tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Huhdin työväentalo

Huhdin työväentalo on Urjalan kunnan Huhdin taajamassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Urjalan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1902. Tontti työväentaloa varten saatiin lahjoituksena vappujuhlassa vuonna 1906. Rakennushanketta varten kerättiin varoja iltamilla ja arpajaisilla, ja lisäksi otettiin laina Urjalan Säästöpankista. Työt aloitettiin talvella 1910 hirsien hankinnalla. Rakennustyö tehtiin osin talkoilla, osin palkkatyönä. Tupaantuliaisjuhlaa päästiin viettämään elokuussa 1911.
Tammikuussa 1918 punakaarti otti talon haltuun, ja sodan jälkeen se taas joutui valkoisen puolen takavarikoimaksi. Tässä yhteydessä muun muassa yhdistyksen kirjasto, lippu ja näyttämön esirippu tuhottiin. Talo vapautui takavarikosta kesällä 1919, mutta sitä käytettiin kunnan rokkosairaalana vielä kesäkuuhun 1920 saakka.
Sisällissodan jälkeen yhdistys joutui oikeuteen, sillä sodan aikana punakaarti oli yhdistyksen leimaa käyttäen takavarikoinut Urjalan Meijeriosuuskunnalta lähes 21 000 markan arvosta maitoa ja voita. Meijeriosuuskunta vaati saataviaan työväenyhdistykseltä, joka puolestaan katsoi, ettei velka ollut yhdistykselle kuuluva. Lopulta nimismies kuitenkin toimitti ulosmittauksen, ja yhdistys otti lainaa, ettei sen tarvinnut luopua velkojen edestä talostaan. Tämän jälkeen talo ja tontti myytiin varmuuden vuoksi kunnallisjärjestölle, etteivät mahdolliset muut velkojat pääsisi siihen käsiksi. Lopulta korkein oikeus kuitenkin kumosi alempien oikeusasteiden tuomion Meijeriosuuskunnan velasta. 
Talvi- ja jatkosodan aikaan taloa käytettiin sotilasmajoitukseen.
Nykyään (2023) talo on edelleen Urjalan työväenyhdistyksen omistuksessa, ja sitä vuokrataan erilaisia tilaisuuksia varten ympäri vuoden. Talossa on sali (150 henkeä) elokuvateatterina, näyttämö, kahvio, sisä wc:t.
Toimintaa työväentalolla.
Oma talo piristi yhdistyksen toimintaa 1910-luvulla. Kokouksien osanotto oli runsasta, ja lisäksi järjestettiin iltamia, joiden ohjelmassa oli esimerkiksi näytelmiä ja tanssia. Iltamien aikaa ei ollut rajoitettu, joten tanssi saattoi jatkua aamukolmeen tai neljään saakka. 
Vuonna 1927 talolle hankittiin elokuvakone. Kymmenen vuotta myöhemmin siihen hankittiin myös äänilaitteet. 1950-luvulla rakennettiin uusi konehuone ja laitteisto uusittiin. Ainakin vuonna 1999 talolla näytettiin edelleen elokuvia. 1990-luvulla taloa käytettiin lisäksi yhdistyksen kokoustilana, ja myös eläkeläiset kokoontuivat siellä. 
Työväentalolla järjestettiin ainakin heinäkuussa 2014 Suvikino-niminen elokuvafestivaali.
Rakennus.
Talo oli alun perin 12 x 14 metrin kokoinen, ja siihen kuului juhlasali näyttämöineen, eteinen, ravintola, keittiö ja kamari. Vuonna 1925 taloa laajennettiin. Vuonna 1947 kuistit muutettiin, seuraavana vuonna taas pärekatto vaihdettiin asbestilevykatteeseen. 1960-luvulla näyttämö purettiin. Vuonna 1974 hirsirakenteinen talo vuorattiin laudoilla ja maalattiin punaiseksi. Seuraavana vuonna talo liitettiin kunnalliseen vesijohtoon. Sisävessat saatiin 1980-luvun puolivälissä. Talon pinta-ala nykyään on noin 300 m².
Vaaksinjärvi

Vaaksinjärvi (aiemmin Vahaksenjärvi) on Uudellamaalla Nurmijärvellä Röykässä sijaitseva järvi. Etäisyys Helsingin keskustasta on 38 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa.
Vaaksinjärvi on 1,2 kilometriä pitkä, 700 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 47 hehtaaria. Järveä ympäröivän maasto kohoaa enimmillään noin 20 metriä vedenpinnasta. Sen selkeimmin erottuvat niemet ovat etelärannan Levonnokka ja pohjoisrannan Karjasaari. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Vaaksinjärven koillisosassa sijaitsee noin kahden hehtaarin laajuinen Isosaari, jonka länsi- ja eteläpuolella sijaitsee kaksi pientä saarta. Kaikissa saarissa on vapaa-ajan asuntoja.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Noin seitsemän hehtaaria Vaaksinjärvestä on vähintään 20 metriä syvä. Järven koillisosa on matalaa. Vaaksinjärven vesitilavuus on 5,6 miljoonaa kuutiometriä.
Järven rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä. Rannat ovat alavaa metsämaata, joka on itäpäässä soistunutta. Järven saarilla ja rantavyöhykkeellä on runsaasti vapaa-ajan asutusta ja muutama kiinteästi asuttu tila. Koillisella rannalla sijaitsee pieni luonnonsuojelualue.
Vedenlaatu.
Vaaksinjärvi on karu, vähähumuksinen ja verraten syvä valuma-alueen latvajärvi. Järven ekologinen luokka määriteltiin vuosina 2008, 2013 ja 2019 erinomaiseksi. Veden happipitoisuuden vaihtelu on suurta vuodenajan ja syvyyden mukaan. Veden happamuustaso on liki neutraali.
Vesistösuhteet.
Vaaksinjärvi sijaitsee Vantaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 21) Luhtajoen valuma-alue (Nurmijärvi)ella (21.05), jonka Vaaksinojan valuma-alueeseen (21.055) järvi kuuluu. Vaaksinjärvi sijaitsee Vaaksinojan valuma-alueen luoteisosassa ja se on alueen ainoa yli hehtaarin laajuinen järvi. Alueen keskiosassa sijaitsee pienempi lampi. Järveen ei tule kuivatusoja muualta. Sen laskuoja Vaaksinoja alkaa järven etelärannasta ja se virtaa eteläkaakkoon aluksi metsäpurona ja lopuksi suoraksi kaivettuna pelto-ojana. Järven vedenpinnan korkeus on 90,4 metriä mpy (N2000).
Historiaa.
Vaaksinjärvi on saattanut syntyä meteoriitin iskusta.
Kiovan taidekoulu

Kiovan taidekoulu oli taidekoulu Kiovassa vuosina 1900–1920. Ensimmäisenä vuonna sen ohjelmassa oli satunnaista opetusta maalauksessa, piirustuksessa ja luonnoksissa. Seuraavana vuonna opetus järjestettiin säännölliseksi ja koulu oli Pietarin taideakatemian valvonnassa. Sinne menivät monet Kiovan piirustuskoulun oppilaat, ja vuonna 1902 oppilaita ilmoittautui yli 500.
Koulussa oli maalaus- ja arkkitehtuuriosastot. Oppilaita olivat muun muassa Alexander Archipenko, Oleksandr Bohomazov, Oleksandra Ekster, Ivan Kavaleridze, Oleksandr Lozovskyi, Ivan Padalka, Abram Manevitš, Anatol Petrytskyi ja Vasyl Sedljar.
Lawsonien suku

