tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Longuyon

Longuyon on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Chiersjoen ja sen sivujoen Crusnesin varrella, noin 39 kilometriä Brieyn kaupungista luoteeseen.
Ensimmäisessä maailmansodassa Longuyon joutui elokuussa 1914 saksalaisten sotajoukkojen terrorin kohteeksi. Kaupunki ryöstettiin ja poltettiin, ja samalla satoja siviilejä murhattiin tai poltettiin elävältä. Sainte-Agathen kirkon historia juontaa 1000-luvun alkuun. Nykyisen ulkoasunsa kirkko sai 1200-luvulla. Kunnan keskustassa oleva toteemipaalu on pystytetty Longuyonissa asuneiden ja Marvillen lentotukikohdassa 1954–1967 palvelleiden kanadalaisten kunniaksi.
Stadium MK

Stadium MK on Ison-Britannian Milton Keynesissä sijaitseva jalkapallostadion, joka on valmistunut vuonna 2007. Se toimii Milton Keynes Donsin kotikenttänä. Stadionilla on pelattu myös vuoden 2015 rugbyn MM-kilpailuiden sekä 2022 jalkapallon naisten EM-kilpailuiden otteluita.
Nitistäjä

Nitistäjä () on vuonna 1974 valmistunut rikoselokuva, jonka ohjasi Carlo Lizzani ja tuotti Dino De Laurentiis. Italialais-amerikkalainen yhteistuotanto on kuvitteellinen uudelleenkertomus mafioso Joseph ”Crazy Joe” Gallosta, joka murhattiin ampumalla 7. huhtikuuta 1972 New Yorkin Little Italyssa sijaitsevassa ravintolassa. Lewis John Carlinon käsikirjoitus perustuu toimittaja Nicholas Gagen artikkelisarjaan. Elokuvan pääosissa nähdään Peter Boyle, Paula Prentiss, Fred Williamson, Rip Torn, Luther Adler, Henry Winkler ja Eli Wallach.
Tuotanto.
"Varietyn" mukaan Nitistäjän käsikirjoitus perustui "The New York Timesin" toimittajan, Nicholas Gagen, artikkelisarjaan mafiasodista.
Martin Scorsese oli alun perin ohjaaja Lizzanin assistentti elokuvassa. Lizzanin alkuperäinen valinta Gallon rooliin oli Robert De Niro nähtyään hänet "Verinen Mamma Barker" -elokuvassa. Kuvaukset alkoivat 25. kesäkuuta 1973 ja ne toteutettiin kokonaan New Yorkissa.
Julkaisu.
Elokuvan ensi-ilta oli Italiassa 8. helmikuuta 1974. Se tuotti kotimaassaan yhteensä 628 266 000 Italian liiraa. Italialainen elokuvahistorioitsija ja kriitikko Roberto Curti kuvaili elokuvaa ”kaupallisesti epäonnistuneeksi” ja totesi, että se tuotti vähemmän kuin ”keskinkertaiset genretuotteet” vahvasta näyttelijäsuorituksesta huolimatta. Hänen mukaansa elokuvan italialaisen version käsikirjoitus on suurelta osin epätäydellinen ja eroaa yhdysvaltalaisesta versiosta. Italian version käsikirjoituksesta vastasivat Dino Maiuri, Massimo De Rita ja Lizzani, kun taas yhdysvaltalaisen version ainoa käsikirjoittaja oli Lewis John Carlino. Italialaisessa versiossa ei myöskään mainita editoija Peter Zinneriä.
Elokuva sai Yhdysvaltojen ensi-iltansa New Yorkissa 15. helmikuuta 1974. "Variety" raportoi, että samana päivänä mafian jäsenen Joseph Colombon asianajaja Barry Slotnick aikoi jättää kieltomääräyksen elokuvaa vastaan. Kieltomääräys sisälsi väitteen, että Coletin hahmo perustui Colomboon, mikä loukkasi hänen yksityisoikeuksiaan. Colombo oli koomassa sen jälkeen, kun häntä oli ammuttu päähän kesäkuussa 1971. Daily Variety raportoi 26. helmikuuta 1974, että New Yorkin korkeimman oikeuden tuomari hylkäsi kieltomääräyksen, koska elokuva ei loukannut Colombon yksityisyyttä.
William Wallace Campbell

William Wallace Campbell (11. huhtikuuta 1862 Hancockin piirikunta, Ohio, Yhdysvallat – 14. kesäkuuta 1938 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä.
Elämä ja ura.
Campbell opiskeli rakennusinsinööriksi Michiganin yliopistossa vuonna 1886, ja hänestä tuli Coloradon yliopiston matematiikan professori. Hän opetti Michiganissa tähtitiedettä vuosina 1888–1891. Vuonna 1890 hän työskenteli kesävapaaehtoisena Lickin observatoriossa, jossa hän oppi spektroskopiaa James Edward Keelerin johdolla, jonka seuraajaksi hän tuli seuraavana vuonna. Vuodesta 1900 vuoteen 1930 hän toimi Lickin johtajana, vaikka viimeiset seitsemän vuotta hän oli itse asiassa Berkeleyssä Kalifornian yliopiston presidenttinä. Campbell oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian puheenjohtaja vuosina 1931–1935. 
Campbell tunnetaan erityisesti spektrografisista tutkimuksistaan ja määrityksistään, jotka koskivat tähtien säteittäisliikettä Maata kohti tai siitä poispäin. Lisäksi hän löysi monia spektroskooppisia kaksoistähtiä, ja vuonna 1924 hän julkaisi luettelon, jossa oli lueteltu yli 1 000 kaksoistähteä. Hän johti myös useita auringonpimennysten tutkimusretkiä, joista yksi vuonna 1922 vahvisti Einsteinin erityisen suhteellisuusteorian mukaisen valon taipumisen auringon vaikutuksesta.
Siistii räppii

Siistii räppii on suomalaisen rap-artisti Stepan seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. heinäkuuta 2022 PME Recordsin kautta. Albumilla vierailevat Are, Gettomasa ja Arppa.
Hryhori Kostjuk

