tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Verhnjaja Toiman piiri

Verhnjaja Toiman piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen kaakkoisosassa Vienanjoen varrella sijaitsevan piirin pinta-ala on 20 450 neliökilometriä. Asukkaita piirissä oli 17 060 henkeä (väestönlaskenta 2010).
Vuonna 1924 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Verhnjaja Toiman kylä (3 462 as.). Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa:
Tärkeimmät elinkeinot ovat puunhankinta ja -jalostus sekä karjatalouteen, pellavan, perunan ja vihannesten viljelyyn erikoistunut maatalous.
Gran Torino

Gran Torino on Clint Eastwoodin ohjaama jännitys- ja draamaelokuva vuodelta 2008. Hän näyttelee siinä itse pääosaa.
Eastwood ilmoitti elokuvan ensi-illan aikoihin, että se olisi hänen viimeinen elokuvansa näyttelijänä, mutta hän palasi valkokankaalle neljä vuotta myöhemmin elokuvassa "Takaisin pelissä".
Juoni.
Kyynistyneen eläkkeellä olevan autotehtaan työntekijän päivät täyttyvät talon kunnostustöistä, koiran hoivaamisesta, oluesta ja parturikäynneistä. Waltin varsinainen silmäterä on vuoden 1972 Gran Torino -mallinen henkilöauto. Vaikka Waltin vaimo toivoikin kuolinvuoteellaan miehen menevän ripittäytymään, M1-kiväärinsä säännöllisesti puhdistavalla Waltilla ei ole mielestään mitään tunnustettavaa. Waltin suhteet kahteen omaan poikaan ja näiden perheisiin ovat jääneet etäisiksi.
Kun tienoota terrorisoiva aasialainen nuorisojengi yrittää varastaa Waltin Torinon, tämä saa lisäkierroksia valmiiksi rasistisille asenteilleen. Hän alkaa kuitenkin nähdä asioita uudessa valossa, kun varas tulee Waltin ovelle ja lupaa hyvittää tekonsa tekemällä tälle töitä. Thao alkaa korvata tekoaan tekemällä töitä Waltille, jolloin Walt alkaa pitää Thaosta ja auttaa tätä elämässään, mutta sitten aasialaisjengi iskee Thaon kimppuun.
Vastaanotto Suomessa.
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu arvioi, että elokuva tekee yhteenvedon Clint Eastwoodin tähtikuvasta ja tuo sen tähän hetkeen yllättävästi ja napakasti. Eastwood tavallaan pudottaa oman sankarihahmonsa myyttien maailmasta karuun todellisuuteen.
Kulttuurivihkojen Eero Hirvenojan mukaan elokuva tarkoittaa hyvää, mutta se on turhan alleviivaava. Siinä kuitenkin osoitetaan, että vanhempikin ihminen voi vapautua ennakkoluuloista ja oppia hyväksymään erilaisuutta. Samalla Eastwood pääsee parodioimaan takavuosikymmenten vähäpuheisia tähtiroolejaan. Mikään erityisen syvällinen elokuvantekijä Eastwood ei kuitenkaan ole.
Aamulehden Kari Salmisen arvion mukaan elokuva, ”karu romanssi tähden ja hänen arkkityyppisen hahmonsa välillä”, olisi kelvannut Eastwoodin jäähyväisiksi näyttelijänä, vaikka hän ei pitänytkään tämän vetäytymistä näyttelemisestä toivottavana.
Otto Carius

Otto Carius (27. toukokuuta 1922 Zweibrücken – 24. tammikuuta 2015) oli saksalainen panssarivaununjohtaja ja sotilasarvoltaan luutnantti. Hän tuhosi Tiger I -vaunullaan yli 150 vihollisen panssarivaunua toisessa maailmansodassa. Carius oli yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä panssarivaunujohtajista.
Carius aloitti rintamapalveluksensa panssarimiehenä Saksan 20. panssaridivisioonan 21. panssarirykmentissä kesäkuussa 1941, jolloin hän toimi PzKpfw 38 (t)-panssarivaunun lataajana. Elokuun ensimmäisenä päivänä 1941 Carius ylennettiin alikersantiksi. Vuoden 1943 alussa Carius siirrettiin 502. raskaaseen panssarivaunupataljoonaan, joka oli varustettu Tiger I -panssareilla. Carius osallistui pataljoonan mukana Leningradin rintaman taisteluihin ja kesällä 1944 Narvan ratkaisutaisteluihin muun muassa Sinimäillä. Luutnantti Carius haavoittui vakavasti 24. heinäkuuta 1944 Daugavpilsin suunnalla Latviassa. Toivuttuaan hänet määrättiin järeillä Jagdtiger-panssarintorjuntavaunuilla varustetun 512. raskaan panssarintorjuntapataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Cariusin komppania osallistui keväällä 1945 taisteluihin muun muassa Siegburgissa ja Reinillä. Cariusin sota päättyi hänen komppaniansa antautumiseen yhdysvaltalaisjoukoille 15. huhtikuuta 1945.
Carius palkittiin muun muassa ensimmäisen ja toisen luokan rautaristeillä, rautaristin ritariristillä tammenlehvin ja hopeisella panssaritaistelumerkillä.
Sodan jälkeen Carius kouluttautui apteekkariksi ja perusti Herschweiler-Pettersheimiin, Rheinland-Pfalziin, apteekin nimeltä "Tiger-Apotheke". Hän kirjoitti 1960 myös kirjan "Tiger im Schlamm: Die 2./schw.Pz.-Abt.502 vor Narwa und Dünaburg" (”Tiikerit mudassa: 2. raskas panssariosasto 502 Narvassa ja Daugavpilsissä”) sotakokemuksistaan. Kirjan käänsi suomeksi vuonna 2015 Raimo Malkamäki.
Lashkar-e-Taiba

Lashkar-e-Taiba on radikaali-islamilainen terroristijärjestö Etelä-Aasiassa, jonka tavoitteena on perustaa koko Intian niemimaan kattavan muslimivaltio. Se haluaa irrottaa muslimienemmistöisen Kashmirin alueen pääosin hindujen kansoittamasta Intiasta. Järjestöä johtaa Hafiz Muhammad Saeed. Hindujen lisäksi juutalaiset lukeutuvat sen vihollisiin.
Alkujaan järjestö taisteli Afganistanissa neuvostojoukkoja vastaan 1980-luvulla, jolloin se alkoi saada rahoitusta Persianlahden maista. Se alkoi toimia Intiassa vuonna 1993 Jammun ja Kashmirin alueella. Se on tehnyt monia terrori-iskuja lähinnä Kashmirin laakson alueella, mutta myös muualla Kashmirissa ja varsinaisessa Intiassa. Järjestö on aktiivisempi ja raaempi kuin muut alueella toimivat järjestöt. Sen toimintatapoihin kuuluvat itsemurhaiskut siviili- ja sotilaskohteita vastaan.
Järjestön nimi kirjoitetaan länsimaissa muun muassa "Lashkar-e-Taiba","Lashkar-i-Taiba", "Lashkar-e-Toiba", "Lashkar-i-Tayyaba", "Lashkar-e-Tayyaba", "Lashkar-e-Tayyiba", "LeT". Urdun kielen لشکرطیبہ "laškar-ĕ ṯayyiba" on kirjaimellisesti "Hyvien armeija", mutta käännetään vaikkapa näin: "Oikeauskoisten armeija", "Puhtaiden armeija".
Suhteet Pakistaniin.
Pakistan kielsi järjestön toiminnan vuonna 2002 kansainvälisen painostuksen vuoksi, jonka jälkeen sen entisiä jäseniä on epäilty iskuista Pakistanissa Pervez Musharrafin hallintoa vastaan. Intian hallitus ja epäviralliset intialaiset lähteet väittävät Pakistanin ja sen tiedustelupalvelun (ISI) edelleen tukevan Laskhar-e-Taibaa, minkä Pakistan kiistää.
Nikamamurtuma