Lawsonit olivat tärkeä suku Anéhossa, nykyisessä Togossa.
Eräs suvun perustajista oli ”kuningas” George Lawson, joka kuului Kultarannikon Accran Fanteihin. Hän oli ollut purserina orjalaivalla, kunnes asettui asumaan Anéhoon vuonna 1812 ja otti osaa orjien ja muiden tavaroiden kauppaan. George Lawson osallistui paikalliseen valtataisteluun, jonka jälkeen hänestä tuli Adjigon päällikkösuvun jäsen, jolloin hän nimitti itsensä ”Glidjin kuninkaaksi”.
Hänen kuoltuaan vuonna 1883 seuraajaksi tuli hänen poikansa G. A. Lawson, sekä toinen poika, joka muutti Anéhoon Lagosista. He toimivat molemmat verottajina Glidjin lapsikuninkaalle.
Useat Lawsoneista kävivät Euroopassa tai orjalaivoilla vuodesta 1780 lähtien. 
Lawsonit olivat voimakkaasti brittimielisiä ja vastustivat Saksan laajenevaa vaikutusta alueella vedoten Britanniaan, jotta se vaikuttaisi alueeseen Lagosista käsin. Kostoksi tästä saksalaiset sieppasivat useita henkilöitä Lawsonin talon väestä ja kuljettivat heitä pois "Sophie"-laivalla. He palasivat takaisin Anéhoon "Möwellä", jossa oli myös Gustav Nachtigal, joka perusti saksalaisen siirtokunnan, Togolandin.
Lawsonin suvun jälkeläiset ovat palvelleet lukuisissa julkisissa asemissa ja vapaissa ammateissa. Lawsonit olivat Guineanlahden afrobrasilialaista eliittiä, agudoja.
Sukuarkisto.
Vuonna 2005 julkaistu "An African Family Archive: The Lawsons of Little Popo/Aneho (Togo) 1841-1938" on eräs harvoja afrikkalaisia toimitettuja sukuarkistoja, jossa on yli 718 kirjettä ja dokumenttia. Kirjeenvaihto on pääosin vuosilta 1841-77, ajalta joka liittyy Atlantin orjakaupasta "lailliseen kauppaan" siirtymiseen, joka oli pääasiassa palmuöljykauppaa. Kirjeenvaihto koskee myös vuosia 1883-85, jolloin kuningas G.A. Lawson III pyrki estämään Anéhoa ja sen ympäristöä tulemasta osaksi Ranskan tai Saksan siirtomaata.
Urjalankylän työväentalo

Urjalankylän työväentalo oli Urjalan kunnan Urjalankylässä sijainnut työväentalo. Se myytiin yksityisomistukseen vuonna 1962.
Historiaa.
Urjalankylän työväenyhdistys Kipinä perustettiin vuonna 1905. Yhdistys toimi alkuun vuokrahuoneissa, ja vuonna 1907 se osti riihen rakennustarpeiksi omaa taloa varten. Tontti saatiin ostettua vasta kaksi vuotta myöhemmin. Rakennustyöt tehtiin talkoilla. Lainaakin jouduttiin ottamaan yhdistyksen jäseniltä sekä Urjalan Säästöpankilta. Talon vihkiäisiä vietettiin syyskuussa 1910.
Sisällissodan aikaan talo oli takavarikossa, josta se vapautui vuonna 1919. Talossa tehtiin pieniä korjauksia, ja vuonna 1922 se vuokrattiin Urjalankylän kansakoulun käsityöpajaksi. Vuonna 1929 taloon hankittiin sähkövalo ja sen katto paikattiin. 
Kesällä 1939 talo vuokrattiin Suomen Matto Oy:lle kahdeksi vuodeksi. Talon poisvuokrauksen ja sodan takia yhdistyksen oma toiminta oli tulevina vuosina vähäistä. Suomen Matto Oy irtisanottiin vuonna 1945, mutta päätös ei lopulta pitänyt, vaan talo tuli jälleen yhdistyksen omaan käyttöön vasta vuonna 1947. Vuonna 1962 talo tontteineen myytiin huutokaupalla yksityisomistukseen.
Kiovan piirustuskoulu

Kiovan piirustuskoulu () oli Kiovassa yhden sukupolven ajan (1875–1901) toiminut taidekoulu. Sillä oli suuri merkitys Venäjän vallan aikaisen Ukrainan taiteen kehityksessä.
Koulun perusti Mykola I. Muraško. Se oli alkuun yksityinen, myöhemmin kaupungin koulu. Sitä rahoitti taidetta suosivan Tereštšenkon suvun jäsen Ivan Tereštšenko. Koulu sai tukea myös Ukrainan ulkopuolelta. Opettajat ja oppilaat osallistuivat Kiovan Pyhän Kirilin luostarin freskojen entistämiseen ja Pyhän Volodymyrin katedraalin maalausten tekemiseen. Koulussa järjestettiin ukrainalaisten ja venäläisten taiteilijoiden näyttelyitä.
ZROCK

ZROCK on Kempeleen Zemppi-areenassa keväisin järjestettävä kaksipäiväinen raskaampaan rockiin ja metallimusiikkiin keskittyvä festivaali. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017 yksipäiväisenä tapahtumana Zemppi Areenassa. Vuonna 2018 ZROCK muutettiin kaksipäiväiseksi sisäfestivaaliksi. 
Historia.
2017
ZROCK perustettiin keväällä 2017. Ensimmäinen ZROCK juhlittiin yksipäiväisenä ja festeillä nähtiin Amorphis, Viikate ja Tuohimaa.
2018
Keväälle 2018 festivaali kasvoi kaksipäiväiseksi. Festivaalin lavalla nähtiin: Stam1na, Viikate, Kotiteollisuus, S-Tool, Lost Society ja Nicumo.
Marraskuussa 2018 järjestettiin ensimmäistä kertaa myös ZROCK Winterspecial. Lavalla nähtiin Children Of Bodom ja Lost Society.
2019
Kahden päivän festivaalilla esiintyi 10 bändiä: Turmion Kätilöt, Beast In Black, Stratovarius, Backyard Babies (SWE), Smash Into Pieces (SWE), Lost Society, Turisas, The Duskfall (SWE), Doom Unit ja Flat Earth.
Marraskuussa 2019 järjestettiin jälleen ZROCK Winterspecial, jossa lavalla nähtiin: Amorphis, Soilwork (SWE) ja MØL (DEN).
2020
Festivaali jouduttiin siirtämään poikkeuksellisesti syksyyn koronapandemian jyllätessä. ZROCK-lavalta striimattiin liveshow't suorana yli 20 eri maahan. Lavalla nähtiin Beast In Black, Turmion Kätilöt, Mokoma, Korpiklaani, Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus, Ruoska, S-Tool, Tuohimaa ja Groupie High School. 
2021
Festivaali piti välivuoden koronapandemian takia.
2022
5v-juhlafestivaalia vietettiin useiden ulkomaalaisten bändien voimin, kun lavalla nähtiin Týr (FO), Aephanemer (FRA), Eyes Wide Open (SWE) ja The Haunted (SWE). Lavalla nähtiin myös kotimaisia artisteja: Stam1na, Lähiöbotox, Stereo Terror, Embraze, One Morning Left ja Fear Of Domination.
2023
Keväällä-23 kaksipäiväinen ZROCK-festivaali juhlitaan kuudetta kertaa 31.3-1.4.2023. Artistit: Apocalyptica, Turmion Kätilöt, Dynazty (SWE), Diablo, Bloodred Hourglass, Ruoska, Brymir, Atlas ja Stereo Terror.
Kauko Kärkkäinen

