tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zacharias Ursinus

Zacharias Ursinus (saksankielinen nimi Baer) (18. heinäkuuta 1534 Breslau – 6. toukokuuta 1583 Neustadt an der Haardt) oli saksalainen reformoitu teologi ja yksi Heidelbergin katekismuksen laatijoista. 
Elämä.
Ursinus opiskeli vuodesta 1550 lähtien Wittenbergin yliopistossa, jossa hänestä tuli Philipp Melanchthonin läheinen oppilas. Vuosina 1557–1558 pääasiassa Etelä-Saksaan ja Sveitsiin suuntautuneen opintomatkan aikana, jolloin hän opiskeli teologiaa Genevessä Jean Calvinin johdolla ja hepreaa Pariisissa Jean Mercierin johdolla, hän kuitenkin vakuuttui täysin kalvinistisesta opista. Vuonna 1558 hänet kutsuttiin Elisabeth-koulun opettajaksi Breslauhun, mutta hän joutui jättämään tämän paikan jo vuonna 1560 reformististen näkemystensä vuoksi. Vuonna 1561 Pfalzin vaaliruhtinas Fredrik III nimitti hänet teologian professoriksi Heidelbergiin, jossa hän toimi vaikutusvaltaisena yliopiston opettajana, saarnaajana ja kirjailijana. Pfalzin kirkkojärjestys ja Heidelbergin katekismus ovat pääasiassa hänen ja hänen ystävänsä Caspar Olevianuksen laatimia. Kun luterilaismielinen vaaliruhtinas Ludvig VI tuli valtaan vuonna 1576, Ursinus joutui jättämään professuurinsa vuonna 1577, jonka hän vaihtoi opettajan virkaan Neustadtissa. Hänen viimeinen suuri saavutuksensa oli luterilaisten tunnustuskirjojen kriittinen tarkastelu vuodelta 1581. Hänen muut teoksensa julkaistiin vuosina 1587–1589, ja hänen poikansa ja kaksi hänen oppilastaan, David Pareus ja Quirinius Reuterus, toimittivat niistä täydellisemmän painoksen vuonna 1612.
Poputtšik

Poputtšik (, ’myötäjuoksija’; ) on varhaisessa neuvostokirjallisuudessa käytetty nimitys kirjailijoista, jotka eivät olleet kommunistipuolueen jäseniä eivätkä myöskään aktiivisesti pyrkineet edistämään neuvostohallintoa mutta toimivat jossain määrin yhteistyössä.
Ukrainassa.
Ukrainalaiset poputtšikkirjailijat eivät kuuluneet proletaarikirjailijoiden järjestöihin, esimerkiksi Hartiin, josta myöhemmin tuli Ukrainan työläiskirjailijoiden liitto. Termiin yhdistettiin alkuvaiheissa myös futuristisia kirjailijajärjestöjä, kuten Fljamingo (1919), Panfuturistien liitto (1922–1925), Nova Heneratsija (1927–1931) ja Avanhard (1926–1929). Futuristikirjailijoiden suhtautuminen oli kuitenkin usein poliittisesti ristiriitaista, sillä jotkut heistä siirtyivät äärivasemmalle, esimerkkinä ukrainalainen futuristi Oleksi Poltoratskyi.
Ukrainalaiset poputtšikit kuuluivat aluksi lähinnä "Knyhar"-nimisen lehden (1917–20) ympärille kertyneeseen ryhmään ja myöhemmin Slovon ryhmään, josta muodostui kirjailijaryhmä uusklassikot. Myös Lankan jäseniä on pidetty poputtšikeina. Joukkoon kuului myös kirjallisuuskriitikkoja, esimerkiksi Borys Jakubskyi, Anani Lebid, Oleksandr Doroškevytš, Hryhori Maifet, ja Myh’ailo Dolengo, joiden yhteisenä nimittäjinä olivat aikakauslehdet "Tšervonyi šljah’", "Žyttja i revoljutsija" sekä myöhemmin "Literaturnyi jarmarok". Useimmat poputtšikit joutuivat 1930-luvulla pakkotyöleireille, jossa he kuolivat. Mainittu on muun muassa Mykola Zerov, Pavlo Fylypovytš, Myh’ailo Drai-H’mara, Hryhori Kosynka, Jevhen Plužnyk, Dmytro Falkivskyi, Hordi Brasjuk, Borys Teneta ja monia muita. Osa, kuten Jakiv Katšura, kuoli myöhemmin toisen maailmansodan aikaisilla saksalaisten pakkotyöleireillä. Joidenkin karkotettujen, kuten Borys Antonenko-Davydovytš, maine puhdistettiin 1950-luvulla.
Äänekkäimmin poputtšikeja arvostelivat Volodymyr Korjak, Dmytro Zahul, Jakiv Savtšenko, Oleksi Poltoratskyi ja Borys Kovalenko. Kirjailijajärjestö Vaplite oli yhteistyössä poputtšikien kanssa ja puolusti heitä, ja osa heistä liittyikin sittemmin järjestöön. Termi jäi pois käytöstä, kun kaikkien kirjailijoiden oli puolueen 1932 määräyksestä liityttävä viralliseen Ukrainan kirjailijaliittoon.
Mestarit – Kaija Koo, Vesala, Ellinoora &amp; Jenni Vartiainen

Mestarit – Kaija Koo, Vesala, Ellinoora &amp; Jenni Vartiainen on vuonna 2022 järjestetty konserttikiertue, jonka artistit olivat Kaija Koo, Paula Vesala, Ellinoora ja Jenni Vartiainen. Kiertue julkistettiin 28. maaliskuuta 2022 tiedotustilaisuudessa, jonka sisällöstä medialle ei ollut kerrottu ennakkoon mitään. Kiertuetta oli valmisteltu tässä vaiheessa jo parin vuoden ajan.
Konserteissa kuultiin jokaisen artistin isoimpia hittejä heidän itsensä ja toistensa esittämänä. Kappaleita kuultiin myös Vesalan ja Vartiaisen aiemmilta yhtyeiltä, PMMP:ltä ja Gimmeliltä. Kokoonpano julkaisi singleversion Kaija Koon alun perin levyttämästä ”Vapaa”-kappaleesta 14. lokakuuta 2022, viikkoa ennen ensimmäistä konserttiaan. Version tuotti Antti Riihimäki. Singlenä julkaistiin myös neljän kappaleen potpuri, sisältäen yhden kappaleen jokaiselta artistilta.
Yle esitti kiertueen Tampereen-keikan samana iltana televisiosta Yle TV1:llä ja Yle Areenassa 12. marraskuuta 2022. Konserttia katsoi Yle TV1:ltä keskimäärin 402 000 katsojaa. Yle julkaisi myös Pia Asikaisen ohjaaman dokumentin kiertueen valmisteluista.
Kiertueen nimi.
Maaliskuun lopussa 2022 konserttikiertue julkistettiin Mestarit areenalla -nimellä. Pian sosiaalisessa mediassa nimeä alettiin kritisoida laajasti, sillä se oli sama kuin 1990- ja 2000-luvun vaihteessa toiminnassa olleen Mestarit Areenalla -kokoonpanon kiertuenimi. Alkuperäisistä Mestareista hengissä olevat jäsenet Heikki ”Hector” Harma ja Pepe Willberg eivät myöskään hyväksyneet nimen uudelleenkäyttöä. Harma oli pettynyt, ettei konsertit järjestävä Warner ollut yhteydessä Harmaan, Willbergiin tai alkuperäisiä konsertteja järjestämässä olleeseen Antero ”Ande” Päiväläiseen.
Harma oli yrittänyt saada Warneria vaihtamaan konserttisarjan nimeä, mutta Warner ei ollut suostunut pyyntöön. "Mestarit Areenalla" ei kuitenkaan ole ollut rekisteröity tavaramerkki, joten Warnerilla oli oikeus käyttää nimeä. Warner Music Finland toimitusjohtajan Niko Nordströmin mukaan lupa nimen käyttöön oli saatu vuonna 2020 alkuperäiseltä järjestäjältä.
11. huhtikuuta 2022 tiedotettiin, että konserttikiertueen nimi tullaan vaihtamaan muotoon Mestarit – Kaija Koo, Vesala, Ellinoora &amp; Jenni Vartiainen.
Analyyttinen psykologia

