tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Myh’ailo Mudryk

Myh’ailo Mudryk (s. 5. tammikuuta 2001 Krasnohrad) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa ja on pelannut kesäkuusta 2022 alkaen Ukrainan miesten maajoukkueessa.
Mudryk siirtyi Šah’tar Donetskia junioreihin vuonna 2016. Hän pelasi lokakuussa 2018 edustusjoukkueessa yhden Ukrainan Cupin ottelun, mutta aikuisten liigatasolla hän teki ensiesiintymisensä kevätkaudella 2019 lainasopimuksella Arsenal Kiovan joukkueessa. Heinäkuussa 2020 Mudryk pelasi kauden 2019–2020 lopulla kolme liigaottelua Šah’tar Donetskin joukkueessa. Syksyn 2020 hän pelasi lainalla Desna Tšernihivin liigajoukkueessa. Tammikuussa 2021 Mudryk palasi Donetskiin. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 11 liigaottelua ja teki ensimmäiset kaksi liigamaaliaan, syyskuussa Mariupolia ja marraskuussa Kolos Kovalivkaa vastaan. Kauden 2021–2022 Mestarien liigassa hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua mutta vain kerran avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Ukrainan pääsarjassa 12 ottelua, joissa teki seitsemän ja syötti kuusi maalia. Kauden 2022–2023 Mestarien liigassa hän pelasi Šah’tarissa kuusi ottelua, joissa teki kolme maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä.
Mudryk siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Chelseaan 70 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2023. Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi valioliigaottelussa Liverpoolia vastaan myöhemmin samassa kuussa. Hän pelasi loppukauden aikana 15 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa seitsemän, ja antoi kaksi maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kahdessa ottelussa. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 31 valioliigaottelua, joissa hän oli avauskokoonpanossa 18 kertaa. Hän teki kauden aikana viisi liigamaalia: lokakuussa Fulhamia ja Arsenalia, joulukuussa Crystal Palacea, maaliskuussa Newcastlea sekä toukokuussa Nottinghamia vastaan.
Mudryk pelasi syyskaudella 2024 kaikkiaan seitsemässä valioliigaottelussa, joista yhdessä avauskokoonpanossa. Chelsean lopulta voittamassa Konferenssiliigassa hän teki neljässä ottelussa kolme maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Joulukuun puolivälissä hänen kerrottiin antaneen kiellettyä meldoniumia sisältäneen dopingnäytteen ja hän on ollut väliaikaisessa pelikiellossa siitä lähtien.
Mudryk on pelannut useissa Ukrainan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kaksi ottelua Ukrainan edetessä välieriin alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023. Ukrainan miesten maajoukkueessa hän pääsi ensimmäisen kerran vaihdosta kentälle kesäkuussa 2022 MM-jatkokarsintaotteluissa Skotlantia ja Walesia vastaan, ja tappio jälkimmäisessä tiesi Ukrainan jäämistä MM-kisojen ulkopuolelle. Myöhemmin samassa kuussa Mudryk pelasi kolme Kansojen liigan ottelua ja oli ottelussa Armeniaa vastaan ensi kertaa avauskokoonpanossa. EM-kilpailuissa 2024 hän oli avauskokoonpanossa Ukrainan kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Kaikkiaan hän oli pelikieltonsa alkuun mennessä mennessä pelannut 28 A-maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia: lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Maltaa vastaan, maaliskuussa 2024 EM-jatkokarsintojen loppuottelussa 2–1-voittomaalin Islantia vastaan ja lokakuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Georgiaa vastaan.
Wormhout

Wormhout on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 19 kilometriä Dunkerquen kaupungista etelään.
Kunnan historia ulottuu 600-luvun lopulle, jolloin sinne perustettiin luostari. Normannien hyökkäykset 800-luvulla tuhosivat puisen luostarin. Nykyinen Saint-Martinin kirkko on rakennettu 1600-luvulla.
Sakari Mattila (yrittäjä)

Sakari Mattila on useiden menestyneiden suomalaisten venemerkkien perustaja ja venemallien suunnittelija..
Ura.
Ennen veneuraansa Mattila toimi markkinointi- ja mainostehtävissä muun muassa autoalalla. 1980-luvun lopulla hän perusti mainostoimiston. Toimiston nimi Quad tuli sanoista quality advertising. Mattila siirtyi veneisiin vuonna 1992. Mainostoimisto myytiin vuonna 1994 Viherjuurelle.
Mattila loi ja suunnitteli Aquadorin, josta tuli tunnettu venemerkki. Veneelle annettiin nimeksi Aquador, "veden kulta", koska sanaan sisältyi mainostoimiston nimi Quad. Mattila suunnitteli veneet Rolf Eliassonin kanssa. Bella-Veneiden Raimo Sonninen oli yrityksen vähemmistöosakas. Aquador-veneitä valmistettiin Suomessa vuosina 1994–97. Sen jälkeen Aquador siirsi tuotantonsa Irlantiin ja Sonninen vetäytyi yhtiöstä. Tiedotteen mukaan Irlannissa tuotanto koki jatkuvia kapasiteettiongelmia, jotka johtuivat työvoimapulasta ja kasvaneista kustannuksista. Laatu ei riittänyt ja brändi ajautui vaikeuksiin. Vuonna 2000 Aquador joutui perääntymään Irlannista. Bella-Veneet osti Aquador-veneiden muotit, teollisoikeudet ja tuotemerkin ja siirsi tuotannon Irlannista Kuopioon ja Pohjanmaalle.
Yhdessä Janne Viitalan kanssa Mattila kehitteli ja brändäsi Paragon Yachtsin. Nimen alkulähde on maailman suurin virheetön timantti, 138 karaatin Paragon. Yritys tuotti yhden venemallin, Mattilan suunnitteleman Paragon 25:n, ennen kuin yritys myytiin vuonna 2008 Nimbus Boatsille.
Paragonin jälkeen Mattila ja Viitala loivat yhdessä alumiinirunkoisen ja järeän XO Boatin. XO Boats Oy:n perustivat Sakari Mattila ja Erkki Talvela. XO-veneiden suunnittelusta vastasivat Mattila ja Jarkko Jämsen Aivan-muotoilutoimistosta. Vuonna 2012 XO:n osti helsinkiläinen perheyritys.
Mattilan ja Viitalan seuraava merkki oli Axopar. Nimi Axopar tulee Aquadorista, XO:sta ja Paragonista. Axopar esiteltiin vuoden 2014 Helsingin venemessuilla. Axopar-veneitä suunnittelee Navia Design. Axoparit valmistaa Puolassa toimiva alihankkija Slepsk, joka on Euroopan suurimpia venetehtaita. Axoparin 28-jalkainen malli palkittiin European Power Boat of the year, Best of Boats ja Motorboat of the Year -palkinnoilla. Mattila luopui omistuksistaan vuonna 2018.
Mattilan viimeisin venemerkki on Saxdor. Saxdor Yacts Oy perustettiin vuoden 2020 lokakuussa. Sen nimi on yhdistelmä Sakarista, Axoparista ja Aquadorista. Saxdor-veneiden suunnittelusta vastaa Japec ja Jernej Jakopinin "J&amp;J Design". Veneiden valmistus tapahtuu Puolassa Saxdorin omassa tuotantolaitoksessa. Ensimmäisen toimintavuotensa aikana Saxdor voitti Best of Boats 2020- ja European Power Boat of the Year 2021 -palkinnot sekä Motor Boats Award 2021 -ehdokkuuden. Sen jälkeen Saxdor voitti Motor Boat of the Year 2022 -palkinnon. Vuonna 2023 yrityksellä on 450 työntekijää ja sen liikevaihto on 67 miljoonaa euroa.
Vira Vovk