Kauko Uuno Ilmari Kärkkäinen (27. syyskuuta 1921 Uusikaupunki – 11. toukokuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen pappi ja opettaja. 
Henkilöhistoria.
Kärkkäisen vanhemmat olivat diplomilaulaja, kanttori Uuno Ilmari Kärkkäinen ja opettaja Elin Sofia Karttunen ja puoliso vuodesta 1948 terveydenhoitaja Sirkka Tytti Marjatta Leinonen, opetusneuvos ja kansanedustaja Armas Leinosen tytär. Kärkkäinen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1945, suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1950, ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1952. Opiskeluaikanaan 1947–1949 Kärkkäinen toimi Helsingin NMKY:n apulaissihteerinä. Hän oli valmistuttuaan ensin Lopen kirkkoherran apulainen 1950–1951 ja sitten Oulussa 1. divisioonan sotilaspastori 1951–1953, Oulun tuomiokirkkoseurakunnan virallinen apulainen ja kappalainen 1963–1965 ja Karjasillan seurakunnan kappalainen 1966–1972. Saloisten kirkkoherrana hän toimi 1953–1963 ja Helsingissä Kallion seurakunnan kirkkoherrana 1972–1985. Kärkkäinen työskenteli uskonnonopettajana muiden tehtäviensä ohella Raahessa ja Oulussa. Hänellä oli myös useita kirkollisia ja muita luottamustehtäviä, mukaan lukien Saloisten kunnanvaltuuston jäsenyys 1961–1963 ja Oulun kaupunginvaltuuston jäsenyys 1964–1968. Rovastin arvonimen Kärkkäinen sai 1972.
Pähkinäsimpukat

Pähkinäsimpukat (Nuculidae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Pähkinäsimpukat jaetaan 11 sukuun. Lajeja heimossa on noin 150–160. Pähkinäsimpukat ovat pienikokoisia, ja suurimmat lajit kasvavat noin 5 cm pitkiksi. Heimon lajien kuori on useimmiten kolmiomainen tai soikeahko, ja kuoren sisäpinnalla on helmiäistä. Kuoren reunassa on hammastusta. Väriltään kuoret ovat vaaleita. Ravinnonottoon käytettävät huulirihmat ovat pitkät. Pähkinäsimpukoiden jalka on kookas.
Levinneisyys ja elintavat.
Pähkinäsimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti valtameristä. Ne ovat useimmiten syvän veden lajeja ja kaivautuvat hiekka- tai mutapohjaan. Pähkinäsimpukat suodattavat ravinnokseen eloperäistä materiaalia vedestä.
Otto von Peccatel

Otto von Peccatel, myös Peckatel, oli kaappari ja linnanpäällikkö 1300-1400-lukujen taitteessa.
Peccatel oli syntyään mecklenburgilaista sukua. Hän liittyi vitaaliveljiin, jotka harjoittivat kaapparitoimintaa Itämerellä. Kesällä 1397 hän yhdessä Sven Sturen ja kahden muun vitaliaanipäällikön kanssa teki 1200 miehen joukolla sotaretken Gotlannista Tukholman saaristoon. Vuonna 1398 hän siirtyi kuningatar Margareetan puolelle. Peccatel oli Sven Sturen kanssa mukana tanskalaisessa sotajoukossa, joka 1403 yritti valloittaa Gotlannin takaisin Saksalaiselta ritarikunnalta Konrad von Jungingenin valloitettua sen 1398. Kuningatar Margareeta I asetti entisen vitaaliveljen Otto Peccatelin Korsholman linnanvoudiksi. Hänen voutikautensa sijoittunee 1400-luvun ensimmäiselle vuosikymmenelle.
Lunkaan-Hykkilän työväentalo

Lunkaan-Hykkilän työväentalo oli Tammelan kunnan Hykkilän kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Lunkaan-Hykkilän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Vuoden 1909 alussa se osti käyttöönsä erään lunastamattoman torpan, joka sijaitsi Hykkilässä koulun lähellä. Tonttiakin se yritti saada omaksi, muttei ehtinyt. Kansakoulun johtokunta ei nimittäin halunnut työväentaloa niin lähelle koulua, ja vuoden 1912 alussa tuli häätöilmoitus, jonka mukaan talo oli siirrettävä pois. Yhdistys sai vuokrattua uuden tontin ja rakensi sinne talon, käyttäen rakennusmateriaalina muun muassa vanhan talon hirsiä. Yhdistyksen jäsenluku oli tässä vaiheessa vain 10. Talon vihkiäisjuhlia vietettiin syyskuussa 1913 yli 300-henkisen yleisön voimin. Toiminta talolla oli vilkasta sotien jälkeiseen aikaan asti, mutta hiljeni sitten kylän väkimäärän vähentyessä. Talo huutokaupattiin, ja sen osti tontin omistanut yksityishenkilö varastokäyttöön. 
Rakennus.
Talo oli hirsinen, ja sen lattia oli koivua. 1940-luvun lopulla katto uusittiin talkoilla, ja sotien jälkeen taloa myös laajennettiin. Siihen muun muassa rakennettiin uusi näyttämö. 
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin erilaista ohjelmatoimintaa, harrastettiin näyttelemistä ja pidettiin yhdistyksen kokouksia. Vuonna 1915 taloa käytettiin 37 kertaa ja seuraavana vuonna 42 kertaa. Vuoteen 1917 mennessä iltamia oli pidetty yhteensä 56 kertaa ja juhlia 23 kertaa. 1920-luvulla yhdistys hankki talolle radion, josta kuunneltiin muun muassa jumalanpalveluksia. Kirkonmenojen jälkeen usein laulettiin jokin taistelulaulu, ja sitten kerättiin kolehti, sillä radio oli ollut kallis hankinta. Talossa oli myös kirjasto ja pieni kahvila. Sotien jälkeen toiminta oli erityisen vilkasta. Pidettiin erilaisia kursseja, kuten tanhu-, kirjanpito- ja järjestötoimintakurssit.
Vanamehe film

Vanamehe film on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut virolainen elokuva, jonka ohjasivat Mikk Mägi ja Oskar Lehemaa.
Juoni.
Lapset tulevat maaseudulle Vanamehen luokse kesäksi. Lehmä pääsee karkuun ja Vanamehellä ja lapsilla on vuorokausi aikaa löytää lehmä ennen kuin lypsämätön utare räjähtää ja aiheuttaa meijerikatastrofin.
Liesjärven työväentalo

Liesjärven työväentalo on Tammelan kunnan Liesjärven kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Liesjärven työväenyhdistys perustettiin vuonna 1909. Vuokrasopimus solmittiin 1.1.1914 tontista, jolle työväentalo rakennettiin. Rakennusmateriaaleiksi ostettiin muun muassa haapoja Metsähallituksen mailta. Taloa rakennettiin vuosien 1915–1916 aikana talkoilla. Mukana oli ajoittain jopa sata henkeä. Talo valmistui vuonna 1917.
Sisällissodan aikaan talolla oli miehiä vartiossa, mutta talo ja yhdistyksen omaisuus saivat ilmeisesti kuitenkin olla rauhassa. 
1960–1970-luvuilla talon ylläpitäminen oli ajoittain hankalaa, ja sen myymisestäkin keskusteltiin mutta ei kuitenkaan myyty. Vuonna 1976 talossa syttyi tulipalo, jonka alkusyy oli epäselvä. Se ei kuitenkaan palanut kokonaan, vaan oli korjattavissa. Korjaustyöt tehtiin talkoilla, ja tukkeja saatiin lahjoituksina naapurikylistäkin. Nykyään (2023) talo on edelleen Liesjärven työväenyhdistyksen omistuksessa.
Toimintaa työväentalolla.
Alkuaikoina talolla järjestettiin erilaisia yleisötilaisuuksia, joista tunnetuimpia olivat rusetti-iltamat. Niissä osallistujille myytiin punainen rusetti rintaan laitettavaksi. Rusetti-iltamissa oli ohjelmana muun muassa näytelmiä, kuvaelmia, runolausuntaa ja musiikkia sekä tanssia. Myöhemmin taloa on käytetty perhe- ja muiden juhlien tapahtumapaikkana. Siellä on pidetty kylän yhteisiä kesäjuhlia, tervajuhlia, pikkujouluja, metsästysseuran peijaisia ynnä muuta. Talolla on näytetty myös elokuvia ainakin 1980-luvulla. Talo on mielletty kylän yhteiseksi kokoontumispaikaksi yli puoluerajojen.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja lautavuorattu, punaiseksi maalattu ja harjakattoinen. Siihen kuuluu ravintola, keittiö, eteinen, juhlasali näyttämöineen sekä varastotilaa. Alun perin siinä oli myös asuinhuone vahtimestaria varten. Taloa laajennettiin 1940-luvun lopulta vuoteen 1956 saakka kestäneillä töillä, ja vuonna 1960 uudistettiin ravintolaa. Samalla talo sähköistettiin uudelleen, sillä yhdeksän vuotta aiemmin sieltä oli päätetty poistaa sähkövalot ja korvata ne öljylampuilla. 
1970-luvun alussa yhdistys sai Sosialidemokraattiselta puoluetoimikunnalta avustusta kattopeltien hankkimiseen, ja muutakin remonttia tehtiin. Vuoden 1976 tulipalon myötä remontointiin oli jälleen tarvetta. 1990-luvulla tehtiin vielä keittiöremontti, ja taloa maalattiin. Sisävessa saatiin vuonna 1999, mihin yhdistys sai avustusta opetusministeriöltä. Talon kokonaispinta-ala on noin 240 m².
Vantaan Minttukirkko