Analyyttinen psykologia on termi, joka on yhdistetty Carl Jungiin, sveitsiläiseen psykiatriin, mikä kuvaa hänen "empiiristä" tiedettään psykologiassa. Se oli suunniteltu erotettavaksi Freudin psykoanalyyttisista teorioista, kun heidän seitsemänvuotinen yhteistyönsä päättyi 1912 ja 1913 välillä. Hänen tieteensä kehitykseen kuului monumentaalinen opus, nimeltään Yhdistetyt työt, kirjoitettuna yli kuudenkymmenen vuoden aikana.
Analyyttisen psykologian historia on ensisijaisesti yhdistetty Jungin biografiaan. Aluksi se oli tunnettu "Zurichilaisena kouluna", jonka johtajahahmoja olivat Eugen Bleuler, Franz Riklin, Alphonse Maeder ja Jung, kaikki keskittyneinä Burghölziin sairaalaan Zurichissa. Se oli aluksi teoria psykologisista komplekseista ennen kuin Jung erosi Freudista, kääntyen yleiseksi tavaksi tutkia arkkityyppejä ja tiedostamatonta, kuten erikoistuneeseen psykiatriaan.
Analyyttinen psykologia tai "kompleksipsykologia" saksan kielisestä "Komplexe Psykologie" on yhdistelmä monia tutkimusvaiheita ja käytäntöjä psykologiassa käsitteineen. Jungilla on monia seuraajia ja monet heistä ovat jäseniä kansallisissa yhdistyksissä ympäri maailmaa. He tekevät ammattimaista yhteistyötä kansainvälisesti Kansainvälisen Analyyttipsykologien Yhdistyksen ja Kansainvälisen Jungilaisten Tutkimusten Yhdistyksen kautta. Jungin esittämät asiat ovat antaneet alun monikäsitteiselle kirjallisuudelle lukuisilla kielillä.
Monesti käytettyjen asiasisältöjen joukossa on erityisesti analyyttisessä psykologiassa ominaista on ollut anima ja animus, arkkityypit, kollektiivinen tiedostamaton, komleksit, ekstroverttisuus ja introverttisuus, asioiden yksilöiminen, minä, varjo ja sykronisiteetti. Myers-Briggsin indikaattorityyppi on perustunut toiseen Jungin teoriaan psykologian tyypeistä. Vähemmän tunnettuna ideana Jung kiinnitti huomiota "Psychoid"-julkasuun ja kielsi oletetun rajoituksen tietoisuudessa, erotettuna kollektiivisesta tietoisuudesta ja mahdollisesta paikalisuudesta synkronisiteetisssa.
Jarkko Wuorinen

Jarkko Vesa Valdemar Wuorinen (s. 24. kesäkuuta 1951 Turku) on suomalainen maakuntaneuvos, elinkeinovaikuttaja ja yrittäjä. Hän toimi Suomen Yrittäjien puheenjohtajana vuosina 2008–2010 ja sitä ennen varapuheenjohtajana vuosina 2002–2008.
Ura.
Koulutukseltaan Wuorinen on hammaslääketieteen lisensiaatti. Opiskeluvuosinaan hän oli siihenastisista pitkäaikaisin Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja, joka hoiti tehtävää yhtäjaksoisesti.
Wuorinen valmistui Turun yliopistosta vuonna 1975. Samana vuonna hän aloitti työskentelemisen yksityishammaslääkärinä. Vuonna 1981 hän aloitti uran Wiisaudenhammas-yhtiöiden toimitusjohtajana.
Wuorinen on työskennellyt myös yrittäjyyskouluttajana. Hän on kirjoittanut yhdessä Olli Luukkaisen kanssa kirjan "Yrittävä elämänasenne: kasvaminen yksilönä ja yhteisönä".
Vuonna 2008 Wuorinen valittiin Suomen Yrittäjien puheenjohtajaksi.
Politiikassa Wuorinen on toiminut pitkään keskustassa. Hän on ollut mm. Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen. Vuonna 2013 Wuorinen valittiin Etelä-Savon maakunnan hallituksen puheenjohtajaksi.
Kun Wuorinen täytti 70 vuotta vuonna 2021, hänen elämästään julkaistiin kirja "TuplaWee: Näin olen sen kokenut".
Yksityiselämä.
Wuorinen on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Wuorisen siskonpoika on poliittinen taustavaikuttaja Tuomas Tähti.
Spirit Airlines

Spirit Airlines on yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö, joka perustettiin vuonna 1983 nimellä Charter One Airlines. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Miramarissa Floridassa. Spiritillä on 10 tukikohtaa: Atlanta, Atlantic City, Chicago, Dallas, Detroit, Fort Lauderdale, Houston, Las Vegas, Miami ja Orlando. Yhtiö lentää yli 90 kohteeseen Yhdysvalloissa, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. 
Spiritin kanta-asiakasohjelman nimi on Free Spirit. Sillä on kolme tasoa: Free Spirit Member, Silver ja Gold.
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Lokakuussa 2022 Spirit Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 7,2 vuotta.
Tus Airways

Tus Airways on kyproslainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Lárnaka. Yhtiö on perustettu kesäkuussa 2015 ja se aloitti lennot solmukohdastaan Lárnakan kansainväliseltä lentoasemalta helmikuussa 2016.
Historia.
Tus Airways perustettiin kesäkuussa 2015 eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten sijoittajien tukemana. Se on ensimmäinen kyproslainen lentoyhtiö, joka on perustettu Cyprus Airwaysin lakkauttamisen jälkeen.
Tus Airways aloitti lentonsa 14. helmikutaa 2016 Lárnakasta Israeliin. Alussa yhtiö käytti yhtä Saab 340B ja yhtä Saab 2000 -lentokonetta. Heinäkuussa 2017 yhtiö osti ensimmäiset suihkukoneensa, kaksi Fokker 100 -konetta ja myöhemmin viisi Fokker 70 -konetta, jolloin laivaston lentokoneiden määräksi muodostui seitsemän. Heinäkuussa 2018 avattiin yhtiön kanta-asiakasohjelma "Tus &amp; Plus".
Syyskuussa 2019 epäiltiin, että Tus Airways olisi lopettamassa toimintansa, mutta yhtiö kertoi aikovansa vain muuttua, eikä lopettaa. Yhtiö käyttää nykyään nimeä TUS Airways. 
Laivasto.
Yhtiön laivasto syksyllä 2022:
Enäjärven koulu

Enäjärven koulu on Porin Enäjärvellä sijaitseva noin 130 oppilaan alakoulu. Se aloitti toimintansa vuonna 1953. Enäjärven koulupiiri käsittää osan Enäjärvestä ja Metsämaasta.
Historia.
Koulu perustettiin vuonna 1953, kun Pihlavan koulun tilat kävivät liian pieniksi. Koulu on kärsinyt tilanpuutteesta, esimerkiksi Meri-Porin lukio toimi koulun tiloissa vuosina 1971–1983.
Koulurakennus.
Koulu on toiminut samassa rakennuksessa koko historiansa ajan.
VKT 12,70 LKk/42

