tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mia Ehrnrooth

Mia Mikela Ehrnrooth (s. 21. tammikuuta 1987) on suomenruotsalainen näyttelijä, malli ja yrittäjä.
Ehrnrooth näytteli vuosina 2009–2014 televisiosarjassa "Salatut elämät" kosmetologi Cindy Rintalaa. Hän teki pikapaluun sarjaan marraskuussa 2016. Vuonna 2020 uutisoitiin Ehrnroothin palaavan Cindyn rooliin seuraavana vuonna. Hän näytteli samaa roolia myös vuonna 2010 kuvatussa nettisarjassa "Lillukanvarsia". Ehrnrooth vierailee vuonna 2022 yhdysvaltalaisessa saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat" Alyssa-nimisen naisen roolissa. Jakso esitetään Yhdysvalloissa syys-lokakuussa 2022 ja Suomessa alkuvuodesta 2023.
Syksyllä 2013 Ehrnrooth kilpaili "Dancing on Ice" -jäätanssiohjelmassa.
Ehrnrooth on toiminut myös mallina. Hänellä on nettikauppa, joka myy sukkia. 
Yksityiselämä.
Mia Ehrnrooth kuuluu tunnettuun aateliseen Ehrnroothin sukuun. Purjehduksen olympiamitalisti Tuuli Petäjä-Sirén on Ehrnroothin serkku. Ehrnrooth avioitui vuonna 2012, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2016. Helsingissä asuvat Ehrnrooth ja hänen nykyinen puolisonsa Joel Roos saivat esikoispojan tammikuussa 2018 ja heidät vihittiin lokakuussa 2018. Ehrnroothin raskaudesta julkaistiin "Mamma Mia – Meille tulee vauva" -sarja Viafreellä.
Kesäkuussa 2019 Ehrnrooth ilmoitti odottavansa toista lasta, joka syntyi joulukuussa 2019.
Köhniö

Köhniö on asuinalue Jyväskylän keskustaajaman länsilaidalla Kypärämäen kaupunginosassa. Köhniön pääväylänä on Erämiehenkatu, jota yhdessä Keihäsmiehenkadun kanssa pidetään Köhniön ja varsinaisen Kypärämäen rajana. Muutenkin Köhniön kadunnimistössä on viitteitä eränkäyntiin, ainakin riistanpyydyksien mukaan nimensä saaneet Loukkukatu, Luttoskatu, Permikatu ja Ansapolku.
Köhniötä alettiin asuttaa jatkosodan jälkeen. Köhniön alue rakennettiin Rautpohjan tehtaan työntekijöitä varten. Tehdas tarvitsi sotakorvausten vuoksi kasvaneen tuotantonsa takia lisää työläisiä, mutta asuntopula haittasi työntekijöiden saamista. Yhteistyössä Jyväskylän kaupungin kanssa tehdas järjesti työntekijöille asuntolainoja, ja alueen rakentaminen alkoi 1948. Lainarahoitteisen rakentamisen vuoksi Köhniötä kutsuttiin pitkään "Velkamutkaksi". Rakentamisessa käytettiin useiden erilaisten tyyppitalojen piirustuksia, joten Köhniö on rakennuskannaltaan melko monipuolinen ja vaihteleva.
1960-luvulla rakennettiin kerrostaloja Erämiehenkadun pohjoispuolelle, alueelle joka Jyväskylän kaupungin virallisessa pienaluejaossa on nimeltään Köhniönranta. Myöhempinä vuosikymmeninä alueelle rakennettiin useita rivitaloja.
Köhniön omakotialue on määritelty Keski-Suomen maakuntakaavassa maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Köhniön länsilaidalla on Köhniönjärvi. Köhniön eteläpuolella, osittain järven rannalla kulkee Haapamäki–Jyväskylä-rata. Aiemmin radalla oli Köhniönjärven rautatieseisake. Järven ja länteen vievän valtatien väliin jäävää metsäaluetta kutsutaan nimellä Köhniöntaus.
Tero Jartti