Vantaan Minttukirkko eli Tikkurilan Helluntaikirkkoseurakunta on Vantaalla toimiva helluntaiseurakunta, johon kuuluu noin 330 jäsentä. Seurakunta perustettiin vuonna 1968. Sen kirkkorakennus sijaitsee Vantaan Simonkylässä osoitteessa Minttutie 20, josta seurakunnan lempinimi juontuu. Kirkossa on noin 500 istumapaikkaa. 
Seurakunnan toimintaan kuuluvat joka sunnuntaina pidettävät jumalanpalvelukset, erilaiset pienryhmät sekä lapsi- ja nuorisotyö. Seurakunnassa työskentelee kaksi seurakuntapastoria, Mira Kariluoto sekä Markus Bäckroos. 
Vantaan Minttukirkko rekisteröityi vuoden 2018 alussa uskonnolliseksi yhdyskunnaksi, Tikkurilan helluntaikirkkoseurakunnaksi, eli liittyi Suomen Helluntaikirkkoon.
Tripolin yliopisto

Tripolin yliopisto (; , lyh. UoT) on Libyan pääkaupungissa Tripolissa toimiva julkinen yliopisto. Yliopistossa opiskelee noin 68 000 opiskelijaa.
Sen perustana on vuonna 1955 Bengasissa alkunsa saanut Libyan yliopisto, jonka osaksi perustettin vuonna 1957 luonnontieteen tiedekunta Tripoliin. Tripoliin perustettiin myös maataloustieteellinen tiedekunta (1966) ja UNESCO:n käynnistämä ylempien teknisten opintojen tiedekunta, joka liitettiin 1967 Libyan yliopistoon. Vuonna 1973 Libyan yliopisto jakautui: Tripolin yliopisto (nimellä oli "Al Fatehin yliopisto" vuosina 1976-2012; Al-Fath tarkoittaa voittoa) ja Bengasin yliopisto syntyivät. Sittemmin molemmat yliopistot ovat laajentuneet udeiden uusien tiedekuntien perustamisen kautta. 
Tripolin yliopisto lukeutuu Libyan arvostetuimpiin yliopistoihin. Espanjalainen, yliopistojen verkkonäkyvyyttä korostava Webometrics-yliopistoranking sijoitti sen kesällä 2022 maailmanlistansa sijalle 3 964. EduRankissa sija oli 4 915.
Melodi Grand Prix 2003

Melodi Grand Prix 2003 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 2003 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin noin 450 kappaletta, joista 12 valittiin finaaliin. Finaali pidettiin 1. maaliskuuta Oslo Spektrum -areenalla. Voittajan valitsivat puhelinäänestäjät kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella puhelinäänestäjät äänestivät neljä kappaletta superfinaaliin siten, että Norja oli jaettu viiteen alueeseen, joista kukin antoi kappaleille pisteitä Eurovision laulukilpailusta tutulla kaavalla 12-10-8-7-6-5-4-3-2-1. Toisella kierroksella puhelinäänestäjät äänestivät voittajan. Kilpailun voitti Jostein Hasselgård kappaleella "I'm Not Afraid to Move On".
Maarianhaminan keskustaajama

Maarianhaminan keskustaajama () on Maarianhaminan kaupungin keskustaajama, joka sijaitsee Ahvenanmaan pääsaarella. Maarianhaminan keskustaajama on koko Ahvenanmaan keskus. Se sijoittuu Maarianhaminan ja Jomalan kuntien alueelle. Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2020 lopussa Maarianhaminan keskustaajaman pinta-ala oli 21,42 neliökilometriä, asukasluku 14 838 ja väentiheys 692,7 asukasta neliökilometrillä.
Gerd-Liv Valla

Gerd-Liv Valla (s. 25. tammikuuta 1948 Hemnes) on norjalainen ammattiyhdistysjohtaja ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä helmikuusta lokakuuhun 1997. Vuosina 2001–2007 hän johti Norjan ammattiliittojen keskusjärjestö Landsorganisasjonenia.
Ohkolan työväentalo

Ohkolan työväentalo oli Mäntsälän kunnassa Ohkolan kylässä sijainnut työväentalo, joka tunnettiin vuoden 1932 Mäntsälän kapinan puhkeamisen tapahtumapaikkana. Puretun työväentalon kivijalka on säilytetty muistomerkkinä.
Historiaa.
Ohkolan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1902. Valittu rakennuskomitea valtuutettiin ostamaan asuinkäytössä ollut mökki, joka laajennettiin vuosina 1908–1909 talkootyönä työväentaloksi. Mökin yhteyteen rakennettiin juhlasali, näyttämö ja eteinen. Mökin myyneestä Virrasta tuli työväentalon vahtimestari. Vuonna 1929 ostettiin lisäksi noin 2 600 m²:n tontti, jolla talo sijaitsi.
Oikeistoradikaalin lapuanliikkeen lakkauttamiseen johtanut Mäntsälän kapina sai alkunsa Ohkolan työväentalolta. Talossa pidettiin 27. helmikuuta 1932 iltamatilaisuus, jonka puhujana oli lapuanliikkeen vastustajana tunnettu sosiaalidemokraattien kansanedustaja Mikko Erich, minkä vuoksi lapualaismielinen Mäntsälän suojeluskunta halusi estää tilaisuuden. Iltamassa oli läsnä toista sataa henkilöä, myös lapsia, ja sitä oli turvaamassa oli Helsingistä lähetettyjä poliiseja. Noin 300–400 aseistautunutta suojeluskuntalaista piiritti talon ja alkoi ampua sitä kohti ilmaan ja maahan. Muutama luoti osui taloonkin, mutta henkilövahinkoja ei tullut. Piirittäjät siirtyivät sen jälkeen jatkamaan kapinaa Mäntsälän suojeluskuntatalolle.
Työväentalo oli Ohkolan ja Kellokosken seudun keskuspaikka. Siellä järjestettiin iltamia, tansseja ja näytelmiä. Pikkujoulut ja erityisesti vappujuhlat olivat tärkeitä tapahtumia. Vappuna kulkue lähti Hyökännummenmäeltä kohti Ohkolan työväentaloa. Juhlissa soitti Kellokosken torvisoittokunta. 1950-luvulla toiminta talossa loppui ja talo jäi tyhjilleen. Viimeinen tilaisuus järjestettiin vuonna 1957. Huonoon kuntoon päässeen talon korjaus olisi ollut ylivoimainen tehtävä pienelle työväenyhdistykselle, joten vuonna 1970 talo myytiin 540 markalla polttopuiksi ja purettiin.
Talon kivijalkaan kiinnitettiin 2000-luvun alussa messinkinen muistolaatta. Ohkolan työväenyhdistys lakkautettiin virallisesti vuonna 2017, jolloin tontin omistus siirtyi Mäntsälän Sos.Dem. Työväenyhdistykselle. Paikalle pystytettiin vuonna 2023 puretusta työväentalosta ja Mäntsälän kapinasta kertova opastaulu.
Thorbjørn Berntsen