VKT 12,7 Lkk/42 (Valtion kivääritehtaan 12,7 mm Lentokonekonekivääri 1942) on suomalainen Valtion Kivääritehtaan valmistama raskas lentokonekonekivääri. Se oli aseena muun muassa Curtiss P-36 Hawk- ja VL Myrsky -hävittäjissä sekä prototyypeiksi jääneissä VL Humu- ja VL Pyörremyrsky -hävittäjissä.
Asetta pidetään usein kopiona Browning M2 -konekivääristä. LKk/42:n historia on kuitenkin toinen. Belgialainen Fabrique Nationale de Herstal l. FN- yhtiö oli lisensoinut konekiväärin John Moses Browningilta. FN kehitti Browningin M 1921 -konekivääriä eteenpäin. Tämän tuloksena oli Mitrailleuse D'Avion Browning - FN Calibre 13,2 mm kaliperissa 13,2 x 99 mm. Suomi yritti ostaa näitä aseita sekä FN-yhtiöltä että Saksan miehitettyä Belgian, Saksasta. Kumpikaan hanke ei onnistunut. Ruotsi osti asetta pienen määrän ja sai niiden mukana huoltopiirustukset, joista saatiin tehtyä valmistuspiirustukset. LM Ericson valmisti konekivääriä nimellä Akan m/39A vuodesta 1941 eteenpäin. Suomi ja VKT saivat piirustukset käyttöön, ja aseen valmistus alkoi vuonna 1942 kaliperissa 12,7 x 99, joka on sama kuin Browning M2 -konekiväärissä käytetty. Aseen tulinopeus, noin 800 lk/min, oli parempi kuin M2-aseen vastaava.
Särjet (alaheimo)

Särjet (Leuciscinae) on karppikalojen (Cypriniformes) lahkoon ja särkien (Leuciscidae) heimoon kuuluva kalojen alaheimo.
Suomen särkilajeista lähes kaikki kuuluvat tähän alaheimoon: allikkosalakka, lahna, miekkasärki, pasuri, salakka, seipi, sorva, sulkava, särki, säyne, toutain, turpa ja vimpa.
Suvut.
Särkien alaheimoon kuuluu 37 sukua ja 314 lajia.
Eino Salmi (taiteilija)

Eino Salmi (? – 1939) oli Neuvostoliitossa asunut suomalaissyntyinen taidegraafikko. Salmi käytti kirjailijana ja kääntäjänä myös nimeä Antero Teräs.
Eino Salmen piirroksia alettiin julkaista amerikkalaisessa ja neuvostoliittolaisessa suomenkielisessä lehdistössä jo 1920-vuoden alussa. Hän asui jo silloin Pietarissa. Hyvin aktiivisesti Salmi esiintyy 1930-luvun alussa, lähes kaikissa Pietarin silloisissa suomenkielisissä aikakauslehdissä, kuten: "Kevätvyöry", "Työläisen ja talonpojan kalenteri", "Rintama", "Soihtu" ja "Neuvostonainen", on hänen kuvituksiaan. Salmi kirjoitti kirjailijanimellä Antero Teräs myös kertomuksia, artikkeleita Neuvostoliiton taiteesta ja käänsi kirjoja.
Salmi teloitettiin sotaoikeuden päätöksellä vuonna 1939, koska hän oli kieltäytynyt vannomasta Suomen kansanarmeijan sotilasvalaa uskollisuudesta ”Suomen demokraattiselle hallitukselle”. Hän ei pitänyt Kuusisten hallitusta laillisesti muodostettuna.
Nathalie Lind

Bertha Frederikke Nathalie Lind (1. lokakuuta 1918 Kööpenhamina – 11. tammikuuta 1999) oli tanskalainen Venstren poliitikko. Hän istui kansankärärjillä vuosina 1964–1966 sekä 1968–1981 ja toimi Tanskan sosiaaliministerinä 1968–1971, kulttuuriministerinä 1973–1975 ja oikeusministerinä 1973–1975 sekä 1978–1979. Hän oli koulutukseltaan juristi.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1999

Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1999 käytiin 9. lokakuuta Maarianhaminassa. 
Miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti viime vuoden tavoin Marko Kotila ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Pasi Mattila. Joukkueissa miehissä Suomen mestaruuden 4 km matkalta voitti jälleen viime vuoden tavoin Keuruun Kisailijat ja mestaruuden 12 km matkalta voitti Turun Urheiluliitto. Naisissa Suomen mestaruuden 6 km matkalta voitti Annemari Sandell ja joukkueissa mestaruuden voitti viime vuoden tavoin Viipurin Urheilijat.
Suomen mestaruuden miesten 22-vuotiaiden ikäluokassa 6 km matkalta voitti Janne Holmén ja mestaruuden 19-vuotiaiden sarjassa myöskin 6 km matkalta voitti Turo Inkiläinen. Miesten 17-vuotiaiden ikäluokassa 4 km matkalta Suomen mestaruuden voitti Mårten Boström. Naisissa Suomen mestaruuden 22-vuotiaiden ikäluokassa voitti Johanna Risku ja mestaruuden 19-vuotiaiden sarjassa voitti Minna Järvenpää. Suomen mestaruuden naisten 17-vuotiaiden ikäluokassa voitti Minna Myllykoski. Kaikissa naisten ikäluokissa matkoina oli 4 kilometriä.
Tulokset.
Lähde:
Niklas Wykman

Niklas Åke Wykman (s. 10. maaliskuuta 1981 Kalmar) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen rahoitusmarkkinaministeri lokakuusta 2022. Hän on istunut Ruotsin valtiopäivillä vuodesta 2014. Vuosina 2006–2010 hän johti puolueensa nuorisojärjestöä.
Provinstidningen Dalsland

Provinstidningen Dalsland (lyh. PD) on ruotsalainen vuonna 1911 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Åmål. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja on kuulunut vuodesta 2013 NWT-lehtitaloon.
Kvasiasunto-osakeyhtiö

Kvasiasunto-osakeyhtiö tarkoittaa Suomessa ennen vuoden 1926 asunto-osakeyhtiölain voimaantuloa perustettua asunto-osakeyhtiötä. 
Kvasiasunto-osakeyhtiöt on rekisteröity ennen 1.3.1926. Niissä osakkeiden tuottama osakehuoneistojen hallintaoikeus ei perustu yhtiöjärjestykseen vaan yhtiökokouksen päätökseen. Kvasiasunto-osakeyhtiönä pidetään myös asunto-osakeyhtiöitä muistuttavia kiinteistöosakeyhtiöitä.
Kvasiasunto-osakeyhtiönä perustettu yhtiö on myöhemmin voinut muuttaa yhtiöjärjestystään niin, että se täyttää kaikki asunto-osakeyhtiölain määräykset. Tähän tulisi myös pyrkiä, sillä yhtiökokouksen päätökseen perustuvat hallintaoikeudet voivat aiheuttaa riitoja.
Abigail (nimi)

Abigail on Vanhasta testamentista peräisin oleva naisen etunimi. Sen hepreankielisiä merkityksiä ovat ’ilon isä’ ja ’isäni on ilo’.
Yhdysvalloissa Abigail on ollut erittäin suosittu tytönnimi 2000- ja 2010-luvuilla. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston mukaan tilastoitu huhtikuuhun 2025 mennessä noin 360–370 tämännimistä naista.
V. Nyströmin Autoliike