Tero Einar Jartti (s. 16. maaliskuuta 1962 Valtimo) on suomalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja taiteilija. 
Suuren yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1989 Jouko Turkan ohjaamassa televisiosarjassa "Seitsemän veljestä", joka perustui Aleksis Kiven samannimiseen romaaniin. Siinä hän esiintyi Eeron roolissa.
Jartti kävi Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjan Jouko Turkan kaudella ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1993. 
Jartin ohjauksia ovat muun muassa, "Panostaja" (1991, myös käsikirjoitus), "Kun piru tuli polkupyörällä sepän tölliin ja sepän vaimo sai uuden nenän" (1992, myös käsikirjoitus) sekä dramatisointi Runar Schildtin novellista Aapo (1994, myös käsikirjoitus), kaikki yhteistyössä Jari Hietasen kanssa. Jartin tuotantoon kuuluvat myös animaatio "Kuinka karhu menetti häntänsä" (2005, myös käsikirjoitus, animaatio ja kertoja) sekä useat lyhytelokuvat. Vuonna 2006 Jartilta ilmestyi animaatioon perustuva lastenkirja "Kuinka karhu menetti häntänsä". 
Vuonna 1993 Jartti perusti yhdessä Timo Harakan ja Jari Hietasen kanssa Gnu Films -elokuvayhtiön. Yhtiön tuotantoa ovat muun muassa Auli Mantilan ohjaama Neitoperho (1997) ja Olli Saarelan Bad Luck Love (2000). 
Näyttelijänä Jartti on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Back to the USSR – takaisin Ryssiin" (1992), "Kauas pilvet karkaavat" (1999) ja "Cyclomania" (2001). Teatterissa Jartti on esittänyt päärooleja Kristian Smedsin Kansallisteatterille tekemissä näytelmissä Mr Vertigo (2010) ja Tabu (2015). 
2020-luvulla Jartti on laajentanut monipuolista taiteellista ilmaisuaan valotaiteen kentälle. Hänen teoksiaan on esitetty useilla valotaiteen tapahtumissa.
Kakkosen kausi 2002

Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2002 sarja pelattiin neljässä lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkovoittajat pelasivat keskenään karsinnan, jonka voittanut osapuoli kohtasi Ykkösen putoamissarjojen kuudennen joukkueen ja hävinnyt osapuoli viidennen joukkueen. Lohkojen kaksi viimeistä putosivat suoraan Kolmoseen.
Nousukarsinta.
Ensimmäinen vaihe 
Toinen vaihe 
HIFK, FC Viikingit ja Närpes Kraft säilyttivät paikkansa Ykkösessä. OLS nousi Ykköseen.
Parhaat maalintekijät.
Etelälohko
Itälohko
Länsilohko
Pohjoislohko
Imja Tse

Imja Tse tai Island Peak on Himalajalla Nepalin itäosassa sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 6 189 metriä. 8 393-metrinen Lhotse Shar sijaitsee huipun pohjoispuolella.
Sagarmāthān kansallispuistossa, Mount Everestin eteläpuolella sijaitseva Imja Tse on teknisesti helposti kiivettävä huippu, jonka saavuttaminen voi olla mahdollista vähäisemmälläkin kokemuksella.
Move90

Move90 on Valmetin valmistama teollisuusveturimalli. Niitä valmistettiin kaksi kappaletta vuosina 1966–1967. Veturi muistuttaa ulkomuodoltaan hyvin suuresti Dv12-veturia, ja myös tekniikan osalta molemmissa vetureissa on käytetty pitkälti samoja osia. Moottori on samaa mallisarjaa mutta pienempi kuin Dv12:ssa (vain 12-sylinterinen 16-sylinterisen asemesta). Koska veturi on tarkoitettu yksinomaan vaihtotöihin, ovat sen välityssuhteen erilaiset ja huippunopeus alhaisempi. Tunnistettavimpia piirteitä verrattuna Dv12:een ovat muun muassa pitkän konesuojan keulapalan viisto muotoilu ja kyseisen keulapalan selvästi pienikokoisemmat jäähdyttimen säleiköt. Lisäksi kummassakaan veturissa ei ole keulanumeroita.
Ensimmäiseksi vuonna 1966 valmistunut Move90-veturi (Valmet 901/1966) oli käytössä UPM:llä Kuusankoskella aina vuoden 2008 loppuun asti, jolloin Kuusankosken vaihtotyöt siirtyivät VR:n hoidettaviksi. Sittemmin veturi myytiin Imatran veturipalvelulle jonka käytössä se nykyään palvelee. Veturi on väritykseltään kelta-musta. Toinen veturi valmistui 1967 valmistenumerolla 902. Se toimitettiin Karhulan–Sunilan rautatielle ja on siellä käytössä edelleen. KSR:n veturi on väritykseltään VR:n vetureiden tapaan puna-harmaa.
Kummallekin veturille on tehty pientä saneerausta 2000-luvun alussa. Muun muassa isot valonheittimet kummastakin päästä on korvattu VR:n kalustosta tutuilla kaksoisvalonheittimillä. Lisäksi veturit on maalattu uudestaan. Ohjaamot ovat molemmissa vetureissa kuitenkin edelleen lähes täysin 1960-luvun tasolla.
Whatever Works