Vira Vovk, , oikea nimi: Vira Seljanska, , (2. tammikuuta 1926 Borysław, Puola (nyk. Boryslav, Ukraina) – 16. heinäkuuta 2022 Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Brasilia) oli Brasiliassa asunut ukrainalaissyntyinen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja kääntäjä.
Vovk joutui toisen maailmansodan vuoksi lähtemään ulkomaille. Hän opiskeli saksan kieltä ja saksalaista kirjallisuutta 1945–1949 Saksassa Tübingenin ja Münchenin yliopistoissa ja valmistui tohtoriksi 1950 Rio de Janeiron katolisesta yliopistosta, jonne hän jäi opettajaksi ja jossa hän oli 1968–1980 vertailevan kirjallisuustieteen professori. Sen jälkeen hän opetti Rio de Janeiron liittovaltionyliopistossa.
Vovk kirjoitti ennen kaikkea runoja mutta myös proosaa ja näytelmiä. Tuotannon alkuvaiheen runot olivat jäljittelevää, muodoltaan hiomatonta lyriikkaa, mutta myöhemmissä kokoelmissa hän kehitti monimutkaisempaa vapaarytmistä ”elegistä” runoutta ja monirytmisiä ”balladeja”, joissa hän yhdisti dialogia kerrontaan ja kaksikielisiin teksteihin. Runojen läpikäyviä motiiveja ovat pakolaisuudesta johtuva eksoottinen maantiede ja uskonnollinen mystiikka. Kiinnostus mystiikkaan ja myytteihin kulkeutuu myös hänen suppeaan proosatuotantoonsa, josta osa on kaksikielistä. 1970-luvulta alkaen teoksissa oli liitteinä ukrainalaisten taiteilijoiden kuvituksia ja hänen omia paperisia leikekuviaan.
Vovk käänsi kirjallisuutta ukrainaksi, portugaliksi ja saksaksi. Tieteellisen tuotantonsa hän kirjoitti enimmäkseen portugaliksi ja saksaksi. Hän kuului vuodesta 1959 runoilijaryhmään New York Group of Poets. Hänelle myönnettiin vuonna 2008 Ševtšenkon kirjallisuuspalkinto.
Javicia Leslie

Javicia Leslie (s. 30. toukokuuta 1987 Augsburg, Saksa) on yhdysvaltalainen näyttelijä.Hänen ensimmäinen roolinsa oli elokuvassa Swim at Your Own Risk (2016). Leslie esiintyi vakituisesti BET-draamassa The Family Business (2018–tällä hetkellä) ja CBS:n komediadraamassa God Friended Me (2018–2020). Hän näytteli myös elokuvan Always a Bridesmaid (2019) pääosassa. Vuonna 2021 Leslie aloitti CW:n supersankarisarjan Batwoman nimiroolin esittämisen toisen kauden ajan.
Nuoruus ja koulutus.
Leslie syntyi sotilasperheeseen 30. toukokuuta 1987 Augsburgissa Saksassa. Hänen perheensä muutti Marylandiin, missä hän varttui Upper Marlborossa. Hän kävi Hamptonin yliopiston, jossa hän esiintyi useissa näytelmissä, kuten "Seitsemän kitaraa", "värillisille tytöille" ja "Chicagossa".
Ura.
Valmistuttuaan Leslie muutti Los Angelesiin jatkaakseen näyttelijänuraa. Hän esiintyi BET-sarjassa The Family Business ja näytteli vuoden 2019 elokuvassa Always a Bridesmaid. Hän esiintyi aiemmin säännöllisesti God Friended Me -sarjassa vuosina 2018–2020, jossa hän esitti Brandon Micheal Hallin hahmon sisarta. Vuonna 2020 Leslie valittiin Batwomanin nimirooliin alkuperäisen pääosan esittäjän Ruby Rosen erottua. Hän näyttelee Ryan Wilderia, sarjaa varten luotua alkuperäistä hahmoa, joka ottaa Batwomanin nimen toisella kaudella.
Yksityiselämä.
Leslie on biseksuaali ja kristitty. Hän opiskellut muay thaita.
Ivan Senkin

Ivan Iljitš Senkin (, 16. elokuuta 1915 Naamoila – 20. helmikuuta 1986 Moskova) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi pitkään Neuvosto-Karjalan puoluejohtajana.
Ivan Senkin syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän kävi Suunun seitsenvuotisen tehdaskoulun, opiskeli Petroskoin metsäteknikumissa vuosina 1930–1932 ja Moskovan Timirjazeville nimetyssä maatalousakatemiassa vuosina 1933–1939. Senkin työskenteli agronomina, liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1940 ja osallistui toiseen maailmansotaan. Vuosina 1946–1955 hän työskenteli puoluetehtävissä Sverdlovskin alueella ja kohosi NKP:n aluekomitean sihteeriksi.
Senkin työskenteli Karjalais-suomalaisen SNT:n ministerineuvoston varapuheenjohtajana vuosina 1955–1956, NKP:n Karjalan aluekomitean toisena sihteerinä vuosina 1956–1958 ja ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1958–1984. Vuosina 1984–1986 hän toimi Karjalan ASNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana. Vuosina 1971–1986 hän oli myös NKP:n keskuskomitean jäsen. Senkin muistetaan tehokkaana talousmiehenä, jonka aikana Neuvosto-Karjala kehittyi voimakkaasti. Hänelle pystytettiin muistomerkki Petroskoihin vuonna 2007.
Esquelbecq

Esquelbecq on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Yserjoen varrella, noin 19 kilometriä Dunkerquen kaupungista etelään.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Folquinin kirkko on vanha. Sen alku juontaa 900-luvulle. Kirkkoa on uudistettu jatkuvasti 1600-luvulle saakka. Se on tyyliltään flanderilainen hallikirkko. Kirkko on omistettu Saint-Folquinille, Kaarle Suuren serkulle ja Thérouannen 15. piispalle, joka kuoli Esquelbecqissä 14. joulukuuta 855. Kirkko paloi palmusunnuntaina 11. huhtikuuta 1976 tuhoutuen kokonaan. Vain kasteallas ja sakasti säästyivät. Kirkko avattiin uudelleen jumalanpalvelukseen jouluaattona 1978.
Kunnan linna "Château d'Esquelbecq" on muodoltaan suuri nelikulmio, jota reunustavat kahdeksan tornia. Linnaa ympäröi vallihauta jonka yli pääsee kahta siltaa pitkin. Nykyinen linna on rakennettu 1600-luvulla. Esquelbecqissa on ollut puulinna jo 800-luvulla suojaamassa normannien hyökkäyksiä vastaan. Linna ja sen ulkorakennukset listattiin historiallisten monumenttien lisäluetteloon 24. heinäkuuta 1944. Linnan sisäpihalla ollut 126-portainen torni tuhoutui maanvyörymässä vuonna 1984. Puutarhat ovat avoinna yleisölle kesäkuusta lokakuuhun.
Maitoauto

Maitoauto on kuorma-auto, joka keräilee elintarviketeollisuuden käyttämän maidon lypsykarjatiloilta meijeriin. 
Maitoautot Suomessa.
Vanhimmat maitoautot Suomessa olivat avolavaisia kuorma-autoja. Niissä maito kuljetettiin maitotonkissa eli pystöissä, jotka koottiin tien varressa olleilta matolaitureilta kuorma-auton lavalle ja purettiin lavalta meijerin lastauslaiturilla. Ennen maitoautojen tuloa maitoa koottiin meijeriin vastaavasti hevosvetoisilla ajoneuvoilla.
Suomessa noin 1970-luvulta alkaen, kun tilasäiliöt lypsykarjatiloilla tulivat käyttöön, maitoautot muuttuivat säiliöautoiksi. Tyypillisesti on käytössä ajoneuvoneuvoyhdistelmä, jossa maitoa kerätään yhden vuoron aikana useita kuormia vetoauton tankkiin ja tyhjennetään kuormat perävaunun suurempaan tankkiin. Kullakin tilalla maitoauto käy Suomen nykyisessä järjestelmässä joka toinen päivä.
Maitoautoja muualla.
Historiallinen kehitys maidon keräilyssä ja jakelussa on ollut samansuuntaista muuallakin. Joissakin maissa autoja on Suomea enemmän käytetty vanhastaan myös maidon myynnissä ja jakelussa.
Zoran Sretenović