Hryhori Kostjuk, , salanimi: B. Podoljak, (25. lokakuuta 1902 Boryškivtsi, Podiljan kuvernementti – 3. lokakuuta 2002 Silver Springs, Maryland, Yhdysvallat) oli merkittävä ukrainalainen kirjallisuudentutkija. Hän asui vuodesta 1952 Yhdysvalloissa ja oli sikäläisen Ukrainan taide- ja tiedeakatemian täysjäsen.
Kostjuk opiskeli Kiovassa Kansanopetuksen instituutissa (1925–1929) ja sen jälkeen 1930-luvulla Harkovassa Ševtšenkon kirjallisuusinstituutissa. Hänen kirjallisuuskatsauksiaan ja -esseitään ilmestyi vuosina 1927–1931 useissa julkaisuissa. Hän opetti 1932–1933 Ukrainan kirjallisuushistoriaa Harkovan yliopistossa ja 1933–1934 Luhanskin pedagogisessa instituutissa. Hänet pidätettiin Kiovassa Stalinin vainojen aikana, ja häntä syytettiin nationalismista ja ”hvylovyismista”. Hän oli vuodet 1935–1940 neuvostovankiloissa ja keskitysleireillä, enimmäkseen Vorkutassa.
Kostjuk pakeni 1944 Saksaan ja asui Länsi-Saksassa, jossa hän oli perustamassa kirjallisuusjärjestö MURia ja oli Ukrainan demokraattisen vallankumouspuolueen perustajia ja sen sihteeri 1948. Hän kuului puolueen vasemmistoryhmään ja 1949 kuukausilehti "Vperedin" perustajiin. Hän asui vuodesta 1952 Yhdysvalloissa, jossa hän johti ukrainalaisten pakolaiskirjailijoiden järjestöä Slovoa 1955–1975. Hän toi 1950-luvun lopulla Volodymyr Vynnytšenkon arkistot Ranskasta ja toimi arkiston intendenttinä Columbian yliopistossa. Hän toimitti Vynnytšenkon julkaisemattomia teoksia ja päiväkirjoja julkaistavaksi.
Kostjuk kirjoitti toisen maailmansodan jälkeen laajasti Ukrainan kirjallisuudesta ja politiikasta sotien välisen ajan Neuvosto-Ukrainassa ja sotien jälkeisenä aikana lännessä. Hän vaali niiden ukrainalaisten kirjailijoiden muistoa, jotka joutuivat Stalinin vainojen uhreiksi. Hän kokosi Mykola H’vylovyin kootut teokset ja oli niiden julkaisun päätoimittajana. Teokset oli kielletty Neuvosto-Ukrainassa 1930-luvun alkupuolelta lähtien. Hän toimitti julkaistavaksi muidenkin kirjailijoiden teoksia ja kirjoitti englanniksi käännetyn merkittävän historiateoksen "Stalinist Rule in the Ukraine: A Study of the Decade of Mass Terror, 1929–39" (1960) ja muita politiikkaa käsitteleviä teoksia sekä muistelmat vankeusajaltaan (1978).
Cons-la-Grandville

Cons-la-Grandville on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Chiersjoen varrella, noin 39 kilometriä Brieyn kaupungista luoteeseen.
Kaupungissa on useita merkittäviä kohteita uskonnollisesta, sotilaallisesta ja teollisesta arkkitehtuurista, jotka kaikki on luokiteltu historiallisiksi monumenteiksi. "Château de Cons-la-Grandville" on 1700-luvun renessanssilinna. Se on rakennettu Dudon de Consin keskiaikaisen linnan perustuksille. Hän oli vuonna 1096 Godefroy de Bouillonin mukana ensimmäisellä ristiretkellä. Linna on kokenut muutoksia koko sen olemassaolonsa ajan. Linna on rakennettu keltaisesta Pierre de Jaumont kalkkikivestä. Linnan sisustus kattaa ajanjakson 1200-luvulta 1800-luvulle. Linnan eteläpuolella on entinen 1000-luvulta peräisin oleva benediktiiniluostari. Arkkitehti Laurent Benoît Dewez rakennutti sen uudelleen 1760-luvulla. Luostarin kirkosta tuli seurakuntakirkko Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla. 1800-luvun terästeollisuuden historiasta on jäljellä vuodelta 1865 peräisin oleva masuuni.
Vimma (yhtye)

Vimma, tyyliteltynä VIMMA, on seitsemän helsinkiläisen muusikon kollektiivi, joka kirjoittaa musiikkia luontosuhteesta ja ilmastonmuutoksesta. Yhtye yhdistää musiikissaan elementtejä muun muassa progressiivisesta rockista, folkmusiikista, popista ja hiphopista. Se on esiintynyt vuodesta 2016 lähtien ja julkaisi ensimmäisen albuminsa "Meri ja avaruus" vuonna 2019. Sen jälkeen se on julkaissut myös albumit "Tornadon silmässä" sekä "Ei noi muut". Kappaleiden sanoitukset käsittelevät ympäristöön tilaa ja siihen liittyvää aktivismia. Vimma voitti Etnogaalassa 2020 Vuoden tulokas -palkinnon ja oli vuoden 2023 Emma-gaalassa ehdolla Kriitikoiden valinta -kategoriassa. Yhtyeen solisti on Eeva Rajakangas. Sävellyksistä vastaa enimmäkseen viulisti Pessi Jouste. Kollektiivin muut jäsenet ovat Roope Jokinen, Kalle Outila, Aino Kallio, Santeri Kettu ja Vilho Louhivuori.
Réhon

Réhon on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Chiersjoen varrella, noin 40 kilometriä Brieyn kaupungista luoteeseen.
Réhon oli 1400-luvulla Nassaun suvun liittolaisiin kuuluneen lordi Jehan d’Heumontin vastuulla. Heumontin linna oli läheisellä kukkulalla. Vuoteen 1853 saakka Réhon oli pieni maalaiskylä. Tämän jälkeen kaupunkiin rakennettiin rautatie ja sen teollistuminen alkoi. Kunnan suurin tehdas oli La Providencen terästehdas, jonka masuunit olivat osa maisemaa. Tehdas kuului belgialaiseen Forges de la Providence -teräsyritykseen. Vuonna 1914 La Providence osti Heumontin linnan maat, ja alkoi rakennuttaa sinne työväestölleen asuntoja. Siitä tehtiin uudenlainen tilava puutarhakaupunki, jossa oli valoisia asuntoja, ja jonka kaikissa taloissa oli suuri puutarha. Tehtaassa oli enimmillään 7 masuunia, ja vuonna 1960 tehtaalla oli 3 500 työntekijää. Vähitellen tuotanto kuitenkin väheni, ja lopulta vuonna 1987 tuotanto lopetettiin ja seuraavana vuonna koko tehtaan toiminta lakkautettiin. Lopettamista edelsi rajut mellakat. Vuonna 1988 masuunit räjäytettiin.
Karl Edvard Fritjof Bergroth

Karl Edvard Fritjof Bergroth (24. toukokuuta 1845 Humppila – 17. tammikuuta 1920 Kauhava) oli suomalainen rovasti. Bergroth valmistui ylioppilaaksi vuonna 1864 Åbo gymnasiumista ja vihittiin papiksi vuonna 1867. Bergroth toimi kirkkoherrana Hammarlandissa vuosina 1876–1887, Elimäellä vuosina 1887–1894 sekä Kauhavalla vuodesta 1894 lähtien aina kuolemaansa. Bergrothille myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1893.
Bergrothia on kuvattu pitkäpartaiseksi ja kunnioitusta herättäväksi esipapiksi, jota on muistettu taitavana maanviljelijänä.
Ura pappina.
Pappisvihkimyksensä jälkeen Bergroth toimi pappina Kaskisissa, Pirttikylässä ja Närpiössä. Bergroth nimitettiin Oripään kappalaiseksi vuonna 1870 ja Hammarlandin kirkkoherraksi vuonna 1876. Ahvenanmaalta Bergroth valittiin Elimäen kirkkoherraksi vuonna 1887. Kauhavan kirkkoherraksi Bergroth valittiin vuonna 1894. Bergroth piti eri puolilla Kauhavaa Raamattua selittäviä tilaisuuksia.
Yksityiselämä.
Karl syntyi pappisperheeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1864. Bergrothin vanhemmat olivat kirkkoherra Emil Ferdinand Bergroth ja Margareta Karolina Hällfors. Bergrothin veli oli pappi ja poliitikko Waldemar Bergroth. Bergrothin vaimo oli vuodesta 1868 lähtien tämän serkku Johanna Katarina ja tämän kuoleman jälkeen vuodesta 1909 lähtien Dagmar Schoultz.
Podengo galguenho