Whatever Works on Woody Allenin käsikirjoittama ja ohjaama suurkaupunkikomedia vuodelta 2009.
Juoni.
Newyorkilainen Boris Yellnikoff on äreä ja kriittinen intellektuelli, ja hänellä on vakiintuneet käsityksensä niin uskonnosta, ihmissuhteisita kuin elämän tarkoituksestakin. Tai paremminkin elämän tarkoituksettomuudesta. Yellnikoff joutuu sattumalta majoittamaan kotoaan karanneen nuoren ja naiivin Melodie St. Ann Celestinen muutamaksi yöksi. Kaksi kovin erilaista ihmistä ystävystyy ja myöhemmin rakastuu.
Vastaanotto.
TV-Nytissä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtikeskiarvon 3,0.
Yasmina Khadra

Muhammed Moulessehoul (; s. 1955), pseudonyymiltään Yasmina Khadra (), on algerialainen kirjailija.
Moulessehoul on entinen Algerian armeijan upseeri, joka aloitti kirjoittamisen vuonna 1984 vaimonsa Yasmina Khadran nimellä. Syynä salanimen käyttöön on ollut sensuurin välttäminen sekä selviytyminen kirjailijana Algerian sisällissodan aikana. Todellisen henkilöllisyytensä hän paljasti vasta muutettuaan Ranskaan 2001.
Khadra on julkaissut 20 teosta, ja niitä on käännetty yli kymmenelle kielelle. Suomeksi on julkaistu neljä teosta, toisiinsa löyhästi liittyvät "Attentaatti", "Bagdadin kutsu" ja "Kabulin pääskyset" sekä "Osattomien Olympos".
Suzanne Collins

Suzanne Collins (s. 10. elokuuta 1962) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Collins tunnetaan Suomessa parhaiten "Nälkäpeli"-trilogiastaan ja Alismaan tarinoista.
Collins on nuorin perheensä neljästä lapsesta. Hän joutui lapsena muuttamaan usein, sillä hänen isänsä oli Yhdysvaltain ilmavoimien upseeri. Collins valmistui high schoolista Alabaman Birminghamista. Sen jälkeen hän opiskeli teatteritaidetta ja viestintää Indianan yliopistosta, josta hän vuonna 1985 suoritti alemman korkeakoulututkinnon. Collins valmistui 1989 maisteriksi New Yorkin yliopistota pääaineenaan draaman kirjoittaminen.
Collinsin ura alkoi vuonna 1991 lastentelevisiosarjojen käsikirjoittajana esimerkiksi Nickelodeonilla. Hän käsikirjoitti muun muassa sarjoja "Clarissa Explains it All", "The Mystery Files of Shelby Woo", "Little Bear" ja "Oswald". Collinsin työskennellessä Kids WB:n "Generation O!" -parissa hän kohtasi lastenkirjailija James Proimosin, joka suostutteli hänet kokeilemaan lastenkirjojen kirjoittamista.
Collinsin esikoisteos "Ylismaan Gregor" ilmestyi 2003. Se kertoo 11-vuotiaasta pojasta, joka päätyy maanpinnan alapuolella olevaan fantasiamaailmaan. Siellä ihmisten kanssa elää jättiläismäisiä mutta ihmismäisiä viemärieliöitä, kuten rottia ja torakoita. Kirja sai jatkoa vuosina 2004–2007, ja viisiosainen sarja tunnetaan nimellä Alismaan tarinat. Kirjat ovat lapsille suunnattuja, mutta Collins käsitteli silti niissä synkkiä aiheita, kuten kansanmurhaa ja biologista sodankäyntiä.
Collinsin dystooppinen nuortenkirja "Nälkäpeli" ilmestyi 2008. Teos oli saanut inspiraationsa tositelevisiosta ja antiikin mytologiasta, ja sen päähahmona on päättäväinen 16-vuotias Katniss Everdeen. Kirjassa parikymmentä nuorta pakotetaan taistelemaan kuolemaan asti televisioidussa kilpailussa, jota järjestää futurustinen ja autoritaarinen valtio. Kirja ja sen jatko-osat "Vihan liekit" (2009) ja "Matkijanärhi" (2010) myivät hyvin. Collinsin tapaa säilyttää juonen jännitys, mutta samaan aikaan sisällyttää teokseen yhteiskunnallista vallan ja väkivallan kritiikkiä kehuttiin. Elokuva "Nälkäpeli" julkaistiin 2012. Collins kirjoitti suurimman osan sen käsikirjoituksesta.
Collins kirjoittti myöhemmin "Nälkäpeli"-trilogialle myös kaksi esiosaa, "" ilmestyi 2020 ja "Elonkorjuun sarastus" 2025.
Tuotanto.
Nälkäpeli.
Alkuperäinen trilogia
Muut romaanit
Sylkiäiset