Zoran Sretenović (5. elokuuta 1964 Belgrad, Serbian ST, Jugoslavia – 28. huhtikuuta 2022 Belgrad, Serbia) oli serbialainen koripallovalmentaja ja pelaajaurallaan maajoukkuetasolla Jugoslaviaa edustanut ja kaksi Euroopan mestaruutta voittanut koripalloilija.
Elämä ja urheilu-ura.
Sretenović voitti pelaajana Jugoslavian miesten maajoukkueessa Euroopan mestaruuden Italiassa 1991 ja Kreikassa 1995. Seuratasolla Sretenović voitti KK Jugoplastikassa seurajoukkueiden Euroopan mestaruuden vuosina 1989, 1990 ja 1991. Hän voitti myös neljä Jugoslavian mestaruutta, kolme Jugoslavian cup-mestaruutta ja vuonna 1992 Saksan cup-mestaruuden. Jugoslavian ja Saksan ohella hän pelasi urallaan Ranskassa ja Puolassa. Pelaajauransa jälkeen Sretenović työskenteli koripallovalmentajana. Hän kuoli Belgradissa 57-vuotiaana 28. huhtikuuta 2022 saatuaan sydäninfarktin.
Pavlo Zahrebelnyi

Pavlo Arh’ypovytš Zahrebelnyi (; 25. elokuuta 1924 Sološyne, Pultavan alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 3. helmikuuta 2009 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen kirjailija ja poliitikko.
Zahrebelnyin ensimmäinen kirjoitus ilmestyi 1949. Ensimmäisen kertomuskokoelman "Kah’ovski opovidannja" (”Kahovkan kertomuksi”) hän kirjoitti yhdessä Ju. Ponomarenkon kanssa, ja se ilmestyi 1953. Lisäksi hän julkaisi muitakin kertomuskokoelmia. Romaanit sijoittuvat toisen maailmansodan aikaan ja ovat Ivan Košelivetsin mukaan sisällöltään enimmäkseen propagandistisia, kuten ovat myös hänen omaan aikaansa sijoittuvat romaaninsa. Ne ovat epätasaisia ja täynnä irrallista tietoa. Zahrebelnyi kirjoitti muutamia historiallisia romaaneja, joissa historian tulkinta on jokseenkin vapaata. Hänen parhain teoksensa on monologimuotoinen historiallinen romaani "Ja, Bohdan" (1983, ”Minä Bohdan”), joka kertoo hetmani Bohdan H’melnytskyistä. Se on Košelivetsin mukaan sanastoltaan rikas ja tyyliltään mestarillinen. Hän kirjoitti sen virallisen ”kansojen yhdistämisen” neuvostoteeman paineessa, ja siinä on historian vääristelyä. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluva "Roksolana" (1980) kertoo galitsialaisesta ruteenitytöstä Anastasija Lisovskasta, josta tuli sulttaani Suleiman Suuren vaimo ja jolla oli merkittävä asema 1500-luvulla Osmanien valtakunnassa.
Zahrebelnyi kirjoitti myös esseitä, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hän toimi Ukrainan kirjailijaliiton hallinnossa ja oli sen ”ensimmäinen sihteeri” 1979–1986. Hänen teoksiaan on käännetty 23 kielelle.
John Parlett

Harold John Parlett (19. huhtikuuta 1925 Bromley – 6. maaliskuuta 2022) oli brittiläinen keskimatkan juoksija ja Euroopan mestari.
Parlett voitti 800 metrillä Euroopan mestaruuden Brysselissä 1950 kisaennätyksellä ja uransa ennätysajalla 1.50,5. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 hän sijoittui samalla matkalla kahdeksanneksi. Parlett avioitui 1970-luvulla pikajuoksun olympiamitalisti ja Euroopan mestari Dorothy Manleyn (1927–2021) kanssa. Parlett kuoli 96-vuotiaana 6. maaliskuuta 2022.
Taubilan kartano

Taubila eli "Touvila" on Viipurin läänin Pyhäjärvellä Valkeamäellä eli Touvilassa sijainnut suurtila, joka on tunnettu myös Taubilan hovina. Se lienee saanut nimensä 1700-luvun alussa maita vuokranneelta kapteeni B. J. Taubelta. Taubila tuli historiassa tunnetuksi venäläisen Freedricksz-aatelissuvun omistuksesta ja kiistoista lahjoitusmaiden
viljelijöiden kanssa. Suurimmillaan Taubilan lahjoitusmaat käsittivät 149 manttaalia Pyhäjärvellä ja Valkjärvellä.
Vuonna 1875 valtio lunasti suurimman osan Freedricksz-suvun lahjoitusmaista. Itse kantatila myytiin suvulta vuonna 1918 helsinkiläiselle kauppaneuvos Karl Fazerille. Hänen kuoltuaan 1932 omistajaksi jäi perikunta, jonka pääosakas oli Fazerin leski Bertha Fazer. Vuonna 1944 Pyhäjärvi jäi pysyvästi Neuvostoliiton puolelle rajaa.
Sveitsistä Suomeen muuttanut juustomeijeristi Christian Oesch toimi tilanhoitajana ja vuokralaisena Taubilassa 1890-luvun alkuvuosina, missä syntyi 8.8.1892 hänen kuudes poikansa, jääkäri ja kenraaliluutnantti Karl Lennart Oesch (1892–1978).
Taubilan tilakeskus sijaitsi Pyhäjärven luoteisrannalla Pyhälahden vieressä. Pyhäjärven vielä kuuluessa Suomeen sijaitsi kartano suunnilleen Pyhäjärven asemakylän ja Pyhäjärven pitäjän kirkonkylä Pyhäkylän puolimatkassa, edellisestä noin kaksi kilometriä itään ja jälkimmäisestä pari kilometriä länteen. Neuvostoaikana Taubilan alueelle perustettiin Plodovojen taajama, ja pelloille rakennettiin neuvostotyylisiä kerrostaloja. Nykyisin Plodovoje on Leningradin alueen, Käkisalmen piirin Pyhäjärven maalaiskunnan hallinnollinen keskus. Plodovojen keskusta (yksi kauppa ja pankki) sijaitsee nykyisin jokseenkin samalla paikalla, mistä 1930-luvulla erkani maantieltä peltoaukean halki Taubilan puistoon johtanut sisääntulotie. Kartanon puiston ja rakennusten paikalla sijaitsee 2020-luvulla asuintontteja ja Jumalan äidin esirukoukselle omistettu pieni kirkkorakennus.
Taubilan kartano Fazerien aikaan.
1930-luvun alussa laaditun tilaselostuksen mukaan Taubilaan kuului maata lähes 1100 hehtaaria, josta viljelysmaita ja laitumia 260 ha. Puinen 21 huoneen päärakennus oli rakennettu 1800-luvun alkupuolella ja siihen kuului venäläisaikainen rokokoosisustus ja Freedrickszien maalauskokoelma. Päärakennusta ympäröi 2,5 hehtaarin puutarha, jossa kasvoi 500 omenapuuta, 1350 herukkapensasta, taimisto ja kaksi kasvihuonetta. Kotieläiminä Taubilassa oli lypsylehmiä, hevosia, sikoja, lampaita, mehiläispesiä ja lisäksi siipikarjaa, muutaman sadan kanan lisäksi myös kalkkunoita, ankkoja, hanhia ja fasaaneja.
Agnes Rask

