tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Notitia dignitatum

Notitia dignitatum () on roomalainen 400-luvun alussa laadittu teos, jossa kerrotaan Rooman valtakunnan hallinnollisesta organisaatiosta ja luetellaan kaikki Länsi- ja Itä-Rooman virkamiehet, näiden asema, tehtävä ja toiminta-alueiden raja. Teoksesta on säilynyt useita 1400- ja 1500-luvulla tehtyjä käsikirjoituskopioita.
Glossop

Glossop on noin asukkaan kaupunki Derbyshiren shire-kreivikunnassa pohjoisessa Keski-Englannissa, Peak Districtin alueella. Se kuuluu High Peakin hallintopiiriin mutta ei muodosta omaa kuntaansa "(unparished area)".
Glossop sijaitsee Etherowjoen varrella, noin 23 kilometriä itään Manchesteristä, 39 kilometriä länteen Sheffieldistä ja 48,3 kilometriä luoteeseen Matlockista. Glossop sijaitsee lähellä Derbyshiren, Cheshiren, Suur-Manchesterin, South Yorkshiren ja West Yorkshiren kreivikuntien rajoja.
Glossopin ystävyyskaupunki on Saksan Hessenin osavaltiossa sijaitseva Bad Vilbel.
Historia.
Nimi "Glossop" on saksilaista alkuperää, vaikka ennen saksejakin alueella on ollut asutusta löydettyjen pronssikautisten hautapaikkojen perusteella. Roomalaiset saapuivat alueelle vuonna 78, jolloin kelttiläinen briganttien heimo hallitsi aluetta. Heimo piti pääpaikkanaan Yorkshireä. Anglit saapuivat Glossopin alueelle 600-luvulla. Vuodelta 1086 peräisin olevassa Domesday bookissa on mainittu Glossopin pitäjään kuuluvan 12 kylää. Vuonna 1066 Glossopin seutu valloitettiin ja siitä tehtiin William Peverelin johtama "kuninkaallinen metsä" ("Royal Forest of the Peak"). Tämän johdosta maanviljely ja asutustoiminta lamaantuivat sadoiksi vuosiksi. Kuningas Henry II antoi Glossopin linnan vuonna 1157 Pohjois-Irlannissa pääpaikkaansa pitävälle Basingwerken luostarille. Luostarin munkit kehittivät tämän jälkeen Glossopin alueen maataloutta. He myös tunkeutuivat kuninkaalliseen metsään. Munkit hankkivat Glossopille kauppaoikeudet vuonna 1290.
Talbotin perhe vuokrasi Glossopin linnaa 1300-luvun alussa. Myöhemmin linna päätyi Earls of Shrewsburyn vuokraukseen ja oli vuokralla vuoteen 1537 saakka. Howardin perhe omisti linnan vuodesta 1606 lähtien 300 vuotta. Kaupunki kehittyi hiljalleen nykyisen Old Glossopin ympärille. Puuvillan- ja villankehruuteollisuus alkoi kehittyä Glossopissa 1500- ja 1600-luvuilla. Jopa 46 kehruutehdasta perustettiin 1700-luvun lopulta 1800-luvun alkuun sijoittuvana ajanjaksona. Vuonna 1840 Glossopiin saatiin rautatie.
Glossopista tuli vuonna 1866 municipal borough. Samoihin aikoihin Glossopiin rakennettiin muun muassa kauppahalli ja kaupungintalo. Puuvillankehruu alkoi taantua 1900-luvulla ja lopulta tehtaat lopettivat toimintansa. Myös Howardin perhe poistui Glossopista.
Manchesterin kaupungin läheisyyden vuoksi moni käy Glossopista töissä siellä.
Malin vaakuna

Malin vaakuna on Malin tunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se on ympyrän muotoinen ja siihen on kuvattu keskelle Djennén suurmoskeija, jonka yllä lentää korppikotka. Vaakunan alaosassa on nouseva aurinko ja sen ympärillä kaksi jousta, joissa on nuolet. Vaakunaa kiertää kehä, johon on kirjoitettu ranskaksi maan virallinen nimi "République du Mali" (”Malin tasavalta”) ja maan motto "Un peuple, un but, une foi" (”Yksi kansa, yksi tavoite, yksi usko”). Punainen ja vihreä taustaväri korvattiin vuonna 1982 sinisellä.
Yöllinen kauhukohtaus

Yöllinen kauhukohtaus ("pavor nocturnus") eli unikauhuhäiriö on parasomninen unihäiriö, jossa henkilö herää äkillisesti kauhun valtaamana syvästä unesta yleensä henkeä haukkoen, vaikeroiden tai huutaen. Häntä on yleensä mahdotonta saada täysin hereille, ja kohtauksen jälkeen hän yleensä palaa nukkumaan heräämättä kunnolla välillä. Kohtauksia esiintyy useimmin lapsilla. Ilmiön syytä ei tunneta, mutta sille altistavia tekijöitä tunnetaan useita.
Yleisyys.
Yöllisiä kauhukohtauksia ilmenee lähinnä 4–12-vuotiailla lapsilla, mutta joskus myös aikuisilla. Lapsista 15 prosenttia kokee kohtauksen ainakin joskus. Joillakin kohtaukset ovat lähes jokaöisiä.
Kohtauksen kulku.
Yöllinen kauhukohtaus ilmenee yleensä iltayöstä syvän NREM-unen aikana univaiheessa IV, viidestätoista minuutista yhteen tuntiin nukahtamisesta. Mitä kauemmin henkilö on ollut NREM-unessa, sitä enemmän hän on kauhuissaan kohtauksen aikana. Kohtaus kestää yleensä muutamasta sekunnista muutamaan minuuttiin.
Yöllisen kauhukohtauksen aikana henkilö voi nousta kiihtyneenä ylös, heilua ja metelöidä sekä kulkea ympäri huonetta. Hänen silmänsä ovat auki, mutta häntä on vaikea herättää tai rauhoittaa. Kohtauksesta kärsivän henkilön koskettaminen voi pahentaa kohtausta, eikä häntä pysty saamaan täysin hereille. Seuraavana aamuna henkilö ei yleensä muista kohtaustaan. Jos hän herää heti kohtauksensa jälkeen, hän saattaa olla hämmentynyt tai sekava.
Altistavat tekijät.
Ilmiön syytä ei tunneta. Yöllisten kauhukohtausten ilmenemistä voivat lisätä stressi, väsymys, univaje, ahdistuneisuus, kuume, outo paikka ja häly. Myös migreeni, aivovammat ja apnea voivat yhdistyä tavallista suurempaan kohtausten määrään. Lähisukulaisilla on keskimääräistä enemmän kauhukohtauksia.
Hoito ja ehkäisy.
Kauhukohtaukset eivät ole vaarallisia tai edellytä mitään hoitoa. Ne häviävät yleensä iän myötä. Toistuvat kohtaukset voivat häiritä unta ja aiheuttaa päiväväsymystä. Unissakävely ja huitominen voivat altistaa loukkaantumisille.
Usein toistuvia kohtauksia voidaan aikuisilla vähentää bentsodiatsepiineilla tai masennuslääkkeillä. Myös hypnoosista on ollut apua. Kohtauksia vähentävät myös säännöllinen uni–valverytmi ja iltojen rauhoittaminen. Makuuhuoneen turvallisuuteen voidaan kiinnittää huomiota toistuvissa tapauksissa.
Carina Aaltonen

Carina Aaltonen (s. 19. tammikuuta 1964) on ahvenanmaalainen poliitikko Ahvenanmaan sosiaalidemokraateissa. Hän on istunut maakuntapäivillä ("Lagtinget") vuodesta 2003. Toinen kausi alkoi vuonna 2007. Aaltonen on myös Jomalan kunnanvaltuutettu ja Ahvenanmaan Emmauksen toiminnanjohtaja.
Vuodesta 2011 Aaltonen on ollut Ahvenanmaan maakuntahallituksessa sosiaali- ja ympäristöministeri.
Spider Islands