V. Nyströmin Autoliike on Jyväskylässä vuonna 1925 perustettu autoliike. Sen perusti kauppaneuvos Väinö Matias Nyström (1891–1980) nimellä Autoliike Nyström–Vierto yhdessä veljensä Kalle Vierron kanssa. 
Yhtiö aloitti eri merkkisten autojen myynnin Keski-Suomen alueella. Kalle Vierto luopui yhtiön toiminnasta jo alkuvaiheessa ja yhtiön nimeksi tuli V. Nyströmin Autoliike Oy. Aluksi myytiin eri automerkkejä ja toimittiin Tampereen Autotuonnin alimyyjänä Buick-autoille, kunnes 1930 yhtiö sai maailman johtaviin autovalmistajiin kuuluneen General Motorsin (GM) piirimyynti-edustuksen. Tehtävässä se jatkoi vuoteen 1984 saakka.
Yhtiön sijaitsi osoitteessa Asemakatu 5, 2. krs vuoteen 1942 saakka ja osoitteessa Kalevankatu 6 29.6.1942–1984. Ahjokatu 20:ssa yritys on toiminut 1.9.1985 alkaen.
Purppuraköynnökset

Purppuraköynnökset ("Cryptostegia") on oleanterikasvisuku, jossa on kaksi lajia. Ne ovat molemmat kotoisin Madagaskarista ja kasvavat kausikuivassa ilmastossa.
Jelutonit

Jelutonit ("Dyera") on oleanterikasvisuku, jossa on kaksi lajia suuria trooppisia puita. Ne esiintyvät Malakan niemimaalla, Sumatrassa ja Borneossa, Thaimaassa, Malesiassa ja Indonesiassa. Jelutonit ovat läheistä sukua saitanpuille ("Alstonia") ja kasvavat märissä sademetsissä.
Ibogapensaat

Ibogapensaat ("Tabernanthe") on oleanterikasvisuku, jossa on kaksi lajia pensaita. Ne kasvavat molemmat trooppisessa Keski-Afrikassa. Ibogapensas sisältää lukuisia alkaloideja (kuten ibogaiini), jotka aiheuttavat hallusinaatioita päihdekäytössä.
Pyynmarjat

Pyynmarjat ("Mitchella") on matarakasvisuku, jossa on kaksi lajia. Suvun kasvit ovat maanmyötäisesti suikertavia ruohoja, joista toinen laji esiintyy Pohjois-Amerikassa ja toinen Itä-Aasiassa.
Juuso Vesala

Juuso Vesala (s. 28. helmikuuta 2004 Evijärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä.
Ura.
Seuraura.
Vesala on teerijärveläisen Terjärv Ungdoms Sportklubbin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Järviseudun Pallokerhoon, josta Vesala jatkoi Kokkolan Hermekseen. Hän toimi kaudella 2018–2019 seuran C-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2019–2020 Vesala siirtyi Vaasan Sportiin Hermeksen ja Sportin välisen seurayhteistyön kautta. Hän nousi seuran C-nuorten kapteeniksi. Vesala oli C-nuorten SM-karsinnoissa Sportin tehokkain puolustaja 11 syöttöpisteellään.
Kaudeksi 2022–2023 Vesala nimettiin Sportin U20-joukkueen varakapteeniksi. Hän nousi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueeseen. Vesala teki liigadebyyttinsä 20. lokakuuta 2022 Pelicansia vastaan, kun Sportin puolustuksesta olivat sivussa mm. Bine Mašič, Juuso Pulli ja Juho Tommila. Hänet merkittiin joukkueen kolmospuolustajapariin Valtteri Hietasen viereen. Vesala sai ottelussa jääaikaa 10.03 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema –1. Vesala pelasi SM-liigassa kauden aikana kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Marraskuussa Sport teki hänen kanssaan kevääseen 2025 asti kestävän ja yhden vuoden option sisältävän SM-liigasopimuksen. Seuraavana päivänä Vesalan uutisoitiin siirtyvän loppuvuodeksi lainalle Hermeksen Mestis-joukkueeseen. Vesala pelasi siellä kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Vesala pelasi kauden 2023–2024 kokonaan Sportin U20-joukkueessa. Hänen runkosarjansa jäi kuitenkin vain 16 ottelun mittaiseksi loukkaantumisen vuoksi. Myös kauden 2024–2025 Vesala pelasi kokonaan U20-joukkueessa.
Kaudeksi 2025–2026 Vesala palasi vuoden mittaisella sopimuksella Hermeksen Mestis-joukkueeseen.
Maajoukkueura.
Vesala pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021. Hän edusti Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin Vesala voitti kultaa. Hänet valittiin myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2022 turnaukseen, mutta Vesala kuitenkin putosi lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut 12 nuorten ja 13 poikien maaottelua.
Pelityyli.
Vesala on kuvaillut olevansa stereotyyppinen peruspakki, joka puolustaa jämäkästi omaa päätä ja yrittää antaa helpon ensimmäisen syötön, kun lähdetään omista. Hän on Sportin U20-joukkueessa pelatessaan kertonut myös olevansa paljon äänessä pukukopissa.
Muuta.
Vesala harrasti lapsena myös jalkapalloa.
Artur Seniut

Artur Seniut (s. 11. kesäkuuta 2004 Vilna, Liettua) on liettualainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue Unterland Cavaliersissa.
Ura.
Seuraura.
Seniut on Geležinis Vilkasin kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Liettuan pääsarjassa vain 15-vuotiaana kaudella 2019–2020, jolloin Seniut pelasi siellä kymmenen runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä 27. lokakuuta 2019 Kaunas Hockeya vastaan. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa Seniut teki kahdeksannessa ottelussaan 12. helmikuuta 2020 vieraissa Kaunas Hockeya vastaan.
Kaudeksi 2020–2021 Seniut siirtyi vain 16-vuotiaana Suomeen ja hän siirtyi Vaasan Sportin organisaatioon. Kaudella 2022–2023 Seniut nousi seuran SM-liigajoukkueeseen, jossa hän sai tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 20. lokakuuta 2022 Pelicansia vastaan, kun Sportin puolustuksesta olivat sivussa mm. Bine Mašič, Juuso Pulli ja Juho Tommila. Seniut merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Kaksi seuraavaa kautta Seniut pelasi kokonaan Sportin U20-joukkueessa. Kaudella 2024–2025 hän toimi joukkueen varakapteenina.
Seniut siirtyi kaudeksi 2025–2026 vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue Unterland Cavaliersiin.
Maajoukkueura.
Seniut edusti Liettuaa IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2024 ja 2025, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen kultaan sekä sarjanousuun IA-divisioonaan. Hän pelasi myös Milanon olympiakisojen 2026 karsinnoissa.
Seniut pelasi myös alle 20-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2022, 2023 ja 2024, joista vuoden 2024 turnaus päättyi hopeaan ja vuoden 2023 turnaus pronssiin. Vuoden 2022 turnauksessa hän oli kolmella syöttöpisteellään Liettuan paras syöttäjä. Vuoden 2023 turnauksessa Seniut toimi joukkueen kapteenina. Hän jakoi neljällä syöttöpisteellään turnauksen puolustajien syöttöpörssin voiton Espanjan Jaime De Bonillan kanssa. Myös vuoden 2024 turnauksessa Seniut toimi Liettuan kapteenina. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Seniut pelasi myös alle 18-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän toimi Liettuan kapteenina. Seniut valittiin joukkueensa turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Seniut edusti myös nuorten olympiakisoissa 2020 Sveitsin Lausannessa useiden eri maiden jääkiekkoilijoista koottua Ruskeaa joukkuetta 3 vs 3 -turnauksessa. Joukkueen turnaus päättyi pronssiin.
Grobda