Thorbjørn Berntsen (s. 13. huhtikuuta 1935 Aker) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja ammattiyhdistysmies. Hän istui suurkäräjillä 1977–1997 ja toimi Norjan ympäristöministerinä 1990–1997.
Mäntsälän työväentalo

Mäntsälän työväentalo oli Mäntsälän kunnassa sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Mäntsälän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1895. Työväenyhdistyksen perustamisesta kuulutettiin kirkossa. Perustajat olivat työläisiä, käsityöläisiä ja talollisia. Ensimmäisinä vuosinaan yhdistys oli hengeltään wrightiläinen ja voimakkaasti raittiushenkinen. Tämän innoittamana järjestettiin muun muassa viidensadan juomalakkolaisen vappukulkue. Yhdistyksellä oli johtokunnan lisäksi huvi-, arpajais-, valistus-, lukutupa- ja kirjastotoimikunnat. Vuonna 1898 perustettiin rakennusrahasto työväentalon hankkimista varten.
Vuonna 1902 vuokrattiin Sevanderin mäeltä pieni mäkitupa, jossa voitiin aloittaa kokous- ja huvitoiminta. Vuonna 1906 vuokrattiin Katinhännän mutkasta tontti, joka saatiin myöhemmin ostaa omaksi. Yhdistys osti huutokaupasta 2 000 markkalla vanhan pappilan työväentalon rakennustarpeiksi. Mäntsälän kartanon omistaja ryhtyi takaajaksi ja järjesti myös lainan seurakunnan virkatalorahastosta. Samalla muodostettiin rakennusosuuskunta, jonka osuus maksoi 10 markkaa, ja lisämaksuvelvollisuus oli 20 markkaa. Työväentalo valmistui vuonna 1908. Työväentalo oli kaksikerroksinen. Siinä oli suurehko sali ja parveke, ravintolatilat ja vahtimestarin asunto.
Työväenyhdistys liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen 1920-luvun alussa. Työväenyhdistys lakkautettiin vuonna 1931. Myös työväentalo takavarikoitiin ja suljettiin. 1920-luvulla tontti, jolla työväentalo sijaitsi, oli siirretty varotoimenpiteenä puuseppä Ahtiolle ja hänen vaimolleen. Tontti myytiin vuonna 1933 takaisin Sosialidemokraattisen puolueen omistamalla Kiinteistö Oy Karihaaralle, joka osti samana vuonna myös takavarikoituna olleen työväentalon pakkohuutokaupasta. Sosialidemokraattien toiminta Mäntsälässä oli heikkoa, ja työväentalo vuokrattiin vasta vuonna 1935 Mäntsälän Sos.dem. työväenyhdistykselle. Huonoon kuntoon mennyt työväentalo myytiin, ja talon paikalle rakennettiin asuinkerrostalo vuonna 1973. Työväenyhdistys sai taloon 80 m²:n kerhotilan, jonka nimi oli Sopu.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla oli vilkasta huvitoimintaa ja arpajaisia, joista saatiin tuottoja yhdistykselle. Tammikuussa 1918 talolla pidettiin mielenosoitus rauhan puolesta. Vuonna 1919 ehdittiin pitää 12 iltamaa talon vapautumisen jälkeen. Vuoden 1950 jälkeen toiminta työväentalolla oli vähäistä. Vuonna 1960 ainoa tilaisuus oli SKDL:n vappujuhla.
Mäntsälän Nummisten työväentalo

Mäntsälän Nummisten työväentalo on Mäntsälän kunnassa Nummisten kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Mäntsälän Nummisten työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistys toimi aluksi Knuutin torpassa, jonka Ylikartano lahjoitti myöhemmin työväentalon rakennustarpeiksi. Kartano vuokrasi myös tontin, jonne puretun torpan hirret siirrettiin. Tontti saatiin lahjoituksena omaksi vuonna 1947. Lainaa rakentamista varten saatiin Mäntsälän Säästöpankilta ja Hirvihaaran työväenyhdistykseltä. Toiminta vilkastui vuoden 1917 jälkeen. Nummisissa oli 700 asukasta, joista 250 oli työväenyhdistyksen jäseniä.
Työväentaloon kohdistui useita ilkivallantekoja, joilla yritettiin estää sen käyttöä. Vuonna 1910 talon ikkunat puitteineen lyötiin säpäleiksi yöaikaan. Tekijöitä ei saatu kiinni. Vuonna 1931 työväentalolla järjestettiin kaksi puhetilaisuutta, joihin tuli ulkopuolisia miehiä ilmeisenä tarkoituksenaan häiritä tilaisuuksia. Poliisien läsnäolo kuitenkin hillitsi tulijoita. Jouluaaton vastaisena yönä vuonna 1931 taloon murtauduttiin. Ikkunat lyötiin säpäleiksi, ovia rikottiin, lamput revittiin katosta, näyttämön kulisseja rikottiin ja esirippu varastettiin. Viranomaiset eivät tälläkään kertaa saaneet tekijöitä kiinni, ja työväenyhdistys korjasi taas vahingot omalla kustannuksellaan. Tammikuussa 1932 talon ovet ja ikkunat naulattiin kiinni laudoilla. Tällä kertaa nostettiin tekijöitä kohtaan syyte, mutta se raukesi, ja työväenyhdistys korjasi vahingot.
Rakennus.
Työväentaloon rakennettiin vuonna 1924 lisärakennus näyttämöä varten, jolloin myös juhlasali laajeni. Samalla rakennettiin uusi eteinen, ja taloa kunnostettiin muutenkin. Vuonna 1934 talo korjattiin perusteellisesti. Talon on edelleen olemassa, käytöstä ei ole tietoa.
Mäntsälän Sälinkään työväentalo Rientola

Mäntsälän Sälinkään työväentalo Rientola on Mäntsälän kunnassa Sälinkään kylässä sijaitseva työväentalo. Talon on rakennuttanut Sälinkään sos.dem. nuoriso-osasto.
Historiaa.
Sälinkään työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Yhdistys siirtyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen vuonna 1920, ja se lakkautettiin vuonna 1931. Nuoriso-osasto oli lakkautettu jo vuonna 1923. Uusi Sälinkään sos.dem. nuoriso-osasto perustettiin vuonna 1935. Osasto sai lahjaksi 5 090 m² tontin vuonna 1935 työväentaloa varten. Työväentalo valmistui vuonna 1938,ja se sai nimekseen Rientola. Taloon osui salama vuonna 1972, jolloin talo tuhoutui osittain. Talo korjattiin vuonna 1973.
Rakennus.
Työväentalon pinta-la on 280 m². Talossa on juhlasali, tarjoilukeittiö, eteis- ja saniteettitilat sekä talonmiehen asunto. Talo lämpiää sähköllä. Piharakennuksessa on sauna. Talo korjattiin vuonna 1973. Entinen näyttämötila tuli osaksi 153 m²:n juhlasalia.
Toimintaa työväentalolla.
Toiminta työväentalolla oli vilkasta, se oli monien uusmaalaisten nuoriso-osastojen suosima vierailukohde. Talo on edelleen käytössä.
Niklas Hartweg