Spider Islands on pinta-alaltaan pienikokoinen saariryhmä Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitobassa, Kanadassa. Saariryhmä sijaitsee lähellä järven itärantaa Belangerjoen suun pohjoispuolella.
Saariryhmä muodostuu kahdeksasta pienestä saaresta, ja yhdessä riuttojen kanssa saariryhmä muodostaa lähes neljän kilometrin mittaisen ketjun rannikolta järvenselälle päin.
Hermi

Hermi () oli alun perin antiikin Kreikasta kotoisin oleva veistos, jonka nelikulmainen ja tavallisesti tasapintainen pilari päättyy Hermeen päähän. Pilariin oli veistetty fallos luonnolliselle korkeudelle. Hermit asetettiin rajapyykeiksi katujen varsiin ja teiden risteyksiin, mutta niitä käytettiin myös kulttiesineinä.
Myöhemmällä ajalla hermeihin saatettiin liittää muiden jumalien mutta myös julkisuuden henkilöiden päitä.
Ateenan hermien turmeleminen.
Vuonna 415 eaa. Alkibiadesta syytettiin osallisuudesta Ateenan hermien häpäisemiseen ja turmelemiseen juuri ennen Sisilian sotaretken alkua. Laivaston lähtöä edeltävänä yönä kaupungin kaikki hermit oli joko kaadettu tai silvottu. Tämän koettiin uhkaavan koko retken onnistumista, ja matkan jo aloittanut Alkibiades kutsuttiin takaisin. Hän kielsi osallistuutensa, mutta siirtyi kuitenkin spartalaisten puolelle, jonka jälkeen hänet tuomittiin Ateenassa poissaolevana kuolemaan. Tapauksen todelliset syylliset ja motiivit ovat säilyneet arvoituksena.
Kap Verden vaakuna

Kap Verden vaakuna on Kap Verden tunnus. Siinä on valkoisessa ympyrässä sininen kolmio, jonka päällä on valkoinen soihtu. Kolmio symboloi yhtenäisyyttä ja tasa-arvoa, soihtu vapautta. Kolmion ympärille on kirjoitettu portugaliksi maan virallinen nimi "República de Cabo Verde", Kap Verden tasavalta. Kolme sinistä viivaa kolmion alla symboloivat merta. Vaakunan ympärillä olevat kymmenen tähteä, viisi kummallakin puolella, kuvaavat maan suurimpia saaria; palmunlehdet kuvaavat itsenäisyyttä ja luoti vaakunan yläosassa symboloi rehellisyyttä ja oikeamielisyyttä. Palmunlehvien välissä on kolme ketjun linkkiä yhdessä.
Johan Ehn

Johan Ehn (s. 2. heinäkuuta 1975) on ahvenanmaalainen poliitikko ja entinen Ahvenanmaan maltilliset -puolueen puheenjohtaja. Hän oli edustajana Ahvenanmaan maakuntapäivillä vuosina 2003–2019. Ensin hän oli Jörgen Strandin varamiehenä; oma kausi alkoi vuonna 2007. Ehn nousi maakuntapäivien toiseksi varapuhemieheksi 10. tammikuuta 2005 ja vuosina 2015−2017 hän oli varsinainen puhemies.
Ehn oli poissa politiikasta kolme vuotta kunnes tuli valituksi Ahvenanmaan edustajaksi Helsingissä ("Ålands representation i Helsingfors") vuonna 2022. Tätä ennen hän työskenteli hälytysmestarina alueellisessa hälytyskeskuksessa. Maakuntapäivien edustajana ollessaan hänen ilmoitettu ammattinimikkeensä oli koulutuskoordinaattori.
Torbjörn Eliasson

Torbjörn Eliasson (s. 18. tammikuuta 1947) on Ahvenanmaan keskustan poliitikko. Hän oli maakuntapäivien jäsen vuosina 2003–2023 ja Ahvenanmaan maakuntahallituksen jäsenenä 2010–2023. Hän oli kauppa- ja teollisuusministerinä vuonna 2010 ja talousministerinä vuosina 2019–2023. Hän on ammatiltaan yrittäjä ja asuu Godbyssä. Perheeseen kuuluu vaimo Angela ja viisi lasta.
Eliassonilla oli aiemmin mainostoimisto Maridea kunnes hän vuonna 2007 perusti uuden yrityksen Ax Alfa Gamma Media ab. Hän on työskennellyt myös 25 vuotta Ålands Golfklubilla.
Anders Englund

Anders Englund (s. 10. tammikuuta 1957) on suomalainen poliitikko. Hän on istunut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuosina 1991–2015. Vuosina 1995–1999 hän oli Ahvenanmaan maakuntahallituksessa liikenneministerinä. Englund edusti pitkään Ahvenanmaan keskustaa, mutta liittyi vuonna 2025 Sitoutumaton kokoomus ("Obunden Samling") -puolueeseen.
Englund on ammatiltaan maanviljelijä ja asuu Grundsundassa, Vårdössä. Sukutilan nimi on Markusas. Hänellä on neljä lasta (2007).
Olof Erland

Olof Erland (s. 16. helmikuuta 1944 – 23. toukokuuta 2013) oli ahvenanmaalainen poliitikko. Hän istui maakuntapäivillä vuosina 1991–1999 ja jälleen vuodesta 2007 vuoteen 2011, jolloin hän jäi valitsematta uudelleen. Hän oli maakuntahallituksessa talous- ja Pohjoismaisen yhteistyön ministeri vuosina 2001–2003. Erland edusti Ahvenanmaan liberaaleja ja hän johti puoluettaan vuosina 1992–2003.
Erland oli Pohjoismaiden neuvoston jäsen 1995–2001. Hän toimi myös Ahvenanmaan varamaaneuvoksena.
Erland oli naimisissa Viveka Erikssonin kanssa.
Camilla Gunell

Camilla Gunell (s. 7. syyskuuta 1970) on Ahvenanmaan sosiaalidemokraattien poliitikko, entinen maaneuvos ja nykyinen ministeri maakunnan hallituksessa. 
Hän on ollut vuodesta 2003 alkaen Ahvenanmaan maakuntapäivien sekä Maarianhaminan kaupunginvaltuuston jäsenen. Vuosina 2005–2007 hän toimi maakuntahallituksen kulttuuri- ja opetusministerinä. 
Vuonna 2009 Gunell nousi Ahvenanmaan sosiaalidemokraattien puheenjohtajaksi. Vuoden 2011 maakuntavaalien jälkeen Gunell tuli valituksi Ahvenanmaan maaneuvokseksi eli maakunnan hallituksen johtajaksi. Vuoden 2015 vaaleissa Ahvenanmaan liberaalit nousivat maakuntapäivien suurimmaksi puolueeksi, ja he muodostivat hallituksen yhdessä sosiaalidemokraattien ja maltillisten kanssa. Gunell toimi tässä hallituksessa varamaaneuvoksena vuosien 2015–2019 ajan. 
Maakuntavaalien 2023 jälkeen liberaalit ja keskusta muodostivat yhdessä sosiaalidemokraattien kanssa hallituksen, jossa Gunell on toiminut infrastuktuuri- ja ilmastoministerinä joulukuusta 2023 alkaen.
Gunnar Jansson