Grobda on Namcon vuonna 1984 julkaisema kolikkopeli, joka on lajityypiltään räiskintäpeli. Pelissä liikutaan panssarivaunulla, ja tarkoituksena on joka kentässä tuhota kaikki viholliset. Pelissä on mahdollisuus myös käyttää suojakilpeä hetken ajan. Pelaajan ollessa lähellä tuhoutuvaa vihollista myös pelaaja tuhoutuu. Peliä ohjataan kahdeksansuuntaisella joystickilla ja kahdella näppäimellä. Peli käyttää kahta 6809-mikroprosessoria.
Erwin Hagedorn

Hans Erwin Hagedorn (30. tammikuuta 1952 Eberswalde – 15. syyskuuta 1972 Leipzig) oli itäsaksalainen sarjamurhaaja, joka syyllistyi kolmen lapsen murhaan nykyisen Brandenburgin alueella vuosina 1969 ja 1971.
16-vuotias Hagedorn murhasi 31. toukokuuta 1969 Henry Spechtin ja Mario Louisin Eberswalden lähellä sijaitsevassa metsässä. Poikien ruumiit löydettiin kahden viikon kuluttua tapahtumista, mutta syyllistä ei löydetty laajoista etsinnöistä huolimatta.
Yli kahden vuoden päästä ensimmäisistä murhista Hagedorn murhasi 9. lokakuuta 1971 kaksitoistavuotiaan Ronald Winklerin samalla alueella. Hagedorn pidätettiin murhasta epäiltynä 12. marraskuuta. Hän paljastui, kun hänen aiemmin seksuaalisesti ahdistelema poika ilmoitti rikoksesta.
Hagedorn tuomittiin kuolemaan Winklerin murhasta toukokuussa 1972. Hänet teloitettiin ampumalla 15. syyskuuta samana vuonna. Itä-Saksan valtionpäämies Walter Ulbricht oli kieltäytynyt armahtamasta häntä. Hagedorn oli viimeinen Itä-Saksassa teloitettu siviili.
Hymyn ritarikunta

Hymyn ritarikunta () on puolalainen ritarikunta, joka myönnetään lasten aloitteesta aikuisille lasten hyväksi tehdyistä ansioista. Ritarikunta syntyi Wanda Chotomskan kirjoittamien "Jacek i Agatka" -kirjojen pohjalta, kun kirjailija tapasi lapsia sairaalassa. Lapset kertoivat kirjailijalle, että he haluaisivat antaa Jacekille mitalin kiitoksena näiden ilahduttamisesta. "Kuriera Polskiego" -lehti tarttui ideaan vuonna 1967. Ritarikunnan tunnuksen, hymyilevän auringon, suunnitteli 9-vuotias Ewa Chrobak, ja ritarikunta perustettiin virallisesti vuonna 1968. Ensimmäiseksi ritariksi nimettiin ortopedinen kirurgi Wiktor Dega.
Perinteen mukaan kunnianosoituksen saaneiden tulee juoda lasi sitruunamehua mutristamatta suuta ja sen jälkeen vannoa, että he hymyilevät lopun elämänsä.
Ritarikunnan nauhaa jaetaan yhdessä luokassa:
Kunnianosoitus on myönnetty muun muassa Irena Sendlerille, paavi Franciscukselle, Tove Janssonille ja Tenzin Gyatsolle.
Aiheesta muualla.
Angela Farrell

Angela Farrell (s. 1952 Donegal) on irlantilainen laulaja. Farrell valittiin julkisessa karsinnassa edustamaan Irlantia Eurovision laulukilpailuun 1971 kappaleella "One Day Love". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Farrell sijoittui 11. sijalle 18 kilpailijan joukosta.
"Sijoitus Irlannin singlelistalla
Hilda Hokkus

Hilda Hokkus on komediafantasia-animaatiosarja, joka sai ensi-iltansa Disney Channelilla Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa 20. huhtikuuta 2019. Sarjan on luonut Bronagh O'Hanlon, ja se on irlantilaisen Brown Bag Filmsin ja ranskalaisen Cyber Group Studiosin yhteistuotanto.
Sarja keskittyy koulutettavaan velhoon Hildaan, jonka mentorina on puhuva kani nimeltä Vilho. Hildan on opittava käyttämään voimiaan ja sovitettava ne yhteen kouluelämänsä kanssa.
Olena Zaliznjak

Olena Zaliznjak, , s. "Oh’rymovytš", , (maaliskuu 1886 Senetšiv, Dolynan piiri, Galitsia – 12. kesäkuuta 1969 Montreal, Quebec, Kanada) oli ukrainalaissyntyinen opettaja ja kansalaisjärjestöjohtaja. Hänen veljensä oli Julijan Oh’rymovytš, jonka bolševikit teloittivat, ja puolisonsa itsenäisyysaktivisti Mykola Zaliznjak.
Opiskeluaikana Lvivin yliopistossa Zaliznjak toimi opiskelijaliikkeessä ja Ukrainalaisten naisten piirissä (). Valmistuttuaan 1913 hän opetti nunnajärjestön ylläpitämässä tyttökoulussa ja opettajaseminaarissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän muutti Wieniin, jossa hän toimi haavoittuneita ja vangittuja sotilaita auttavassa järjestössä. Hän oli Ukrainan naistenliiton () perustajia. Hän palasi Lviviin 1926, jolloin hänestä tuli naisten osuuskunnan Trudin kauppaoppilaitoksen johtaja. Toisen maailmansodan puhjettua hän pakeni Wieniin ja muutti 1950 Kanadaan. Hän toimi siellä Kanadan ukrainalaisten naisten järjestössä ja 1956–1969 Ukrainalaisten naisten maailmanliiton johdossa. Hänen kirjoituksiaan julkaisivat monet naisten aikakauslehdet, kuten "Nova h’ata", "Žinka", "Žinotšyi svit" ja "Naše žyttja"/"Our Life".
H. E. J. Hårdh

Henrik Edvard Johannes (Heikki) Hårdh (22. lokakuuta 1877 Jyväskylä – 16. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen lyseon ja lukion lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Hårdhin vanhemmat olivat seminaarinlehtori Johan Rafael Hårdh ja Selina Sofia Charlotta Dahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1895 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian maisteriksi 1904. Hårdh teki vuosina 1899–1900 maailmanympäripurjehduksen Orient-laivalla tutkien matkansa aikana eteläisen pallonpuoliskon tähtitaivasta. Hårdh opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Göttingenissä 1908 ja 1912 ja hän teki vuonna 1912 kasvatusopillisen opintomatkan Saksaan ja Ranskaan.
Hårdh oli matematiikan ja luonnonopin lehtorina jatkoluokilla Turussa Heurlinin tyttökoulussa sekä Turun ruotsalaisessa yhteiskoulussa 1904–1910, matemaattisten aineiden lehtorina Kuopion lyseossa 1909–1923 ja matematiikan ja luonnonopin vanhempana Helsingin tyttölukiossa 1923–1944. Hän oli Helsingin tyttölukion vararehtorina 1927–1932. Lisäksi Hårdh toimi matemaattisten aineiden v.t. yliopettajana Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa 1927–1929 sekä opetti matemaattisia aineita Helsingin II suomalaisessa tyttökoulussa ja Helsingin suomalaisessa lyseossa ja kasvatusopin historiaa Ebeneser-kodin seminaarissa. Hårdh osallistui Suomen sisällissotaan lääkintämiehenä. 
Hårdh julkaisi tutkielmia Suomen Tiedeseuran julkaisuissa. Hän teki yhdessä rehtori Laurin Zilliacuksen kanssa fysiikan ja tähtitieteen oppikirjan. Hårdh oli jäsenenä useissa ulkomaisissa tieteellisissä seuroissa.
Hårdh oli naimisissa vuodesta 1916 lastentarhanopettaja Ester Lovisa Zidbäckin (1890–1949) kanssa. Heidän poikansa oli kasvipatologi ja professori J. E. (Hannu) Hårdh. 
Suomennoksia.
Nimellä "Heikki Hårdh":
Klaus Hannikainen