Niklas Hartweg (s. 1. maaliskuuta 2000 Karlsruhe, Saksa) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä.
Hartweg voitti normaalimatkan alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2019. Hän saavutti nuorten EM-pronssia pikakilpailussa 2020. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi takaa-ajokilpailussa 2021. Aikuisten arvokilpailuissa hän on ollut mukana vuodesta 2021. Hän sijoittui MM-kilpailujen normaalimatkalla kuudenneksi Oberhofissa 2023, 11:nneksi Nové Městossa 2024 ja viidenneksi Lenzerheidessa 2025.
Hartweg kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kontiolahdella marraskuussa 2020. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan normaalimatkalla seitsemästoista Antholzissa tammikuussa 2022. Ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon – ja palkintokorokkeelle – hän ylsi oltuaan toinen Kontiolahden normaalimatkalla marraskuussa 2022. Hän oli samalla kaudella toinen Oslon yhteislähtökilpailussa. Hän voitti alle 25-vuotiaiden maailmancupin kaudella 2022–2023.. Hän voitti maailmancupin parisekaviestin Aita Gasparinin kanssa Pokljukassa maaliskuussa 2025.
Hartweg saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa pronssia 7,5 kilometrin pikakilpailussa 2022.
Drâa-Tafilalet

Drâa-Tafilalet () on yksi Marokon 12 alueesta.
Drâa-Tafilalet sijaitsee Marokon kaakkoisosassa. Siellä oli asukkaita vuonna 2014 noin 1,6 miljoonaa. Alueen pääkaupunki on Errachidia.
Alue sijaitsee Atlasvuorten eteläpuolella, Algerian vastaisella rajalla, ja siellä on sekä kukkuloita että aavikkoa..
David Zobel

David Zobel (s. 11. kesäkuuta 1996 Starnberg, Saksa) on saksalainen ampumahiihtäjä.
Zobel saavutti alle 22-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa viestissä ja pronssia pikakilpailussa 2016 sekä hopeaa normaalimatkalla ja pronssia viestissä 2017. Nuorten EM-kilpailuissa hän sai takaa-ajossa kultaa ja pikakilpailussa pronssia 2016. Aikuisten sarjassa hän saavutti viestin EM-hopeaa 2025.
Zobel kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Östersundissa maaliskuussa 2021. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai samana viikonloppuna oltuaan takaa-ajokilpailussa 32:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Ruhpoldingin takaa-ajossa tammikuussa 2022. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Kontiolahden normaalimatkan kilpailussa marraskuussa 2022.
Roman Rees

Roman Rees (s. 1. maaliskuuta 1993 Freiburg) on saksalainen ampumahiihtäjä.
Rees voitti alle 22-vuotiaiden viestin maailmanmestaruuden 2014. Östersundin MM-kilpailuissa 2019 hän hiihti toisen osuuden Saksan saavuttaessa viestihopeaa. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimatkalla kymmenenneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli viestissä neljäs, takaa-ajossa kuudes, normaalimatkalla seitsemäs, yhteislähtökilpailussa neljästoista ja pikakilpailussa seitsemästoista. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui takaa-ajossa kymmenenneksi ja Nové Městossa 2024 normaalimatkalla 13:nneksi.
Rees kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Östersundissa joulukuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai samana viikonloppuna oltuaan takaa-ajokilpailussa 36:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Ruhpoldingin normaalimatkalla tammikuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Soldier Hollow'n pikakilpailussa helmikuussa 2019. Hän sijoittui Kontiolahden pikakilpailussa kolmanneksi joulukuussa 2022. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs ja normaalimatkan cupissa neljäs. Kaudella 2023–2024 hän voitti Östersundin normaalimatkan. Hän sijoittui normaalimatkan cupissa kolmanneksi.
Rees saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hopeaa yhteislähtökilpailussa 2022.
Feryal Abdelaziz

Feryal Ashraf Abdelaziz (; 16. helmikuuta 1999 Kairo, Egypti) on egyptiläinen karateka, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Abdelaziz on saavuttanut MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2018 ja kultaa vuonna 2021 joukkuekilpailussa.
Abdelaziz osallistui Tokion olympialaisissa 2020 yli 61 kg painoluokkaan. Alkulohkossaan hän voitti kaksi ottelua, hävisi yhden ja yksi ottelu päättyi tasan. Voitettuaan lohkonsa hän kohtasi välierissä kazakstanilaisen Sofja Berultsevan, jonka hän voitti 5–4. Loppuottelussa hän voitti azerbaidžanilaisen Irina Zaretskan 2–0. Hänestä tuli näin historian ensimmäinen olympiakultaa voittanut egyptiläinen nainen.
Landsorganisasjonen i Norge

Landsorganisasjonen i Norge (lyh. LO; vuoteen 1957 "Arbeidernes Faglige Landsorganisasjon") on Norjan suurin ammattiliittojen keskusjärjestö. Se on perustettu 1899 ja sen jäsenjärjestöihin kuuluu noin 970 000 ihmistä. Järjestön puheenjohtajana on vuodesta 2025 toiminut Kine Asper Vistnes.
Historia.
Landsorganisasjonen (LO) perustettiin vuonna 1899 kaksi vuotta aiemmin Tukholmassa pidetyn pohjoismaisen työväenkongressin innoittamana. LO teki alusta saakka tiivistä yhteistyötä Työväenpuolueen kanssa, mutta jäsenjärjestöjen ei ollut pakko kuulua puolueeseen. LO kasvoi aluksi hitaasti, mutta Ole O. Lianin puheenjohtajakaudella 1906–1925 järjestö vakiinnutti asemansa Norjan politiikassa. Vuonna 1907 solmittiin ensimmäinen valtakunnallinen työehtosopimus (norj. "tariffavtale") rauta- ja metalliteollisuuden alalle. Samana vuonna paperityöläiset järjestivät ensimmäisen valtakunnallisen lakon.
Sosiaalidemokraattien ja kommunistien välirikko ensimmäisen maailmansodan jälkeen näkyi myös LO:ssa, mutta järjestö ei kuitenkaan jakautunut. Vuonna 1921 järjestettiin suurlakko, johon osallistui noin 150 000 työntekijää. Lakko epäonnistui ja LO:n jäsenmäärä laski liki puolella. Vuosikymmenen mittaan järjestettiin useita muitakin laillisia tai laittomia lakkoja. Vuoden 1931 konflikti työnantajien kanssa johti noin 60 000 työntekijää koskeneeseen työsulkuun sekä siitä seuranneeseen työläisten ja järjestysvallan yhteenottoon Skienin Menstadissa.
Suuren laman seurauksena 1930-luvulla LO ja Työväenpuolue harjoittivat yhdessä kriisipolitiikkaa. LO:n jäsenmäärä kasvoi vuosikymmenen aikana 139 600:sta 352 000:een. Saksalaismiehitys ajoi LO:n johdon maanpakoon Lontooseen keväällä 1940. Sodan jälkeen talous alkoi kasvaa nopeasti ja LO harjoitti varovaista palkkapolitiikkaa inflaation pelossa. Työtaisteluita ei juuri ollut. Ammattiliittojen toiminta monipuolistui muun muassa vakuutusalalle sekä työsuojeluun. LO:n edustamien perinteisten alojen osuus työvoimasta alkoi laskea, mutta se on silti edelleen selkeästi suurin keskusjärjestö.
Jäsenjärjestöt.
Landsorganisasjoneniin kuuluu 26 jäsenjärjestöä, joilla on yhteensä noin 970 000 jäsentä. Suurin jäsenjärjestöistä on Fagforbundet, joka edustaa muun muassa julkisten palvelujen työntekijöitä. Sillä on noin 395 000 jäsentä.
Fès-Meknès

