Yleisötyö

Yleisötyö ( "outreach") on taiteen tai kulttuuritoiminnan piirissä tapahtuvaa taidelähtöistä toimintaa, joka on osallistavaa, sivistävää tai elävöittävää. Yleisötyö ei yleensä ole sitä tekevän kulttuuritoimijan päätuote, vaan esimerkiksi päätyöhön liittyvä tekijätapaaminen, työpaja tai muu kulttuurituote. Yleisötyön sisällöt ja keinot ovat moninaistuneet 2000-luvun jälkeen huomattavasti ja nykyään yleisötyöllinen teos voi olla oma itsenäinen taidetuotos. 
Yleisötyön tärkeimpinä kohteina ovat tekijät ja yleisöt. Yleisötyön tavoitteena on usein kulttuuritoimijan ja heidän yleisönsä välisen suhteen syventäminen tai sen alkuun virittäminen. Tavoitteena voi olla myös jonkin luovan prosessin toteutus, kulttuurisen ja yhteiskunnallisen toiminnan havainnointi, tai ylipäätään kulttuurivaikuttaminen. 
Yleisötyötä työkseen tekevää henkilöä voidaan kutsua esimerkiksi yleisötyöntekijäksi, museopedagogiksi tai teatterikuraattoriksi.
Yleisötyötä tehdään myös taideorganisaatioiden ulkopuolella, esimerkiksi mediatoimijoiden, tehtaiden, peliyritysten, merkkihenkilöiden, valtiollisten instituutioiden, kuntien ja muiden toimijoiden tiloissa tai alueella.
Osa-alueet.
Yleisötyö on nähty taideorganisaatioissa tapahtuvana toimintana, jonka tarkoituksena on lisätä taiteiden saavutettavuutta. Yleisötyön luonteesta vallitsee erilaisia käsityksiä. Sitä voidaan tarkastella katsojalähtöisesti, jolloin päämääränä on auttaa taiteesta tai museon muusta sisällöstä nauttimista ja siitä oppimista. Yleisötyötä voidaan ajatella myös instituution kannalta instrumentaalisesti, jolloin tarkoituksena on saavuttaa uusia yleisöjä ja sitouttaa nykyiset yleisöt yhä paremmin. Yleisötyö voidaan hahmottaa myös nelikenttänä, jonka osa-alueet ovat yleisökasvatus, maun kehittäminen, markkinoinnin laajentaminen ja kulttuurinen inkluusio. Näistä syistä johtuen yleisötyön ammattilaisilla on usein esimerkiksi taidekasvatuksen, viestinnän ja kaupan alan koulutusta tai opintoja.
Yleisötyön osa-alueita ovat muun muassa tekstit, puhe (opastus, keskustelut), työpajatoiminta, kävijä- ja palautetutkimukset, saavutettavuustyö, sekä yhteisö- ja muut erikoisprojektit. Toimintaa on sekä kulttuuritoimijan omissa tiloissa, mutta myös niiden ulkopuolella, sekä erilaisilla media-alustoilla netissä.
Yleisötyön keskeinen ajatus on, että taideorganisaatio laajentaa toimintaansa yksittäisestä taideteoksesta tai taidekokonaisuudesta kohti taideorganisaatiolle uusia aluevaltauksia. Yleisötyön tilanteissa pyritään luovaan ja monimuotoiseen vuorovaikutukseen ihmisten kanssa. Yleisötyössä käytetään usein myös osallistavan taiteen menetelmiä. Yleisötyö voi olla esimerkiksi elämyksellinen esittelykierros, joissa taideorganisaatiota tehdään tutuksi, tai osallistava työpaja, jossa syvennetään taideteoksesta saatavaa kokemusta. Se voi olla myös projekti, jossa taideorganisaatio tekee pitkäjännitteistä yhteistyötä esimerkiksi koululaitosten kanssa.
Taustat Suomessa.