Frey Gunnar Erkki Jansson (s. 25. kesäkuuta 1944 Korppoo) on ahvenanmaalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1983–2003. Ahvenanmaan maakuntapäivillä hän oli vuosina 1991–1995 ja 2007–2015. Hän edustaa Ahvenanmaan liberaaleja.
Jansson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964 ja oikeustieteen kandidaatiksi 1970. Hän on varatuomari. Jansson työskenteli Maarianhaminan poliisimestarina 1971–1973 ja pankkilakimiehenä 1973–1975. Hän oli Ahvenanmaan lääninhallituksen lääninsihteerinä 1975–1976, Ahvenanmaan maakuntahallituksen kansliapäällikkönä 1976–1999 ja Ahvenanmaan lääninoikeuden varajäsenenä 1985–1994. Eduskunnassa Jansson oli muun muassa perustuslakivaliokunnan jäsen vuosina 1983–2003. Hän keskittyi erityisesti ihmisoikeuksien ja vähemmistönsuojan ajamiseen.
Jansson toimi lyhyen aikaa marraskuussa 2007 maakuntapäivien puhemiehenä, ja saman vuoden joulukuussa hänestä tuli ensimmäinen varapuhemies. Hän oli maakuntapäivien jäsen vuoteen 2015, jolloin hän ei ollut enää ehdolla.
Jansson on perustellut Ahvenanmaalla tapahtuvaa "ystävällistä" suomenkielisten syrjintää sillä perusteella, että siten suojellaan maan vähemmistöä. Hänen mukaansa Ahvenanmaan koko itsehallintojärjestelmä perustuu syrjintään.
Jansson avioitui vuonna 1972 Agneta Vivian Mannbergin kanssa, ja he saivat 1970-luvulla kaksi lasta.
Fredrik Karlström

Fredrik Karlström (s. 18. toukokuuta 1973) on ahvenanmaalainen sitoutumattoman kokoomuksen poliitikko. Hän on istunut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuodesta 2003, ja ollut maakunnan hallituksessa kahdesti. Hän on aiemmin ollut myös Pohjoismaiden neuvoston ja Jomalan kunnanvaltuuston jäsen. Karlström on varsinaiselta ammatiltaan yrittäjä ja asuu Jomalassa.
Karlströmin puoliso on Eva Karlström joka johtaa paikallisradioyhtiö Steel FM:ää. Fredrik Karlström toimii Steel FM:n hallituksen puheenjohtajana. Heillä on aiemmin ollut myös konevuokraus- ja peltialan yritys.
Anneli Kanto

Anneli Helena Kanto (s. 20. syyskuuta 1950 Pirkkala) on suomalainen kirjailija, toimittaja ja käsikirjoittaja.
Elämä ja ura.
Kanto valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1976 pääaineenaan lehdistö- ja tiedotusoppi. Vuosina 1996–1997 hän opiskeli käsikirjoittamista Teatterikorkeakoulun koulutusohjelmassa. Kanto on työskenteli toimittajana vuosina 1978–1997. Hän oli vapaa toimittaja vuodesta 1992. Vuosina 1987–1997 hän oli "Uusi Nainen" -lehden päätoimittaja. Suomen freelancer-journalistit valitsi Kannon vuoden 2006 freelance-journalistiksi vuonna 2007. Vuonna 2017 Kanto suoritti TAMK:ssa tutkinnon Master of Culture and Art. Hän ollut vapaa kirjailija ja käsikirjoittaja vuodesta 1997 lähtien.
Kanto on käsikirjoittanut televisio-ohjelmia ja saanut Ylen Koura-palkinnon ohjelmista "Presidentit" ja "Valtiopeli 1863". Hän on käsikirjoittanut myös Ylen televisiosarjaa "Uusi päivä".
Kannon esikoisromaani, 1600-luvulle sijoittuva "Piru, kreivi, noita ja näyttelijä", ilmestyi vuonna 2007 ja oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Kannon toinen romaani, "Veriruusut" (2008) kuvaa Suomen sisällissodan aikana punakaartissa taistelleita naisia, housukaartilaisia. Se ei ole viihderomaani vaikka onkin vauhdikas ja värikäs. Kanto sai teoksesta Gummeruksen myöntämän Kaarlen palkinnon. Porilainen harrastajateatteri Cont´akti teki romaanista teatteriesityksen keväällä 2009. Sen dramatisoi ja ohjasi Pekka Saaristo. Seuraava historiallinen romaani oli 2015 ilmestynyt "Pyöveli", joka sijoittuu myös 1600-luvulle ja Pohjanmaalle. Se kertoo erään pyövelin elämäntarinan. Vuonna 2017 ilmestynyt "Lahtarit" käsitteli myös sisällissotaa, nyt niiden nuorten maalaispoikien näkökulmasta, jotka kävivät sotaa Vaasasta Viipuriin ja joiden joukossa taisteli myös kirjailijan isoisä.
Kanto on kirjoittanut useita palkittuja lasten- ja nuortenkirjoja, joista erityisen luettu ja suosittu on ollut Noora Katon kuvittama kuvakirjasarja Viisi villiä Virtasta (ks. Palkinnot).
Vuonna 2013 ilmestyi Kannon omakohtainen Alzheimerin tautia käsittelevä kertomuskokoelma "Pala palalta pois". Siinä Kanto kertoo elämästä Alzheimeria sairastavan äidin tyttärenä antaen äänen myös muille sairaudesta kärsiville.
Kannon romaaneja on dramatisoitu paljon, ja dramatisointeja ovat esittäneet mm. Tampereen Työväen Teatteri ja KOM-teatteri.
TS (artisti)

TS (oikealta nimeltään Tomi Tapio Sipikari, s. 24. kesäkuuta 1982) on Lahdesta kotoisin oleva rap-artisti.
TS on tuntenut Brädin jo monia vuosia aikaisemmin, ennen kuin he liittyivät lahtelaiseen rap-ryhmä 5th Elementiin. Monien muidenkin rap-artistien tavoin TS on räpännyt aiemmin myös englanniksi, mutta nykyään vain suomeksi.
Nykyisin hän on osa Herrasmiesliiga-yhtyettä, johon kuuluvat hänen lisäkseen Cheek ja Brädi. TS nähtiin myös usein Cheekin keikoilla tuplaajana.
Abel Resino

Abel Resino González (s. 2. helmikuuta 1960) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Abel pelasi suurimman osan urastaan Atlético Madridissa, jota hän myöhemmin myös valmensi. Abel pelasi kaksi ottelua Espanjan maajoukkueessa.
Hän on toiminut viimeksi espanjalaisseura Granadan päävalmentajana.
Ura.
Pelaajana Abel pitää hallussaan Espanjan pääsarjan ennätystä. Hän piti maalinsa puhtaana yhteensä 1 275 minuutin ajan, pelatessaan Atlético Madridissa. Putken katkaisi Sporting de Gijónissa pelannut Luis Enrique 19. maaliskuuta 1991. Ennätys oli myös samalla Euroopan pisin yhden kauden sisällä aina vuoteen 2009 asti, kunnes Manchester Unitedin Edwin van der Sar rikkoi ennätyksen 64 minuutilla kotiottelussa Fulhamia vastaan.
Vuonna 2005 Abel aloitti valmentamisen Espanjan toiseksi korkeimman sarjatason joukkueesta Ciudad de Murciasta. Hän valmensi Ciudad de Murciaa yhden vuoden ja kauden päätteeksi joukkue jäi vain yhden sijan päähän pääsarjaan noususta. Seuraavaksi hän siirtyi Levanteen, jossa hän korvasi Juan Ramón López Caron.
Valmennettuaan kaudella 2008–2009 Castellónia Resino palasi helmikuussa 2009 Atlético Madridiin, tällä kertaa valmentajaksi. Resinon asema seurassa muuttui kuitenkin syksyllä 2009 tukalaksi Atléticon vajottua pelilliseen kriisiin kotimaassa ja europeleissä. 4–0-tappio Chelsealle Mestarien liigassa lokakuun lopulla oli liikaa seurajohdollekin ja Resino sai potkut tehtävistään. Myöhemmin Atléticon entinen pelaaja Maniche haukkui Resinoa ja kertoi että Resino olisi valehdellut Manichen polvivammasta. 
Joulukuun 2010 alussa hänet palkattiin Segunda Divisiónissa pelanneen Valladolidin päävalmentajaksi. Hän ei onnistunut nostamaan seuraa takaisin Primeraan ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen. 
22. tammikuuta 2012 hän siirtyi Granadan päävalmentajaksi, potkut saaneen Fabrin tilalle. Resinon johdolla Granada säilytti paikkansa La Ligassa, mutta hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Helmikuussa 2013 Resino palasi valmennustehtäviin Celta Vigon uutena päävalmentajan. Hänen johdollaan Celta säilytti niukasti sarjapaikkansa ollen 17:s. 
19. tammikuuta 2015 Resinosta tuli Granadan päävalmentaja loppukauden kattavalla sopimuksella. Hän korvasi tehtävästä potkut saaneen Joaquín Caparrósin. Hänet erotettiin tehtävästä kuitenkin vain vajaa neljä kuukautta myöhemmin huonojen tulosten johdosta.
Eurooppatie E105