 Agnes Selinda Rask (23. kesäkuuta 1922 Jomala – 13. kesäkuuta 2005 Tukholma) oli suomenruotsalainen Ahvenanmaalta kotoisin ollut kirjailija.
Rask kirjoitti Ahvenanmaan pohjoiseen saaristoon sijoittuneita kansanelämän kuvauksia. Kirjassaan "Fotspår i sanden" (1998) hän kuvasi kotikylänsä Jomalan Ytternäsin ihmisiä ja perinteitä.
Jerbolat Kanapin

Jerbolat Kanapin (s. 1993) on kazakstanilainen karateka. Hän saavutti Kyokushinin EM-pronssia 2017. Kanapin oli myös mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa.
Kilpaura.
Kanapin oli mukana vuoden 2015 MM-kilpailuissa. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella houmattavasti kookkaammalle vastustajalleen Ruslan Akhmedoville tuomariäänin.
Kanapin saavutti EM-pronssia 2017, kun hän oli mukana Ranskan EM-kilpailuissa. Kanapin eteni pronssiotteluun, jossa hän voitti Ivan Tejeron.
Haapaniemen hiippakuntakartano

Haapaniemen hiippakuntakartano on Kuortaneenjärven rannalla sijaitseva Lapuan hiippakunnan seurakuntien koulutuskeskus. Haapaniemi on ollut Lapuan hiippakunnan omistuksessa vuodesta 1968. Hiippakuntakartanon alueella sijaitsee neuvottelu- ja majoitustiloja sekä ruokailurakennus. Haapaniemen pappila on osa valtakunnallisesti arvokasta Kuortaneenjärven maisema-aluetta.
Historia.
Kuortaneen pappien virkatalo.
Ensimmäinen Haapaniemen pappila rakennettiin vuonna 1663. Nykyinen Haapaniemen tila rakennuksinen on peräisin 1770-luvulta ja rakennus toimi lähes 300 vuoden ajan Kuortaneen pappien virkatalona.
Vapaussodan invalidien hoitokoti.
Vuodesta 1940 pappila oli Etelä-Pohjanmaan Naisten Huoltosäätiön (ent. Etelä-Pohjanmaan Lottapiiri) ylläpitämä vapaussodan invalidien hoitokoti. Hoidokkien vähennettyä ja säätiön velkaannuttua se tarjosi kiinteistöä Lapuan hiippakunnalle.
Lapuan hiippakuntakartano.
Hanke Lapuan hiippakunnan leiri- ja opintokeskuksesta syntyi vuoden hiippakunnan taloudellisilla opintopäivillä vuonna 1960 piispa Eero Lehtisen toimesta. Opintokeskuksen esikuvana olivat Ruotsin koulutus-, neuvottelu- ja virkistyskäytössä toimivat hiippakuntatalot. Alkujaan käyttöön pidettiin mahdollisena Lappajärven kappalaispappilaa, mutta asia ei kuitenkaan edennyt.
Etelä-Pohjanmaan Naisten Huoltosäätiö tarjosi Haapaniemen tilaa hiippakunnalle. Hiippakuntatalosäätiö osti kiinteistön 1. helmikuuta 1968 42 000 markalla, jota on pidetty ilmeisenä lahjoitushintana. Myyjät halusivat kiinteistön maakuntaa palvelevaan yleishyödylliseen käyttöön. Kiinteistöön kuului 7,7 hehtaarin tontti, 18 hehtaaria metsää, päärakennus ja väentupa. Rakennuksissa oli 65 majoituspaikkaa ja keittiö 150 hengen tarpeisiin. Jäljellä olevat asukit tuli hoitaa ja säätiön sääntöhiin lisättiin opintokeskuksen ylläpitäminen osana hiippakunnallista koulutustoimintaa.
Rakennus.
Haapaniemen pappilarakennus on vuodelta 1779 ja on tyypillinen karoliininen keskeissalirakennus. Pappilan pihapiirissä sijaitsee kaksikerroksinen koulutuparakennus, aittarivistö sekä kivinavetta. Kuortaneenjärven puoleiselle rinteelle on istutettu puisto. Rakennuskokonaisuuteen kuuluvat myös uudet rakennuskantaan sovitetut kurssirakennukset.
Muuta.
Haapaniemen pappilassa on viettänyt lapsuutensa runoilija Karl Fredrik Stenbäck. Pappilan historiaan liittyvät myös Chydenius-, Rislakki-, Klemetti- ja Kansanaho-suvut.
Pääesikunnan päällikkö (Suomi)

Pääesikunnan päällikkö Suomessa johtaa Pääesikuntaa eli puolustusvoimain komentajan johtoesikuntaa. Pääesikunnan päällikkö on puolustusvoimain komentajan lähin alainen ja toimii myös tämän virainsijaisena. Pääesikunnan päällikkö on Suomen puolustusvoimien toiseksi korkein virka.
Pääesikunnan päällikkö on nykyisin sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti tai vara-amiraali. Useat puolustusvoimain komentajat ovat palvelleet aiemmin pääesikunnan päällikköinä.
Ategnatos

Ategnatos on sveitsiläisen folk metal -yhtye Eluveitien studioalbumi, joka julkaistiin 5. huhtikuuta 2019.
Lucia Fairchild Fuller

Lucia Fairchild Fuller (6. joulukuuta 1870 Boston – 21. toukokuuta 1924 Madison) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Fairchild Fuller kuului pieneen miniatyyrimaalausta elvyttäneeseen taiteilijajoukkoon. Tämän vuoksi häntä pidettiin aluksi vain pienten teosten tekijänä kunnes oli mukana naistaiteilijoiden ryhmässä joka maalasi seinämaalaukset Chicagossa pidettyyn World Colombian Exhibitioniin vuonna 1893. 
Elämänvaiheita.
Lucia Fairchild syntyi bostonilaiseen perheeseen, jossa oli sekä taloudellista että kulttuuripääomaa. Hänen isänsä oli pankkiiri ja sijoittaja ja äitinsä oli runoilija. Perhe oli taiteilijoiden tukija ja sen ystäviä olivat Howard Pyle, Mark Twain ja Walt Whitman. Tyttären kannalta tärkein tuttavuus oli tuolloin muodikas taiteilija John Singer Sargent, joka antoi kipinän ryhtyä kuvataiteilijaksi. 
John Singer Sargent vieraili Fairchildin perheen kesäasunnolla ja maalasi ja piirsi muotokuvia Fairchildin perheen jäsenistä. Lucian sisar Sally oli taiteilijan sisaren Violetin ystävä. Lucia lyöttäytyi ystävysten mukaan ja kirjoitti kaiken mitä taiteilijalta kuuli yksityiskohtaisesti päiväkirjoihinsa. Vastoin vanhempiensa toiveita Lucia päätti ryhtyä taiteilijaksi. 
Lucia Faichild sai taidekoulutuksensa Cowles Art Schoolissa Bostonissa ja Art Students League of New Yorkissa, missä hänen opettajanaan oli William Merrit Chase. Hänen opiskeluaikaiset piirustuksensa ovat nykyään arvostettuja taidokkuudestaan. Yhdessä innoittajansa Singer Sargentin kanssa Fairchild teki matkan Pariisiin, missä Louvre tutkittiin huolellisesti. 
Lucia Fairchild avioitui vuonna 1893 taideopiskelija Henry Fullerin kanssa. Samana vuonna Lucian isä menetti varallisuutensa epäonnistuttuaan liiketoimissaan. Aviomies ei suostunut tekemään mitään kaupallista taidetta ja Lucia joutui tekemään seinämaalauksia elättääkseen nyt nelihenkisen perheen. Tehtävä ei ollut helppo. Aviomies tuhlasi vähätkin ansiot ja asiakkaat tinkivät jo ennestään pienistä hinnoista.
Perhe muutti New Hampshireen Cornish Art taiteilijasiirtokuntaan. Ilmapiiri oli idyllinen ja boheemi. Lucia ja tytär Clara oli malleina miehen parhaassa teoksessa ja myöhemmin Lucia oli mallina Thomas Devingin teoksessa. Puolisot päätyivät eroon vuonna 1905. Luciaa oli tuolloin jo pitkään vaivanneet oireet jotka tekivät hänestä vuoteenoman pitkäksi aikaa. Oireiden syynä oli MS-tauti. 
Lucia alkoi saada ammatillista tunnustusta. Hänen työnsä palkittiin eri näyttelyissä mitaleilla ja Metropolitan Museum of Art osti hänen työnsä vuonna 1915. Hän yritti myös lyhesti toimia taideopettajana. Sairaus vei häneltä kuitenkin näön ja hän menetti liikuntakykynsä.
Liimatan kartano

