Hannu Virtanen

Hannu Antero Virtanen (9. tammikuuta 1953 Hämeenlinna) on suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, selkokielen kehittäjä sekä muusikko-lauluntekijä. 
Virtanen on yksi niistä henkilöistä, jotka toivat selkokielen Suomeen. Muusikkona Virtanen toimi useissa yhtyeissä (muun muassa Annastuuna, Kulkuripojat, Suomen Miesorkesteri, Iso Karhu), ja häneltä on tallennettu levyille ja Yleisradion ohjelmiin noin sata laulua. Hänen puolisonsa on toimittaja Heini Saraste.
Selkokielen kehittäjä.
Virtanen työskenteli 1980-luvun alussa tiedottajana Tampereella Kehitysvammaisten Tukiliitossa. Siellä hän sai yhdessä Eeva-Kaisa Mäkisen kanssa ajatuksen, että kehitysvammaisille tarvitaan oma selkokielinen lehti. Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1983 nimellä "Leija", ja se ilmestyy edelleen. Vastaava lehti ilmestyi jo Ruotsissa, ja se antoi rohkeutta uudenlaisen julkaisun tekemiseen. Vuonna 1986 Virtanen ja toinen selkokielen pioneeri Pertti Rajala julkaisivat ensimmäisen selkokielen teoriakirjan "Selkokieli: miten sanoma perille?" (Kirjastopalvelu 1986). 1980-luvun lopulla Opetusministeriö perusti työryhmän, jonka tuli tehdä ehdotus selkokirjallisuuden tukijärjestelmästä. Rajala toimi työryhmän puheenjohtajana ja Virtanen oli sen jäsen. Työryhmän ehdottama tukijärjestelmä alkoi jakaa tukea selkokirjallisuudelle 1990-luvun alussa.
Vuosikymmenen lopulla eduskunta myönsi miljoona markkaa selkokielisen uutislehden perustamiseen. Lehdestä oli jo julkaistu 1980-luvun lopulla pari koelehteä, ja säännöllinen ilmestyminen alkoi vuonna 1990. Joka toinen viikko ilmestyneen tabloidin nimi oli "Selkouutiset", ja se ilmestyi myös ruotsiksi nimellä "LL-Bladet". Julkaisijoina toimivat Kehitysvammaliitto ja Förbundet De Utvecklingstördas Väl. Virtanen toimi lehtien päätoimittajana jo koenumeroista lähtien.
Vuonna 2000 "Selkouutisten" toimituksen yhteyteen perustettiin Raha-automaattiyhdistyksen tuella Selkokeskus. Virtanen nimettiin keskuksen ensimmäiseksi johtajaksi, ja samalla hän jatkoi työtään lehtien päätoimittajana. Selkokeskus kehitti selkokieltä, mukautti tekstejä selkokielisiksi, koulutti ja toteutti erilaisia kampanjoita viranomaisten ja yritysten kanssa (esimerkiksi laaja tiedotuskampanja liittyen markan vaihtumiseen euroksi). Merkittävä askel selkosuomen alalla oli se, kun Yleisradio aloitti televisiossa selkokieliset uutiset vuonna 2015 (radiossa ne olivat olleet jo aiemmin). Selkokeskus oli ehdottanut tätä Ylelle jo useita kertoja, mutta nyt se toteutui nopeasti ja yllättäen. Ylen selkouutisten alkamisen vuoksi painetun lehden nimeksi muutettiin "Selkosanomat". "LL-Bladet" puolestaan ilmestyy nykyisin nimellä "Lättä Bladet". Aikakauslehtien Liitto palkitsi lehtien uusitut verkkolehdet vuoden digitaalisena innovaationa vuonna 2013.
Virtanen lopetti Selkokeskuksen johtajan työt vuonna 2013, ja toimi sen jälkeen vielä kolme vuotta Selkoilmaisu arjen tukena -projektin johtajana ennen siirtymistään eläkkeelle. Virtasen selkokieleen liittyvistä teoriajulkaisuista merkittävimmät ovat "Selkokielen käsikirja" (Kehitysvammaliitto, Oppimateriaalikeskus Opike 2009) sekä yhdessä Leealaura Leskelän kanssa toimitettu artikkelikirja "Toisin sanoen: selkokielen teoriaa ja käytäntöä" (Kehitysvammaliitto 2005).