E105 eli Eurooppatie 105 on Norjan Kirkkoniemen ja Ukrainassa Krimin niemimaalla sijaitsevan Jaltan välinen eurooppatie. Tien pituus on 3 770 kilometriä. Tieosuus Murmanskista Pietariin kulkee Venäjän M18-valtatien (”Kuola") reittiä, Pietarista Moskovaan M10- ja tästä edelleen M2-valtatietä. Ukrainassa eurooppatie yhtyy kansallisiin M20- ja M18-valtateihin.
Reitti.
Kirkkoniemi – Murmansk – Kantalahti – Petroskoi – Pietari – Novgorod – Valdai – Vyšni Volotšok – Tver – Moskova – Tula – Orjol – Belgorod – Harkova – Zaporižžja – Simferopol – Alušta – Jalta
Sven-Erik Järvinen

Sven-Erik Järvinen () oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Järvinen liittyi Tikkurilan työväenyhdistyksen jäseneksi vuonna 1947 ja oli pitkäaikainen vaikuttaja nykyisen Vantaan kunnallispolitiikassa. Hän aloitti Helsingin maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsenenä vuonna 1954, kunnallisvaalien 1953 jälkeen, ja hän toimi Vantaan kaupunginvaltuustossa yhtäjaksoisesti vuoteen 1981. Vuodesta 1972 vuoteen 1981 hän oli kaupunginvaltuuston (aluksi kauppalanvaltuuston) puheenjohtaja. Vuodesta 1981 vuoteen 1987, jolloin hän jäi eläkkeelle, hän oli Vantaan apulaiskaupunginjohtaja, vastuualueinaan kaavoitus- ja kiinteistötoimi. Järviselle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1986. Jäätyään eläkkeelle hän palasi kaupunginvaltuuston jäseneksi kaudeksi 1989–1992. 
Järvinen toimi kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä syyskuusta 1975 maaliskuuhun 1979. Hän vaikutti laki- ja talousvaliokunnassa, liikennevaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hän oli presidentin valitsijamies kaksissa vaaleissa, 1978 ja 1982.
Järvinen työskenteli Tikkurilan Väritehtaiden palveluksessa vuodesta 1950 vuoteen 1981, aluksi laaduntarkastajana (1950–1952), seuraavaksi työnjohtajana (1952–1972) ja lopuksi asuinkiinteistöjen isännöitsijänä. Aikaisemmin hän oli työskennellyt metallityöläisenä, Helsingin autokoritehtaan ja myöhemmin Sarlinin palveluksessa.
Järvinen oli naimisissa vuodesta 1947 ja hänellä oli kaksi lasta.
Karl-Theodor zu Guttenberg

Karl-Theodor zu Guttenberg (s. 5. joulukuuta 1971 München, Saksan liittotasavalta, koko nimi "Karl Theodor Maria Nikolaus Johann Jacob Philipp Franz Joseph Sylvester Freiherr von und zu Guttenberg") on saksalainen Baijerin kristillissosiaalisen unionin (CSU) poliitikko. Hänet nimitettiin 10. helmikuuta 2009 talousministeriksi Merkelin I hallitukseen. Merkelin II hallituksessa hän oli puolustusministeri 1. maaliskuuta 2011 saakka, kunnes hän erosi plagiointisyytösten vuoksi. Hän oli aiemmin puolueensa puoluesihteeri.
Zu Guttenberg on opiskellut valtiotieteitä ja oikeustiedettä. Hänen vuonna 2007 hyväksytty oikeustieteen alan väitöskirjansa käsittelee perustuslakia Yhdysvalloissa ja Euroopan unionin alueella. Vuonna 2011 hän ilmoitti luopuvansa tohtorinarvostaan ja myönsi väitöskirjassa olevan "vakavia puutteita". Hän on ollut sukuyrityksen Guttenberg GmbH:n toimitusjohtaja ja Die Weltin toimittaja. Myöhemmin myös Bayreuthin yliopisto epäsi zu Guttenbergin tohtorin arvon.
Hänet valittiin Saksan liittopäiville ensimmäisen kerran 2002 ja uudestaan 2005. Hän on keskittynyt erityisesti ulkopolitiikkaan. Isoisänsä perinnettä noudattaen hän on kannattanut voimakkaasti Saksan ja Yhdysvaltojen ystävyyttä ja Atlantin ylittävää yhteistyötä. Hän on parlamentissa arvostellut voimakkaasti laitavasemmistolaista puoluetta Die Linkeä, jolla hänen mukaansa on yhteyksiä terrorismiin, esimerkiksi kolumbialaiseen terroristijärjestö FARCiin.
Zu Guttenbergin virallinen aatelisarvo on "Reichsfreiherr", jolla viitataan Pyhän saksalais-roomalaiseen keisarikunnan aikana saatuun suvun aatelisarvoon.
HMS Empress (1914)

HMS Empress oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1914–1919 palveluksessaollut vesilentokoneiden emälaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. 
Pakko-otto ja muutostyöt.
Alus oli alun perin South East and Chatham Railway Companyn nopea Englannin kanaalin ylittämiseen tarkoitettu höyryalus. Britannian amiraliteetti otti aluksen käyttöönsä 11. elokuuta 1914 ja muutti sen Chathamin telakalla kolmen lentokoneen emälaivaksi.
Muutostöissä aluksesta poistettiin takakannen rakenteet, jotka korvattiin lentokonesuojalla, työpajalla sekä kahdella nosturilla. Myöhemmin alus aseistettiin kahdeksalla 12 naulan tykillä.
Palvelus.
Muutostöiden valmistuttua 25. elokuuta "Empress" sijoitettiin Harwichiin, jossa olivat jo vesilentokoneiden emälaivat "HMS Engadine" ja "HMS Riviera". Kaikki Harwichiin sijoitetut vesilentokoneiden emälaivat osallistuivat 25. joulukuuta hyökkäykseen zeppeliinitukikohta Cuxhaveniin.
"Empress" muutettiin vuonna 1915 Cunardin telakalla toimimaan neljän koneen emälaivana. Alus siirrettiin lokakuussa 1915 Queenstowniin ja sieltä edelleen vuonna 1916 Port Saidin tukikohtaan Välimerelle.
Alus palautettiin omistajilleen vuonna 1919.
HMS Riviera