Sylkiäiset ("Spitting Image") on brittiläinen satiirisarja, jota ITV esitti vuosina 1984–1996 ja jota alettiin esittää uudestaan vuonna 2020. Sarjassa käytetään poliitikkoja ja muita julkisuuden henkilöitä esittäviä nukkehahmoja. Kaikkien poliittisten puolueiden henkilöitä satirisoidaan, mutta erityisen huomion kohteena olivat 1980–1990-luvuilla konservatiivipuoluetta edustanut pääministeri Margaret Thatcher ja tämän hallituksen ministerit Norman Tebbit, Geoffrey Howe ja Michael Heseltine ja 2020-luvulla Donald ja Melania Trump, Vladimir Putin, Boris Johnson sekä Harry ja Meghan. Myös aikaisemmin varsin lempeästi kohdeltu Britannian kuninkaallinen perhe on satiirin kohteena 1980–1990-luvuilla.
Sarjan alkuperäiset luojat olivat aikaisemmin pilapiirtäjinä toimineet Peter Fluck ja Roger Law, jotka 1970-luvun puolestavälistä alkaen tekivät nukkekarikatyyrejä muun muassa Sternille, Timelle ja The Sunday Timesille. Sarjan ääninäyttelijöinä esiintyivät muun muassa Steve Coogan ja Harry Enfield.
Waltonin perhe

Waltonin perhe ("The Waltons") oli yhdysvaltalainen draamasarja, jota CBS esitti 1972–1981. Sarja pohjautui Earl Hamner Jr.:n puolielämäkerralliseen romaaniin "Spencer's Mountain". CBS oli tehnyt kirjan pohjalta vuonna 1971 jouluohjelman "The Homecoming", josta saadun positiivisen yleisöpalautteen perusteella päädyttiin sarjan tekoon. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Walton's Mountainin maaseutuyhteisöön Virginiassa, ja se seuraa siellä asuvien Waltoneiden elämää 1930-luvulla. Kirjailija Earl Hamner Jr. toimi sarjan kertojana.
Combat!

Combat! on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota ABC esitti 1962–1967. Sarjassa kuvataan jalkaväen joukkueen vaiheita Euroopassa toisen maailmansodan aikana. Sarjan toteutus on realistinen ja joissain sen jaksoissa käytetään autenttista arkistomateriaalia. Osan jaksoista käsikirjoitti ja ohjasi Robert Altman, joka kolme vuotta sarjan päättymisen jälkeen ohjasi elokuvan MASH.
Visionaarinen taide

