksi Venäjältä ja Serbiasta tuli sotilaita. 
Sotilasmusiikkifestivaali.
Paraatia seuranneena päivänä järjestettiin Maailman Armeijamusiikin festivaali, johon osallistui armeijayhtyeitä muun muassa Australiasta, Uudesta-Seelannista, Italiasta ja Meksikosta.
Jussi (täsmennyssivu)

Jussi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Center for Civil Liberties

Center for Civil Liberties (, lyhennys "TsHS" tai englanniksi "CCL") on ukrainalaisen asianajajan Oleksandra Matvijtšukin () johtama ihmisoikeusjärjestö. Se perustettiin Kiovassa vuonna 2007.
Organisaatiolle myönnettiin vuoden 2022 Nobelin rauhanpalkinto yhdessä valkovenäläisen poliittisen vangin Ales Bjaljatskin (Vjasna-ihmisoikeusjärjestön perustaja) ja venäläisen Memorial-järjestön kanssa. Tämä oli ensimmäinen Ukrainan kansalaiselle tai organisaatiolle myönnetty Nobel-palkinto.
Järjestö on kirjannut Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022 Venäjän armeijan Ukrainassa siviileihin kohdistamia sotarikoksia. Hyökkäystä ennen järjestö on toiminut Ukrainan kansalaisyhteiskunnan kehittämisen hyväksi ja vaatinut viranomaisia noudattamaan oikeusvaltioperiaatetta. Järjestön puheenjohtajan mukaan Ukrainan rikoslaki on vanhentunut ja vaatisi täydentämistä ja uudistamista. Järjestön mukaan rikoslakiin tulisi lisätä muun muassa rikokset ihmisyyttä vastaan ja laissa tulisi määritellä paremmin, mikä sotarikos on. Järjestö on pyrkinyt edistämään myös Ukrainan liittymistä Kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) jäsenmaaksi. Tämä edellyttäisi vuonna 2000 tapahtuneen järjestön perussäännön hyväksymisen ohella Ukrainan ratifioivan ICC:n Rooman perussäännöt.