Klaus Woldemar Hannikainen (30. joulukuuta 1885 Helsinki – 19. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja Helsingin Sanomien toimitussihteeri.
Klaus Hannikaisen vanhemmat olivat ylijohtaja, todellinen valtioneuvos Peter Woldemar Hannikainen ja Selma Elisabeth Fagerström. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1905 ja opiskeltuaan jonkin aikaa Polyteknillisessä opistossa hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1912 sekä filosofian maisteriksi 1914. 
Hannikainen oli aluksi vakuutusalalla ja tuli sitä kautta toimittajaksi "Vakuuttaja" ja "Suomen Vakuutusyhdistyksen Aikakauslehti"-lehtiin sekä toimitti Suomen Vakuutusyhdistyksen julkaisuja. Hän oli sitten metsähallituksen tilasto-osaston apulaisaktuaarina 1916–1918, vuosina 1919–1921 Vähittäiskauppias-lehden toimittajana, Kauppias-lehden avustajana ja kuului Kauppalehden toimitukseen. Hannikainen oli 1922–1924 Suomen Tietotoimiston palveluksessa valtioneuvoston uutisten toimittajana. Hannikainen liittyi Helsingin Sanomien toimitukseen uutisosastolle vuonna 1924 ja lehden toimitussihteerinä hän oli vuodesta 1926 alkaen. Hän hoiti useiden vuosien ajan myös tukholmalaisen Dagens Nyheterin tiedotuspalvelua Helsingissä.
Klaus Hannikainen oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton edustajana pohjoismaisissa sanomalehtimieskongresseissa ja hän teki opintomatkoja Skandinaviaan, Itämeren maihin sekä Keski-Eurooppaan.
Hannikainen kuoli lokakuussa 1937 sydänkohtaukseen.
Nova h’ata

Nova h’ata (, ’Uusi koti’) oli ukrainalainen naistenlehti. Se ilmestyi aluksi 1925–1934 kerran kuukaudessa ja sittemmin 1935–1939 kaksi kertaa kuukaudessa. Lehteä julkaisi Lvivissä osuuskunta Ukrajinske Narodne Mystetstvo. Sen päätoimittajia olivat M. Furtak, M. Hromnytska ja vuodesta 1930 Lidiia Burachynska. "Nova h’atan" artikkeleiden aiheita olivat kansantaide, osuustoiminta ja opetusaiheet, muoti, sisustus, kotitalous, kulttuurihistoria ja naisliike. Siinä julkaistiin kaunokirjallista aineistoa ja merkittävien ukrainalaisten naisten muistelmia. Lehden ulkoasua arvostettiin, ja sen suunnittelijoina olivat esimerkiksi taiteilijat Olena Kultšytska, Mykola Butovytš ja Svjatoslav Hordynskyi.
Giovanni Pisano

Giovanni Pisano (n. 1250 – 1330 Prato) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti. Hän oli aikansa Italian vaikutusvaltaisimpia taiteilijoita.
Elämä ja ura.
Elämänsä alkuosan Pisano vietti kotona isänsä Nicola Pisanon oppilaana ja työtoverina. Vuosiksi 1270–1274 hänet kutsuttiin Napoliin, missä hän työskenteli Kaarle Anjoulaisen palveluksessa Castel Nuovossa. Pisanon kuuluisimpia töitä rakennustaiteilijana ovat Pisan Campo Santo (valmistunut noin 1283) ja Sienan tuomiokirkon fasadi, jonka rakentamiseen hän otti osaa vuoden 1290 paikkeilta. Julkisivun suunnittelun on katsottu olevan hänen ansiotaan, mutta on todennäköisempää, että hän vain toteutti Lorenzo Maitanin alkuperäisen suunnitelman. Perugiassa Giovanni rakennutti San Domenicon kirkon vuonna 1304. Yksi hänen kauneimmista arkkitehtonisista töistään oli pieni Santa Maria della Spinan kappeli Arno-joen rannalla Pisassa; tämän kappelin varsinainen toteutus ja veistokset, jotka sitä koristavat, ovat enimmäkseen hänen oppilaidensa työtä. Pisanon pääteokset ovat Pistoian Sant'Andrean kirkon saarnastuoli vuoden 1300 vaiheilta sekä Pisan tuomiokirkkoa varten 1311 tehty saarnastuoli. Loppuelämänsä Pisano vietti Firenzen lähellä sijaitsevassa Pratossa, missä hän työskenteli monien oppilaidensa kanssa katedraalissa kuolemaansa saakka.
Giovanni Pisano on saavuttanut suurimman maineen kuvanveistäjänä, jona hän ei isänsä tapaan noudata antiikkia, vaan on ranskalaisen gotiikan vaikutuksen alainen, mutta samalla kuitenkin täysin itsenäinen. Italian ensimmäisenä draamallisen intohimoisena taiteilijapersoonallisuutena hän on Donatellon ja Michelangelon edeltäjä.
Antonio Rossellino

Antonio Rossellino (1427 Firenze – 1479) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti.
Elämä ja ura.
Rossellino oli Matteo di Domenico Gamberellin poika, ja hänellä oli neljä veljeä, jotka kaikki harjoittivat kuvataidetta. Antonion elämästä ei tiedetä juuri mitään, mutta hän työskenteli enimmäkseen Firenzessä ja on ensi sijassa tullut tunnetuksi marmoriveistoksillaan, joissa Desiderio da Settignanon vaikutus on tuntuva. Monet hänen teoksistaan ovat täynnä uskonnollisia tunteita ja toteutettu äärimmäisen hienovaraisesti ja teknisesti taitavasti. Antonion ja hänen veljensä Bernardo Rossellinon tyyli on Donatellon ja Ghibertin tyylin jatkumoa. Siinä on nähtävillä aiempien mestareiden hienostuneisuus ilman yhtä suurta omaperäisyyttä. 
Rossellinon pääteos on rakennustaiteellisesti aistikas, tuoretta naturalismia ja suurta kauneustajua ilmaiseva Portugalin kardinaali Juhanan hautamerkki niinikään Rossellinon tekemässä Basilica di San Miniato al Monten hautakappelissa Firenzessä. Kardinaalin makuuasennossa oleva kuva lepää komealla sarkofagilla, ja sen yläpuolella, kokonaisuutta kehystävän kaaren alla, on kaunis reliefi, joka esittää Madonnaa enkelin välissä. Hauta aloitettiin vuonna 1461 ja saatiin valmiiksi vuonna 1466. Mainittavia ovat myös Pyhän Sebastianuksen kuva Empolin tuomiokirkossa, joka on varhaisrenesanssin viehättävimpiä alastoman esityksiä, sekä monet madonnareliefit ynnä luonteikkaat, rintakuvat, kuten esimerkiksi Matteo Palmierin. Santa Maria di Montesanton kirkkoon Napolissa Rossellino teki myös joitakin reliefejä. Firenzen Bargellon palatsissa on säilynyt hieno Rossellinnon marmorinen medaljonkireliefi.
Bernardo Rossellino