Podengo galguenho on sukupuuttoon kuollut portugalilainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Rodun pää oli erittäin pitkänomainen, otsa melko kapea, kuono teräväkärkinen, korvat pystyt, suuret, teräväkärkiset ja korkealle asettuneet. Niska oli pitkä ja kapea, lanne kaareva, lantio laskeva, vatsalinja erittäin ylösvetäytynyt, eturaajat ohuet ja häntä ohut ja melko lyhyt. Säkäkorkeus oli yli 70 cm. Väritys vaihteli, mutta oli useimmiten keltainen tai musta.
Alkuperä.
Podengo galguenho kuului alkuperäiseen etelän podengotyyppiin. Se esiintyy Mértolasta löydetyissä arabialaisissa keramiikkaesineissä, jotka ajoittuvat noin 100-luvulle: niissä on kuvattuna vinttikoiramainen koira, jolla on kuitenkin pystyt korvat. Rotu mainittiin vielä 1900-luvun alkupuolella useissa kirjoituksissa. Sen uskotaan olleen alkuperältään pystykorvainen vinttikoira, ja siinä olikin paljon vinttikoiran vaikutteita – mutta myös podengon vaikutus näkyi, ja sitä verrataan espanjalaiseen rotuun nimeltä "regalgo". Se oli todennäköisesti nykyisen portugalinpodengon kantarotu, jonka arabit toivat Portugaliin. Se saattoi olla myös podengon ja sukupuuttoon kuolleen lusitanianvinttikoiran välimuoto. Sen vaikutus näkyy yhä tietyissä ison portugalinpodengon jalostuslinjoissa, joihin se todennäköisesti lopulta sekoittui, lakaten samalla olemasta oma rotunsa.
Etymologia.
"Galguenho" tarkoittaa "vinttikoiraa", mikä viittaa rodun olemukseen vinttikoiramaisena podengona.
Inês Pereira

Inês Teixeira Pereira (s. 26. toukokuuta 1999) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 29 maaottelua. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa tammikuussa 2018.
Pereira edustaa sveitsiläisseura Servetteä, johon hän siirtyi vuonna 2021 kotimaansa Sportingista.
Sílvia Rebelo

Sílvia Marisa Garcia Rebelo (s. 20. toukokuuta 1989) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 117 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, maaliskuussa 2010 MM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa syyskuussa 2008.
Rebelo edustaa kotimaassaan Benficaa, johon hän siirtyi vuonna 2018 Bragasta.
Stefan Sigfrids

Stefan Sigfrids (s. 1970) on suomalainen pastori ja seurakunnanjohtaja. Syksystä 2022 lähtien Sigfrids työskentelee Helsingin Saalemin johtavana pastorina. Vuosina 1998–2017 Sigfrids työskenteli Vaasan Sionin johtajana ja vuosina 2017–2022 Ruotsissa Tukholman Filadelfian pastorina sekä vuodesta 2018 seurakunnan suomenkielisen työn johtajana. Sigfridsin perheeseen kuuluu vaimo Marina ja kolme lasta.
Sigfrids on koulutukseltaan insinööri ja ryhtyi Vaasan ruotsinkielisen Sion-seurakunnan pastoriksi vuonna 1998. Sigfridsin kaudella Sion-seurakunnan kävijämäärät nousivat ja seurakunnan keski-ikä laski reilusti. Sigfridsin kaudella seurakunta teki yhteistyötä ja järjesti yhteismission Vaasan suomenkielisen helluntaiseurakunnan kanssa.
Ernst Curtius

Ernst Curtius (2. syyskuuta 1814 Lyypekin vapaakaupunki – 11. heinäkuuta 1896 Berliini) oli saksalainen historioitsija ja arkeologi, joka johti Olympian pyhäkköalueen kaivauksia.
Elämä ja ura.
Curtius oli filologi Georg Curtiuksen veli ja filologi Ernst Robert Curtiuksen isoisä. Kreikan-matkojensa (1836–1840) jälkeen Curtiuksesta tuli Berliinin yliopiston ylimääräinen professori jo vuonna 1844, ja vuonna 1856 hän sai professuurin Göttingeniin, josta hänet kutsuttiin vuonna 1868 Berliinin yliopiston antiikin taidehistorian professuuriin. Vuonna 1871 hänestä tuli Preussin tiedeakatemian pysyvä sihteeri. Hän oli myös sikäläisen Antiqvarium-kokoelman johtaja ja Saksan arkeologisen instituutin keskushallituksen jäsen. Hän teki useita matkoja Kreikkaan arkeologisia tutkimuksia varten. 
Curtius oli 1870-luvun jälkipuoliskolla Olympiassa suoritettujen suurten kaivausten varsinainen alullepanija. Juuri hän teki Saksan hallituksen puolesta sopimuksen Kreikan kanssa vuonna 1874, jolla Olympian kaivaukset annettiin yksinomaan Saksan tehtäväksi. Curtius oli mukana kirjoittamassa virallista selontekoa tästä hankkeesta ("Die Ausgrabungen zu Olympia", neljä nidettä 1877-1880). Hänen marmorinen rintakuvansa pystytettiin Olympiaan keväällä 1896. Institut de France nimitti hänet kirjeenvaihtajajäseneksi vuonna 1869 ja ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1889. 
Curtiuksen merkittävimpiä teoksia ovat "Peloponnesos" (1851–1852), joka on tieteellinen esitys kyseisen maan historiasta, saagoista ja muinaismuistoista, "Griechische Geschichte" (kolme nidettä, 1857–1861; kuudes painos 1887–1889), joka on arvokas vastine Theodor Mommsenin "Römische Geschichte" -teokselle, ja "Die Stadtgeschichte von Athen" (1891).
Carole Costa

Carole Costa (s. 3. toukokuuta 1990) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 142 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa tammikuussa 2008.
Costa pelasi Saksassa kausina 2010–2017 ja edusti kolme kautta Esseniä, kaksi kautta Duisburgia ja kaksi kautta Cloppenburgia. Tämän jälkeen hän on edustanut kotimaassaan Sportingia ja vuodesta 2020 Benficaa.
Omeljan Ohonovskyi