Nikamamurtuma on selkärangan osan eli selkänikaman luunmurtuma. 
Nikamamurtumia voi tulla terveisiin tai jonkin sairauden heikentämiin selkänikamiin. 
Terve selkänikama murtuu suuren vammaenergian takia. Sairauden takia heikentynyt nikama murtuu vähäisen vammaenergian tai kuormituksen takia (ns. patologinen murtuma).
Nikamamurtuma voi olla hyvin itsekseen parantuva eli stabiili tai huonosti itsekseen parantuva eli instabiili. Stabiileja murtumia hoidetaan ilman leikkausta, mutta ne voidaan leikata, jos tilanne huononee. Instabiilit murtumat voidaan leikata, tukea metalliruuvein ja tangoin ja luuduttaa. Joskus murtumaa voidaan tukevoittaa sementöimällä (vertebroplastia) itsenäisenä toimenpiteenä tai muun toimenpiteen osana.
Se, mitä nikamamurtumasta seuraa, riippuu siitä, missä kohti selkärankaa murtuva nikama sijaitsee: Kaulanikaman murtuma voi aiheuttaa kuoleman tai neliraajahalvauksen. Rintanikaman murtuma voi aiheuttaa alavartalon ja alaraajojen halvauksen. Lannenikamamurtuma voi aiheuttaa alaraajojen laajaa toiminnanhäiriötä. 
Nikamamurtumapotilas kuuluu neurokirurgiseen tai ortopediseen arvioon oikean hoitomenetelmän valitsemiseksi.
Väinö Sanaksenaho

Väinö Edvard Sanaksenaho () oli suomalainen jääkärivänrikki. 
Perhetausta.
Hänen äitinsä oli Elsa Sofia Sanaksenaho. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1943 hammaslääkäri Aili Adéle Watian kanssa.
Opinnot.
Sanaksenaho kävi kansakoulun ja Oulun kauppakoulua.
Jääkärikausi.
Sanaksenaho työskenteli konttoristina ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin 11. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin siviilitöihin 2. elokuuta 1917.
Suomen sisällissota.
Sanaksenaho saapui takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 Vaasaan höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella aseidenkuljetusmatkalla. Vaasasta hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Oulun suojeluskuntaan. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 5. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 12. pataljoonan 3. komppaniaan. Armeijasta hän kumminkin erosi ja liittyi 22. kesäkuuta 1918 jääkärikapteeni Toivo Kuisman johtamaan Vienan Karjalan retkikuntaan. Hän toimi retkikunnalla joukkueenjohtajana ja 20. elokuuta – 15. syyskuuta 1918 välisen ajan komppanianpäällikkönä 2. komppaniassa. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin Vuokkiniemessä, missä hän haavoittui. Retkikunnalta palattuaan Suomeen hän toimi Kuopiossa jääkärikapteeni Kuisman adjutanttina sekä toimi 1. joulukuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 välisen ajan opettajana karjalaisten sotilasjohtajakursseilla ja oli huhtikuun ajan kurssinjohtajana sekä sen jälkeen 21. kesäkuuta 1919 saakka retkikunnan rahastonhoitajana. Myöhemmin hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Iisalmen suojeluskuntaan 1. syyskuuta 1919 ja toimi tehtävässä 1. elokuuta 1921 saakka, toimien tuona aikana hetken myös Iisalmen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Vuonna 1925 hän siirtyi järjestysmieheksi Kyrön-Petsamon maantienrakennustyömaalle, mistä hän siirtyi etsivän keskuspoliisin palvelukseen 12. syyskuuta 1930 ja palveli keskuspoliisissa 14. helmikuuta 1931 saakka. Myöhemmin hän toimi sekalaisissa töissä. 
Talvi- ja jatkosota.
Sanaksenaho osallistui talvisotaan ylimääräisenä kansliavirkailijana Kemin sotilaspiirin esikunnan Kutsuntatoimistossa. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Oulun läänin kansanhuoltopiirin palvelukseen, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Laakson ratsastusstadion

Laakson ratsastusstadion on Helsingin Laaksossa sijaitseva esteratsastuskenttä.
Kenttä otettiin käyttöön kesäkuussa vuonna 1937, jolloin kilpailtiin pohjoismaisista mestaruuksista. Alkuperäinen puinen katsomo tuhoutui tulipalossa kevättalvella 1989. Uusi nykyinen katsomorakennus valmistui vuonna 2000.
Hevosurheilualueet Ruskeasuolle ja Laaksolle rakennettiin vuoden 1940 olympialaisia varten. Sodan vuoksi kilpailu peruutettiin ja järjestettiin Helsingissä vasta vuonna 1952. Tuolloin kouluratsastus järjestettiin olympianurmella Ruskeasuon ratsastushallin luona, kenttäratsastuksen maastorata kiersi Keskuspuistossa, sekaestelaukkaosuus ratsastettiin Talin laukkaradalla ja esteosuus hypättiin Laaksolla kuten muutkin esteluokat. Esteratsastuksen finaalikilpailu käytiin kisojen viimeisenä päivänä Olympiastadionilla.
Spinaalistenoosi

Spinaalistenoosi on termi, jolla tarkoitetaan selkäydinkanavan ahtaumaa. Spinaalistenoosi voi aiheuttaa vaivaa missä tahansa selkärangan alueella.
Kaikkein vaikeimpia oireita aina neliraajahalvaukseen saakka voi kehittyä kaularangan alueella. 
Rintarangan alueella ahtauma on harvinainen. 
Lannerangan alueella ahtaumat ovat yleisempiä kuin kaularangan alueella. Jos hermorakenteet joutuvat ahtaumassa puristukseen ja tästä aiheutuu oireita, on hyvä jos ortopedi tai neurokirurgi tekee tilannearvion magneettikuvin. Magneettikuvaus on perustutkimus, kun halutaan selvittää selkärangan ongelmia. Spinaalistenoosin leikkaushoito kuuluu neurokirurgian tai ortopedian alaan. Lanne- ja rintarangan alueella leikkauksia tekevät sekä ortopedit että neurokirurgit mutta kaularangan aluetta operoivat useimmiten vain neurokirurgit.
Suomen suurin selkäkirurgian yksikkö on HYKSin Töölön sairaalassa.
Victor Gurney Logan Van Someren

Victor Gurney Logan Van Someren (1886 Melbourne, Australia – 24. heinäkuuta 1976) oli Keniassa työskennellyt eläintieteilijä.
Tohtori Van Someren syntyi Australiassa, kävi yksityiskoulua ja opiskeli eläintiedettä George Watson's Collegessa Edinburghin yliopistossa Skotlannissa. Hän oli myös hammaslääkäri.
Van Someren muutti Keniaan 1912 ja asui Nairobissa. Hän oli Itä-Afrikan ja Ugandan luonnonhistoriallisen seuran kunniasihteeri (East Africa and Uganda Natural History Society).
Van Somerenin puoliso oli Elizabeth Cunningham.
Van Someren julkaisi muun muassa teokset "Bird Life in Uganda" ja "Notes on Birds of Uganda and East Africa". Hän nimesi useita lintulajeja, kuten rusko-otsakertun ("Eremomela turneri").
Helsingin Ratsastajat