Bernardo Rossellino (oikealta nimeltään Bernardo di Matteo Gambarelli ) (1409 – 1464) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti. Hän oli kuvanveistäjä Antonio Rossellinon veli.
Elämä ja ura.
Rossellino oli Leon Battista Albertin oppilaana Firenzessä, jossa hän rakensi opettajansa suunnitteleman Palazzo Rucellain. Hänen teoksiinsa kuuluu tyypilliseen varhaisrenessanssin tyylin rakennuksia. Rossellino teki lukuisia ja merkittäviä arkkitehtitöitä, ja hän oli myös taitava sotilasinsinööri. Hän restauroi Assisin Pyhän Fransiskuksen basilikan ja suunnitteli useita hienoja rakennuksia Civitavecchiassa, Orvietossa, Arezzossa, Sienassa ja Pienzassa. Hän rakensi myös linnoituksia ja kaupunginmuurit Spoletoon, Orvietoon ja Civita Castellanaan. Paavit Nikolaus V ja Pius II käyttivät häntä suurelta osin lähes kaikkien Rooman suurten basilikoiden restaurointiin. Nikolaus V:n aikana aloitetun Rooman Pietarinkirkon ensimmäinen luonnos on hänen tekemänsä._ 
Rossellinon kuvanveistotöistä huomattavimpia ovat koristeellisen kauniit, myöhemmän renessanssiajan esikuviksi tulleet marmoriset hautakivet. Hänen hienoin veistoksensa on historioitsija Leonardo Brunin hauta Firenzessä Santa Crocen kirkossa. Se toteutettiin muutamia vuosia Brunin kuoleman jälkeen vuonna 1443. Makuuasennossa oleva kuva on ansiokas. Praton katedraalin saarnatuoli on osittain Mino da Fiesolen ja osittain Bernardo Rossellinon työtä. Rossellino toteutti siihen Pyhän Stefanuksen ja Neitsyt Marian taivaaseenastumisen reliefit._
Kurtakon työväentalo

Kurtakon työväentalo sijaitsi Kolarista Kaukoseen johtavan tien varrella Kurtakon kylässä Kittilän ja Ylläsjärven tien risteyksessä. Talon omistivat SKP:n Kurtakon osasto, Demokraattiset naiset ym..
Rakennus.
Työväentalo rakennettiin vuonna 1947. Talo oli yksikerroksinen, puurunkoinen, ja siinä oli lautaverhous sekä huopakate. Sisäseinät ja katto oli verhottu pahvilla. Lattia oli syrjällään olevaa mäntylautaa. Ikkunat olivat yksinkertaiset. Talossa oli vain yksi huone, joka muodostui salista ja näyttämöstä.
1950-luvun lopulla suunniteltiin talon laajentamista, jota varten oli lahjoituksina Kurtakon kylältä saatu puutavaraa. Laajennusta ei kuitenkaan toteutettu, koska samaan aikaan rakennettiin Kolarin työväentaloa ja puutavara lahjoitettiin Kolariin.
Talon myöhemmät vaiheet.
Lapin työväentalojen peruskartoituksen aikana vuonna 1997 talossa ei enää 30 vuoteen ollut toimintaa. Työväenyhdistys omisti talon vuoteen 2002, jonka jälkeen talossa jatkoi toimintaa kyläyhdistys ja talossa tehtiin remontti EU-tukirahoilla.
Kyläyhdistys piti talossa kahvilaa ja huvitilaisuuksia vuosina 2002–2007. Vuosina 2007–2010 talossa oli kahvila ja matkamuistomyymälä. Vuonna 2011 taloon tehtiin perusteellinen remontti ja se muutettiin asuintiloiksi. Nykyisin talo on yksityisomistuksessa, ja siellä toimii taidepaja ja lahjatavaramyymälä
Zala Aero

Zala Aero tai Zala Aero Group , lyhennys Zala) on venäläinen valtiollinen ilmailu- ja aseteollisuusyhtiö. Se on aseteollisuuskonserni Rostehin Kalašnikov-konsernin tytäryhtiö. Kalašnikov-konserni kertoi helmikuussa 2015 hankkivansa määräenemmistön vuonna 2005 perustetusta Zala Aerosta. Zala Aeron kotipaikka on Udmurtian tasavallan tasavallan pääkaupunki Iževsk. Yhtiö valmistaa eriyisesti miehittämättömiä ilma-aluksia eli drooneja (UAV) ja räjähdelennokkeja sekä näihin liittyviä laitteistoja niin sotilaalliseen kuin viranomais- ja siviilikäyttöönkin. 
Yhtiön tuotteiden pääasiakas on ollut Venäjän valtio, ja valtionyhtiöt kuten Gazprom, mutta yhtion valmistamia drooneja on myyty myös ulkomaille. 
Hyökkäyssodassa Ukrainaan 2022 ukrainalaisjoukot ovat tuhonneet tai onnistuneet saamaan haltuunsa joitain maahantunkeutujan käyttämiä Zala Aeron valmistamia lennokkeja. Oryx-sivuston dokumentoiman aineiston mukaan Zala Aeron valmistamista lennokeista Ukrainassa on lokakuun 22. päivään 2022 mennessä käytetty ainakin Zala 421-16Е2 -lennokkia (ukrainalaisjoukot tuhonneet kaksi ja ottaneet kolme haltuun) ja Zala 421-16EM -lennokkia (1 otettu haltuun). Lisäksi muut lähteet mainitsevat, että Venäjän asevaoimat olisi käyttänyt Ukrainassa useita kohteeseen osuessaan räjähtäviä Zala Kub- ja Zala Lancet-lennokkeja.
Desiderio da Settignano

Desiderio da Settignano (1428 Settignano, Toscana – 1464 Firenze) oli italialainen kuvanveistäjä.
Elämä ja ura.
Desiderion sanotaan olleen kivenhakkaajan poika, ja hänet otettiin kivityöläisten yhdistykseen vuonna 1453. Hän oli lyhyen aikaa Donatellon oppilas, jota hän Giorgio Vasarin mukaan avusti Daavidin jalustan työstämisessä, ja hän näyttää työskennelleen myös Mino da Fiesolen kanssa, jonka herkkää ja hienostunutta tyyliä Desiderion teokset muistuttavat enemmän kuin Donatellon ehkä maskuliinisempaa sävyä. Desiderio ei näytä työskennelleen koskaan muualla kuin Firenzessä.
Lyhyestä elämästään huolimatta hänen nimensä kuuluu aikansa suurten taiteilijoiden joukkoon. Hänen tärkeimpiä tuotoksiaan ovat Santa Crocen kirkossa sijaitseva valtiosihteeri Carlo Marsuppinin hauta, joka on peitetty hienolla veistoksella; San Lorenzon suuri marmorinen tabernaakkeli, jossa on viehättävä Jeesus-lapsen hahmo; Marietta Strozzin rintakuva Palazzo Strozzissa; reliefi Madonnasta ja lapsesta Palazzo Panciatichissa; nuoren tytön muotokuvamallinen rintakuva Bargellon palatsissa; puinen Magdalenan patsas alttarin yläpuolella Santa Trinitan kirkossa (Benedetto da Majanon viimeistelemä). Vasari ylistää erityisesti Desiderion nais- ja lapsihahmojen käsittelyä. Kuten useimmat Donatellon oppilaat, Desiderio työskenteli pääasiassa marmorilla, eikä hänen tiedetä tehneen pronssitöitä.
Heikki Koivula