HMS Riviera oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1914–1919 palveluksessaollut vesilentokoneiden emälaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Pakko-otto ja muutostyöt.
"Riviera" oli alun perin South Eastern and Chatham Railway Companyn nopea Englannin kanaalin ylittämiseen tarkoitettu höyryalus. Britannian amiraliteetti otti aluksen käyttöönsä 11. elokuuta 1914 ja muutti sen Chathamin telakalla neljän lentokoneen emälaivaksi.
Muutostöissä aluksesta poistettiin takakannen rakenteet, jotka korvattiin lentokonesuojalla, työpajalla sekä kahdella nosturilla. Myöhemmin alus aseistettiin kahdeksalla 12 naulan tykillä.
Palvelus.
Muutostöiden valmistuttua 13. elokuuta "Riviera" siirrettiin Harwichiin, jonne oli jo sijoitettu vesilentokoneiden emälaivat "HMS Engadine" ja "HMS Empress". Kaikki Harwichiin sijoitetut vesilentokoneiden emälaivat osallistuivat 25. joulukuuta 1914 hyökkäykseen zeppeliinitukikohta Cuxhaveniin. Aluksen lentokonemiehistöihin kuuluneen Robert Erskine Childersin tiedot Saksan rannikosta mahdollistivat hyökkäyksen toteuttamisen. 
"Riviera" palveli myöhemmin Doverin partioiden tukena, ja alus päätettiin siirtää Välimerelle kesäkuussa 1918. 
Aluksella oli palveluksessa seuraavat lentokoneet: Sopwith Baby (1917), Short 74 (Cuxhaven), Short 135 (No 136), Short 74 (No:t 811 ja 818), Short 184 (No:t N2929, N2930, N2943 ja N2949).
Sotien välillä ja toinen maailmansota.
Alus palautettiin omistajilleen 21. toukokuuta 1919, ja aluksen nimi palautettiin alkuperäiseksi RTMS "Laird's Isleksi". Alus palasi 28. elokuuta 1939 sotilaskäyttöön aseistettuna kuljetusaluksena nimellä "HMS Laird's Isle". Alus kuljetti maihinnousualuksia ja panssarivaunuja Normandian maihinnousussa. Alus palasi siviilikäyttöön vuonna 1946.
Sotapolulla

Sotapolulla on vuonna 1921 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja lavastuksesta vastasi kirjailija Teuvo Pakkala. Elokuva oli Suomen sisällissotaan sijoittuva viihteellinen seikkailuelokuva, mutta kuvausten helpottamiseksi elokuvan tapahtumat sijoitettiin kesäaikaan. Elokuvan ensi-ilta oli 30. tammikuuta 1922 Kaleva-teatterissa Mikkelissä.
Elokuvan pääosaa valkoisten sissipäällikkö Karunkaa esitti Reino Hirvisepän (R. W. Palmroth) vanhempi veli Mikael Palmroth, joka käytti taiteilijanimeä Yrjö Hirviseppä. Naispääosassa Eliinana oli tanssijatar Lisi Carén ja punaisten kapinallisten päällikköä esitti Kajaanin teatterin johtajana 1920-luvulla toiminut Oskari Oka.
Elokuvan tuotti "Finn Film Osakeyhtiö", jossa osakkaina olivat Pakkalan ohella filosofian tohtori Toivo T. Kaila ja diplomi-insinööri G. H. Michelson. Elokuvaa oli tarkoitus myydä myös ulkomaille, mutta lopulta sitä esitettiin vain Oulussa, Mikkelissä, Jyväskylässä, Kajaanissa, Lahdessa, Savonlinnassa ja Joensuussa. Yhtiön osakkaat riitaantuivat elokuvan heikon menestyksen vuoksi ja yhtiön toiminta päättyi siihen. Teuvo Pakkalan poika Erkki Pakkala, joka oli toiminut elokuvan kuvaajana, lahjoitti 1933 elokuvan ainoan kopion "Kuopion museoseurojen valokuvauskerholle". Kopio hävisi sitten jonnekin ja se löydettiin uudelleen 1958 erään kuopiolaisen liikkeen sementtivarastosta. Kopio on nykyisin Suomen elokuva-arkiston kokoelmissa.
Aiheesta muualla.
Arvostelu Mykkäelokuvasivustolla
Hieroduuli

Hieroduuli (, pyhä ja "dūlos", orja) oli antiikin aikana mies- tai naispuolinen temppeliorja, jonka katsottiin olevan jumalien omaisuutta. Nämä erityisesti Astarten pyhäköissä palvelleet henkilöt harjoittivat temppeliprostituutiota. Sukupuoliyhteys hieroduulin kanssa oli edellytyksenä pääsystä osalliseksi jumalallisesta vallasta. Kreikkalainen maantieteilijä Strabon (noin 63 eaa. – 24 jaa.) kertoo eräässä Kappadokian maakunnan kaupungissa olleen 6 000 hieroduulia ja Korintin kaupungin Afroditen temppelissä heitä oli tuhat. Hieroduulien olemassaolo ei ollut yleistä eikä vakiintunut tapa, mutta prostituutiota ainakin Korintin Afroditen temppelissä on pidettävä todistettuna.
Hellenismin kaudella hieroduuliksi kutsuttiin vapautettua orjaa, jonka vapaus perustui hänen myymiseensä tai lahjoittamiseensa jumalille.
Fredrik Lööf

Fredrik Lööf (s. 13. joulukuuta 1969) on ruotsalainen kilpapurjehtija. Hän on osallistunut kuudesti olympialaisiin ja voitti kultaa Lontoossa 2012 Star-luokassa yhdessä Max Salmisen kanssa. Aiemmin hän oli voittanut kahdesti pronssia, ensin yksinään vuonna 2000 Finnjollalla ja sitten vuonna 2008 Star-luokassa yhdessä Anders Ekströmin kanssa. Hän osallistui olympialaisiin myös 1992 ja 1996 sijoittuen molemmilla kerroilla viidenneksi Finnjollalla ja 2004 Star-luokassa sijoituksella 12.
Oravin ruukki

Oravin rautaruukki toimi vuosina 1868–1901 Säämingin Oravin kylässä. Se käytti raaka-aineenaan lähiseudun järvistä nostettua järvimalmia.
Ruukin rakensi 1868 pietarilainen Putilovin rautatehdas, joka tarvitsi rautaa valmistamiaan ratakiskoja ja rautatiekalustoa varten. Putilovin tehtaan omistanut kollegineuvos Nikolai Putilov omisti myös Etelä-Savossa sijainneet Haapakosken ja Huutokosken rautaruukit. Oravin ruukissa oli aluksi kaksi hiiliuunia, mutta jo vuonna 1870 sinne rakennettiin neljä uutta hiiliuunia, neljä putlausuunia, kaksi hitsausuunia, höyryvasara ja putlauslaitos. Toisin kuin useimmat muut Suomen ruukit, Oravin ruukki ei sijaintinsa vuoksi käyttänyt vesivoimaa, vaan sen sijaan höyryvoimaa. Ruukin tuotteet kuljetettiin laivoilla Saimaan kanavan kautta Pietariin. Vuosina 1869–1877 takkiraudan tuotanto oli keskimäärin 1332,6 tonnia vuodessa.
Putilovin yritys teki konkurssin 1876 ja se joutui Venäjän valtionpankin haltuun. Samalla myös Oravin ruukin tuotanto keskeytyi 1877. Putilovin omistamat Haapakosken ja Oravin ruukit myytiin pakkohuutokaupalla syyskuussa 1879. Ruukin osti Suomen valtio, joka myi sen sitten 1881 Suomen Pankin Pietarin konttorin johtajalle Aleksander Neiglichille. Ruukki oli käynnissä jonkin aikaa vuodesta 1884, mutta pysähtyi sitten uudelleen.
Vuonna 1886 perustettiin "Oravin Tehdas Osakeyhtiö" (myöh. "Oravi-Haapakosken Tehtaat Osakeyhtiö – Oravi-Haapakoski Bruks Ab"), jonka omistuksessa olivat Haapakosken, Huutokosken ja Oravin ruukit. Oravin ruukin toiminta elpyi 1890-luvun alussa niin, että vuonna 1892 takkirautaa valmistettiin jo 1945,8 tonnia. Oraviin rakennettiin 1890 myös höyrysaha. Samana vuonna Oravin kylään perustettiin koulu ruukin työmiesten lapsille, kansankirjasto, vapaapalokunta ja postitoimisto. Ruukin palveluksessa oli tällöin useita satoja työntekijöitä ja koko Oravin kylässä asukkaita oli noin 1 000.
Oravin ruukin toiminta päättyi lopullisesti 1901. Ruukin tuotantorakennukset purettiin, mutta nykyisin retkeilymajana käytettävä entinen ruukinpatruunan huvila on säilynyt.
Neuvo-projekti