Helsingin Ratsastajat on Helsingissä toimiva ratsastusseura.
Historia.
Yhdistys syntyi Keskustalli Oy:n yhteyteen, joka aloitti toimintansa Kampin kasarmialueella muonavarikon tallissa, nykyisen Hotelli Presidentin paikalla. Ratsastajien määrä kasvoi ja kaivattiin yhdistystä luomaan selkeät puitteet harrastustoiminnalle ja mahdollistamaan kilpailujen järjestäminen. Perustava kokous pidettiin syyskuun 1. päivänä 1930.
Keskustalli ja sen mukana Helsingin Ratsastajat siirtyivät 1940 Ruskeasuon ratsastushallin loistaviin tiloihin. Vuonna 1967 yhdistys vuokrasi Helsingin kaupungilta tallin Tuomarinkylän kartanosta ja vuokrasi sen edelleen Maire Andersson-Blondyxille ja Jouni Taivalojalle. Näin sai alkunsa Ratsastusopisto. Tuomarinkylästä kehittyi sittemmin yksi Suomen suurimmista ratsastuskeskuksista.
1970-luvulla alkoi niin kansallisten kuin kansainvälisten kilpailujen järjestäminen ja niihin osallistuminen olla rutiinia. Molemmat silloiset olympiaratsastajat, Kyra Kyrklund kouluratsastuksessa ja Christopher Wegelius esteratsastuksessa, ovat seuran kasvatteja jo juniorista alkaen.
Laulelmia suomalaismetsistä

Laulelmia suomalaismetsistä on Esa Niemitalon vuonna 1977 julkaisema musiikkialbumi. Se sisältää ruotsalaisen runoilijan Dan Anderssonin (1888–1920) runoihin sävellettyjä lauluja pääasiassa Aappo I. Piipon suomennoksina. Levystä ei ole tehty cd-versiota, mutta se on kuunneltavissa Spotifyssa ja Apple Music -palvelussa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut suomennoksina Dan Anderssonin runoista Aappo I. Piippo, ellei toisin mainittu.
Mologa

Mologa () on Volgan vasemmanpuoleinen sivujoki Tverin, Novgorodin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 456 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 29 700 neliökilometriä (joidenkin lähteiden mukaan valuma-alue 31 500 km2).
Mologa saa alkunsa Tverin alueen Maksatihan piiristä, virtaa mutkitellen kohti pohjoista ja laskee Rybinskin tekoaltaaseen. Kevätulva on yleensä huhti-kesäkuussa. Sen varrella sijaitsevat Bežetskin, Ustjužnan ja Pestovon kaupungit sekä Maksatihan taajama. Joen alajuoksu, jonka varrella aikaisemmin sijaitsi Vesjegonskin kaupunki, on nykyään osa Rybinskin tekojärveä. Sen alle on jäänyt myös jokisuussa sijainnut Mologan kaupunki.
Hannutin taistelu

Hannutin taistelu oli Saksan ja liittoutuneiden joukkojen välillä 12.–14. toukokuuta 1940 Hannutin alueella Belgiassa toisessa maailmansodassa käyty taisteltu, joka oli siihen mennessä suurin panssaritaistelu.
Saksan tavoitteena oli sitoa taisteluun Ranskan 1. armeija ja siten estää sen osallistuminen Saksan armeijaryhmä A:n Ardenneilla tehtävän hyökkäyksen torjuntaan. Läpimurto Ardenneilla oli tarkoitus toteuttaa 15. toukokuuta eli vain viisi päivää Alankomaihin ja Belgiaan suunnattujen hyökkäysten jälkeen. Ero antoi liittoutuneille kuvan, että saksalaiset aikoivat hyökätä Ranskaan samoin kuin ensimmäisen maailmansodan Schlieffenin suunnitelman mukaisesti. Liittoutuneiden joukkojen siirtyessä Belgiaan ne sidottiin taisteluihin hyökkäämällä Hannutissa ja Gemblouxissa. Ranskan 1. armeijan sivusta jäätyä avoimeksi saksalaiset etenivät Englannin kanaalin rantaan piirittäen liittoutuneiden alueella olleet joukot.
Taistelu päättyi Saksan taktiseen voittoon, joskin Ranskan 1. armeija kykeni liittymään Gembloux'n puolustajiin. Gembloux'ssa käytiin seuraava taistelu 14.–15. toukokuuta, missä kärsimänsä tappion jälkeen ranskalaisjoukot vetäytyivät Lilleen. Ranskalaiset kykenivät edelleen viivyttämään saksalaisten etenemistä antaen brittiläiselle siirtoarmeijalle aikaa vetäytyä Dunkerqueen evakuoitavaksi Englantiin.
Osastot.
Hannutin aluetta puolustivat kenraali Prioux’n Ranskan ratsuväkiarmeijakuntaan kuuluneet 2. ja 3. kevyt mekanisoitu divisioona (). Kumpaankin divisioonaan kuului kaksirykmenttinen panssariprikaati, ja rykmenteissä oli 87 panssarivaunua, joista puolet keveitä Hotchkiss H-35/H-39 -vaunuja ja loput keskiraskaista Somua S-35 -vaunuja. Divisioonaan kuului lisäksi motorisoitu kivääriprikaati, tiedustelurykmentti, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona sekä normaalit huoltoyksiköt. Divisioonan tehtäväksi oli suunniteltu strateginen tiedustelu- ja suojaustehtävät.
Kenraali Hoepnerin Saksan XVI motorisoitu armeijakunta, jonka muodostivat 3. ja 4. panssaridivisioona, joihin kumpaankin kuului panssari- ja jalkaväkiprikaati tukevine osineen kuten kenttätykistö-, pioneeri- ja viestiyksiköt. Kumpikin prikaati koostui kahdesta rykmentistä. Panssariprikaatiin kuului kaikkiaan 561 panssarivaunua, mutta liikekannallepanon aikaisten kalustopuutteiden vuoksi todellinen vahvuus oli noin 300.
Mikrokirurginen leikkaustekniikka

Mikrokirurginen leikkaustekniikka on käytössä monella kirurgian alalla.
Mikrokirurgia tarkoittaa käytännössä leikkausmikroskooppin käyttöä, jolloin kohteeseen saadaan hyvä valo ja suurennus. Tarkka leikkaustyöskentely on tällöin mahdollinen ja kudosten erottuminen paremmin on mahdollista.
Hyvä esimerkki mikrokirurgiasta on neurokirurgia, jossa mikroskoopin avulla leikataan aivoja, selkäydintä, selkäydinkanavan rakenteita, ääreishermostoa. 
Mikrokirurgiaa käytetään myös silmäkirurgiassa, korvatautien alalla ja plastiikkakirurgiassa.
North (Etelä-Carolina)

North on kaupunki Orangeburgin piirikunnassa Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli 813 vuoden väestönlaskennassa.
United States Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 2,2 km², eikä vesialueita ole.
Leikkausmikroskooppi

Leikkausmikroskooppi on muun muassa neurokirurgin perustyöväline, jota ilman leikkaushoitoja ei voitaisi toteuttaa. 
Leikkausmikroskooppi on painava laite, jonka tasapainotettu jalustakin painaa jo satoja kiloja. 
Optiikkaosa on monilla säädöillä varustettu ja vapaasti 360 astetta kaikissa tasoissa liikkuva usein suuohjattava mikroskooppi, jolloin leikkaajan kaksi kättä jäävät vapaiksi mikrokirurgiseen työskentelyyn.
Tunnettuja laitevalmistajia ovat Zeiss, Möller-Wedel ja Leica.
The Odorants