Omeljan Ohonovskyi (; 3. elokuuta 1833 Hryhoriv, Stanyslavivin piiri – 28. lokakuuta 1894 Lviv) oli ukrainalainen kieli- ja kirjallisuustieteilijä. Hän oli Lvivin yliopistossa ukrainan kielen ja kirjallisuuden professori.
Ohonovskyin merkittävin teos on "Istorija literaturyi russkoi" (keskeneräinen). Teoksessa "Studien auf dem Gebiete der ruthenischen Sprache" (1880) hän osoitti ukrainan kielen venäjään nähden itsenäiseksi kieleksi ja selvitti – etenkin foneettiselta kannalta – ukrainan murteiden sisäisen aseman. Liitteenä oli hänen kielitieteellinen tutkimuksensa "O ważniejszych właściwościach języka ruskiego" (1888). Hänen ukrainan kieltä koskeviin näkemyksiinsä tuli voimakkaita vastaväitteitä venäläisiltä kriitikoilta, esimerkiksi 1890 Aleksandr Pypiniltä. Hänen vastauksensa Pypinille ja muille venäläisille herätti vilkasta keskustelua ja sai paljon tukea.
Ohonovskyi julkaisi myös teoksen "Hristomatija starorusskaja" kommentaarein sekä sanakirjan (1881) ja ukrainan kielen kieliopin. Kaunokirjailijana hän kirjoitti runollisen kertomuksen "Krest" (1860), kansanomaiset näytelmät "Halška Ostrožka" ja "Fedko Ostrožki" ja satuja lapsille.
Ohonovskyi oli Prosvita-kulttuuriseuran perustajajäsen ja sen puheenjohtaja vuodesta 1877 kuolemaansa saakka ja myös Ševtšenkon tieteellisen seuran perustajajäsen. Hän vastusti puolalaistamista hyvin suorasanaisesti.
Taganrog-Tsentralnyi

Taganrog-Tsentralnyi tai Taganrog-Tsentralnyin lentotukikohta (; kansallinen lentopaikkakoodi: ЬРРЦ) on Taganrogissa, Venäjän Rostovin aluella sijaitseva lentotukikohta. Lentotukikohta sijaitsee noin 7 kilometriä Venäjän Rostovin alueen Taganrogin keskustasta länsiluoteeseen. 
Tukikohdassa toimii 708. sotilaskuljetuslentorykmentti. Tällä Venäjän ilmavoimin on tukikohdassa esimerkiksi Iljušin Il-76 -kuljetuslentokoneita. Lisäksi tukikohdassa toimiin lentokoneiden korjauksiin keskittynyt laitos (325. lentokonekorjauslaitos; 325 ARZ; ).
Lentoaseman alueella toimii myös sotilasilmailuun erikoistunut museo.
Andreia Norton

Andreia Alexandra Norton (s. 15. elokuuta 1996) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 62 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa lokakuussa 2016.
Norton edustaa kotimaassaan Bragaa. Ulkomailla hän on edustanut espanjalaista Barcelonaa, saksalaista Sandia ja italialaista Interiä.
Laki &amp; Järjestys

Laki &amp; Järjestys on suomalainen Oi! / punkrock -yhtye, joka on perustettu Lappeenrannassa tammikuussa 2020. 
Ura.
Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli helmikuussa 2021 julkaistu 7" EP "Kuka lystin kustantaa?". Levyn julkaisi Hell's Tone Records. Levy on nykyään loppuunmyyty.
Kesällä 2022 yhtyeeltä julkaistiin ensimmäinen pitkäsoitto "Uusi aika". Levy on saatavilla LP:nä, CD:nä sekä kaikissa yleisimmissä suoratoistopalveluissa. Vinyyliversio levystä ilmestyi marraskuussa 2022. 
Radiokanava FinnRadio FM valitsi "Uusi aika" -albumin vuoden rock -albumiksi joulukuussa 2022.
Yhtyeen kolmas albumi "Ei katumusta" -EP julkaistiin heinäkuussa 2024.
Kokorunkomenetelmä

Kokorunkomenetelmä on Amerikassa yleistynyt hakkuutyyli, jonka koneketjuun kuuluu vähintään neljä konetta. Kokorunkomenetelmää käytettiin Suomessakin puolitelojen ja runkojuontokoneiden aikana, mutta vaijerijuonnosta luovuttua se on siirtynyt syrjään tavaralajimenetelmän tieltä. Kokorunkomenetelmässä puut kaadetaan kokonaisina ja juonnetaan oksineen varastopaikalle eli ns. landingille jossa rungot katkotaan mittaan ja lastataan kuorma-autoihin. Kokorunkomenetelmässä yleisin hakkuutapa on avohakkuu, mutta harvennushakkuitakin esiintyy joskus. Kokorunkomenetelmässä koneketjun muodostavat kaatokasauskone, juontokone, prosessori ja lastauskone.
Ana-Maria Crnogorčević

Ana-Maria Crnogorčević (s. 3. lokakuuta 1990 Steffisburg) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa yhdysvaltalaisseura Seattle Reigniä ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2009.
Crnogorčević on pelannut ulkomaisissa sarjoissa vuodesta 2009 alkaen. Hän edusti Saksassa Hamburger SV:tä kausina 2009–2011 ja 1. FFC Frankfurtia kausina 2011–2018. Vuosina 2018–2019 hän edusti Yhdysvalloissa Portland Thornsia ja siirtyi sen jälkeen espanjalaisseura FC Barcelonaan, jossa hän pelasi vuoteen 2023 saakka. Kaudella 2023–2024 hän edusti Espanjassa Atlético Madridia. Kesällä 2024 hän siirtyi Seattleen. Hän on voittanut Mestarien liigan vuosina 2015, 2021 ja 2023.
Crnogorčević on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa 7. kesäkuuta 2025 mennessä 168 maaottelua ja tehnyt niissä 74 maalia.
Viola Calligaris

Viola Calligaris (s. 17. maaliskuuta 1996) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 167-senttimetrinen. Hän edustaa italialaisseura Juventusta ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2015.
Calligaris siirtyi kotimaansa Young Boys -seurasta Espanjaan vuonna 2017. Hän edusti kaksi kautta Atlético Madridia, yhden kauden Valenciaa ja kolme kautta Levantea. Hän siirtyi kesällä 2023 ranskalaisseura Paris Saint-Germainiin. Tammikuusta 2024 alkaen hän on edustanut Italiassa Juventusta, ensimmäiset puoli vuotta lainasopimuksella.
Calligaris on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa 13. kesäkuuta 2025 mennessä 66 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän pelasi yhden ottelun EM-kilpailuissa 2017, täyden peliajan kaikissa kolmessa ottelussa EM-kilpailuissa 2022 ja kaksi ottelua MM-kilpailuissa 2023.
Haukiputaan seurakunta

Haukiputaan seurakunta on yksi Oulun seurakuntayhtymän seitsemästä seurakunnasta. Seurakunta toimii Oulun kaupungin Haukiputaan alueella. Seurakunnassa on noin 15 000 jäsentä. Seurakunnan kirkkoherra on Salla Autere.
Herätysliikkeet.
Haukiputaan seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan tavoin vanhoillislestadiolaisuuden keskeisimpään kannatusalueeseen. Haukiputaan alue on Perämeren rannikon ja Oulun ympäristön tavoin liikkeen voimakasta yhtenäisen kannatuksen aluetta. Haukiputaan alueella sekä vanhoillislestadiolaisten kannattajamäärä että suhteellinen osuus paikkakunnan väestöstä on korkea.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Haukiputaan seurakunnan kirkkoherroina:
Kiimingin seurakunta