Neuvo-projekti oli Lastensuojelun Keskusliiton kehittämishanke (2005-2009). Sen tavoitteena oli lapsen aseman parantaminen ja lasten menetysten minimoiminen vanhempien erotessa. Hankkeessa kehiteltiin vertaisuuteen perustuvia tukipalveluita, joiden tavoitteena oli tukea eron jälkeistä vanhemmuutta sekä edistää vanhempien yhteistoimintaa eron jälkeen.
Hankkeen tavoitteena oli myös parantaa eroperheiden kanssa työskentelevien tahojen keskinäistä yhteistoimintaa mahdollisimman monipuolisten palveluiden tuottamiseksi ja niiden yhteensovittamiseksi. Hanketta rahoitti Raha-automaattiyhdistys. 
Tukipalvelut.
Neuvossa kehiteltiin eroaville tai eronneille vanhemmille ryhmämuotoisia palveluita, joiden tavoitteena oli tukea eron jälkeistä vanhemmuutta.
Eroneuvo-tilaisuudet olivat eroa harkitseville ja eronneille suunnattuja avoimia keskustelutilaisuuksia, joissa oli paikalla ammattilainen sekä vertaistukena saman kokeneita vanhempia. 
Vanhemman Neuvo -vertaistukiryhmät olivat eropäätöksen tehneille ja eronneille tarkoitettuja, eron jälkeistä vanhemmuutta ja vanhempien välistä yhteistyötä tukevia ryhmiä, jotka kokoontuivat kahdeksan kertaa. Ryhmiä ohjasi koulutettu ammattilainen. 
Julkaisut.
Hankkeessa julkaistiin lapsiperheiden eroon liittyvää kirjallisuutta. 
Aino Kääriäisen tutkimus "Ero haastaa vanhemmuuden" (2008) selvittää eron ja eroamisen tavan vaikutuksia vanhemmuuden kokemukseen ja lapsen hyvinvointiin. Tutkimuksessa selviää, että mitä paremmin vanhemmat pystyvät suunnittelemaan eroaan yhdessä, sitä paremmin he pystyvät huolehtimaan tilanteessa myös lapsen selviämisestä ja hyvinvoinnista. 
Riikka Koskelan kirja "Ero lapsiperheessä – miten tukea lasta ja vanhempia?" (2008) on tehty oppaaksi erityisesti varhaisen tuen työntekijöille. Kirjassa annetaan neuvoja perheen ja lapsen tukemiseen erotilanteessa. 
"Vanhemman opas. Tietoa ja tukea lapsiperheen eroon" (2009). Opas on tehty eroa työstäville vanhemmille sekä heidän läheisilleen. Oppaan johtoajatuksena on vanhemmuuden katkeamattomuus erosta huolimatta. Oppaassa on tietoa siitä, mistä voi saada apua itselleen ja perheelleen erotilanteessa.
Koulutukset.
Neuvossa kehitettiin Eroneuvo- ja Vanhemman Neuvo -palveluiden toteuttamiseksi menetelmäkoulutukset, jotka oli tarkoitettu sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille. 
Hankkeessa kehitettiin koulutusta myös niille, jotka työssään antoivat tukea eronneille pian erotapahtuman jälkeen. Koulutuksen tarkoituksena oli lisätä perustyössään eroperheitä kohtaavien valmiuksia kohdata eroavia tai eronneita perheitä.
Aiheesta muualla.
Neuvon kotisivu
Lis Laviola

Lis Laviola ("Viola Hillervo Sabina Jadwiga Gahmberg" o.s. "Lis-Rudnicka"; 4. joulukuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Teatteriuran ohella hän on lukenut useita äänikirjoja.
Elämä ja ura.
Lis Laviola syntyi tulkki George Lis-Rudnickin ja Hillervo Lis-Rudnickan (o.s. Vartiainen) perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1965 ja suoritti kieliopintoja Helsingin yliopistossa 1965–1967. Näyttelijäksi hän valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilta vuonna 1969, jonka jälkeen hän oli kiinnitettynä Mikkelin teatteriin 1969–1975 ja Vaasan kaupunginteatteriin 1975–2011.
Lis Laviolan näyttämötaiteellisia tulkintoja ovat olleet muun muassa Emmi Särkelä (näytelmässä "Särkelä itte"), Jelena ("Vanja-eno") ja Jonna ("Rahalla saa"). 25-vuotistaiteilijajuhlassaan hän tulkitsi Doña Elviran osan klassikkonäytelmässä "Don Juan". Lisäksi hän on näytellyt muun muassa klassikossa "Täällä Pohjantähden alla". Lis Laviola on tunnettu myös monologeistaan ja runoilloistaan. Vuonna 1982 hänellä oli sivuosa Mikko Niskasen elokuvassa "Ajolähtö". Lis Laviolan työskentelykieliin lukeutuu muun muassa venäjä.
Lis Laviola on lukenut äänikirjoiksi muun muassa Kaari Utrion ja Pirjo Tuomisen historiallisia romaaneja sekä Raija Orasen teoksia. Hänen äänikirjatuotantoonsa kuuluu myös Maria Jotunin novelleja ja Laila Hirvisaaren romaaneja, kuten "Kannas-sarja".
Huutokosken ruukki

Huutokosken rautaruukki toimi vuosina 1858–1877 Joroisten Huutokoskella Sysmäjärvestä Jokijärveen virtaavan joen Huutokoski-nimisen kosken etelärannalla. Ruukki käytti raaka-aineenaan pääasiassa lähiseudun järvistä nostettua järvimalmia sekä lisäksi Viipurista tuotua romurautaa ja Haapakosken ruukin tuottamaa takkirautaa. Ruukki tunnettiin myös nimellä "Putilovin Katariinan ruukki (Putiloffs Ekaterine Bruk)".
Ruukin omisti pietarilainen kollegineuvos Nikolai Putilov ja ruukin tuottama rauta vietiin laivoilla Saimaan kanavan kautta Putilovin tehtaille Pietariin. Putilov omisti Savossa myös Haapakosken ruukin Pieksämäen maalaiskunnassa ja Oravin ruukin Säämingissä.
Putilovin yritys teki konkurssin 1876 ja se joutui Venäjän valtionpankin haltuun. Samalla myös Huutokosken ruukin tuotanto päättyi 1877. Putilovin omistamat Haapakosken ja Oravin ruukit myytiin pakkohuutokaupalla syyskuussa 1879 ja niiden raudantuotanto jatkui uusien omistajien johdolla vielä 1900-luvun alkuun saakka. Huutokosken ruukin rakennuksia alettiin purkaa 1880-luvulla ja monet ruukin työväenasuntoina toimineet rakennukset siirrettiin muualle.
Huutokosken ruukista on säilynyt sen päärakennus. Ruukkialue on nykyisin metsittynyt ja vielä 1980-luvun alussa maastossa erottui ruukin jäännöksiä maakumpareina, erilaisina kiveyksinä, laitteiden pohjina ja voimakanavien urina. Ruukkialueen lähellä on nykyisin kalanviljelyslaitos.
Sourun ruukki