The Odorants on vuonna 1995 perustettu suomalainen punk rock -yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi täysmittaista studioalbumia, neljä virtuaalista EP-levyä, sekä kolme singleä ja yhden demolevytyksen. Jäsenten oikeat nimet eivät ole vuotaneet julkisuuteen. Yhtye teki vuosina 2000−2003 yhteistyötä Extreme Duudsonit -temppuryhmän kanssa tehdessään musiikkia heidän Maailmankiertue-sarjalleen.
Historia.
Perustaminen ja ensimmäinen demo (1995-1997).
Yhtye aloitti toimintansa nimellä Butt First vuonna 1995. Yhtyeen ensimmäinen demo julkaistiin United Recordsin kautta.
EP-levyt ja studioalbumi (1998-2003).
Vuonna 1998 yhtye julkaisi EP-levyn Tales From The Underground. Vuonna 1999 ilmestyi toinen EP-levy nimeltä 2. Yhtye perusti oman levy-yhtiön Mörkö Recordsin, jonka kautta se julkaisi EP-levyn Sing When You Are Copulating (2001). Lopulta "Sing When You Are Copulating" kuitenkin päätyi Sony BMG -levy-yhtiön käsiin, jonka kanssa yhtye solmi levytyssopimuksen. Vuonna 2002 yhtye pääsi tekemään ensimmäistä studioalbumiaan, Beat The Odorantsia, joka julkaistiin vuonna 2003.
Singlet ja Counting Wolves (2003-2007).
2003 yhtye julkaisi singlet "This Night" ja "Late Night Call" BMG:n kautta, jonka jälkeen purki levytyssopimuksen väliaikaisesti levy-yhtiön kanssa. 2004 yhtye alkoi kirjoittaa materiaalia uudelle albumilleen, ja materiaalin kirjoittaminen kesti vuoden 2005 loppuun. 2006 yhtye pääsi studioon tekemään toista albumiaan, Counting Wolvesia. Yhtye oli solminut levytyssopimuksen Moby Disc levy-yhtiön kanssa. Yhtye oli kierrellyt ympäri Suomea. Counting Wolves albumista tuli paljon taitavampi eepos kuin ensimmäisestä studioalbumista. 
Yhtyeen lopettaminen (2009).
Yhtye lopetti vuonna 2009. Se palasi vuonna 2013 yhden keikan ajaksi.
Super Tele

Super Tele on Mondo Toysin valmistama lapsille suunnattu jalkapalloa muistuttava pallo. Täyteen puhallettuna pallo on halkaisijaltaan 23 cm. Suomessa pallo saavutti yleisyytensä vuoksi ikonisen aseman lasten pihapeleissä. Suomessa järjestetäänkin epävirallisia turnauksia, joissa käytetään Super Teleä pelivälineenä. Nykyisin muutkin valmistajat valmistavat hyvin vastaavia palloja jopa lähes vastaavalla nimellä. 
Historia.
Se syntyi Italiassa kesäkuussa vuonna 1972 yrittäjän ajatuksesta tehdä taloudellinen ja kestävä pallo.
Super Teleä myytiin samana vuonna lelukaupoissa, mistä tulikin saman tien menestys, mikä johtui pääosin edullisesta hinnasta, joka teki jalkapallon pelaamisen mahdolliseksi kaikille halukkaille.
Super Teleä valmistettiin aluksi valkoisena, jossa oli mustia viisikulmioita, kuten Adidaksen Telstar-palloissa, joita käytettiin vuoden 1970 maailmanmestaruuskisoissa. Mustien kuusikulmioiden lisäksi pallossa oli teksti ”Made in Italy”. 
Myöhemmin palloja alettiin valmistaa myös sini- ja punamustina muistutuksena Italian tärkeimpien jalkapalloseurojen: Juventuksen, Interin ja AC Milanin väreistä.
Kustannusten pienentämiseksi Super Telet pakattiin vain muoviseen verkkoon.
Ominaisuudet.
Super Telen ominaisuuksiin kuului se, että pallolla oli tapana leijailla ja liikkua tuulen mukana. Oikein kovien potkujen seurauksena pallo saattoi jopa haljeta kahtia tehden pallon molemmista osista käyttökelvottomia.
Super Telen hinnan laskemiseksi siitä tehtiin erittäin kevyt. Pallon lentorataa oli vaikea määrittää, koska tuuli ja pallon keveydestä johtuva aerodynaamisuus sallivat pallon liikkua vapaasti. Toisaalta pallon keventäminen teki pallosta sopivan leikkimielisiin jalkapallo-otteluihin, koska se vähensi loukkaantumisriskiä.
Pallon huono puoli oli se, että materiaalin keveys teki siitä erittäin helposti puhkeavan, mikä yhdessä heppoisen venttiilin kanssa vähensi pallon ikää huomattavasti.
Heinz Berggruen

Heinz Berggruen (5. tammikuuta 1914 Berliini – 23. helmikuuta 2007 Pariisi) oli saksalainen taidekauppias ja keräilijä, joka perusti Berggruenin museon Berliiniin.
Berggruen muutti natsien hallitsemasta Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Hän opiskeli Berkeleyn yliopistossa ja vuonna 1939 hänestä tuli San Franciscon modernin taiteen museon apulaisjohtaja. Valmistellessaan Diego Riveran näyttelyä museoon hän tutustui Frida Kahloon, jonka kanssa hänellä oli lyhyt romanssi.
Sodan jälkeen Berggruen tutustui Pablo Picassoon Pariisissa. Picasso piti Berggruenista, josta tuli hänen taidevälittäjänsä. Oltuaan 60 vuoden ajan maanpaossa Berggruen palasi Saksaan ja perusti Berliiniin taidemuseon, joka sijaitsee vastapäätä Charlottenburgin linnaa. Hän myi kallisarvoisen taidekokoelmansa nimelliseen hintaan Preussin kulttuuriperintöä vaalivalle säätiölle. Tästä hyvästä Berggruen palkittiin Berliinin kunniakansalaisuudella ja Saksan liittovaltion ansioristillä. Myös Charlottenburgissa sijaitseva aiemmin kenraali Erich Hoepnerin mukaan nimetty lukio nimettiin uudelleen Heinz Berggruenin kunniaksi.
Paakarin painajainen

Wallace ja Gromit: Paakarin painajainen () on neljäs Wallace ja Gromit -lyhytelokuva (2008).
Juoni.
Elokuvassa Wallace ja Gromit ovat perustaneet leipomon ja toimittavat tuotteitaan ovelta ovelle. Eräänä päivänä Wallace pelastaa entisen leipämainostyttö Piirukka Hiivanaisen ja tämän aran koiran Foffelin, jotka olivat vähällä joutua polkupyöräonnettomuuteen. Piirukkaan ihastunut Wallace alkaa tapailla tätä, mutta Gromitille alkaa selvitä ikäviä asioita tämän taustasta.
Selkäydinkanava

Selkäydinkanava eli selkärangankanava ("canalis vertebralis") kulkee päällekkäisten nikamien muodostamien nikamakaarten ("vertebral arch") väliin jäävien nikama-aukkojen ("foramen vertebrale") sisällä. 
Selkäydinkanava alkaa kallonpohjan niska-aukosta ("foramen magnum") ja päättyy ristiluun alueelle lantiossa. 
Selkäydinkanavassa on ydinjatkoksesta alkava selkäydin, joka ulottuu kallonpohjasta suurin piirtein ensimmäisen lannenikaman alueelle. Siitä alaspäin selkäydinkanavassa on selkäydinhermoja lantion alueelle ristiluunkanavaan saakka. Selkäydinkanavassa selkäydintä ja selkäydinhermoja ympäröi nestevaippa, joka on aivoselkäydinnestettä. Aivoselkäydinnestettä rajoittaa muun muassa kovakalvo ("dura mater"), jonka ulkopuolelle jäävät selkärangan luiset osat ja pehmytosat.
Selkänikamien välissä sijaitsevin välilevyjen madaltuminen voi aiheuttaa selkäydinkanavaa suojaavien flavum-nivelsiteiden löystymistä. Tämä saattaa johtaa nivelsiteiden paksuuntumiseen ja elastisuuden vähenemiseen, jolloin nivelside saattaa pullistua selkäydinkanavaan (spinaalistenoosi).
Kaularanka