Liimatta on Viipurissa sijainnut kartano. Se sijaitsi samannimisessä kylässä viisi–kuusi kilometriä Viipurin keskustasta kaakkoon Pietarin radan varrella ennen Viipurin maalaiskunnan Yläsäiniön taajamaa. Sen eteläpuolelta virtaa Säiniönjoki Käremäenlahteen.
Liimatasta ensimmäiset maininta asiakirjoissa on 1370-luvulta ja se oli yksi vanhimmista Suur-Viipurin kartanoista. Tila oli Hornin suvun omistuksessa 1600-luvun lopulle, jolloin se luovutettiin Ruotsin kruunulle. 1700-luvun alussa Liimatta oli pantattuna kenraalimajuri Pjotr Alabardeille ja Venäjän valtio osti sen vuonna 1783. 1800-luvun alussa Liimatta siirtyi Thesleff-suvulle ja oli viimeksi Wilhelm Thesleffin omistuksessa. Vuonna 1912 tilan osti kauppaneuvos ja mesenaatti Juho Lallukka, joka kuoli seuraavana vuonna. Hänen leskensä Maria Lallukan jälkeen Liimatta myytiin 1920-luvulla Viipurin kaupungille.
Liimatassa oli komea kaksikerroksinen uusklassinen päärakennus, joka rakennettiin vuonna 1824 Carl Ludvig Engelin (nimissä tehtyjen) piirustusten mukaan. Liimatan päärakennus kuitenkin tuhoutui talvisodassa ja jatkosodan aikaan talosta oli enää rauniot jäljellä. Rakennuksen kivijalka on yhä jäljellä.
Strauss Mann

Strauss Mann (s. 18. elokuuta 1998 Greenwich, Connecticut) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SHL:ssä pelaavaa Skellefteå AIK:ta. Hän pelaa myös Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa.
Ivan Košelivets

Ivan Košelivets, , myös: Iwan Koszeliwec, (10. marraskuuta 1907 Velyka Košelivka, Tšernihivin kuvernementti – 5. helmikuuta 1999 München, Saksa) oli ukrainalaissyntyinen tieteilijä, johtavia kirjallisuuden alan emigranttitutkijoita ja -kriitikkoja. Hän oli Ševtšenkon tieteellisen seuran ja Ukrainan tiedeakatemian täysjäsen. Hänen puolisonsa oli kirjailija Emma Andijevska (Andijewska).
Košelivets valmistui Nižynin kansanopetusinstituutista 1930 ja työskenteli 1930-luvulla opettajana Krementšukissa ja Nižynissä. Hän oli jatko-opiskelijana Ukrainan SNT:n tiedeakatemian kirjallisuusinstituutissa 1940–1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän loikkasi länteen ja asui vuodesta 1947 Münchenissä. Hän oli päätoimittajana kuukausilehdissä "Ukraijnska literaturna hazeta" (1955–1960) ja "Sutšasnist" (1961–1966, 1976–1977, 1983–1984) sekä lyhyitä katkoja lukuun ottamatta jälkimmäisessä myös toimittajana. Hän kuului 1950-luvun lopulta lähtien "Entsyklopedija ukraijnoznavstvan" ("Encyclopedia of Ukraine") toimituskuntaan. Košelivets kirjoitti siihen artikkeleita kirjallisuudesta ja taiteesta. Hän osallistui myös muiden kirjallisuutta käsittelevien hakuteosten kirjoittamiseen ja kirjoitti tutkimuksia kirjailijoista. Hän toimitti puolalaisen kokoelman Neuvosto-Ukrainan toisinajattelijoiden asiakirjoista ja käänsi kirjallisuutta ukrainaksi. Hänen muistelmateoksensa "Rozmovy v dorozi do sebe" ('Keskusteluja matkalla minäksi') ilmestyi 1985.
Jordan Poole

Jordan Anthony Poole (s. 19. kesäkuuta 1999) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä tai heittävä takamies. Hän on pelannut NBA:ssa vuodesta 2019 lähtien. Vuonna 2022 hän voitti Golden State Warriorsissa NBA:n mestaruuden. Poole on tunnettu pelitavastaan, joka muistuttaa joukkuetoveriaan Stephen Currya, sillä heitä pidetään molempia tarkkoina kolmen pisteen heittäjinä sekä hyvinä pallonkuljettajina ja syöttelijöinä.
Elämä ja ura.
Poole pelasi yliopistokoripalloa Michiganin yliopistossa kaksi vuotta. Hän ilmoittautui vuoden ja hänet varattiin 28. varauksella Golden State Warriorsiin. Poole pelasi kaksi ensimmäistä kauttaan NBA:ssa suurilta osin penkiltä. Hän pelasi hieman myös Warriorsin farmiliigajoukkueessa Santa Cruz Warriorsissa.
Poolen purkautumiskausi oli kausi 2021–2022, jossa hän aloitti kauden alussa suurimman osan peleistä Warriorsin tähtipelaajan Klay Thompsonin olleen loukkaantunut. Thompsonin palatessa Poole joutui takaisin penkille, mutta hän pelasi silti tarpeeksi hyvin saadakseen neljänneksi eniten ääniä äänestyksessä, hävitessään vain Ja Morantille, Darius Garlandille ja Dejounte Murraylle. Hänellä oli myös koko liigan korkein vapaaheittojen onnistumisprosentti. Pudotuspelidebyytissään Poole teki 30 pistettä 123–107 voitossa Denver Nuggetsia vastaan. Hän voitti kaudella Warriorsin kanssa ensimmäisen NBA-mestaruutensa.
Jani-Matti Salo

Jani-Matti Salo (s. 1984 Huittinen) on helsinkiläinen mediataiteilija. Salo on opiskellut Taideyliopistossa sekä Tampereen Ammattikorkeakoulun taiteen ja viestinnän oppilaitoksesta (TTVO). Vuodesta 2015 alkaen Salo on työskennellyt yhdessä Mark Niskasen kanssa osana Niskanen &amp; Salo -taiteilijakaksikkoa. Niskanen &amp; Salon installaatioita on ollut esillä muun muassa Nykytaiteen museo Kiasmassa, HAM Helsingin taidemuseossa, Helsinki Biennaalissa, Forum Box -galleriassa, Helsingin juhlaviikoilla sekä Yhdysvalloissa Mana Contemporaryssa ja Brooklyn Bridge Parkissa.
Salo on Forum Box -taideosuuskunnan ja WAUHAUS-taidekollektiivin jäsen. Salo on myös toiminut valo-, video- ja tilasuunnittelijana esimerkiksi useissa nykytanssiteoksissa.
Aiheesta muualla.
Niskanen &amp; Salon verkkosivusto
Hautaniemi