Kiimingin seurakunta on yksi Oulun seurakuntayhtymän seitsemästä seurakunnasta. Seurakunta toimii Oulun kaupungin Kiimingin alueella. Seurakunnassa on noin 15 000 jäsentä. Seurakunnan kirkkoherra on Pauli Niemelä.
Seurakunnan historiaa.
Vaikka Kiimingin kirkko on rakennettu jo 1760, Alakiimingin kappeliseurakunta syntyi kuitenkin vasta 1781, kun kuninkaan päätöksellä kiiminkiläisille annettiin lupa vakituisen papin palkkaamiseen. Siihen asti kiiminkiläiset kävivät pääasiassa toisen Iin emäseurakunnan kappelin Haukiputaan jumalanpalveluksissa. Itsenäiseksi seurakunnaksi Kiiminki pääsi senaatin päätöksellä 1858. Tuolloin Iin emäseurakunnasta erotettiin Haukiputaan ja Kiimingin kappeliseurakunnat, joista Kiiminki määrättiin emäseurakunnan paikaksi. Haukipudas ja Ylikiiminki jäivät Kiimingin kappeleiksi. Käytännössä kirkkoherrakunnaksi muuttuminen tapahtui vasta 1869 Iin kirkkoherran Calamniuksen kuoleman ja Kiimingin kappalaisen muualle siirtymisen jälkeen. Haukipudas erosi omaksi seurakunnakseen vuonna 1873 ja Ylikiiminki vuonna 1909.
Vuoden 2019 alussa Kiimingin seurakuntaan liitettiin Yli-Iin ja Ylikiimingin seurakuntapiirit, jotka sitä ennen kuuluivat Oulujoen seurakuntaan.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kiimingin seurakunnan kirkkoherroina:
Oulujoen seurakunta

Oulujoen seurakunta on yksi Oulun seurakuntayhtymän seitsemästä seurakunnasta. Seurakunta toimii Oulun kaupungin itäisellä ja kaakkoisella alueella. Seurakunnassa on yli 20 000 jäsentä. Seurakunnan kirkkoherra on Ilkka Mäkinen.
Ylikiimingin seurakunta liitettiin seurakuntapiirinä osaksi Oulujoen seurakuntaa vuoden 2007 alussa ja Yli-Iin seurakunta vuoden 2011 alussa. Molemmat seurakuntapiirit siirrettiin kuitenkin osaksi Kiimingin seurakuntaa vuoden 2019 alussa.
Papisto.
Kirkkoherrat.
Seuraavat henkilöt ovat hoitaneet Oulunsalon seurakunnan kirkkoherran virkaa:
Sandy Maendly

Sandy Jannick Maendly (s. 4. huhtikuuta 1988 Geneve) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 168-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaassaan Servetteä ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2006.
Maendly on kotimaansa lisäksi pelannut Italiassa Sassari Torresissa vuosina 2011–2014 ja Veronassa vuosina 2014–2016 sekä Espanjassa Madrid CFF:ssä vuosina 2017–2018.
Maendly on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 86 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
Iin seurakunta

Iin seurakunta on Iin kunnassa Suomen Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Oulun tuomiorovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Ulla Mitrunen.
Herätysliikkeet.
Iin seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan tavoin vanhoillislestadiolaisuuden keskeisimpään kannatusalueeseen. Iin alue on Perämeren rannikon ja Oulun ympäristön tavoin liikkeen voimakasta yhtenäisen kannatuksen aluetta. Iin alueella sekä vanhoillislestadiolaisten kannattajamäärä että suhteellinen osuus paikkakunnan väestöstä on korkea.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Iin seurakunnan kirkkoherroina:
Coumba Sow

Coumba Louisa Sow (s. 27. elokuuta 1994) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaassaan Baselia ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2018.
Sow edusti kotimaassaan pitkään FC Zürichiä, mutta välillä hän pelasi Yhdysvaltain yliopistosarjoissa Monroe Community Collegen ja Oklahoman osavaltionyliopiston joukkueissa. Hän siirtyi kesällä 2019 Ranskaan Paris FC:n joukkueeseen, jossa hän pelasi tammikuun 2023 loppuun saakka. Hän palasi Sveitsiin ja pelasi kesään 2023 saakka Servettessä. Tämän jälkeen hän siirtyi Baseliin.
Sow on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa 9. kesäkuuta 2025 mennessä 55 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän kuului joukkueen vakiokokoonpanoon EM-kilpailuissa 2022 ja MM-kilpailuissa 2023.
Coumba Sow'n serkku Djibril Sow on maajoukkuejalkapalloilija. Heidän molempien isät ovat kotoisin Senegalista.
Géraldine Reuteler

Géraldine Reuteler (s. 21. huhtikuuta 1999) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen. Hän edustaa saksalaisseura Eintracht Frankfurtia ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2017.
Reuteler edusti kotimaassaan FC Luzernia, josta hän siirtyi Saksaan sittemmin nimensä Eintracht Frankfurtiksi muuttaneeseen 1. FFC Frankfurtiin vuonna 2018. Hän on pelannut Saksan Bundesliigassa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 121 ottelua ja tehnyt niissä 33 maalia, joista kymmenen kaudella 2024–2025.
Reuteler on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa 9. kesäkuuta 2025 mennessä 76 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
Pyhäjärven seurakunta

Pyhäjärven seurakunta on Pyhäjärven kunnassa Suomen Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Mirva Ahola.
Herätysliikkeet.
Pyhäjärven seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Pyhäjärven kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen kannatusalueeseen. Pyhäjärvi ei kuitenkaan ole suunnan voimakkainta vaikutusaluetta.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Pyhäjärven seurakunnan kirkkoherroina:
Luana Bühler

Luana Chiara Bühler (s. 28. huhtikuuta 1996) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 171-senttimetrinen. Hän edustaa englantilaisseura Tottenham Hotspuria ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2018.
Bühler edusti kotimaassaan FC Luzernia vuosina 2014–2017 ja FC Zürichiä vuosina 2017–2018 sekä Saksassa TSG 1899 Hoffenheimia vuosina 2018–2023. Kesällä 2023 hän siirtyi Tottenham Hotspuriin. Hän on pelannut Saksan Bundesliigassa viiden kauden aikana 82 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia, ja Englannin Superliigassa kahden kauden aikana 22 ottelua tekemättä maaleja.
Bühler on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa kesäkuun 2025 loppuun mennessä 61 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2022 avauskokoonpanossa kaksi Sveitsin kolmesta ottelusta ja MM-kilpailuissa 2023 yhden alkulohko-ottelun alusta loppuun. Hänet valittiin vuoden 2025 EM-kisajoukkueeseen, mutta hän jäi polviongelmien vuoksi turnauksesta pois.
Utsjoen seurakunta