Kaularanka on selkärangan ylin osa, joka ylhäällä kannattelee luista kalloa ja alaosastaan jatkuu rintarankana. 
Kaularanka muodostuu seitsemästä nikamasta ja kuudesta välilevystä, jotka liittyvät toisiinsa nivelsiteiden ja nivelpintojen välityksellä.
Kaularangan vasemmalla ja oikealla reunalla kulkee nikamavaltimot osittain luisten nikamavaltimokanavien sisällä.
Kaularangan tukevuus syntyy nikamista, välilevyistä ja kaarinivelistä. Lihaksisto koordinoi nikamien liikettä ja asentoa ja näin vaikuttaa tukevuuteen. 
Kaularangan keskellä on selkäydinkanava, jossa sijaitsee selkäydin.
Seppo Saario

Seppo Ilmari Saario (s. 10. toukokuuta 1938 Helsinki) on suomalainen ammattisijoittaja, kirjailija ja entinen yritysjohtaja. 
Henkilöhistoria.
Saario syntyi toimitusjohtaja Sulo Ilmari Saarion ja pankkivirkailija Helmi Kaarina Jokisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1993 on Kristina Elin Maj-Lise Wiren. Saario valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1961 ja suoritti MBA-tutkinnon Columbian yliopistossa vuonna 1966. Saario on työskennellyt seuraavissa yrityksissä:
Saario on saavuttanut Suomessa pörssigurun maineen muun muassa suosittujen sijoittamiskirjojen ja Pörssisäätiön verkkosivuilla pitämänsä "Saarion pörssiliigan" kautta. Suomen Ekonomiliitto SEFE on palkinnut vuodesta 2006 lähtien "Seppo Saario –kilpailussa" erityisen ansiokkaan Suomessa kolmen edellisen vuoden aikana julkaistun rahoitusmarkkinoita käsittelevän väitöskirjan tekijän 20 000 euron palkinnolla.
Huittisten Lihapojat

Huittisten Lihapojat oli suomalainen vuosina 1948–2001 toiminnassa ollut lihanjalostusyhtiö. Se perustettiin Laviassa vuonna 1948.
Yhtiön toimitilat sijaitsivat Huittisissa ja Raumalla. Huittisten Lihapojat oli aikoinaan Huittisten kaupungin yksi suurimpia työnantajia, joka työllisti 180 työntekijää.
Tuotteet.
Huittisten Lihapoikien valmistamia tuotteita olivat erilaiset lihanjalostus- ja einestuotteet, kuten muun muassa makkarat, kinkut ja hampurilaiset. Tuotemerkkejä olivat muun muassa Ocel, Balanssi, Gourmét, Prima ja Jyrki.
Yhtiö toi markkinoille vuoden 1999 alussa ensimmäisenä maailmassa makkaran, joka auttaa alentamaan veren kolesterolia. Makkaran raaka-aineisiin sekoitettiin rypsiöljyä, mikä paransi sen rasvakoostumusta.
Vastaavanlaisia tuotteita alettiin kehittelemään, mutta tuotteen vähäisen kysynnän takia, yhtiö joutui supistamaan tuotevalikoimaa.
Lihajaloste Korpela valmistaa nykyään joitakin Huittisten Lihapoikien aikaisia tuotteita, kuten "Kartanon napakat" -nakkeja.
Konkurssi.
Yhtiö hakeutui huhtikuussa 2001 konkurssiin taloudellisten ongelmien takia, johon liittyi muun muassa pahentunut velkaantuminen. Selvitystilaan sen ajoi lopulta alkuvuodesta 2001 tapahtunut raaka-ainekustannusten reipas nousu, jota ei saatu siirrettyä tuotteiden hintoihin.
Yhtiölle etsittiin mahdollista jatkajaa, mutta sitä ei löytynyt. Loppujen lopuksi yhtiöllä oli velkaa 70 miljoonaa markkaa. 10. toukokuuta 2001 olivat työntekijät töissä viimeistä kertaa.
Yhteistyö.
Huittisten Lihapojat on tehnyt yhteistyötä muun muassa Tampereen Ilveksen kanssa. Yhtiö haki näkyvyyttä muun muassa joukkueen pelikypäristä.
Catherine Disher

Catherine Wilder Disher (s. 22. kesäkuuta 1960 Montréal, Québec) on kanadalainen Gemini-palkittu näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Forever Knight" esitettyään tohtori Natalie Lambertia. Samaan aikaan hän oli myös Jean Greyn äänenä piirrossarjassa "X-Men". Vuoden 1999 videopelissä "" Disher ääninäyttelee päähenkilö Jill Valentinea. 
Vuosien 2008–2010 aikana Disher näytteli Maggie Nortonia televisiosarjassa "Raja – the Border". Vuoden 2008 jälkeen hän on näytellyt Martha Tinsdalea seitsemässä "The Good Witch" -elokuvassa ja niiden jälkeen tuotetussa "Good Witch" -televisiosarjassa.
Reinhard Gehlen

Reinhard Gehlen (3. huhtikuuta 1902 – 8. kesäkuuta 1979) oli saksalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana. 
Nuoruus.
Hän syntyi roomalaiskatoliseen perheeseen kirjakaupanpitäjän pojaksi. Hän liittyi Weimarin tasavallan asevoimiin Reichswehriin 1920 ja natsi-Saksan armeijan esikuntakouluun 1935. Gehlen palveli yleisesikunnassa 1935–1936. Vuonna 1939 hänet ylennettiin majuriksi. Toisessa maailmansodassa hänestä tuli ensin marsalkka Walther von Brauchitschin adjutantti. Seuraavaksi Gehlen siirrettiin Franz Halderin esikuntaupseeriksi. Heinäkuussa 1941 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.
Tiedustelu-upseerina.
Hänet nimitettiin Saksan maavoimien esikunnan 12 osaston päälliköksi, huhtikuussa 1942. Osaston nimi oli "Fremde Heere Ost" suomeksi "Itäiset vieraat armeijat".
Joulukuussa 1944 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja hän sai tehtäväkseen puna-armeijan taistelutaktiikoita koskevien tiedustelutietojen kokoamisen. Tämä teki hänestä hyvin arvokkaan vangin länsiliittoutuneille sodan jälkeen. Sodan lopussa kuvatut mikrofilmit haudattiin Alpeille ja Gehlen itse antautui vuonna 1945 länsiliittoutuneille Baijerissa.
Gehlen luovutti Yhdysvalloille laajat arkistot, jotka Fremde Heere Ost oli koonnut Neuvostoliitosta ja Itä-Euroopasta.
Sodan jälkeen.
Gehlen vapautui sotavangin asemasta vuonna 1946. Hän toimi sodan jälkeen yhteistyössä CIA:n kanssa ja saksalaisen niin sanotun Gehlen-organisaation ("Gehlorg") johtajana, joka suoritti vakoiluoperaatioita Neuvostoliiton miehitysalueilla.
Gehlenistä tuli vuonna 1956 perustetun Länsi-Saksan tiedustelupalvelun Bundesnachrichtendienstin (BND) päällikkö, missä tehtävässä hän palveli vuoteen 1968 asti.
Gehlen esiintyi julkisesti liennytyksen ja ETYK-kokouksen vastustajana. Suomen politiikkaa hän arvosteli avoimesti ja varoitti maailmaa suomettumisesta.
Ernst Busch