Heikki Jalmari Koivula (24. marraskuuta 1887 Punkalaidun – 5. heinäkuuta 1947) oli suomalainen toimittaja, kanslianeuvos ja valtioneuvoston kirjapainon ja julkaisuvaraston johtaja.
Heikki Koivulan vanhemmat olivat torppari Juho Koivula ja Ida Karoliina Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Tampereen reaalilyseosta ja opiskeli sitten jonkin aikaa Helsingin yliopistossa. 
Koivula oli aluksi "Tampereen Sanomat" -lehden avustajana ja sitten useita vuosia "Keski-Suomi"-lehden toimitussihteerinä Jyväskylässä. Hän oli "Tampereen Sanomain" toimitussihteerinä 1914–1918 ja sen jälkeen Itä-Suomen uutistoimiston palkallisasiamiehenä Tampereella. Koivula oli sitten lyhyen ajan "Satakunnan Lehden" toimitussihteerinä Porissa kunnes hän tuli vuonna 1920 Suomen Tietotoimiston palvelukseen Helsinkiin. Hän oli pääasiassa eduskuntaselostajana, kokousselostajana ja haastattelijana ja lisäksi tämän toimen ohella vuodesta 1923 eduskunnassa virkaatekevänä yleistulkkina ja vuodesta 1928 vakinaisena yleistulkkina. Koivula oli eduskunnan painatustöiden kanslian apulaispäällikkönä 1924–1934 ja vuodesta 1934 valtioneuvoston julkaisuvaraston johtajana. 
Koivula oli alkuaan mukana nuorisoseuratyössä ja nuorsuomalaisen puolueen toiminnassa. Jyväskylässä asuessaan hän toimi raatimiehenä ja Helsingissä asuessaan hän oli keskeisesti mukana Henkisen Työn Yhtymän ja Täyskiellottoman kansanraittiuden edistämisliiton työssä. Hän oli Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen jäsenenä yhdistyksen perustamisesta saakka ja oli yhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1927. Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsenenä ja sihteerinä Koivula oli liiton perustamisesta 1921 lähtien. Hän oli avaamassa yhteyksiä kansainväliseen F. I. J. -lehtimiesjärjestöön. Koivula sai kanslianeuvoksen arvon vuonna 1946.
Ditianoni

Ditianoni (C14H4S2N2O2) on antrakinonijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa ditianoni on ruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi asetoniin, dioksaaniin, kloroformiin ja tolueeniin. Ditianoni tehoaa useisiin sieniin. Fungisidiset ominaisuudet perustuvat sienten soluseinän heikentymiseen.
Ditianonin synteesin ensimmäisessä vaiheessa hiilidisulfidi reagoi syanidien kanssa dimerkaptomaleiinidinitriiliksi. Seuraavassa vaiheessa tämä yhdiste reagoi 2,3-dikloorinaftokinonin kanssa muodostaen ditianonia.
Ditianonia käytetään muun muassa omenoiden, päärynöiden, kahvin, viiniköynnösten ja vihannesten sienitautien torjuntaan. Se on hyväksytty käytettäväksi kasvinsuojeluaineena muun muassa Euroopan unionin alueella
Birtamod

Birtamod (nepaliksi बिर्तामोड) on kaupunki Nepalin itäosassa, Intian rajan tuntumassa. Birtamod kuuluu Nepalin Itäiseen kehitysalueeseen sekä Mechin vyöhykkeeseen. Vuonna 2021 kaupungin väkiluvuksi mitattiin 117 355.
Birtamod on tärkeä alueellinen keskus, ja Intian läheinen sijainti mahdollistaa aktiivisen kaupankäynnin.
Venäjän keisarillinen valtikka

Keisarillinen valtikka () oli yksi Venäjän keisarikunnan hallitsijoiden tärkeimmistä kuninkaallisista regaaleista.
Katariina suuren valtikka.
Keisarikunnan häissä ja muissa tilaisuuksissa tsaarit pitivät valtikkaa aina oikeassa kädessä, muissa tilaisuuksissa valtikkaa kantoivat erityiset valtikankantajat.
Mestari Leopold Pfisterer teki keisarinna Katariina Suurelle valtikan vuonna 1762. Siihen lisättiin vuonna 1774 Orlovin timantti. Valtikka ovat olleet vuodesta 1967 lähtien esillä Moskovassa Kremlin asemuseossa.
Mäkihypyn maailmancup 2022–2023

Mäkihypyn maailmancup 2022–2023 alkoi 5. marraskuuta Puolan Wisłassa ja päättyi 2. huhtikuuta Slovenian Planicassa. Miesten kilpailukalenterissa oli 32 henkilökohtaista osakilpailua ja viisi joukkuekilpailua, naisten kalenterissa kilpailuja oli 27 ja yksi joukkuekilpailu. Kaksi miesten joukkuekilpailua sekä naisten ainoa joukkuekilpailu käytiin kaksihenkisin joukkuein uuden ”Super Team” -formaatin mukaisena. Lisäksi kauden aikana käytiin kaksi sekajoukkuekilpailua.
Maailmancupin pisteet.
Miehet.
"Tilanne 16/32 osakilpailun jälkeen"
Naiset.
"Tilanne 5/26 osakilpailun jälkeen"
Nikkelipronssi

Nikkelipronssi eli kuparinikkeli on metalliseos, jonka pääasialliset seosaineet ovat kupari ja nikkeli. Nimestään huolimatta se ei välttämättä sisällä lainkaan pronssin toista pääraaka-ainetta eli tinaa; seosaineina voidaan käyttää lisäksi myös mm. rautaa ja mangaania. Kuparin, nikkelin ja sinkin hopeanväristä seosta "alpakkaa" eli "uushopeaa" voidaan pitää nikkelipronssina määritelmästä riippuen (sallitaanko nikkelipronssiin sinkkiä vaiko ei ja onko sinkki vai nikkeli osuudeltaan suurempi; kupari-sinkki-nikkeliseoksia kutsutaan nikkelimessingiksi). Nikkelipronssi on antimikrobiaalista ja kestää hyvin korroosiota, jonka vuoksi sen käyttökohteita ovat mm. vesiliikennekalusto, vesi-infrastruktuuri, lämpövoimalaitokset, kolikot, astiat ja koriste-esineet. Erityisesti aiemmin nikkelipronssia on käytetty myös ampuma-aseiden luotien vaippamateriaalina, mutta nikkelin aiheuttaman rihlojen likaantumisen vuoksi vaippamateriaaleissa on siirrytty messinkiseoksiin kuten tompakkiin eli kultamessiinkiin sekä punamessinkiin.
Nikkelipronssin väri on korkeasta kuparipitoisuudestaan huolimatta harmaanvalkoinen, koska nikkelin korkean elektronegatiivisuuden vuoksi kupariatomit menettävät d-orbitaaliltaan yhden elektronin.
Vọng cổ

Vọng cổ () on vietnamilainen laulu ja musiikkirakenne, jota käytetään pääasiassa cải lương -teatterimusiikissa ja nhạc tài tử Etelä-Vietnamin kamarimusiikissa. Sen sävelsi joskus 1917-1919 Cao Văn Lầu (esittäjänimi Sáu Lầu "kuudes Lầu"), Bạc Liêu maakunnasta Etelä-Vietnamista. Kappale saavutti suuren suosion ja lopulta sen rakenteesta tuli perusta lukuisille muille kappaleille. Sävelmä on luonteeltaan pohjimmiltaan melankolinen ja sitä lauletaan vietnamilaisilla modaalisilla taivutuksilla.
Julie

Julie on naisen etunimi. Se on Julia-nimen ranskalainen vastine, joka on saavuttanut suurta suosiota myös englanninkielisissä maissa ja Norjassa. Julie pohjautuu Julian tavoin nimeen Julius, joka on alun perin roomalainen sukunimi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 800–810 Julie-nimistä naista.
Nimipäivä.
Juliella on nimipäivä Norjassa 12. huhtikuuta.