Utsjoen seurakunta () on Utsjoen kunnassa Suomen Lapissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pohjoisin seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Lapin rovastikuntaan. Utsjoen seurakunta muodostaa yhdessä Inarin seurakunnan kanssa Pohjois-Lapin seurakuntayhtymän. Seurakunnan virkaa tekevänä kirkkoherrana on toiminut Anu Sorjonen tammikuusta 2024.
Eteläisemmälle Lapille tyypillinen lestadiolaisuus ei ole juurikaan saanut kannatusta suomalais- eikä saamelaisväestön keskuudessa Suomen pohjoisosiin lukeutuvalla Utsjoella. Utsjoen alueen väestöä voidaan pitää ns. kirkkokristillisenä.
Toimintaa.
Utsjoen seurakunta järjestää viikoittaisia jumalanpalveluksia tavallisimmin Utsjoen kirkossa, Karigasniemen kappelilla tai Nuorgamin rukoushuoneella. Kevättalvella seurakunta kokoontuu tunturimessuun tunturille ja kesällä messu voidaan toimittaa Tenon rannalla. Messu toimitetaan myös muutaman kerran kesässä Nuvvuksen rukoushuoneella. Tuomasmessu ja nyyttikestibrunssi pidetään pari kertaa vuodessa Utsjoen seurakuntatalolla.
Yleisimmät seurakunnan kirkolliset toimitukset ovat kaste, avioliittoon vihkiminen ja hautaan siunaaminen. Muita toimituksia ovat esimerkiksi kodin siunaaminen, konfirmaatio, yksityinen rippi ja erilaiset rukoushetket.
Seurakunnassa on lasten ja aikuisten yhteinen perhekerho ja pyhäkouluja. Seurakunta tekee myös yhteistyötä päiväkotien kanssa. Varhaisnuorille on kerhoja, leirejä ja retkiä. Seurakunta toimii taustayhteisönä Njálat-partiolippukunnalle. Nuorille on nuorteniltoja, retkiä, leirejä ja opiskelijoiden ruokailuja, sekä rippikoulu. Utsjoella järjestetään yhdessä kirkon saamelaistyön kanssa nuorille saamelainen rippikoulu, jossa on sekä saamenkielinen että suomenkielinen opetusryhmä.
Seurakunta järjestää aikuisille talkoita, "Perjantaipuuro"-ruokailutapahtumia sekä hävikkiruuan jakelua.
Diakoniatyöntekijä vastaa diakoniatyöstä, lähetyssihteerin tehtävistä sekä "Lähetyksen Vohvelikahvilasta", joka sijaitsee Utsjoen kirkkotuvilla kirkon vierellä. Kahvila on avoinna kesäisin, pääasiassa vapaaehtoisin talkoovoimin.
Utsjoen seurakunta tukee Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) työtä Etelä-Sudanissa sekä Lähetysyhdistys Kylväjän työtä Mongoliassa. Se tukee myös Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen välityksellä Inkerin evankelis-luterilaisen kirkon Kelton koulutuskeskuksen toimintaa Pietarin lähellä ja osallistuu Lapin seurakuntien yhteiseen projektiin kirkon rakentamiseksi Murmanskiin.
Historiaa.
Utsjoen seurakunta oli alkuaan Ruotsin kirkon Härnösandin hiippakunnan Koutokeinon seurakunnan anneksi, ja kun Koutokeino jäi vuoden 1747 rajakäynnissä Norjan puolelle ja Utsjoki Ruotsin, Utsjoen kappeliseurakunta määrättiin yhdessä Kuusamon seurakuntaan kuuluneen Inarin kappeliseurakunnan kanssa muodostettavaksi omaksi kirkkoherrakunnakseen kuninkaallisella kirjeellä 26. kesäkuuta 1747, jolloin seurakunta määrättiin kuuluvaksi Turun hiippakuntaan.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Utsjoen seurakunnan kirkkoherroina:
Eseosa Aigbogun

Eseosa Mandy Aigbogun (s. 23. toukokuuta 1993 Zürich) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 166-senttimetrinen. Hän edustaa italialaisseura AS Romaa ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2013.
Aigbogun edusti kotimaassaan FC Zürichiä vuosina 2009–2011 ja FC Baselia vuosina 2011–2016. Hän edusti saksalaista 1. FFC Turbine Potsdamia kausina 2016–2018 ja ranskalaista Paris FC:tä kausina 2018–2023.
Aigbogun on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 91 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Roletto

Roletto () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 2 000 asukasta.
Natottuminen

Natottuminen ( on joko yleistä suuntautumista Natoon tai erityisesti Suomen suuntautumista länteen ja Natoon vastakohtana suomettumiselle.
Ennen Venäjän hyökkäystä Ukrainaan 2022 natottumisella tarkoitettiin Suomessa maan lähentymistä tai Suomen puolustusvoimien suuntautumista Natoon. Vuonna 1996 "Turun Sanomien" päätoimittaja Aimo Massinen vertasi suomettumista eli ”neukuttumista” nykyiseen ”eurottumiseen” ja vielä tuoreempaan ”natottumiseen” viitatessaan Max Jakobsonin Nato-puheenvuoroon.
Vuonna 2017 Esko Seppänen totesi "Kansan Uutisissa", että ainakin toistaiseksi Venäjän valtionjohto on vaiennut Suomen natottumisen, mutta jossakin vaiheessa tai yhteydessä tullee vielä totuuden hetki. 
Kesäkuussa 2022 Yhdysvaltain presidentti Joe Biden totesi Madridin Nato-kokouksen jälkeen, että Venäjän presidentti Vladimir Putinin aloitettua sodan Ukrainaa vastaan Suomi ja Ruotsi ovat lähempänä kuin koskaan sekä vahvempia kuin koskaan. Hän sanoi, että Yhdysvallat aikoo vahvistaa Suomen ja Venäjän rajaa. Biden totesi, että ”Putin halusi Naton suomettuvan, mutta saikin natottuvan Suomen.” Hän laajensi aihetta samassa yhteydessä: ”Putin haki Euroopan suomettumista, mutta saakin Euroopan natottumisen.” Suomi hyväksyttiin Naton täysjäseneksi 4. huhtikuuta 2023. Seuraavana vuonna hyväksyttiin myös Ruotsin Nato-jäsenyys.
Dolores Silva

Dolores Isabel Jácome Silva (s. 7. elokuuta 1991) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 136 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa maaliskuussa 2009.
Silva on kotimaansa lisäksi pelannut Saksassa kausina 2011–2017 seuroinaan FCR 2001 Duisburg, MSV Duisburg ja FF USV Jena sekä Espanjassa kaudella 2018–2019 Atlético Madridin joukkueessa. Nykyisin hän edustaa portugalilaisseura SC Bragaa.
Taito Mörk