Fès-Meknès () on yksi Marokon 12 alueesta.
Fès-Meknès sijaitsee Marokon keskiosassa. Siellä oli asukkaita vuonna 2014 noin 4,2 miljoonaa. Alueen pääkaupunki on Fès.
Fès-Meknèsin alueella on lauhkea, merellinen ilmasto, talvisin voi sataa jopa lunta. Alueella on monia mineraalipitoisia kuumia lähteitä ja niiden ympärille syntyneitä kylpylöitä.
Dakhla-Oued Ed-Dahab

Dakhla-Oued Ed-Dahab () on Marokon mukaan yksi sen 12 alueesta, joka sijaitsee maan eteläosassa.
Se on osa Länsi-Saharan aluetta, jonka hallinnosta on erimielisyyttä.
Laâyoune-Sakia El Hamra

Laâyoune-Sakia El Hamra () on Marokon mukaan yksi sen 12 alueesta, joka sijaitsee maan eteläosassa. Alueen pääkaupunki on Laâyoune.
Se on osa Länsi-Saharan aluetta, jonka hallinnosta on erimielisyyttä.
Dean Court

Dean Court (tunnetaan sponsorisyistä nimellä Vitality Stadium) on Englannin Bournemouthissa sijaitseva jalkapallostadion. Se on toiminut jalkapalloseura AFC Bournemouthin kotistadionina vuodesta 1910 lähtien ja sen katsojakapasiteetti on 11 329.
Souss-Massa

Souss-Massa () on yksi Marokon 12 alueesta.
Souss-Massan alueella oli asukkaita vuonna 2014 noin 2,7 miljoonaa. Alueen pääkaupunki on Agadir.
Souss-Massan alue ulottuu aavikolta Atlantin rannikolle. Siellä on vuoristoja ja tasankoja. Rannikolla harjoitetaan kalastusta ja matkailua.
Cape Coastin yliopisto

Cape Coastin yliopisto (, lyhennys UCC) on Ghanan eteläosassa, Centralin hallintoalueen keskuskaupunki Cape Coastissa, lähellä Atlantin valtamerta toimiva julkinen yliopisto.
Yliopistolla on kaksi kampusta – eteläinen (vanha) osa ja pohjoinen (uusi) osa – jotka sijaitsevat noin viisi kilometriä Cape Coastin keskustasta länteen. Yliopiston pääsisäänkäynti sijaitsee vain noin 50 metriä Guineanlahdelta. 
Cape Coastin yliopisto on saanut alkunsa vuonna 1962. Se toimi aluksi Ghanan yliopiston alaisena korkeakouluna (university college), mutta itsenäistyi lokakuussa 1971. Yliopistossa opiskelee yli 28 400 opiskelijaa.
Cape Coastin yliopisto luetaan joissain vertailuissa jopa Afrikan kärkipään yliopistoihin. Erityisesti THE-yliopistoranking nosti yliopiston vuoden 2023 listallaan neljännelle sijalle Afrikassa ja jaetulle 351.–400. sijalle maailmassa. Kaikki yliopistovertailut eivät tue näin korkeaa laatuarviota. Esimerkiksi yliopistojen luonnontieteellisiä näyttöjä korostavan kiinalaisen ARWU-yliopistorankingin tuhannen kärkiyliopiston listalle ei mahtunut yhtään ghanalaista yliopistoa vuonna 2022. Verkkonäkyvyyttä korostava Webometrics-listaus luokitteli Cape Coastin yliopiston Ghanan kolmanneksi korkeimman sijaluvun saaneeksi yliopistoksi (Ghanan yliopiston ja Kwame Nkrumahin luonnontieteen ja tekniikan yliopiston jälkeen) sijoittaen sen afrikkalaisten yliopistojen sijalle 56 ja maailmanlistansa sijalle 2 205.
Kwame Nkrumahin luonnontieteen ja tekniikan yliopisto

Kwame Nkrumahin luonnontieteen ja tekniikan yliopisto (, lyhennys KNUST) on Ghanan eteläosan Kumasissa toimiva julkinen yliopisto. Yliopisto avattiin vuonna 1952, ja itsenäisen yliopiston aseman se sai elokuussa 1961. Nykyinen nimi on vuodelta 1966. Yliopistossa on runsas 87 000 opiskelijaa.
KNUST luetaan Ghanan arvostetuimpiin yliopistoihin. Joissain yliopistovertailuissa se on luokiteltu Afrikan viidenkymmenen kärkipään yliopiston joukkoon. Esimerkiksi THE-yliopistoranking luokitteli yliopiston vuoden 2023 listallaan jaetulle 41. sijalle Afrikassa ja jaetulle 1001–1200. sijalle maailmassa.
Paul Cabanel

Paul Cabanel (1891 Oran – 1958) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan bassobaritoni.
Cabanel opiskeli alun perin oikeustiedettä. Lauluopintonsa hän suoritti tämän jälkeen paikalliskonservatoriossa ja Pariisin konservatoriossa. Cabanel haavoittui vakavasti palvellessaan Verdunin taistelussa vuonna 1916 ja pystyi jatkamaan opintojaan vasta vuonna 1919. Hän debytoi Héroden roolissa Jules Massenet'n oopperassa "Hérodiade" Kairossa, jossa hän esiintyi myös "Manonissa", "Faustissa" ja "Thaïsissa". Vuoteen 1932 asti Cabanel lauloi monissa Ranskan maakuntaoopperoissa ja teki vierailevia esiintymisiä Belgiassa sekä Sveitsissä. Hän sai myös kiinnitykset Vichyn ja seitsemäksi kaudeksi Bordeaux'n oopperoihin.
Cabanel esiintyi Opéra-Comiquessa ensimmäisen kerran vuonna 1932, jolloin hän tulkitsi Scarpian roolin Giacomo Puccinin "Toscassa". Vuonna 1933 hän esiintyi Pariisin oopperassa Méphistophélèksen roolissa Hector Berlioz'n "La damnation de Faustissa". Hänestä tuli molempien oopperatalojen arvostettu esiintyjä. Cabanel esiintyi myös Ranskan ulkopuolella. Hän sai kiinnitykset Rio de Janeiroon, Amsterdamiin, Teatro Colóniin ja Gran Teatre del Liceuun. Lisäksi Cabanel esiintyi esimerkiksi La Monnaiessa, Brysselissä. Vuosina 1942–1958 hän valmensi laulajia Pariisin konservatoriossa.
Alveolaarinen lateraalinen approksimantti

Alveolaarinen lateraalinen approksimantti on useissa kielissä esiintyvä konsonanttiäänne, jota merkitään sekä kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa että uralilaisessa foneettisessa aakkostossa kirjaimella [l]. Se on ainoa suomen kielessä esiintyvä lateraali.
Suomessa alveolaarinen lateraalinen approksimantti voi esiintyä sekä sanan alussa että lopussa, ja sanan sisässä se voi olla joko lyhyt tai pitkä, esim. "laulu", "sammal", "kelo", "kello". Se ääntyy periaatteessa samalla tavalla kaikissa asemissa, mutta vokaaliympäristö vaikuttaa sen laatuun siten, että se on etuvokaalien yhteydessä heleämpi kuin takavokaalien yhteydessä. Toisin kuin muun muassa Savon ja Tampereen murteissa, äänne ei esiinny yleiskielessä koskaan liudentuneena.
Alveolaarisen lateraalisen approksimantin ominaisuuksia ovat:
Latinalaista kirjaimistoa käyttävissä kielissä, kuten suomessa, alveolaarinen lateraalinen approksimantti kirjoitetaan kirjaimella L; kyrillisissä aakkosissa sitä vastaa Л ja kreikkalaisissa lambda (Λ). Heprealaisessa kirjaimistossa äännettä merkitään lamed-kirjaimella (ל), arabialaisessa puolestaan lāmilla (ل). Hangulissa sekä alveolaarisen lateraalisen approksimantin että alveolaarisen tremulantin konsonanttimerkkinä on ㄹ, jonka äännearvo riippuu sen sijainnista tavussa: tavun lopussa se luetaan alveolaarisena lateraalisena approksimanttina, mutta muissa asemissa tremulanttina.
Maahanmuuttajakieli