Hautaniemi on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Johanne Stockmarr

Johanne Amalie Stockmarr (21. huhtikuuta 1869 Kööpenhamina – 2. helmikuuta 1944 Kööpenhamina) oli tanskalainen pianisti.
Stockmarrin isä oli viulisti Ferdinand Tycho Nicolai Stockmarr ja äiti Ane Emilie Raun. Stockmarrin serkku Anna Stockmarr oli pianisti ja serkku Sophus Stockmarr viulisti. Varhaisimman musiikkikasvatuksensa Stockmarr sai sukulaisiltaan. Vuosina 1885–1887 hän opiskeli Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa Edvard Helstedin johdolla. Stipendillä Stockmarr pääsi opiskelemaan vuodeksi Pariisiin pianisti Alexis-Henri Fissot'n johdolla. Palattuaan hän pääsi Franz Xaver Nerudan opiskelijaksi. Lisäksi Stockmarr sai opetusta säveltäjä Niels Gadelta.
1890-luvulla Stockmarr kiersi lapsuudenystävänsä, viulisti Frida Scottan kanssa. Hän teki esiintymisiä myös viulisti Wilma Nerudan kanssa. Uransa aikana hän sai muiksi yhteistyökumppaneikseen muiden muassa laulaja Ellen Beckin sekä viulistit Anton Svendsenin ja Gunna Breuning-Stormin. Stockmarrin ensimmäisessä julkisessa esiintymisessä Lontoossa kuulijoiden joukossa oli kuningatar Alexandra. Stockmarr esiintyi usein solistina myös kruununprinssi Fredrikin, myöhemmän kuningas Fredrik IX:n johtaessa kapellimestarina. Hän opetti pianonsoittoa kuningatar Alexandrinelle ja prinsessa Dagmarille. Vuonna 1909 hän sai nimityksen hovipianistiksi.
Stockmarr esiintyi vuonna 1906 solistina Edvard Griegin johtaessa oman pianokonserttonsa esityksen Lontoon Queen's Hallissa. Hän soitti usein Griegin musiikkia ja tulkitsi pianokonserton myös Griegin syntymän satavuotisjuhlassa (1943) Tivolin konserttisalissa. Stockmarr teki useita esiintymisiä Henry Woodin johdolla. Hän myös opetti vuodesta 1914 kuolemaansa Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Stockmarrille oli tarjottu virkaa jo vuonna 1899, mutta hän oli silloin pian ymmärtänyt, ettei olisi voinut sovittaa työtä yhteen monien konserttikiertueidensa kanssa. Siksi paikka oli sillä kerralla mennyt Agnes Adlerille. Stockmarrin saamia palkintoja ja tunnustuksia olivat Ingenio et arti (1918), kultainen Den Kongelige Belønningsmedalje (1939) ja (kolmantena saajana) Den kulturelle Fondin kunniastipendi (1943).
Säveltäjiä, joiden teoksia Stockmarr levytti, olivat Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, Frédéric Chopin ja Ernő Dohnányi. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös muiden muassa Robert Schumannin, Pjotr Tšaikovskin ja Camille Saint-Saënsin teoksia.
Kristian Jensen

Kristian Jensen (s. 21. toukokuuta 1971 Middelfart) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1998–2021 ja toiminut Tanskan veroministerinä vuosina 2004–2010, ulkoministerinä 2015–2016 sekä valtiovarainministerinä 2016–2019.
Jensen johti puolueensa nuorisojärjestöä vuosina 1995–1997 ja oli puolueensa varapuheenjohtaja 2009–2019.
Bertel Kurtén

Frans Bertel Kurtén (25. syyskuuta 1899 – 22. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen Ranskan muukalaislegioonassa vuosina 1922–1927 palvellut sotilas ja muistelmakirjailija.
Bertel Kurtén osallistui Suomen sisällissotaan ja oli sitten vääpelinä Inkerin ja Kauko-Karjalan vapaajoukoissa. Talvella 1922 Kurtén tapasi Helsingissä erään tuttavansa, joka ehdotti että hän värväytyisi muukalaislegioonaan. Kurtén lähti 28. tammikuuta 1922 Hangosta kohti Ranskaa S/S Pallas-laivalla, jonne hän oli pestautunut lämmittäjäksi. Hän jäi laivasta Rouenissa ja päätyi sitten Pariisiin , jossa hän teki viiden vuoden palvelussopimuksen legioonan värväystoimistossa. Kurtén matkusti junalla Marseilleen, josta matka jatkui laivalla Välimeren yli Oraniin Algeriaan ja sieltä taas junalla legioonan koulutuskeskukseen Sidi-bel-Abbesiin. Yhdeksän kuukauden koulutuksen jälkeen Kurténin joukko-osasto siirrettiin Marokkoon, jossa hän osallistui Abd el-Krimin johtamia kapinallisia vastaan käytyyn Rifin sotaan. Hän kävi legioonan korpraalikoulun ja koulutti sitten uusia alokkaita Marokossa käytyä sotaa varten. Kurtén palasi Marokon rintamalle ja osallistui muun muassa heinäkuussa 1925 Biban ylängön valtaukseen. Rifin sota päättyi kun Abl el-Krim antautui toukokuussa 1926. 
Kurtén palasi heinäkuussa 1926 Marokosta takaisin Sidi-bel-Abbesiin. Hänelle myönnettiin kunniamerkki ja hänelle tarjottiin myös mahdollisuutta jatkaa aliupseerina muukalaislegioonassa. Kurténin viiden vuoden palvelusaika oli kuitenkin päättymässä ja hän palasi vuonna 1927 Algeriasta laivalla takaisin Marseilleen. Monet legioonasta vapautuneet joutuivat työn ja rahan puutteen takia palaamaan takaisin legioonaan mutta Kurtén sai matkarahat omaisiltaan Suomesta ja hän saattoi palata Suomeen Ranskan ja Saksan kautta. 
Kurtén kuoli mahdollisesti tapaturmaisesti kaaduttuaan humaltuneena Helsingin Siltasaarenkadun 12 porraskäytävässä keväällä 1937. Joitakin vuosia ennen onnettomuutta Kurtén oli ollut hoidettavana Nikkilän psykiatrisessa sairaalassa. Kurtén oli naimaton. Kuolinsyyksi oli merkitty keuhkotauti.
Aiheesta muualla.
Kirjailija Aarno Karimon toimittama Kurténin päiväkirjoihin perustunut, Kansan Kuvalehdessä vuonna 1930 ilmestynyt artikkelisarja:
Joulen laki

Joulen laki on muun muassa sähköopissa esiintyvä luonnonlaki, jonka yksi erikoistapaus on sähkötehon laskeminen. Sähköteho on suoraan verrannollinen jännitehäviöön ja sähkövirtaan. Lain kaava on "P=UI", jossa "U" on jännitehäviö ja "I" on sähkövirta. Joulen laki voidaan esittää myös kaavana "P = RI2". "R" tarkoittaa resistanssia. Joulen lain virallinen muoto on Q = I2 Rt, joka kuvaa sähköenergialla tuotetun lämmön määrä. Syy lämmöntuottoon on resistanssi. Joulen lain löysi James Prescott Joule vuonna 1840.
Greenville (Wisconsin)

Greenville on kylä Wisconsinin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 12 687 vuonna 2020. Kylä sijaitsee Outagamien piirikunnan 
eteläosassa.
Väestö.
Vuonna 2020 Greenvillen 12 687 asukkaasta valkoisia oli 96,3 %, aasialaisia 1,0 %, mustia 0,6 % ja alkuperäisasukkaita 0,4 %. 1,6 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Ella Balinska