Ernst Busch (6. heinäkuuta 1885 – 17. heinäkuuta 1945) oli saksalainen sotamarsalkka toisen maailmansodan aikana. 
Nuoruus.
Ernst Busch oli syntynyt Essen-Steelessä Saksassa. Hän liittyi Preussin armeijaan vuonna 1904 ja otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla. Hän jäi armeijaan sodan jälkeen ja vuonna 1930 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja hän sai komentoonsa 9. jalkaväkirykmentin.
Toinen maailmansota.
Busch palveli Wilhelm Listin alaisena Puolan offensiivissa 1939 ja seuraavana vuonna länsirintamalla hän johti 16. armeijaa. Hän ansaitsi palveluksestaan rautaristin ritariristin tammenlehvillä ja miekoilla. Hän otti seuraavaksi osaa operaatio Barbarossaan. 8. syyskuuta 1941 hänen 16. armeijansa valtasi Demjanskin ja otti osaa Leningradin piiritykseen. Venäläisten vastahyökkäyksistä huolimatta hänen miehensä pitivät rintamalinjan Staraja Russassa. Tämän uroteon johdosta hänet nimitettiin sotamarsalkaksi. Hän komensi Saksan keskustan armeijaryhmää 1943 ja 1944. Vuoden 1944 katastrofaalisen tappion jälkeen Adolf Hitler erotti hänet ja nimitti tilalle marsalkka Walther Modelin. Hänet kutsuttiin uudestaan palvelukseen vuonna 1945. 
Viimeiset vaiheet.
Busch sai komentoonsa armeijaryhmän ja taisteli länsirintamalla Kurt Studentin laskuvarjojoukkojen kanssa brittikenraali Bernard Montgomeryn joukkoja vastaan. Hän yritti pysäyttää tämän etenemisen Saksaan. Busch antautui briteille 3. toukokuuta 1945. Hän kuoli englantilaisten sotavankeudessa heinäkuussa 1945.
Canal Street (Manchester)

Canal Street sijaitsee Manchesterissä, Englannissa, Rochdalen kanavan varrella Sackville Parkia vastapäätä (53°28′40″N 2°14′08.25″W). Canal Street on kaupungin gay-elämän keskus, ja sen varrella on lukuisia yökerhoja, kahviloita, ravintoloita ja kauppoja.
Manchester ja Canal Streetin alue on suosittu gayturistien matkakohde etenkin vuotuisten pride-festivaalien aikana, ja se sai julkisuutta alkuperäisessä brittiläisessä televisiosarjassa "Älä kerro äidille".
Alison Sealy-Smith

Alison Sealy-Smith (s. 1959, Barbados) on kanadalainen näyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjassa "Street Legal".
Ura.
Sealy opiskeli psykologiaa Kanadassa New Brunswickissa Mount Allisonin yliopistossa. Valmistuttuaan hän siirtyi työskentelemään teatterin pariin. Hän sai Dora Mavor Moore -palkinnon vuonna 1997 roolisuorituksesta näytelmässä Djanet Sears. Sitä ennen hän näytteli 1987–1994 "Street Legal" -televisiosarjassa. Hän korvasi X-Menissa 1992 Iona Morrisin, joka toimi sarjan ensimmäisissä jaksoissa Stormin äänenä. Sittemmin hän on näytellyt myös elokuvissa.
The Great Lost Kinks Album

The Great Lost Kinks Album on The Kinksin vuonna 1973 julkaistu kokoelma-albumi. Materiaali koostuu ennenjulkaisemattomista kappaleista sekä muista harvinaisuuksista vuosilta 1966–1970.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Koskuen koulu

Koskuen koulu on peruskoulu Kurikan kunnassa, entisen Jalasjärven kunnan alueella Koskuen kylässä, Koskutjärven rannalla. Vuonna 2010 koulussa on 51 oppilasta ja kolme opettajaa sekä luokat 1.–6. Koulunjohtajana toimii Jaana Korkiamäki.
Historia.
Vuonna 1886 Jalasjärven kuntakokouksessa päätettiin perustaa Koskuen koulu, vaikka Jalasjärven pohjoisosassa sijaitsevan Luopajärven kylän asukkaat vastustivatkin sitä, sillä he totesivat koskuelaiset liian sivistymättömiksi, ettei koulu saisi kylästä oppilaita kuitenkaan. Koulunkäynti alkoi syksyllä 1887 Ala-Seilon päärakennuksessa. Rakennuksessa oli myös opettajan asunto. Kouluun kirjoittautui yhteensä 38 oppilasta ensimmäisenä syksynä. Jo ennen kevättä osa ilmoittautuneista lopetti opintonsa. Koskuen koulun ensimmäinen opettaja oli nimeltään Henrik Iivar Westerlund. 
Ensimmäisen talven aikana Koskutjärven rantaan, Iisakki Majan maista erotetulle alueelle alettiin tuoda rakennustarpeita omaa koulurakennusta varten. Rakennus valmistui vuonna 1888 ja lokakuussa se vihittiin käyttöön. Uusi koulurakennus oli kuitenkin talvella kylmä eikä täyttänyt opettaja Westerlundin toiveita. Koulun tontille valmistuivat lisäksi sauna ja ulkorakennus. Seuraavan kesän tultua koulun seiniä tilkittiin, huoneita paperoitiin sekä lattiat otettiin ylös. 
Koskuen koulussa oli aluksi oppilaita lapsista jo aikuisiksi katsottaviin nuoriin. Tästä seurasi opettajalle harmia, koska nämä nuoret eivät enää käyneetkään koulussa eikä heitä voinut liiemmin kovistellakaan. Vuonna 1890 Koskuen koulusta sai päästötodistuksen vain kaksi oppilasta. Opettaja Westerlund perusti kylään helmikuussa 1891 laulu- ja keskustelukerhon. Samoihin aikoihin keskusteltiin lisäksi olisiko mahdollista saada kylään oma lainakirjasto. Kirjasto kylään myös saatiin. Koskuen koulu ei toiminut syyslukukaudella 1892 lainkaan. Vuonna 1917 oppilaita koulussa oli 57 ja koulutarkastaja kehottikin koulua hankkimaan toisenkin opettajan koululle. Vuonna 1936 koulu sai kolmannenkin opettajan, kun alakoulu siirtyi toimimaan Alatalon tupaan. Tammikuussa 1959 Koskuen koululle vihittiin uusi koulurakennus. Tosin koulua oli pidetty rakennuksessa jo koko syyslukukauden.
Koskuen kansakoulusta tuli Koskuen ala-aste, kun siirryttiin peruskouluun. Vuonna 1976 kouluun siirtyivät lakkautetun Seilon koulun oppilaat ja vuonna 2000 puolestaan lakkautetun Ylivallin koulun oppilaat siirtyivät Koskuen kouluun.
Alphonse de Lamartine