Maahanmuuttajakieli on nimitys kielelle, jonka käyttäjäyhteisö on maassa suhteellisen nuori ja muodostunut maahanmuuton seurauksena. Sen määrittelyyn liittyviä kriteerejä ovat myös muun muassa käyttäjäyhteisön ikä ja kielenkäyttäjien määrän kasvuvauhti; Suomessa käyttäjät ovat syntyneet tyypillisesti 1990-luvun alun jälkeen ja heidän määränsä on kasvanut suhteellisen nopeasti. Termiä "maahanmuuttajakieli" on käytetty Suomessa yleisemmin 1990-luvulta lähtien.
Merkittäviä maahanmuuttajakieliä ovat Suomessa muun muassa arabia, persia, kurdi ja somali. Sen sijaan maahanmuuttajakielinä ei tavallisesti pidetä käyttäjämäärältään suuria eurooppalaisia kieliä, joita on perinteisesti opetettu kouluissa vieraana kielenä, kuten englantia, saksaa, ranskaa, espanjaa ja venäjää, vaikka kielen käyttäjämäärä olisikin kasvanut Suomessa viime vuosikymmeninä.
No Business on the Dancefloor

No Business on the Dancefloor on suomalaislaulaja Keiran 12. tammikuuta 2023 julkaistu musiikkikappale, joka on samalla hänen ensimmäinen singlensä. Keira osallistui kappaleella samanvuotiseen Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa hän sijoittui kolmanneksi saaden yhteensä 133 pistettä. Kappaleen ovat tehneet Teemu Brunila, Axel Ehnström ja saksalaistuottaja Jason Ok. 
”No Business on the Dancefloor” julkaistiin vuoden 2023 UMK-ehdokkaista ensimmäisenä. Yleisradio kuvaili kappaletta ”voimabiisiksi, joka kehottaa käymään rohkeasti tanssilattialle”. Kilpailun tuomaristo sanoi sen olevan ”UMK-historian kenties kovin tanssibiisi”. Kappaleesta tehtiin musiikkivideo, jossa Keira nähdään tanssimassa. 
Kappale nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen singlelistan 10:nnelle sijalle. Parhaimmillaan se nousi listan 7:nneksi.
Orange Pi

Orange Pi on kiinalaisen Shenzhen Xunlong Softwaren Raspberry Pi:n kaltainen sarja tietokoneita.
Orange Pi -sarjan koneet ovat Raspin tavoin ARM-suorittimeen perustuvia yhden piirilevyn tietokoneita, joissa massamuistina on muistikortti.
Ensimmäinen Orange Pi julkaistiin marraskuussa 2014.
Se perustui Allwinner A20 -järjestelmäpiiriin. Seuraavat versiot käyttivät Allwinner H3 (4x Cortex-A7, Mali400 MP2) ja Allwinner H6 (4x Cortex-A53, Mali-T720 MP2 GPU) -piirejä.
Orange Pi 5 perustuu kahdeksanytimiseen Rockchipin RK3399/RK3568/RK3588S -piiriin (4x Cortex-A76 + 4x Cortex-A55 hybridisuoritin, Mali-G610, eri malleissa 4/8/32 GB RAM).
Eri malleissa on myös 100 Mbit tai 1 Gbit Ethernet, WLAN, Bluetooth. Koneissa voi olla myös Raspi-yhteensopiva 40-pinninen GPIO-liitin tai lyhyempi 20-pinninen ja joissain flash-muistiin perustuva eMMC-massamuisti (embedded MMC) emolevyllä.
Tietokoneita on myös pienemmällä emolevyllä Orange Pi Zero / Lite / One. Kaikkiaan verkkosivu listaa 30+ eri mallia, lisäksi vanhempia malleja on poistunut myynnistä.
Erikoisemmista mainittakoon Orange Pi R1 Plus LTS, joka on 56x57 mm tietokone kahdella gigabitin ethernet-liittimellä Rockchip RK3328 -piirillä ja 1 GB muistilla ilman muuta I/O:ta kuin USB-portti ja OpenWrt-käyttöjärjestelmällä.
Tietokoneiden virallisesti tuettu käyttöjärjestelmä on Orange Pi OS. Tästä on tosiasiassa saatavissa kolme versiota, Android (Orange Pi OS Droid), Arch Linux (Orange Pi OS Arch) ja OpenHarmony (Huawein HarmonyOS nimellä Orange Pi OS OH).
Eri koneille on myös erikseen saatavissa valmiina Android, Ubuntu tai Debian -käyttöjärjestelmät.
Allwinner-piireihin perustuvia laitteita on dokumentoitu Linux-sunxi-wikiin.
Debianiin perustuva Armbian-Linux-jakelu tukee useita ARM-pohjaisia yhden piirilevyn tietokoneita, helpottaa asennusta ja optimoi suorituskykyä ja flash-muistin käyttöä.
C/2022 E3 (ZTF)

C/2022 E3 (ZTF) on komeetta jonka löysivät Frank Masci ja Bryce Bolin 2. maaliskuuta 2022 Palomarin observatorion Zwicky Transient Facility -laitteiston teleskoopilla Kotkan tähdistöstä. 
C/2022 E3 (ZTF) komeetan kirkkaus oli löydettäessä 17,2 magnitudia, mutta sen kirkkauden arvellaan olevan jopa 6 magnitudia helmikuun alussa jolloin se ohittaa Maan. Se liikkuu tammi-helmikuussa yli koko pohjoisen taivaan: Pohjan kruunun, Karhunvartijan, Lohikäärmeen, Pienen karhun, Kirahvin, Ajomiehen, Härän tähdistöjen kautta ja Orionin tähdistön länsipuolelle. Sirkumpolaarinen se on Etelä-Suomessa vuoden alusta helmikuun 10. päivään.
Kalervo Haapaniemi

Kalervo Teemu Robert Haapaniemi (1. kesäkuuta 1947 Siikajoki – 24. elokuuta 2020 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Haapaniemen vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Kusti Haapaniemi ja myymälänhoitaja Toini Lehisto ja puoliso vuodesta 1971 kosmetologi Kirsti Heikkinen. Haapaniemi tuli ylioppilaaksi Oulun normaalilyseosta 1967 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1971 ja kauppatieteiden kandidaatiksi ja maisteriksi 1973. Hän suoritti myös useita liikkeenjohdon kursseja. 
Haapaniemi oli Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen tutkija 1971–1973, Tukon markkinatutkimusosaston tutkija ja suunnittelija 1973–1975, Kauppa Hallenberg Oy:n markkinointipäällikkö ja Merkur-pikatukun päällikkö 1975–1977, Tukon kenttäosaston johtaja 1977–1980, Rovaniemen Kauppa Oy:n toimitusjohtaja 1980–1981, Pohjanmaa Oy:n Oulun aluekonttorin johtaja 1981–1991 ja päivittäistavararyhmän johtaja 1991–1993 sekä Suomen Spar Oy:n toimitusjohtaja 1993–1996 ja hallituksen jäsen 1993–1997.
Tukon johtokunnan jäsen Haapaniemi oli 1993–1996, toimitusjohtaja 1996 ja varatoimitusjohtaja 1996–1997, Keskon päivittäistavararyhmän johtaja 1997–2001, hallituksen jäsen 1998–2000, varapääjohtaja 1998–2001 ja pääjohtajan varamies 2001–2005 sekä Ruokakesko Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 2001–2005. Hän oli myös Markkinointi-instituutin opettaja 1974–1981, Helsingin kauppakorkeakoulun opettaja 1976–1980, Roppa Oy:n toimitusjohtaja 1981–1982 ja Tuore-Roppa Oy:n johtaja 1983–1991. Haapaniemellä oli lisäksi lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 2001.