Sourun rautaruukki toimi nykyisin Kuopioon kuuluvan Karttulan pitäjän Sourun kylällä vuosina 1868–1908. Ruukki käytti raaka-aineenaan järvien pohjasta nostettua järvimalmia (limoniittia).
Ruukin perustivat 1868 venäläiset aatelismiehet Samjannikov ja Poletika. Ruukin valmistama takkirauta toimitettiin Pietariin Nevan konepajalle, joka valmisti sotalaivoja ja höyryvetureita. Sourun ruukki työllisti enimmillään vuonna 1896 noin 200 työntekijää. Raudan tuotanto oli suurimmillaan 1880-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Ruukki oli tunnettu pitkistä masuunin käyttöjaksoista eli puhalluksista. Ruukin voimanlähteenä oli 45 hevosvoiman höyrykone.
Raudan valmistuksen päätyttyä 1908 ruukki siirtyi 1913 H. Saastamoinen -yhtymälle ruukille kuuluneiden metsien takia. Yhtymä harjoitti ruukin tiloissa hiilenpolttoa muttei käynnistänyt enää ruukkia. Saastamoinen omisti läheisen Syvänniemen rullatehtaan, joka oli toiminnassa vuodesta 1891 vuoteen 1932. Ruukin rakennukset purettiin vaiheittain, ja lopullisesti 1941 Kuttajärven rannassa sijaitsevaa 25 metriä korkeaa savupiippua lukuun ottamatta. Piipun säilyttämisen H. Saastamoinen oli asettanut ehdoksi muun ruukin purkamiselle.
Annikki-maantieveturi.
Sourun ruukin toiminnan alkuvuosina Karttulan Syvänniemen ja Kallaveden rannalla olevan Kaislastenlahden välillä liikkui "Annikki"-niminen maantiehöyryveturi. Veturia varten rakennettiin tälle välille "Annikintie"-niminen maantie joka valmistui 1868. Veturin vetämissä vaunuissa vietiin ruukin valmistamaa rautaa sekä sahatavaraa Kaislastenlahteen ja paluukuormana oli järvimalmia. Veturi painoi noin 8 200 kiloa.
Liikenne päättyi, kun veturi upposi Kalliorannan kohdalla lossilta Saittajärven Saittalahden pohjaan vuonna 1871. Veturi ei ole enää järven pohjassa. Se haalattiin onnettomuuden jälkeen ylös, muttei enää käytetty. Veturi päätyi mahdollisesti Venäjälle. (Lähde: Jukka Vesterinen, Metsäkoneita Suomessa ja Suomesta, s.10).
Onnjos

Onnjos () tai Önnjüös () on Amga-Naharan maalaiskunnan (naslegin) keskuskylä Amgan ulusissa eli piirissä Sahan tasavallassa. Se sijaitsee Amgajoen länsirannalla noin 81 kilometriä ulusin keskuksesta Amgasta lounaaseen. Kunnan asukkaista 95 prosenttia asuu Onnjosissa ja siellä sijaitsevat myös kunnan peruspalvelut: terveyskeskus, koulu, kauppa, ja kulttuuritalo.
Asukasluvun kehitys
Bötüŋ

Bötüŋ () on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin pohjoisosassa Amgajoen länsirannalla, yhdeksän kilometriä uluusin keskuksesta Amgan kylästä koilliseen. Kyläalueen keskuskylä on Bötüŋ. Keskuskylän lisäksi kyläalueeseen kuuluu Uoraj -niminen kylä, joka sijaitsee neljä kilometriä keskuskylästä etelään.
Asukasluvun kehitys:
Bötüŋissä on terveyskeskus, koulu, kauppa ja kulttuuritalo.
Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa.
Bolugur

Bolugur (, ) on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin keskiosassa Amgajoen rannalla, 53 kilometriä uluusin keskuksesta Amgan kylästä lounaaseen. 
Asukasluvun kehitys:
Bolugurissa on terveyskeskus, koulu, kauppa ja kulttuuritalo.
Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta sekä viljanviljelyä. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa.
Anna-Liisa (vuoden 1922 elokuva)

Anna-Liisa on vuonna 1922 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Teuvo Puro. Elokuva perustuu Minna Canthin näytelmään "Anna Liisa" vuodelta 1895. Elokuvan ensi-ilta oli 20. maaliskuuta 1922 Olympia-teatterissa Helsingissä.
Viimeaikaisten käsitysten mukaan Jussi Snellman ei osallistunut ohjaukseen, vaikka sekä Elonet että Kavin vuonna 2014 julkaiseman dvd:n tiedoissa hänet mainitaan.
Kavin dvd:llä on musiikkina Forssan mykkäelokuvafestivaalilla tallennettu improvisoitu musiikki.
Juoni.
Nimihenkilö Anna-Liisa on menossa naimisiin naapuritilan pojan kanssa, mutta häntä painaa menneisyys ja hän miettii jopa kuolemaa. Kolmiodraaman kolmanneksi ilmaantuu entinen heila Mikko.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut

Jalkapallon naisten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut ("FIFA U-20 Women's World Cup") on Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n järjestämä jalkapalloturnaus alle 20-vuotiaille naisille. Turnaus järjestetään kahden vuoden välein. Ensimmäisen kerran turnaus pelattiin vuonna 2002, jolloin ikärajana oli 19 vuotta. Vuonna 2006 ikäraja nostettiin 20 vuoteen.
Emis

Emis () on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin pohjoisosassa Meŋe-Xaŋalasin uluusin rajalla. Keskuskylä Emis sijaitsee 74 kilometriä uluusin keskuksesta Ammasta luoteeseen. Keskuskylän lisäksi kyläalueeseen kuuluu Olom Küöl -niminen kylä, joka sijaitsee 26 kilometriä keskuskylästä lounaaseen.
Asukasluvun kehitys:
Emisissä on terveyskeskus, koulu, kauppa ja kulttuuritalo. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa.
Maaj

Maaj () on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin pohjoisosassa Meŋe-Xaŋalasin uluusin rajalla. Keskuskylä Pokrovka sijaitsee 132 kilometriä uluusin keskuksesta Ammasta luoteeseen. Keskuskylän lisäksi kyläalueeseen kuuluu Buluŋ -niminen kylä, joka sijaitsee 14 kilometrin päässä keskuskylästä.
Asukasluvun kehitys:
Pokrovkassa on terveyskeskus, koulu, kauppa ja kulttuuritalo. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjan, hevosten ja sikojen hoitoa sekä viljan ja vihannesten viljelyä. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita. Hevos- ja sikatalous puolestaan lihaa.
Rakkauden kaikkivalta – Amor omnia

Rakkauden kaikkivalta – Amor omnia on vuonna 1922 valmistunut Konrad Tallrothin ohjaama suomalainen mykkäelokuva. Elokuvan ensi-ilta oli 12. marraskuuta 1922 Kino-Palatsissa Helsingissä.
Elokuva edustaa Suomessa harvinaista salonkielokuvaa. Se herätti kahdenlaista paheksuntaa. Ensinnäkin kameroiden vientiä hautausmaalle pidettiin vainajien rauhan häpäisemisenä, ja uhkana oli jopa oikeusjuttu. Toiseksi elokuvan sukurutsa-aihetta paheksuttiin.
Elokuva kuului Yleisradion vuonna 2009 käynnistämään Mykkä valo -hankkeeseen. Yleisradio tilasi viideltä suomalaiselta säveltäjältä uuden musiikin RSO:lle hankkeeseen kuuluviin viiteen suomalaiseen mykkäelokuvaan. Yleisradio ja Kansallinen audiovisuaalinen arkisto (KAVA) olivat yhteistyössä restauroineet elokuvan, ja se esitettiin hankkeessa pitkänä versiona, jollaisena sitä ei ollut aiemmin nähty. Sarjaan kuuluivat lisäksi elokuvat "Ollin oppivuodet" (1920) ja "Noidan kirot" (1927) sekä Kurt Jägerin ohjaama "Elämän maantiellä" (1927) sekä Axel Slangusin ja Wilho Ilmarin "Tukkijoella". Mykkä valo -esityssarjan yhteydessä elokuvaan on säveltänyt musiikin Lotta Wennäkoski.
Arviot.
Kriitikoiden aikalaisarviot olivat lähes järjestään myönteisiä. Ainoastaan suomalaiskansallisuuden puute on saanut ristiriitaisesti paitsi kehua myös moitetta.
Myöhemmin myönteinen linja jatkuu: televisioesityksen yhteydessä on todettu, että Tallroth on saanut kuviin lähes taianomaista voimaa. Lotta Wennäkoski on säveltänyt elokuvaan uuden musiikin, ja eräs arvio siitä on, että se on vakuuttavaa mutta irrallaan elokuvan tapahtumista ja tunnelmista.
Meendigi