Visionaarinen taide pyrkii kuvaamaan fyysisen ylittävää laajempaa tietoisuutta, kuten henkisiä, haltioituneita tai mystisiä aiheita, tai se perustuu sellaisten kokemiseen. Näitä voidaan saavuttaa jokaisen yksilön subjektiivisuuden kautta. 
Joseph Nechvatalin mukaan visionaarisia taiteilijoita yhdistää heidän epätavallisen voimakkaista mielikuvista tai visiosta peräisin oleva luomisvoima. Alan lehti on "Visionary Revue" ja eräs visionaarisen taiteen museo sijaitsee Baltimoressa Yhdysvalloissa. 
American Visionary Art Museum -museon mukaan käsite viittaa taiteeseen, jota tekevät itseoppineet yksilöt, tavallisesti ilman muodollista koulutusta. Heidän työnsä nousee sisäisestä, henkilökohtaisesta visiosta, joka paljastuu ennen kaikkea itse luovassa toiminnassa. Visionaarinen taide alkaa kuuntelemalla sielun sisäisiä ääniä, joiden luoja ei ehkä edes ajattele olevan taidetta.
Anonyymin taidehistoriasivuston ylläpitäjän mielestä visionaarinen taide on pikemminkin teema kuin liike. Taiteilijoiden teoksissa on paljon eroja, mutta heidän yhteinen teemansa on yritys kuvata maailmaa sen fyysisen ilmentymän takana ja limittää mystisiä ja henkisiä ideoita.
Taustaa.
Taiteilija Joseph Nechvatal on todennut, että nykyajan visionaariset taiteilijat pitävät vastineinaan Hieronymous Boschia ja William Blakea. Alex Greyn mukaan Bosch on ehkä kaikkein kuuluisin 1400-luvun visionaarinen taiteilija, joka kuvasi erilaisia groteskeja olentoja, kidutettuja sieluja helvetissä ja enkeleitä, jotka ohjaavat pelastettuja taivaan valoon esimerkiksi maalauksessaan "Maallisten ilojen puutarha". William Blake totesi töidensä olevan luonteeltaan visionaarisia. Tunnettu suuntauksen edustaja on taiteilija Alex Grey. 
Visionaarinen taide yhdistetään usein ITE-taiteeseen, outsider-taiteeseen tai fantastiseen realismiin, joka syntyi vuonna 1946 perustetun Wienin fantastisen realismin koulukunnan myötä. Joidenkin näiden alojen taiteilijoiden on nähty luovan töitään visionaareina, heidän taiteensa syntyessä sisäisestä välttämättömyydestä tai pakosta. Outsider-taiteessa tekijän henkilökohtaiselle visiolle perustuvia teosympäristöjä sanotaan "visionaarisiksi ympäristöiksi". 
Visio.
Visio () viittaa alun perin silmien avulla tapahtuvan aistimisen voimaan, näkemykseen. Se voi tarkoittaa myös voimakasta tulevan asian ennakointia, profeetallista visiota tai yrittäjän visiota. Visionaarinen (myös visionäärinen) tarkoittaa näkyä koskevaa tai näynomaista.
Minder

Minder oli brittiläinen rikosdraamasarja, jota ITV esitti 1979–1994. Sarjan päähenkilönä oli henkivartijana itseään elättävä entinen nyrkkeilijä Terry McCann, jota esitti Dennis Waterman. McCannin työllistäjänä toimi George Colen esittämä autokauppias ja liikemies Arthur Daley, jonka epämääräisten liiketoimien jälkiä McCann joutui selvittämään.
Watermanin esittämä sarjan tunnuskappale "I Could Be So Good For You" nousi kolmanneksi Britannian singlelistoilla marraskuussa 1980. Kappale mainitaan usein myös hänen säveltämäkseen, mutta todellisuudessa sen sävelsi hänen silloinen puolisonsa Patricia Waterman.
Vuonna 2009 BBC alkoi esittää uutta versiota "Minderista". Uudessa versiossa McCannin roolissa esiintyy Shane Richie.
Suuri päivä

Suuri päivä ("Den Store dag") on tanskalaisen Morten Arnfredin 2005 ohjaama romanttinen komediafilmi. Elokuvassa Anne (Louise Mieritz) pyörittää hääsuunnittelufirmaa ystävänsä Jesperin (Henrik Prip) kanssa. He houkuttelevat asiakkaakseen julkkispariskunnan, mutta suunnitelmat eivät mene putkeen, kun Anne rakastuu sulhaseen jota näyttelee Nikolaj Steen.
Globaali demokratia

