Francesco II Sforza

Francesco II Sforza, koko nimeltään Francesco II Maria Sforza (4. helmikuuta 1495 Milano, Milanon herttuakunta – 1. / 2. marraskuuta 1535 Milano), oli italialainen aatelinen, Sforza-hallitsijasuvun jäsen ja Milanon herttua vuosina 1521–1535.
Suku ja maanpako.
Hän oli Ludovico Sforzan eli Ludovico il Moron ja Beatrice d’Esten toiseksi vanhin poika. Francescon vanhempi veli Ercole Massimiliano Sforza oli Milanon herttua vuosina 1512–1515. Hän oli vuodesta 1497 Barin herttua, Rossanon ruhtinas ja Burrellon kreivi. Vuonna 1525 hän luovutti Barin herttuan arvonimen, maavaatimukset ja oikeudet serkkunsa, Napolin kuningas Alfonso II:n tyttärentyttären Bona Sforzan vastustamana Napolin läänityskunnille. 
Isänsä tultua syrjäytetyksi Milanon herttuana Ranskan italialaissotien aikana hänet vietiin vuonna 1499 veljensä kanssa keisari Maksimilian I:n hoviin Innsbruckiin, joka oli naimisissa Francescon serkun Bianca Maria Sforzan kanssa. Ylläpitokulut kattaakseen keisari takavarikoi heidän omaisuutensa ja jopa myi poikien hevoset. Bianca Maria Sforzan kuoltua vuoden 1510 lopussa Espanjan Alankomaiden käskynhaltija Margaret Itävaltalainen otti virallisesti veljekset holhoukseensa, vaikkakin ilman suurempaa huolenpitoa.
Francesco asui lyhyen aikaa Innsbruckin hovissa, mutta myöhemmin hänelle määrättiin kotiopettaja, ja hän asui Steyrin linnassa 21 seuralaisensa kanssa. Maksimilian tuki hänen pyrkimystään kirkolliseen uralle Kölnin kaniikkina. Keisarillisesta tuesta huolimatta Kölnin tuomiokapituli ei hyväksynyt häntä jäsenekseen.
Elokuussa 1512 Francesco keskeytti oikeustieteen opintonsa veljensä Massimilianon tultua valituksi Milanon herttuaksi Mantovan valtiopäivillä. Hänen keskustelunsa mantovalaisen lähettilään kanssa kuvattiin seuraavasti: "Nuorempi Sforza puhui Capilupin kanssa 'vähän sanoen', mutta hyvillä sanoilla. Hän muistuttaa isäänsä, mutta on vähemmän ylimystinen; hän ei ole yhtä kookas, mutta on kookas kuin herttua, hänellä on täyteläiset hartiat, herttuan kaltainen tukka ja mustat vaatteet saksalaistyyliseen papin tyyliin".
Herttua.
Vuonna 1521 Kaarle V, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarikunta, valloitti Milanon takaisin ranskalaisilta, ja Francesco nimitettiin keisari Kaarle V:n ja paavi Leo X:n välisen liiton myötä sen herttuaksi viimeisenä Sforza-suvun jäsenenä, joka kantoi tätä arvonimeä. 
Hänen itsemääräämisoikeuttaan kuitenkin rajoitti espanjalaisten miehitysjoukkojen läsnäolo Milanossa. Francesco taisteli Bicoccan taistelussa keisarin puolella vuonna 1522. Pescaran markiisi Ferdinando d'Avalos syytti Francescoa maanpetoksesta vuonna 1525, minkä seurauksena Kaarle V miehitti Milanon herttuakunnan. Vuonna 1526 Francesco vaihtoi puolta ja liittyi Cognacin liittoon yhdessä Ranskan kuningas Frans I:n, paavi Klemens VII:n ja Firenzen tasavallan kanssa, ja hänet piiritettiin Castello Sforzescoon. Onnistuneen sotaretken jälkeen vuonna 1529 herttuakunnan takaisin haltuunsa. Hän palasi herttuakuntaansa kahdenkymmenen vuoden taisteluiden uuvuttamana, edistäen Milanossa kulttuurin ja talouden elpymistä. 
Avioliitto.
Päästäkseen irti Habsburgien monarkian otteesta Francesco suunnitteli vuonna 1525 avioliittoa Renée Ranskalaisen, Ranskan kuningas Frans I:n kälyn, tai tämän sisaren, Marguerite d'Angoulêmen, Alençonin herttuattaren kanssa. Hän ei kuitenkaan voinut liikkua vapaasti ja Kaarle V:n vaati suostumuksensa avioliittoon "läänityksen menettämisen uhalla".
Francesco avioitui keisari Kaarle V:n määräyksestä tämän 13-vuotiaan sisarentyttären, Tanskan prinsessa Kristina Tanskalaisen kanssa 4. toukokuuta 1534, joka oli Kristian II:n ja Elisabet Itävaltalaisen tytär. Kaksi vuotta vanhempi sisar Dorothea oli ollut ensisijainen ehdokas, mutta tämä oli jo luvattu Skotlannin kuningas Jaakolle. Kristinan äiti Elisabet piti tytärtään liian nuorena avioitumaan, mutta Kaarle V oli järkkymätön. Tuolloin 39-vuotias Francesco, joka oli selvinnyt myrkytysyrityksestä, käveli kepin avulla ja hänen kätensä olivat halvaantuneet. Avioliitto oli lapseton. 
Lokakuussa 1535 Francesco sairastui. Marraskuun 1. päivänä hän sai uuden kohtauksen, johon liittyi näön menetys. Francesco II Sforza kuoli 40-vuotiaana Milanossa Porta Giovian linnassa marraskuun 1. ja 2. päivän välisenä yönä 1535 "pahanlaatuiseen kuumeeseen".
Perintö.
Francesco II:n kuoltua Milanon herttuakunnasta tuli avioliittosopimuksen mukaisesti osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa, koska Francescolla ja Kristiinalla ei ollut laillisia perillisiä.