Ella Pascale Balinska-Emmott (s. 4. lokakuuta 1996 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Balinska on näytellyt useissa sarjoissa sekä elokuvissa, mutta hänet tunnetaan erityisesti Jane Kanon roolista, vuoden 2019 elokuvassa "Charlien enkelit".
Nuoruus ja koulutus.
Balinska syntyi 4. lokakuuta 1996 Westminsterissä Lontoossa yrittäjä Kaz Balinski-Jundzillille ja kokki Lorraine Pascalelle. Hän on kuvaillut taustaansa sekoitukseksi "brittiläistä, puolalaista ja karibialaista". Balinskan vanhemmat erosivat vuonna 2000. Hänen isänsä on naimisissa malli Sophie Andertonin kanssa.
Balinska pelasi maakuntatason verkkopalloa ja kilpaili yleisurheilussa kansallisella tasolla, kun hän oli keihäänheittäjä Team Londonissa. Balinska kävi James Allen's Girls' Schoolia Lontoon Dulwichissa vuoteen 2015 saakka. Tämän jälkeen hän opiskeli Guildford School of Actingissa. Balinska lähti viimeisellä lukukaudellaan vuonna 2018 töihin ja palasi vuonna 2020 suorittamaan tutkintonsa ja valmistui virallisesti näyttelijätieteen kandidaatiksi vuonna 2021. 
Ura.
Vuonna 2017 Balinska sai pääroolin televisiosarjata "The Athena" Nyela Malikina. Hän näytteli Kristen Stewartin ja Naomi Scottin rinnalla toimintakomediassa "Charlien enkelit", joka on jatkoa vuoden 1976 samannimiselle televisiosarjalle ja kahdelle aikaisemmalle teatterielokuvalle. Se julkaistiin marraskuussa 2019, ja elokuva keräsi ristiriitaisia ​​arvosteluja.
Balinska näytteli trillerielokuvassa "Run Sweetheart Run", joka sai ensi-iltansa vuoden 2020 Sundancen elokuvajuhlilla. Hän lainasi äänensä Frey Hollandille, toimintaroolipelin Forspokenin päähenkilölle. Vuonna 2022 Balinska esiintyi "Resident Evilissä", Netflixin televisiosarjassa, joka perustuu samannimiseen videopelisarjaan.
Yksityiselämä.
Balinska on voittoa tavoittelemattoman järjestön British Fashion Councilin tukija.
Michał Kalmus

Michał Kalmus (s. 1989) on puolalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinin EM-hopeaa 2022. Kalmus on myös kaksinkertainen Puolan mestari.
Kilpaura.
Kalmus saavutti ensimmäisen kerran menestystä 2012, kun hän muun muassa voitti Puolan Cupin ja tuli toiseksi Galizia Cupissa.
Seuraavana vuonna Kalmus saavutti ensimmäisen Puolan mestaruuden alle 65-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Damian Straszewskin.
Kalmus siirtyi alle 70-kiloisten sarjaan vuonna 2014. Aluksi hän saavutti hopeaa Puolan mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Mateusz Garbaczille. Lokakuussa Kalmus osallistui Saksan mestaruuskilpailuihin, jossa hän saavutti myös hopeaa.
Kalmus onnistui voittamaan joulukuussa 2015 Puolan cupin.
Kalmus onnistui etenemään 2016 Puolan mestaruuskilpailuissa kolmatta kertaa loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Dominik Parolille. Toukokuussa hän oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa Kalmus kohtasi avauskierroksella Oleksandr Hrušenkon.
Myös vuonna 2017 Kalmus saavutti menestystä kotimaassaan. Hän voitti Puolan mestaruuskilpailuissa pronssia ja Espanjan Openissa hopeaa. Kalmus oli myös mukana toukokuussa Ranskan EM-kilpailuissa, jossa hän sijoittui 16 parhaan joukkoon. Kalmus voitti avauskierroksella Théo Williamin. Toisella kierroksella hän hävisi Alim Junusoville, joka voitti myös Euroopan mestaruuden.
Toinen Puolan mestaruus (2018).
Kalmus saavutti uransa toisen Puolan mestaruuden 2018 voitettuaan loppuottelussa Krzysztof Krupan. Maaliskuussa hän saavutti myös hopeaa Espanjan Openissa hävittyään loppuottelun Grzegorz Kędzierskille. Toukokuussa Kalmus oli mukana Bulgarian painoluokallisissa EM-kilpailuissa. Hän hävisi avauskierroksella Euroopan mestari Kirill Psarjoville.
Hän eteni Puolan mestaruuskilpailuissa loppuotteluun myös 2019, mutta hävisi tällä kertaa mestaruuden Daniel Sternikille.
Kalmus palasi yhden vuoden jälkeen takaisin Puolan mestaruuskilpailuissa mitaleille, kun hän hävisi Puolan mestaruuden Karol Burzykille. Marraskuussa Puolan EM-kilpailuissa Kalmus eteni pronssiotteluun saakka, kun hän voitti ensin avauskierroksella Giorgio Zingalen ja toisella kierroksella Carlos Dominguezin. Välierissä hän hävisi Askar Artemjeville ja eteni pronssiotteluun, jossa hän hävisi Wiktor Kolajalle.
EM-hopeaa (2022).
Kalmus saavutti Puolan mestaruuskilpailuissa 2022 toisen kerran peräkkäin hopeaa hävittyään mestaruuden tällä kertaa Kryspin Paradyszille. Sitä vastoin toukokuussa hän saavutti EM-hopeaa, oltuaan mukana Bulgarian EM-kilpailuissa. Kalmus voitti avauskierroksella François-Xavier Marinellin ja sittemmin välierissä Engin Uğurin, jonka myötä hän eteni loppuotteluun. Hän hävisi mestaruuden Aleksandar Stoimenoville tuomariäänin.
Mätäsaaloe

Mätäsaaloe ("Aloe brevifolia") on soihtukasvien heimoon kuuluva lyhytlehtinen, kukkiva kasvilaji. Se on pieni monivuotinen ainavihanta mehikasvi, joka on kotoisin Länsi-Kapin alueelta Etelä-Afrikasta. Mätäsaaloe luokitellaan uhanalaiseksi luonnollisessa elinympäristössään, mutta se on laajalti suosittu koristekasvina kivikko- ja aavikkopuutarhoissa. Talvilämmön tarpeensa vuoksi sitä kasvatetaan lauhkeilla alueilla kasvihuoneissa tai huonekasvina. Ensimmäisen lajikuvauksen mätäsaaloesta teki kasvitieteilijä Philip Miller vuonna 1768.
Levinneisyys.
Luonnossa tämä pieni laji on täysin rajoittunut Renosterveldin kriittisesti uhanalaiseen ja nopeasti katoavaan ekoalueeseen. Pienet populaatiot kasvavat yleensä saavuttamattomilla kivisillä rinteillä ja kallioilla, erityisesti lähellä rannikkoa, mutta uskotaan, että nämä ovat vain jäänteitä aikoinaan paljon laajemmasta levinneisyydestä.
Ulkonäkö.
Vaikka mätäsaaloe on vain 10 cm korkea, sen kyljestä on taipumus itää tyviversoja, joista tulee uusia ruusukkeita. Tämän seurauksena se voi muodostaa suuria rykelmiä. Lehdet ovat lyhyitä ja paksuja ja niiden reunoissa on pehmeät, valkoiset piikit. Itse asiassa nimi "brevifolia" tarkoittaa latinaksi "lyhytlehtistä".
Kukkiessaan se kasvattaa suhteellisen korkean kukinnon kirkkaan punaisine kukkineen.
Viljely.
Mätäsaaloeta käytetään koristekasvina ruukuissa ja kivikoissa. Se tulee istuttaa kohtuullisen aurinkoiseen paikkaan. Se vaatii vain kohtuullista kastelua eikä sitä tule pitää jatkuvasti kosteana. On muistettava, että se on sopeutunut Länsi-Kapin välimerelliseen ilmastoon ja sen talvisateisiin. Kasvi saadaan levittäytymään helposti yksinkertaisesti istuttamalla haarautuvat tyviversot uudelleen.
Mätäsaaloe on saanut Award of Garden Merit -palkinnon.
Muunnokset.
Mätäsaaloeta on kahta eri muunnosta: "Aloe brevifolia" var. "brevifolia" ja "Aloe brevifolia" var. "depressa".
V. F. Sagulin