Yleisötyön käytännöt Suomessa ovat peräisin museoiden näyttelytoimintaan pohjautuvasta museopedagogiikasta ja esittävien taiteiden yhteydessä brittiläisestä "audience development / audience education / theatre education" -perinteestä . 
Yleisötyön näkyvin toimija on ollut Suomessa vuodesta 2017 alkaen Taidetestaajat-kulttuurikasvatusohjelma, jonka tavoitteena on mahdollistaa kaikille Suomen kahdeksasluokkalaisille vierailu korkealaatuiseen taidekohteeseen. Kouluryhmille tarjotaan pääsyliput ja kuljetukset esimerkiksi oopperaan, teatteriin, konserttiin tai taidenäyttelyyn. Kahdeksasluokkalaisille suunnitellaan materiaaleja taiteen vastaanottamiseen ja koetun purkamiseen. Oppilailta kerätään palautetta sekä arvioita vierailuunsa liittyen. 
Museoissa ja kuvataiteessa.
Museoiden yleisötyö ja pedagoginen toiminta tapahtuu tiiviissä yhteistyössä museon kokoelmista ja näyttelyistä vastaavien henkilöiden (kuten kuraattorien, intendenttien ja amanuenssien) kanssa. Kuratointia ja yleisötyötä voidaan tarkastella yhdessä taiteen välittämisenä. 
Yleisötyötä tekeviä museoammattilaisia kutsutaan Suomessa perinteisesti museolehtoreiksi. Museopedagogiikkaa on opetettu Suomessa lähinnä kurssimuotoisesti, muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa osana kuvataidekasvatuksen ohjelmaa. Vuonna 2010 koulussa aloitti englanninkielinen kuratoinnin ja näyttelypedagogiikan maisteriohjelma "Curating, Managing and Mediating Art MA" (CuMMA).
Suomessa toimii vuonna 2005 perustettu Museopedagoginen yhdistys Pedaali ry, joka kehittää ja välittää alan tietoa, järjestää koulutusta ja harjoittaa julkaisutoimintaa.
Teatterissa ja esittävissä taiteissa.
Teatterin yleisötyötä ja pedagogista toimintaa harjoitetaan eri alueiden teattereissa ja taidelaitoksissa. Yleisötyössä tehdään yhteistyötä eri osastojen (äänitekniikka, valotekniikka, lavastus, markkinointi) ja ammattilaisten välillä (teatterinjohtaja, dramaturgi, kulttuurituottaja, järjestäjä). Yleisötyöntekijä ei siis rakenna siltoja vain yleisöjen ja teatterin välille, vaan myös eri tekijöiden välille. Yleisötyö voidaan sirkustaiteessa liittää ajatukseen sosiaalisesta sirkuksesta.
Suomessa toimii vuonna 2008 TAM ry:n (Teatterialan Ammattilaiset) yhteyteen perustettu yleisötyökilta, joka yhdistää teatterin kentän vakituiset, sekä freelancereina toimivat yleisötyövastaavat ja yleisötyöntekijät, järjestäen tapaamisia, koulutuksia ja väyliä kohtaamiselle. Kilta pyrkii vaikuttamaan aktiivisesti yleisötyöntekijöiden työnkuvan tunnettavuuteen, työoloihin, työehtoihin ja palkkaukseen. Kilta tarjoaa ammatillista vertaistukea ja kollegiaalisen verkoston eri puolilla Suomea toimiville tekijöille. 
Suomessa yleisötyöhön ja taidekasvatukseen liittyvää koulutusta antavat esimerkiksi Taideyliopisto, Turun Taideakatemia ja erilaiset konservatoriot. Useimmiten yleisötyöntekijällä on teatteripedagogin tai teatteri-ilmaisun ohjaajan (AMK) tutkinto, mutta myös esimerkiksi näyttelijä tai kulttuurituottaja voi toimia yleisötyöntekijänä. Lisäksi sosiaalipsykologian ja mediatutkimuksen opinnot katsotaan usein hyödyllisiksi yleisötyöntekijälle.