Globaali demokratia on Heikki Patomäen ja Teivo Teivaisen kirja, jonka on julkaissut Gaudeamus vuonna 2003.
Sisältö.
Kirjoittajien mukaan yhä useammat ihmisten elämää koskevat päätökset tehdään maan rajojen ulkopuolella. Täten demokratian tulisi löytää uusia muotoja, jotta kansalaiset voivat vaikuttaa päätöksiin. Tekijät tarkastelevat ylikansallisia globalisaation piirissä toimivia laitoksia Maailmanpankkia, Kansainvälistä valuuttarahastoa, Maailman kauppajärjestöä, Euroopan unionia ja Yhdistyneitä kansakuntia. He ehdottavat YK:n talous- ja sosiaalineuvoston aseman vahvistamista sekä IMF:n ja WTO:n uudistamista.
Vastaanotto.
Mika Hannula sanoi "Helsingin Sanomien" arvostelussaan, että ajatusleikkinä maailmanlaajuisen kansanvallan rajat tulevat pian vastaan. Esimerkiksi maapallon väestön enemmistö ei välttämättä kannata tekijöiden korostamaa avoimuutta ja suvaitsevuutta. Kansanvalta on hänen mukaansa ehkä enemmän väline kuin arvo sinänsä.
Saukkovaara

Saukkovaara on Kainuun vaaramaisemaan kuuluva 320 metriä merenpinnasta korkea graniittiperäinen ympäristöstään huomattavasti eroava kohomuodostuma. Se on Kölin vuoriston jääkauden aikaisiin jäänteisiin kuuluva laeltaan pyöreäksi hioutunut lähes kymmenen kilometrin mittainen luoteis-kaakkoissuunnassa kulkeva massiivi. Sen eteläisimmät osat ovat Paltamon puolta, mutta pääosin vaara on Ristijärveä ja ulottuu kunnan keskustaajaman vierelle. Keskustaajama on rakennettu ohuelle kaistaleelle järvien ja vaaran väliin; siitä kulkee myös Valtatie 5 sekä rautatie. Ristijärveltä itään Sotkamoon kulkeva maantie on huomattavan jyrkkä noustessaan heti suoraan vaaralle. Vaaralla on kosteikkoa, suomaastoa, neulakuusikkoa ja marja- ja sienimaastoa, muun muassa suppilovahveroa. Vuonna 2010 Koljatinvaaran maastosta löytyi Suomelle uutena lajina maanalainen sieni lymytantereinen. Vaaralla on myös asutusta.
Saukkovaaran luoteispää kulkee nimellä Koljatinvaara. Se ulottuu 320 metrin korkeuteen ja on vaarajakson korkein kohta. Sinne on rakennettu vedenottamo ja pienehkö hotelli sekä laskettelukeskus, jossa on kaksi hissiä. Laskettelurinteen profiili on loppua kohti jyrkkenevä. Alueella on myös murtomaalatua. UKK-reitti kulkee vaaraa pitkin.
Saukkovaara on myös Saukkovaaralla toimivan Scandinavian Berry Oy:n rekisteröity aputoiminimi, jota yritys käyttää ravintola- ja majoitusliiketoiminnan yhteydessä.
Kultajousipyrstö

Kultajousipyrstö ("Cicinnurus magnificus") on Papua-Uudessa-Guineassa ja Indonesiassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu. 
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan kultajousipyrstö on noin 19–26 cm. Koiraan selkä ja pää ovat väriltään mustat ja päälaki ruskea. Niskan höyhenet ovat keltaviiruiset ja viuhkamaisessa muodostelmassa, jonka koiras voi nostaa ylös. Kultajousipyrstön rinta on tumman vihreä ja siivet kullankeltaiset. Koiraan pyrstöhöyhenistä kaksi on muita pidemmät ja piiskamaiset ja kiertyvät spiraalimaisesti. Naaras on koirasta pienikokoisempi. Selkä on vaalean oliivinruskea, ja rinnassa on mustia viiruja. Silmien yläpuolella on sinertävä viiru, jonka perusteella naaraan erottaa muista paratiisilintunaaraista. Kultajousipyrstön nokka ja jalat ovat siniset. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kultajousipyrstöä tavataan Uuden-Guinean saarelta Indonesian ja Papua-Uuden-Guinean alueelta. Lajin elinympäristöä ovat sademetsät rannikkoseudun alankomailta aina 1 500 metrin korkeuteen merenpinnasta. Lajia ei kuitenkaan tavata rannikkoseudun lietteisistä suometsistä.
Elintavat ja ravinto.
Laji viettää piileskelevää elämää, ja sen voi kuulla useammin kuin nähdä. Lajin pesimäkausi kestää heinäkuulta joulukuulle. Koiraat kokoontuvat aamuisin esiintymispaikoilleen, joissa ne houkuttelevat naaraita kutsuillaan ja esittelemällä höyhenpukuaan. Samalla naaraalla voi olla useita koiraita. Naaras rakentaa pesän sammalista, lehdistä, oksista ja kasvikuiduista. Se munii pesään yhdestä kahteen munaa, jotka ovat kellanruskeita harmain pilkuin. Naaras hautoo munat ja ruokkii poikaset yksin.
Kultajousipyrstöjen ravinto koostuu pääosin marjoista ja hedelmistä. Lisäksi laji syö pieniä hyönteisiä, kuten muurahaisia ja kovakuoriaisia. Kultajousipyrstöt ruokailevat usein yhdessä muiden paratiisilintulajien kanssa.
Esiintymisjännitys