Muusikko ja lauluntekijä.
Hannu Virtanen soitti kitaraa ja lauloi nuorena hengellisissä yhtyeissä, ja opiskeluaikana hän toimi muusikkona Tampereen Ylioppilasteatterissa. 1970-luvun lopulla hän esiintyi trubaduurina erilaisissa opiskelijoitten tapahtumissa. 
Annastuuna.
Ensimmäinen varsinainen yhtye oli Annastuuna, jonka Virtanen kokosi vuonna 1980. Annastuuna teki paljon yhteistyötä Yleisradion kanssa, ja sen musiikkia julkaistiin CD-levyllä myöhemmin. Ohjelmisto sisälsi yhtyeen jäsenten sävellyksiä kansanrunoihin ja runoilijoitten teksteihin. Virtanen toimi Annastuunassa vuodet 1980–1985.
Kulkuripojat.
Virtasen toinen yhtye Kulkuripojat toimi vuosina 1982–1992. Yhtye julkaisi kaksi levyä ja teki satoja keikkoja Suomessa ja kiertueilla eri maissa. Yhtyeen ensimmäinen levy "Aalijummat" (1984) sisälsi kansanlauluja, toinen levy "Tähdet ja toi kirkas kuu" (1990) on taas koottu yhtyeen jäsenten sävellyksistä ensimmäisten suomenkielisten runoilijoitten teksteihin.
Muut kokoonpanot.
Kolmas yhtye oli Suomen Miesorkesteri, jonka Virtanen kokosi vuonna 1992. Yhtyeen idea oli taltioida Virtasen lauluja ja julkaista ne levynä. Yhtye ei keikkaillut lainkaan, ja se kokoontui yhteen vain levytysten yhteydessä. Ensimmäinen levy nimellä "Suomen Miesorkesteri" ilmestyi vuonna 1993, ja siinä kokoonpano oli Heikki Laitinen (laulu), Mika Leppänen (laulu), Jukka Hynninen (kitarat, mandola, laulu), Kimmo Pohjonen (hanuri, huuliharppu), Hannu Virtanen (kitara, laulu) ja Juuso Nordlund (basso). Tekstit olivat pääosin rahvaanrunoilija Vimpelin Väinämöiseneli Eeli Kivisen. Levy sai myönteisen vastaanoton ja muun muassa Waldemar Wallenius kirjoitti siitä pitkän jutun silloiseen lehteensä "Wanha ja Uusi Musa".
Toisella levyllä mieslaulajat vaihtuivat porilaiseen Kirsi ”Kide” Leppäpohjaan. Levyn nimi on "Hoija" ja sen tekstit ovat pääosin "Kantelettaresta". Uusina soittajina levyllä olivat Tuomas Logrén (kitarat), Sakari Löytty (lyömäsoittimet) ja Arto Järvelä (viulu, avainviulu). Levy soi radion ohjelmissa paremmin kuin esikoinen ja nimikappale "Hoija" oli Yle Radio Suomen soittolistoilla parhaimmillaan sijalla 5. 1990-luvulla ilmestyi myös EP "Jukolan talo", jossa laulusolistina on Heikki Laitinen, ja tekstit ovat "Seitsemästä veljeksestä". Viulusovitukset siihen teki Arto Järvelä. Miesorkesterin levy-yhtiönä toimi koko ajan Timo Närväisen johtama Olarin Musiikki, ja Närväisen aloitteesta julkaistiin vuonna 2005 kokoomalevy nimellä "Alle villivaahteran, laulut 1993-2005". 
Suomen Miesorkesterin viimeiseksi levyksi jäi kokonaisuus nimeltä Helsinki-Tallinna. Se sisältää Virtasen säveltämiä ja sanoittamia lauluja näistä kaupungeista. Levyn keskeisinä muusikkoina toimivat Tuomas Logrén ja Eero Grundström. Virtasen ohella laulajana toimii kahdessa kappaleessa Heikki Laitinen, ja innostus laulujen tekemiseen syntyi Virtasen pitkäaikaisesta Viro-harrastuksesta. Levy sai kansanmusiikki- ja Viro-piireissä kohtalaisen vastaanoton, mutta muuten laulut jäivät vähälle huomiolle. Ylen Lapin radio valitsi levyn kuitenkin viikon yhtyeeksi 22.-26.1.2007.