Alphonse Marie Louis de Prat de Lamartine (21. lokakuuta 1790 Mâcon, Burgundi, Ranskan kuningaskunta – 28. helmikuuta 1869 Pariisi, Ranskan toinen keisarikunta) oli ranskalainen aatelinen, kirjailija, runoilija ja poliitikko. 
Hänet tunnetaan omaelämäkerrallisesta runosta "Le Lac" ("Järvi"), joka kuvaa polttavaa rakkaussuhdetta rakastavaisten välillä rakkauden riistämän miehen näkökulmasta. Lamartine tunnettiin taitavana ranskankielisen runomitan käyttäjänä. Hän oli yksi harvoista runoilijoista, joka toimi myös politiikassa.
Elämänvaiheet.
Alphonse Lamartine syntyi aatelisperheeseen. Hänen vanhempansa kasvattivat hänet hartaaksi katolilaiseksi, mutta hän kääntyi myöhemmin panteismiin kirjoittaessaan teoksiaan "Jocelyn" ja "La Chute d'un ange". Vuonna 1847 hän kirjoitti teoksen "Histoire des Girondins" ylistyksenä girondisti-puolueelle.
Lamartine työskenteli Italiassa Ranskan suurlähetystössä vuosina 1825–1828. Vuonna 1829 Ranskan akatemia myönsi hänelle kunniajäsenyyden. Kahdeksanosainen "Histoire des Girondins" oli suuri menestys ja tuotti kirjoittajalleen omaisuuden. Ensimmäinen osa ilmestyi maaliskuussa 1847, ja puolessa vuodessa sitä myytiin 25 000 kappaletta. Teoksen menestyksen johdosta järjestettiin tilaisuus, missä Lamartine piti kuningasvaltaa arvostelleen poliittisen puheen. Lamartinen puheessaan lausumat sanat "Ranskan on ikävä" ovat tulleet kuuluisiksi ajan hengen ilmentyminä. 
Lamartine valittiin vuonna 1833 edustajainkamarin jäseneksi, ja hän oli lyhyen aikaa hallituksen jäsenenä vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen aikana. Hän toimi Ranskan ulkoministerinä 24. helmikuuta – 11. toukokuuta 1848. Maan väliaikainen johtaja Jacques-Charles Dupont de l’Eure siirsi ikääntymisensä vuoksi suurimman osan työtehtävistään Lamartinelle, josta tuli väliaikaishallituksen korkeimmista virkamiehistä koostuneen toimeenpanevan komission jäsen.
Poliittisella urallaan Ranskan toisessa tasavallassa hän johti työtä kuolemantuomion ja orjuuden poistamiseksi, ja oli myös mukana perustamassa lyhytaikaiseksi jäänyttä kansallista työpajaohjelmaa. Hänen poliittinen katsomuksensa oli demokraattinen ja pasifistinen. Lamartine menetti kannattajansa, jotka eivät hyväksyneet hänen hillittyä kantaansa. Hän osallistui presidentinvaaleihin 10. joulukuuta 1848, mutta ei pystynyt saavuttamaan riittävää kannatusta. Pian tämän jälkeen hän vetäytyi politiikasta ja keskittyi kirjoittamiseen. 
Lamartine vietti loppuelämänsä köyhyydessä ja elättääkseen itsensä julkaisi kuukausittain kirjoituksia nimellä "Cours familier de littérature".
Runous.
Lamartine tuli runoilijana kuuluisaksi vuonna 1820 julkaistun runokokoelmansa "Méditations poétiques" (Runollisia mietelmiä) ansiosta. Sen kieli ja tunnelmat herättivät ihastusta. Lamartinen väitetään olleen ensimmäinen romanttisia runoja kirjoittanut ranskalainen runoilija, vaikka Charles-Julien Lioult de Chênedollé kehitteli romanttista runoutta samaan aikaan. Lamartinen runot olivat myös tärkeä vaikuttaja Paul Verlainelle ja symbolisteille.
Pikkupussikaniini

Pikkupussikaniini ("Macrotis leucura") on Australiassa elänyt, mutta todennäköisesti jo sukupuuttoon kuollut nisäkäs. Se eli mantereen sisäosien aavikoilla, mutta hävisi 1900-luvun puolivälissä. Laji löydettiin vasta vuonna 1887.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkupussikaniini oli lähisukulaistaan isopussikaniinia pienempi ja sen turkki oli värittömämmän kellanruskea. Lajin ruumiinpituus oli 20–27 senttimetriä ja painoa oli 300–450 grammaa. Hännän pituus oli noin 15 senttiä. Vatsapuoli oli selkäpuolta vaaleampi ja häntä valkoinen, joka vastasi 70 prosenttia ruumiinpituudesta. Muutoin se muistutti suuresti sukulaislajiaan.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkupussikaniinia on tavattu vain Australian keskiosien aavikoilla. Sitä on löydetty Etelä-Australiasta ja Pohjoisterritorion alueilla Gibsonin- ja Ison Hiekka-Aavikon alueelta. 
Sen elinympäristöä olivat hiekkaiset ja saviset aavikot, Triodia-suvun ”spinifex”-ruohomättäät, joissa saattoi olla myös harvakseltaan puita ja pensaita.
Elintavat.
Pikkupussikaniinin elintavoista on vain vähän tietoa. Ne muistuttivat erittäin paljon isopussikaniinia. Se oli yöaktiivinen ja vietti päivät kolossaan. Se eli yksin tai pareittain. Mahanäytteiden perusteella se söi enimmäkseen eläinravintoa. Ravinto koostui termiiteistä, muurahaisista, juurista ja koisokasvien siemenistä. Poikasia syntyi kerralla yleensä kaksi.
Häviäminen.
Pikkupussikaniini harvinaistui nopeasti 1900-luvulla. Se johtunee turkismetsästyksestä ja vierasperäisten nisäkäspetojen, kuten kettujen ja kissojen saalistuksesta, sekä Australiaan tuotujen kaniinien aiheuttamasta kilpailusta ja elinympäristön tuhoamisesta. Mahdollisesti myös tulenhallinta haittasi lajin menestystä.
Viimeinen varma havainto elävästä eläimestä on vuodelta 1931 läheltä Cooncherietä Etelä-Australian koillisosasta. Vuonna 1967 löydettiin kiilapyrstökotkan pesästä pikkupussikaniinin kallo, jonka ikää ei kuitenkaan tiedetä. Aboriginaalien mukaan laji eli vielä 1960-luvulla.
Robert Bernardis

Robert Bernardis (7. elokuuta 1908 Innsbruck – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli itävaltalainen upseeri, joka osallistui toiseen maailmansotaan Saksan armeijassa. Hän oli mukana myös Adolf Hitleriä ja natsihallintoa vastaan suunnatussa heinäkuun 20. päivän salaliitossa.
Sotakorkeakoulun jälkeen luutnantti Bernardis aloitti sotilasuransa Linzissä. Hän hyväksyi uuden hallinnon varauksella, kun Itävalta liitettiin Saksaan 1938. Kuitenkin toisen maailmansodan alettua Bernardis muutti mielensä todistettuaan saksalaisten julmuuksia valloitetuilla alueilla. Bernardis siirrettiin yleisesikuntaan toukokuussa 1942. Hänestä tuli yksi vastarintaliikkeen jäsenistä. 
Eversti Claus von Stauffenberg yritti surmata Hitlerin räjäyttämällä pommin Hitlerin päämajassa Sudenpesässä 20. heinäkuuta 1944. Tietämättä Hitlerin jääneen eloon Bernardis antoi ensimmäiset käskynsä yrittääkseen saada vallankaappauksen liikkeelle. Salaliitto kuitenkin epäonnistui ja siihen osallistuneet pidätettiin. Bernardis tuomittiin nopeasti kuolemaan kansantuomioistuimessa. Hänet hirtettiin monien muiden tovereidensa lailla teräsvaijerilla Plötzenseen vankilassa elokuussa 1944. Teloitukset filmattiin Hitlerin käskystä hänen katseltavakseen. 
Myös Bernardisin perhe vietiin kostoksi keskitysleirille, josta he kuitenkin selvisivät hengissä.
Peter Yorck von Wartenburg

Peter Graf Yorck von Wartenburg (13. marraskuuta 1904 Klein-Öls, Elsass, Saksa – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli saksalainen virkamies, upseeri, armeijan tiedustelun Abwehrin virkailija ja natsihallintoa vastaan suunnatun heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen.
Yorck von Wartenburg valmistui lakitieteen opinnoista 1930. Hän työskenteli asianajajana ja Weimarin tasavallan aikaisen Saksan itäosia varten perustetun kehitysprojektin parissa. Vuonna 1934 hänestä tuli hallintovirkailija Breslauhin ja hinnoittelukomissaarin toimiston virkailija vuonna 1936.
Yorck von Wartenburg oli vakaumuksellinen demokraatti, joka kieltäytyi liittymästä natsipuolueeseen. Tästä syystä häntä ei enää ylennetty vuoden 1938 jälkeen. Yorck von Wartenburg liittyi vastarintaliikkeeseen, jonka jäseniä olivat hänen serkkunsa Berthold ja Claus von Stauffenberg. Yorck von Wartenburg oli Helmuth von Moltken ohella yksi Kreisaun piirinä tunnetun vastarintajärjestön perustajajäsenistä.
Hitlerin henkeä vastaan suunnattu salaliitto kuitenkin epäonnistui. Salaliittolaiset pidätettiin ja tuomittiin nopeasti kuolemaan natsien kansantuomioistuimessa Volksgerichtshofissa. Yorck von Wartenburg hirtettiin yhdessä monien muiden salaliittolaisten kanssa Berliinin Plötzenseen vankilassa elokuussa 1944. Teloitus filmattiin Hitlerin käskystä hänen katseltavakseen.
Kaija Siikala