Volter Ferdinand Sagulin (28. huhtikuuta 1856 Somero – 24. syyskuuta 1928) oli suomalainen Helsingissä vaikuttanut kauppapuutarhuri.
Pitkäjärven (Långsjö) kartanossa Somerolla syntyneen Sagulinin vanhemmat olivat maanmittari, tilanomistaja Ernst Reinhold Ferdinand Sagulin (1819–1882) ja Sofia Vilhelmina Palm. Hän kävi kahdeksan vuoden ajan Helsingin ruotsalaista normaalilyseota mutta erosi koulusta 1875 ja siirtyi oppilaaksi M. G. Steniuksen Alkärrin (Leppäsuon) huvilaan Helsingin lähelle perustamaan puutarhakouluun. Käytyään kaksivuotisen koulun Sagulin oli Steniuksen palveluksessa kevääseen 1878 saakka, jolloin hän matkusti ulkomaille hankkiakseen lisäoppia puutarha-alalta. Sagulin opiskeli botaniikkaa ja pomologiaa Pietarissa vuoden ajan, sitten hän opiskeli Tanskassa Rosenborgin oppilaitoksessa Kööpenhaminassa kolmisen vuotta ja viimeksi hän teki kiertomatkan Saksassa. Sagulin palasi Suomeen kesäkuussa 1881 ja hän toimi sitten M. G. Steniuksen Alkärrissä sijainneen kauppapuutarhan käytännöllisenä johtajana seitsemän vuoden ajan.
Elokuussa 1888 Sagulin vuokrasi nykyisen eduskuntatalon paikkeilla Läntisen Viertotien varrella sijainneen Villa Arkadian, jossa oli toiminut Christian Bohnhofin kauppapuutarha noin vuodesta 1859 lähtien. Hän perusti tänne oman liikkeen ja harjoitti laajaa kauppapuutarhaviljelyä ensin Arkadiassa ja sitten jouduttuaan siirtämään viljelyksensä laajenevan kaupungin tieltä 1908 Huopalahdessa aina vuoteen 1927 saakka, jolloin hän luovutti viljelykset muille. Sagulinin Huopalahteen perustama "Oy Haagan Puutarha – Haga Trädgård Ab" sijaitsi Oskelantien, Laajasuontien, Ryytimaankujan ja rautatien rajoittamalla alueella. Sagulinin jälkeen puutarhan omistivat puutarhurit V. E. Hansson ja G. Rosten viimeksi vuosina 1938–1974 V. E. Hansson yksistään. Sagulin omisti myös kukka- ja siemenkaupan sekä kukkasitomon. Sagulinin siemenkaupan osti vuonna 1928 Bertel Helin (1893–1957) ja siemenkaupasta muodostettiin Helinin johtama osakeyhtiö 1940.
Vuonna 1894 Sagulin perusti yhdessä veljensä, tilanomistaja, maanviljelysneuvos Valdemar Sagulinin (1852–1915) kanssa Långsjön kartanoon Somerolle suurehkon puutarhaliikkeen pääasiassa kielojen ja ruukkuruusujen viljelyä varten. Tämän liikkeen yhteyteen perustettiin myöhemmin hedelmäpuu- ja pensastaimisto. Sagulin oli 1887 mukana perustamassa Helsingin tarhuriseuraa (vuodesta 1897 Puutarhaviljelyn ystävät) ja toimi yhdistyksessä kirjurina, varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana.
Sagulin oli Helsingin köyhäinhuoltolautakunnan jäsenenä. Hän toimi tuomarina puutarhanäyttelyissä muun muassa Hollannissa ja Pietarissa. Sagulin oli useiden puutarha-alan seurojen kunniajäsen ja hän oli jäsenenä komiteassa, joka laati 1904 suunnitelman puutarha-alan koulutuksen järjestämisestä.
Sagulin oli naimisissa vuodesta 1885 Ida Maria Langin (1862–1930) kanssa. Ida Sagulin hoiti Sagulinin 1888 Aleksanterinkadun varrelle perustamaa kukkakauppaa aina kuolemaansa saakka 1930.
Nikolai Ivanov (puoluevirkailija)

Nikolai Ivanovitš Ivanov (, 1896 Ludina Gora, Volokolamskin kihlakunta, Moskovan kuvernementti – 1956) oli neuvostoliittolainen kommunistipuolueen virkailija, joka toimi Neuvosto-Karjalan puoluejohtajana vuosina 1937–1938.
Nikolai Ivanov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän oli kansallisuudeltaan venäläinen. Ivanov työskenteli tehtaissa, liittyi bolševikkipuolueeseen lokakuussa 1917 ja osallistui Venäjän sisällissotaan. Vuodesta 1922 lähtien hän työskenteli puoluetehtävissä Volokolamskissa, vuodesta 1926 Keski-Aasiassa ja vuonna 1929 Rjazanissa. Vuosina 1929–1930 hän oli NKP(b):n Mihailovin piirikomitean vastaava sihteeri.
Ivanov opiskeli Leningradissa Stalinille nimetyssä yleisliittolaisessa kommunistisessa maatalousyliopistossa vuosina 1930–1932. Vuodesta 1932 lähtien hän työskenteli NKP(b):n Leningradin kaupunkikomitean vastaavana instruktorina ja vuodesta 1936 kaupunkikomitean puoluekaaderiosaston varajohtajana.
Ivanov toimi Mihail Nikolskin jälkeen NKP(b):n Karjalan aluekomitean ensimmäisen sihteerin viransijaisena syyskuusta 1937 kesäkuuhun 1938. Hän kuului Stalinin vainoissa tuomioita jakaneeseen NKVD:n ”troikkaan”. Ivanovin aikana Neuvosto-Karjalassa vietiin loppuun tasavallan puhdistaminen suomalaisista ja muista ”vastavallankumouksellisista aineksista”.
Ivanov työskenteli sittemmin sovhoosin johtajana Tatarstanissa ja osallistui toiseen maailmansotaan. Vuodesta 1946 lähtien hän työskenteli hallintovirkailijana Leningradissa.
Kobolttifosfaatti

Kobolttifosfaatti (Co3(PO4)2) on koboltti- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään korroosiota estävänä väriaineena ja katalyyttinä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kobolttifosfaatti on violettia kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aineesta tunnetaan myös kidevedelliset di-, tetra- ja oktahydraatit (Co3(PO4)2·2H2O, Co3(PO4)2·4H2O ja Co3(PO4)2·8H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Kobolttifosfaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin.
Kobolttifosfaattia valmistetaan saostamalla kobolttiyhdisteiden vesiliuoksista alkalimetallifosfaattien avulla.
Kobolttifosfaattia käytetään väriaineena kobolttivioletin nimellä muun muassa keramiikassa ja maaleissa. Yhdistettä käyttää myös teräksen käsittelyissä.
Pop Metal

Pop Metal on Memoremainsin 17. kesäkuuta 2022 julkaisema toinen studioalbumi. Albumilta on julkaistu singlet ”Not My Fault”, ”Sympathy”, ”Back Off”, ”Paralyze” ja ”Psycho”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Mikko Kujanpää ja sanoittanut Johanna Ahonen, ellei toisin mainita. Sovitukset Memoremains.