Taito Ensio Mörk (3. heinäkuuta 1922 – 7. marraskuuta 2005) oli suomalainen Jyväskylässä asunut varastopäällikkö, keräilijä ja kotiseutuneuvos.
Taito Mörkin isä oli vaatturi ja äiti ompelija. Hänen isänsä kuoli keuhkotautiin jo parin vuoden kuluttua poikansa syntymästä. Taito Mörk meni kauppakouluun syksyllä 1938. Talvisodan alettua koulu keskeytyi ja Mörk oli aluksi väestönsuojelutyössä ja sen jälkeen työssä Vasikkavuoren sisään louhitussa Valtion tykkitehtaassa kunnes hän lähti vapaaehtoisena rintamalle tykistöön. Talvisodan jälkeen Mörk kävi kauppakoulun loppuun ja jatkosodassa hän palveli Karjalan rintamalla kotiutuen alikersanttina. 
Sotien jälkeen Mörk meni marraskuussa 1944 Jyväskylän kaupungin palvelukseen tilapäiseksi varastonhoitajaksi. Hänestä tuli sitten vakinainen varastonhoitaja ja Mörk hoiti vuodesta 1948 alkaen Jyväskylän kaupungin keskusvarastoa. Mörk keräsi mittavan kokoelman käytöstä poistettuja kaupungin laitteita joita säilytetään nykyisin Mörkin perustamassa Jyväskylän kunnallistekniikan museossa. Könkkölän tilan alueella sijaitseva kunnallistekniikan museo perustettiin 1984 kun Mörkin kokoama esineistö siirtyi Keski-Suomen museolle. Museossa on esillä muun muassa katurakentamiseen, hevosliikenteeseen, paja- ja rakennustyöhön sekä kunnallistekniikkaan liittyvää esineistöä. Mörk valokuvasi Jyväskylän näkymiä ja keräsi 3 000 kuvaa käsittävän diasarjan "Vanhaa Jyväskylää". Lisäksi Mörk keräsi postimerkkejä (muun muassa Klassinen Suomi-kokoelma) ja vanhoja rahoja. Hän kuului Keski-Suomen Numismaatikot ry:n perustajiin. Mörk teki myös perinnehaastatteluja jotka on tallennettu Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanperinnearkistoon. Hän sai toiminnastaan kotiseutuneuvoksen arvonimen vuonna 2002. Mörkin testamentin perusteella perustettiin Suomen Kulttuurirahaston yhteyteen Taito Mörkin rahasto, joka tukee yleisesti tiedettä ja taidetta. Mörk lahjoitti testamentissaan lisäksi 100 teoksen kokoelmansa Jyväskylän kaupungin taidekokoelmiin ja 30 000 euroa taidehankintoja varten.
Taito Mörk oli Jyväskylän museolautakunnan jäsen ja hän oli 22 vuoden ajan vaalilautakuntien jäsenenä. Lisäksi Mörk oli pitkään Jyväskylän kaupunkiseurakunnan kiinteän ja irtaimen omaisuuden tarkastajien puheenjohtajana.
Vuonna 2021 Taito Mörk sai oman nimikkopolkunsa Jyväskylän asemakaava-alueelle.
Diana Gomes

Diana Catarina Ribeiro Gomes (s. 26. heinäkuuta 1998) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai puolustaja. Hän on pelannut Portugalin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2022 EM-kilpailuja 21 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa heinäkuussa 2016.
Gomes on edustanut vuodesta 2017 kotimaassaan SC Bragaa.
Hummerisota

Hummerisota oli Brasilian ja Ranskan välinen langustien pyyntioikeuksiin liittynyt konflikti vuosina 1961–1963. Brasilian hallitus ei suostunut antamaan ranskalaisille kalastusaluksille lupaa pyydystää langusteja 100 mailia (160 km) lähempänä Brasilian koillisrannikkoa. Brasilia perusteli kieltoa sillä, että langustit ryömivät pitkin mannerjalustaa. Ranskalaisten mielestä taas hummerit uivat, joten niiden pyydystämisen tulisi olla sallittua kaikkien maiden kaikille kalastusaluksille. Kiista ratkesi, kun Brasilia yksipuolisesti päätti laajentaa aluevesiään 200 merimailin (370 km) etäisyydelle ja täten kattamaan kiistanalaisen alueen. 
Kiista tapahtui ennen vuonna 1982 hyväksytyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen solmimista, mutta siitä huolimatta se päättyi 10. joulukuuta 1964 allekirjoitettuun sopimukseen, jonka mukaan 26 ranskalaisella aluksella oli oikeus kalastaa alueella enintään viiden vuoden ajan edellyttäen, että ne maksaisivat osan tuotoistaan brasilialaisille kalastajille. 
Kiistan synty ja kulku.
Vuonna 1961 Mauritanian rannikon edustalla hyvin kannattavasti kalastaneet ranskalaiset alukset päättivät laajentaa toiminta-aluettaan Atlantin yli. Alukset päätyivät Brasilian rannikolle, jossa hummereita löytyi merenalaisilta kallioilta 76–198 metrin syvyydestä. Paikalliset kalastajat valittivat kuitenkin, että suuret ranskalaiset kalastusalukset tulivat Parnanmbucon alueelle. Brasilian armeijan amiraali Arnoldo Toscano määräsi alueelle kaksi korvettia. Paikan päällä brasilialaisalusten kapteeni vaati ranskalaisaluksia vetäytymään mannerjalustan ulkopuolelle. Tilanne kuitenkin kiristyi merkittävästi, sillä ranskalaisalukset kieltäytyivät vetäytymästä ja lähettivät Ranskan hallitukselle pyynnön lähettää hävittäjä alusten saattajaksi. Tämän seurauksena Brasilian hallitus asetti useita aluksia hälytystilaan.
Samana päivänä Brasilian sisäministeri Hermes Lima piti Ranskan toimintaa vihamielisenä ja sanoi, että Brasilian hallitus ei tule antamaan periksi. Hän järjesti salaisen tapaamisen avustajiensa kanssa. Ranskan presidentti Charles de Gaulle reagoi lähettämällä alueelle Duperré-luokan hävittäjän Tartun. Hän kuitenkin myöhemmin päätti kutsua aluksen takaisin liennyttääkseen jännitteitä. Brasilian presidentti João Goulart antoi ranskalaisaluksille 48 tuntia aikaa poistua, mutta alukset kieltäytyivät, minkä jälkeen Brasilian laivasto otti haltuunsa ranskalaisalus Cassiopéen Brasilian rannikolta 2. tammikuuta 1962. Huhtikuuhun 1963 mennessä molemmat maat pohtivat pitäisikö niiden ryhtyä sotaan hummereiden takia.
Rahel Kiwic

Rahel Marianne Kiwic (s. 5. tammikuuta 1991) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän edustaa kotimaassaan FC Zürichiä ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2012.
Kiwic pelasi Saksassa MSV Duisburgissa vuosina 2014–2017 ja 1. FFC Turbine Potsdamissa vuosina 2017–2020, minkä jälkeen hän palasi Sveitsiin FC Zürichin joukkueeseen.
Kiwic on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa kesäkuun 2022 loppuun mennessä 81 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
Varandei

Varandei () on kylä Petšoranmeren (Barentsinmeren) rannalla Venäjän pohjoisosassa Nenetsien autonomisessa piirikunnan Zapoljarnyin piirissä. Varandei sijaitsee samannimisen öljykentän alueella. Kylässä tai sen lähistöllä sijaitsevat Varandein öljysatama ulkomerellä sijaitsevine terminaaleineen ja Varandein lentoasema.
Uriah Heepin diskografia

Tämä on Uriah Heepin diskografia.
Pyhä Chrysanthus

Pyhä Chrysanthus (kuollut n. 283 Rooma, Italia) oli egyptiläinen aviomies, pyhimys ja marttyyri. Mies oli patriisi Polemiuksen poika, tuotiin Aleksandriasta Roomaan ja pappi Carpophorus kastoi hänet isän vastusteluista huolimatta. Hänen isänsä yritti vieroittaa hänet kristinuskosta kreikkalaisen Minervan papittaren Darian avulla, mutta hän käännytti naisen ja meni tämän kanssa naimisiin. 
Pariskunta harjoitti innokkaasti uskoaan Roomassa ja käännytti monia mukaan lukien joukon sotilaita, jotka mestattiin. Heidät pidätettiin ja tapettiin keisari Numerianin ja Carinuksen aikana. Pyhät Chrysanthus ja Daria on haudattu Via Salaria Novalle ja heidän hautojaan on kunnioitettu julkisesti. Heidän muistopäiväänsä vietetään roomalaiskatolisessa kirkossa 25. lokakuuta, ja ortodoksisessa kirkossa 19. maaliskuuta.
Chrysanthusta ja Dariaa on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä rukouksella:
Curran Walters