Meendigi () on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin koillisosassa Amgajoen varrella 48 kilometriä uluusin keskuksesta Amgan kylästä koilliseen. 
Asukasluvun kehitys:
Meendigissä on terveyskeskus, koulu, kauppa ja klubi. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjan, hevosten hoitoa sekä maanviljelystä. Nautakarjatalous tuottaa maitotaloustuotteita, hevostalous puolestaan lihaa ja maanviljelys vihanneksia, perunoita ja rehua.
Satağaj

Satağaj (, ) on kyläalue Amman uluusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee uluusin pohjoisosassa Suolajoen rannalla Meŋe-Xaŋalasin uluusin vastaisella rajalla, 132 kilometriä uluusin keskuksesta Ammasta pohjoiseen. 
Asukasluvun kehitys:
Satağaj’ssa on terveyskeskus, koulu, kauppa ja kulttuuritalo. Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa.
Justin Chon

Justin Jitae Chon (s. 29. toukokuuta 1981 Irvine, Kalifornia) on yhdysvaltalainen, sukujuuriltaan korealainen näyttelijä. 
Ura.
Chon aloitti näyttelemisen vuonna 2005 ja esiintyi sarjoissa kuten "Jack &amp; Bobby" ja "Taki &amp; Luci". Vuonna 2006 hän tuli tunnetuksi Disney Channelin elokuvassa "Wendy Wu: Homecoming Warrior", jossa hän esitti Peter Wuta. Hän esitti myös Tony Leetä Nickelodeonilta tulleessa tilannekomediassa "Just Jordan". Vuonna 2008 Chon esitti Eric Yorkieta Stephenie Meyerin fantasiakirjasarjaan perustuvassa elokuvassa "Twilight – Houkutus". Hän jatkoi samassa roolissa elokuvan vuoden 2009 jatko-osassa "Twilight – Uusikuu". Hän oli myös mukana elokuvasarjan kolmannessa osassa "Twilight – Epäilys" (2010). Viimeisen kerran hän jatkoi Ericin roolissa elokuvasarjan viimeisessä elokuvassa "Twilight – Aamunkoi osa 1" (2012).
Michael Welch

Michael Alan Welch (s. 25. heinäkuuta 1987 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Joanin salaisuus", jossa hän näyttelee Luke Girardia. Hän on näytellyt myös Luettelo Houkutus-sarjan hahmoista#Mike Newtonin roolissa "Twilight"-elokuvasarjassa. 
Yksityiselämä.
Welch syntyi Los Angelesissa Kaliforniassa. Hän on juutalainen äitinsä puolelta. "Joanin salaisuus" -sarjan näyttelijät Chris Marquette ja Aaron Himelstein ovat Welchin hyviä ystäviä. Hän ja Himelstein tunsivat toisensa jo ennen kuvauksia, mutta he ystävystyivät vasta kun sarjaa alettiin kuvata vuonna 2003.
Ura.
Welch aloitti uran näyttelijänä ollessaan 10-vuotias. Welch on esiintynyt useissa elokuvissa ja sarjoissa. Vuosina 2003–2005 hän esitti Luke Girardia televisiosarjassa "Joanin salaisuus".
Vuonna 2008 Welch näytteli Mike Newtonia Stephenie Meyerin kirjasarjaan perustuvassa, Summit Entertainmentin tuottamassa elokuvassa "Twilight – Houkutus". Hän jatkaa roolissa elokuvan vuoden 2009 jatko-osassa "Twilight – Uusikuu", ja hänen on määrä olla mukana myös elokuvasarjan kolmannessa osassa "Twilight – Epäilys" (2010). Hän jatkaa Miken roolissa viimeisen kerran elokuvassa "Twilight – Aamunkoi" osa 2 (2012).
Rautakylän vanha parooni

Rautakylän vanha parooni on vuonna 1923 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Carl Fager. Elokuva perustuu Sakari Topeliuksen pienoisromaaniin "Gamla baron på Rautakylä" ("Rautakylän vanha parooni") vuodelta 1849 ja Topeliuksen näytelmään "Efter femtio år" ("50 vuotta myöhemmin") vuodelta 1851. Elokuvan ensi-ilta oli 1. huhtikuuta 1923 Kino-Palatsissa Helsingissä.
"Rautakylän vanha parooni" on ensimmäinen suomalainen kauhuelokuva. Sitä kuvattiin Suomi-Filmin Vironkadun studiolla Helsingissä ja Herttoniemen kartanossa. Elokuvan filmiaineisto on säilynyt, mutta välitekstit ja käsikirjoitus ovat hävinneet.
Belyi

Belyi () on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Väinäjoen vesistöön kuuluvan Obšajoen rannalla 294 kilometriä Tveristä lounaaseen. Kaupunki on Belyin piirin keskus. Asukkaita on 3 700 henkeä (vuonna 2009).
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1359. Vuosisadan lopussa se siirtyi liettualaisille. Venäläiset valtasivat Belyin vuosina 1613 ja 1632, mutta molemmilla kerroilla se palautettiin Puolalle. Lopullisesti kaupunki liitettiin Venäjään vuonna 1667. Vuonna 1769 siitä tuli Kiovan ja myöhemmin Smolenskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Nykyään kaupungissa on lähinnä puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Zapadnaja Dvina

Zapadnaja Dvina () on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Väinäjoen rannalla 321 kilometriä Tveristä lounaaseen. Kaupunki on Zapadnaja Dvinan piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Riian välinen rautatie (Zapadnaja Dvinan asema). Asukkaita on 9 000 henkeä (vuonna 2009).
Zapadnaja Dvina on saanut alkunsa vuonna 1900 syntyneestä asemataajamasta, jonka yhteyteen rakennettiin puunjalostuslaitos. Vuonna 1937 taajamasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta sekä pellavanjalostuslaitos.
Kun isällä on hammassärky

Kun isällä on hammassärky on vuonna 1922 valmistunut suomalainen Erkki Karun ohjaama lyhyt mykkäkomedia. Elokuvan ensi-ilta oli 17. huhtikuuta 1922 Porin Fennia-teatterissa.
Juoni.
Perheen isä (Aku Käyhkö) saa kovan hammassäryn pelatessaan korttia ystäviensä kanssa. Hammassärky vaivaa häntä kovasti, mutta hän pelkää vielä enemmän hammaslääkäriin menemistä.
Konakovo

Konakovo () on kaupunki Tverin alueen itäosissa Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan muodostetun Ivankovon tekoaltaan rannalla 82 kilometriä Tveristä kaakkoon. Kaupunki on Konakovon piirin keskus. Asukkaita kaupungissa oli 41 303 (vuonna 2010).
Historiaa.
Kaupunki on saanut alkunsa Kuznetsovon kylästä, jonne vuonna 1829 perustettiin lähinnä astioita valmistanut posliini- ja fajanssitehdas. Vuonna 1930 taajama nimettiin Konakovoksi tehtaalla työskennelleen Porfiri Konakovin muistoksi. Vuonna 1937 siitä tuli kaupunki. Nykyään Konakovossa toimii fajanssitehdas, suuri sähkövoimala, metalli-, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Pietarin väliseltä pääradalta Rešetnikovossa haarautuva sivurata (Konakovon asema).