Kaija Kyllikki Siikala-Heikkilä (o.s. Siikala, 16. toukokuuta 1932 Kemi – 17. tammikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hänelle myönnettiin 1995 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Teatterista innostuneen kemiläisen hammaslääkärin tyttärinä varttuneet Kaija ja yhdeksän vuotta nuorempi Ritva Siikala suuntautuivat molemmat teatterialalle. Kaija Siikala läheltä, kun isä oli mukana perustamassa Kemiin maan toista kunnallista teatteria vuonna 1947. Tyttö näytteli uudessa teatterissa jo kouluikäisenä. Hän tuli ylioppilaaksi 1952 ja lähti opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Pian hän pääsi Suomen Teatterikouluun ja valmistui näyttelijäksi 1956. Ensimmäinen kiinnitys oli Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1956–1959, ja uran alkuun osui myös naispääosa Tauno Palon vastanäyttelijänä Matti Kassilan elokuvassa "Kuriton sukupolvi" (1957).
Siikalan puolen vuoden stipendiaattiopinnot vuonna 1958 Lontoon Royal Academy of Dramatic Artissa olivat tuolloin suomalaisille harvinaisia. Lontoosta Siikala sai pohjan ohjaajan töihin.
Vuosina 1959–1961 Siikala oli tuoreen aviomiehensä, näyttelijä Mauri Heikkilän kanssa Imatran teatterissa. Ohjaaja-näyttelijän työtä hän jatkoi Oulun kaupunginteatterissa 1959–1965 sekä ohjaustöitä Turun kaupunginteatterissa 1965–1968. Taiteellisena johtajana hän toimi 1968–1971 ja ohjasi Turun vuosina näytelmiä myös Vartiovuoren kesäteatterissa. Hän teki myös lastenohjelmia Yle TV2 -kanavalle.
Freelance-vuosien jälkeen Siikala toimi Rovaniemen Teatterin johtajana 1975–1977, mutta Alvar Aallon piirtämä uusi Lappia-talo osoittautui teatterityön kannalta vaikeaksi. Kuopion kaupunginteatteria Siikala johti vuodet 1978–1985, kunnes palasi taas freelance-ohjaajaksi.
Mark Edward Edens

Mark Edward Edens on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, joka on kirjoittanut jaksoja animaatioihin ja näytelmäsarjoihin 1980-luvulta lähtien. Hän on muun muassa käsikirjoittanut jaksoja animaatioihin, kuten Challenge of the GoBots, The Real Ghost Busters, Tikun ja Takun pelastuspartio, Pilipalipilotit, Turtles – mutanttikilpikonnat, X-Men ja He-Man. Edens on käsikirjoittanut jaksoja näytelmäsarjoihin Yön kuumuudessa ja Viinitila Falcon Crest. 
Myös hänen veljensä Michael Edens on televisiokäsikirjoittaja. Kaksikko on käsikirjoittanut useita animaatioita yhdessä. He muun muassa kirjoittivat suurimman osan 1990-luvun X-Men-piirrossarjan jaksot.
Saksan keisarikunnan 105. jalkaväkidivisioona

105. jalkaväkidivisioona () oli Saksan keisarillisen armeijan joukko-osasto ensimmäisen maailmansodan aikana. 
105. jalkaväkidivisioona perustettiin 5. toukokuuta 1915. Se oli osa uusien keväällä 1915 perustettujen jalkaväkidivisioonien aaltoa. Divisioona osallistui taisteluihin Balkanilla ja myöhemmin länsirintamalla. Se hajotettiin sodan jälkeen keväällä 1919.
Traci Bingham

Traci Bingham (s. 13. tammikuuta 1968 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Baywatch", jossa hän esitti Jordan Tatea.
Binghamilla on monikultturiset sukujuuret: hänen äitinsä on puoliksi afroamerikkalainen, puoliksi italialainen ja hänen isänsä on Pohjois-Amerikan intiaani.
Bingham on tunnettu eläinten oikeuksien puolustaja. Hän on kasvissyöjä ja PETAn jäsen.
Skanssi (kauppakeskus)

Skanssi on kauppakeskus Turussa, Skanssin kaupunginosassa. Sen avajaisia vietettiin 17. huhtikuuta 2009. Kauppakeskuksen bruttopinta-ala on 130 000 neliömetriä ja liiketiloille vuokrattava pinta-ala on 40 000 kerrosneliömetriä. Skanssissa on pysäköntitilaa 2 500 autolle. Kauppakeskuksen ”ankkuriyrityksiä” ovat K-Citymarket, H&amp;M, Stadium, Intersport, Clas Ohlson sekä XXL Sports &amp; Outdoor.
Palkinnot.
Vuonna 2019 Kauppakeskus Skanssi palkittiin vuoden Paras markkinointikampanja -palkinnolla Nordic Council of Shopping Centres (NCSC) Finland Awardseilla. Kauppakeskus Skanssi voitti parhaan markkinointikampanja -kategorian vuoden 2018 kesäkampanjallaan.
Turun kauppakamarin kauppavaliokunta myönsi vuonna 2019 Vuoden kaupanteko -palkinnon Kauppakeskus Skanssille. Palkinto myönnettiin vastuullisuuden huomioimisesta rakennusvaiheesta lähtien ja siitä systemaattisesti viestimisestä.
Alkuvuodesta 2019 Suomen kauppakeskusyhdistys palkitsi Kauppakeskus Skanssin Vuoden kaupanteko -palkinnolla. Palkinto myönnettiin Skanssille brändi-ilmeen uudistuksesta.
Kulkuyhteydet.
Kauppakeskus sijaitsee Itä-Turussa, valtatie 1:n varrella. Etäisyys Turun keskustaan on noin neljä kilometriä. Turun paikallisliikenteen bussit nro. 4, 10, 10A, 601 sekä asiointilinjat 42 ja 42A kulkevat Skanssin vierestä.
Fenantroliini

Fenantroliini (C12H8N2) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste. Aine muodostaa kompleksiyhdisteitä useiden metalli-ionien kanssa. Fenantroliini toimii sinkkiä sisältävien entsyymien inhibiittorina.
Synteesi.
Fenantroliinia voidaan valmistaa o-fenyleenidiamiinista, rikkihaposta ja glyserolista, jotka on liuotettu veden ja arseenihapon seokseen.
Käyttö.
Fenantroliinin käyttö perustuu sen kykyyn muodostaa komplekseja. Fenantroliini muodostaa raudan kanssa punaisen kompleksin, ferroiinin. Raudan pitoisuus voidaan määrittää joko ceriumin avulla tai spektrofotometrillä. Ainetta käytetään myös molekyyliyhdisteiden kuten C-vitamiinin pitoisuuksien määrittämiseen.
Fenantroliinin muilla johdannaisilla, kuten bis(1,10-fenantroliini)rauta(II)di-isotiosyanaattilla, voi olla käyttöä tietotekniikassa kiintolevyjen ominaisuuksien parantamisessa.