Vuosituhannen vaihteessa Virtasen lauluja taltioi myös yhtye nimellä Iso Karhu. Karhussa laulusolisteina olivat Hannun ohella Maija Karhinen ja Taito Hoffrén. Yhtye julkaisi kaksi levyä, joista ensimmäisen tekstit ovat pääosin Raamatun Laulujen laulusta. Levyn julkaisi Texicalli Records ja tuottajina toimivat Tuomas Logrén (kitarat) ja Timo Alakotila (piano, koskettimet). Muusikkoina toimivat heidän lisäkseen Lassi Logrén (viulu, mandoliini, avainviulu), Timo Tuppurainen (basso) ja Ilkka Tirkkonen (rummut). Levyn miksasi ja osin äänitti Finnvoxilla kokenut T. T. Oksala. Levy sai hyvän vastaanoton, Toimittaja Raila Halmetoja teki siitä tunnin ohjelman Radio Suomen ohjelmasarjaan Valoa ikkunassa. 
Ison Karhun toisen levyn "Ulapan" tekstit taas ovat vanhaa itämaista lyriikkaa. Levy äänitettiin Sibelius-Akatemian studioissa, ja sen julkaisi Kansanmusiikki-instituutti. Solistit olivat samat kuin yhtyeen ensimmäisellä levyllä. Tuottajana toimi Tuomas Logrén ja uutena muusikkona mukana oli Eero Grundström. Levy herätti selvästi vähemmän huomiota kuin esikoinen eikä se juuri soinut radiossa. Arvioissa kiinnitettiin huomiota siihen ristiriitaan, joka syntyy lännestä vaikutteita saaneen musiikin ja itämaisten runojen välille.
Virtasen viimeiseksi yhtyeeksi jäi Ahoy, joka julkaisi Texicalli Recordsin kautta EP:n "Tummahelmililja" vuonna 2015. Siinä äänessä olivat Ahon sisarukset eli Julia ja Laura-Elina Aho sekä Eerika Grof ja keskeisinä muusikkoina Tuomas Logrén (kitarat, muut kielisoittimet) ja Eero Grundström (harmoni, huuliharppu, piano, koskettimet). EP sisältää viisi Virtasen säveltämää ja sanoittamaa laulua. Laulujen tuottamisessa oli mukana myös Edu Kettunen. Hankkeessa julkaistiin ensin single "Saarenmaan yöt", mutta koska sen huomioarvo jäi pieneksi, suunnitellun CD:n sijaan julkaistiin vain jo valmiiksi äänitetyt laulut. 
Yhtyeitten levyjen lisäksi Virtasen lauluja on taltioitu radion kantanauhoille sekä radio- ja tv-ohjelmiin, joista keskeisin on "Lennä laulu ja kerro meistä, lauluja 200 vuotiaalle Tampereelle". Se lähettiin TV2:ssa ensimmäisen kerran vuonna 1979 ja uusintana 1980.
Musiikkitoimittaja.
Virtanen kirjoitti opiskeluajoista lähtien levyarvosteluja eri lehtiin ja "Kansanmusiikki"-lehteen vuoteen 2018 asti. Vuonna 2011 Virtanen julkaisi Johannes Heikkilän kanssa laajan tietoteoksen "Pilven piirtä myöten, suomietnon synty" (Suomalaisen kirjallisuuden seura 2011). Kirja kertoo nykykansanmusiikin kehityksestä sekä muusikoista ja yhtyeistä vuosilta 1971–1990. Kirjan syntyyn vaikutti se, että Heikkilä ja Virtanen tunsivat entuudestaan suuren osan kirjassa esiintyvistä muusikoista.
Vuonna 2018 ilmestyi kuuden cd-levyn sarja "Pommaripoika, Heikki Laitinen", jonka Virtanen toimitti Johannes Heikkilän kanssa. Julkaisu sisältää laajan kansivihkon.