Curran Walters (s. 16. tammikuuta 1998 Oak Park, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Hän on näytellyt muun muassa Jason Toddin eli Punahuppun roolin HBO Max -supersankarisarjassa "Titans".
Nuoruus.
Walters syntyi 16. tammikuuta 1998 Oak Parkissa Kaliforniassa ja kävi Oak Park High Schoolia.
Ura.
aloitti mallintyön muotibrändeille Tillys ja Lee. Hän aloitti näyttelijänuransa Samsung Galaxyn urheiluvideopelissä NBA 2K15. Hän teki ensiesiintymisensä televisiossa vuonna 2014 komediaelokuvassa "Growing Up and Down". Curran sai lisää rooleja televisiossa, mukaan lukien vakituisen roolin vuonna 2016 nuorena Jacksonina sarjassa "Game of Silence". Hän esiintyi myös "Girl Meets High School: Part 1" -elokuvan ensimmäisessä kaksiosaisessa jaksossa vuonna 2016 Girl Meets Worldin toisen kauden aikana. Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa "Kolme miestä ja tyttö" ja "Speechless".
Toinen Waltersin elokuvarooli on vuonna 2016 komediadraamassa "20th Century Women" ja kolmas vuonna 2018 televisiossa scifi-elokuvassa "Playing Dead".
Walters teki läpimurtonsa toisena Robinina Jason Toddina "Titansin" viidennessä jaksossa, ja hänellä oli toistuva rooli sarjassa koko ensimmäisen kauden ajan. Toisella kaudella 2019 Walters palasi sarjan vakituisena. Hän on ensimmäinen live action -näyttelijä Jason Toddista hahmon historiassa. Hän pääsi rooliin vain yhden koe-esiintymisen ansiosta. Joulukuussa 2019 hän palasi hahmoon CW:n "Supergirl for the Crisis on Infinite Earths crossover" -tapahtumassa. Hän ja Alan Ritchsonin Hawk ovat ensimmäiset Titans-hahmot, jotka esiintyvät hahmonaan Arrowverse-universumissa, sekä ensimmäiset hahmot korkealaatuisesta suoratoistopalvelusta, jotka on esitelty verkkotelevisiossa. Walters palasi Titans-sarjan kolmannelle tuotantokaudelle, jossa hänen hahmonsa otti Punahupun nimen.
Walters näytteli vuonna 2019 kauhuelokuvassa nimeltä "Do Not Reply".
Lara Marti

Lara Katinka Marti (s. 21. syyskuuta 1999) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa saksalaista Bayer Leverkusenia ja on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2019.
Marti siirtyi Saksaan Bayer Leverkusenin joukkueeseen kotimaansa FC Baselista kesällä 2020.
Marti on pelannut Sveitsin naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 12 maaottelua tekemättä niissä maaleja.
Free the Nipple

Free the Nipple (suom. ’nänni vapaaksi’) on Yhdysvalloissa 2010-luvulla syntynyt liike ja sosiaalisen median kampanja, joka tavoittelee naisille oikeutta paljastaa rintansa julkisilla paikoilla, kuten uimarannoilla. Liikkeessä pidetään epätasa-arvoisena sitä, että miehet saavat näyttäytyä julkisilla paikoilla ylävartalo paljaana, mutta naisten rinnat seksualisoidaan ja määrätään piilotettavaksi.
Free the Nipple sai alkunsa samannimisestä yhdysvaltalaisesta dokumenttielokuvasta, joka kuvaa amerikkalaisten naisaktivistien paljasrintaista kampanjointia New Yorkin kaduilla. Yhdysvalloissa naisten yläosattomuus on laissa kiellettyä joissain osavaltioissa ja voi johtaa vankeustuomioon. Suomessa yläosattomuus ei johda rikossyytteisiin, mutta paljasrintaisia naisia kehotetaan joskus peittämään rintansa julkisilla paikoilla, jos sen katsotaan aiheuttavan pahennusta. Rajoitusta perustellaan sukupuolisiveellisyyden loukkaamisen kieltävällä lailla.
Liike on saanut Yhdysvalloissa tukea monelta julkisuuden henkilöltä, jotka ovat alkaneet liikkua ulkona ilman rintaliivejä vaatteidensa alla ja pukeutua läpinäkyviin vaatteisiin, joista rinnat näkyvät osittain läpi. Jotkut kampanjoijat ovat julkaisseet Twitterissä ja Instagramissa omia nännikuviaan.
Liikkeen innoittamia tapahtumia ovat esimerkiksi Go Topless -päivä ja suomalainen tissiflashmob-tapahtuma.
Teuvo Lindfors

Teuvo Lindfors (8. heinäkuuta 1922 Turku – 1. kesäkuuta 2015) oli suomalainen arkkitehti.
Lindfors kävi jatkosodan aikana aliupseerikoulun ja palveli kenttätykistörykmentti KTR 5:ssä 1942–1944. Arkkitehdiksi hän valmistui sodan jälkeen.
Teuvo Lindfors oli naimisissa balettitanssija, balettipedagogi ja tanssikriitikko Irma Vienola-Lindforsin kanssa. Heidän tyttärensä on koreografi Tiina Lindfors.
Anita Bay Bundegaard

Anita Bay Bundegaard (s. 31. lokakuuta 1963 Tejn) on tanskalainen Radikaalin Venstren poliitikko. Hän toimi Tanskan kehitysapuministerinä vuosina 2000–2001. Lisäksi hän on työskennellyt neuvonantajana UNHCR:ssä ja johtanut Tanskan Pelastakaa Lapset -järjestöä (Red Barnet) sekä kansainvälistä kattojärjestöä Save the Childreniä Genevessä.
Filippa Angeldal

Ingrid Filippa Angeldal (s. 14. heinäkuuta 1997 Uppsala) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa espanjalaista Real Madridia ja on pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa vuodesta 2018.
Angeldal aloitti pääsarjauransa Ruotsissa AIK:n joukkueessa vuonna 2014 ja edusti seuraavina vuosina useita muitakin seuroja. Hän pelasi kausina 2021–2024 englantilaisessa Manchester Cityssä 44 Superliigan ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän siirtyi kesällä 2024 espanjalaisseura Real Madridiin. Hän pelasi kaudella 2024–2025 Espanjan liigassa 28 ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Angeldal on kesäkuun 2025 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 71 maaottelua ja tehnyt niissä 22 maalia.
Aniek Nouwen

Aniek Nouwen (s. 9. maaliskuuta 1999 Helmond) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa toukokuun 2024 loppuun mennessä 43 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2019. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kolme ottelua.
Nouwen edusti vuoteen 2021 saakka kotimaassaan PSV Eindhovenia. Kesällä 2021 hän siirtyi englantilaisseura Chelseaan. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Superliigassa 14 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän voitti liigamestaruuden ja FA Cupin.