Esiintymisjännitys on julkisen esiintymisen aiheuttamaa jännitystä. Esittävien taiteilijoiden kohdalla voidaan puhua myös ramppikuumeesta. Kun ihminen kokee jännityksen niin vahvasti, että se häiritsee esiintymistä, puhutaan puolestaan esiintymispelosta.
Syitä.
Nyyti ry:n mukaan 70% suomalaisista kokee jännittävänsä joskus esiintymistilanteissa. Yksilö voi jännittää esiintymistä monista syistä: esiintyjän taustan ja persoonallisuuden lisäksi jännittämiseen vaikuttavat erilaiset tilannetekijät, kuten yleisön koko. Esiintyjä saattaa asettaa itselleen myös liian korkeita vaatimuksia onnistumisestaan, mikä tekee esiintymistilanteesta vielä jännittävämmän. Esiintymisjännitykseen vaikuttavat myös aiemmat esiintymiskokemukset ja se, ovatko ne olleet myönteisiä tai kielteisiä. Myönteistä palautetta ja kokemusta kerännyt henkilö on itsevarmempi seuraavassa esiintymistilanteessa, kun taas kielteisiä kokemuksia saanut henkilö voi muodostaa valmiiksi kielteisiä mielikuvia esityksestään ja esiintymisestään.
Oireet.
Yleisimpiä oireita ovat sykkeen kiihtyminen sekä erilaiset fyysiset muutokset, kuten hikoilu, huimaus sekä vapina. Esiintyjä voi tuntea itsensä hermostuneeksi ja levottomaksi. Muita oireita voivat olla hengitysrytmin muutokset, äänen väriseminen, kuumat aallot kehossa sekä kasvojen kuumotus. Myös esiintyjän kriittisyys esiintymisensä kiinnostavuutta ja omia kykyjään kohtaan saattaa kasvaa.
Lievittäminen.
Jännittämisen lievittämiseen on monia keinoja, joiden toimivuus vaihtelee potilaan mukaan. Perusajatuksena on pyrkimys ymmärtää jännitysoireiden syyt sekä oppia pois kielteisistä asenteista ja sietämään oireita. Osa potilaista hyötyy mielikuvaharjoittelusta tai esiintymistilanteeseen altistuksesta. Toisaalta osa potilaista hyötyy puheviestinnän kurssille, jännittäjille suunnatulle kurssille tai vertaisryhmään osallistumisesta. Hoitokeinoihin kuuluvat myös henkilökohtaiset keskustelut ja psykoterapia.
Esiintymisjännitystä voi vähentää väliaikaisesti myös lääkkeillä, kuten sympaattiseen hermostoon vaikuttavalla beetasalpaajiin kuuluvalla propranololilla tai keskushermoston toimintaa vaimentavalla bentsodiatsepiineihin kuuluvalla Diapamilla.
Muusikoiden jännittäjätyypit.
Päivi Arjaksen väitöstutkimuksessa muusikot voitiin analyysin perusteella jakaa neljään tyyppiin, joissa tärkein erotteleva tekijä oli suhtautumistapa esiintymistilannetta kohtaan.
Sir Tor

Sir Tor on yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa.
Varhaisemmissa tarinoissa hän on kuningas Ariesin poika, mutta Thomas Maloryn "Le Morte d'Arthur" -teoksessa Aries on Torin kasvatti-isä, kun taas kuningas Pellinore olisi hänen biologinen isänsä. Maloryn versiossa pyöreän pöydän ritarit Aglovale, Lamorak, Dornar, Percival ja Dindrane ovat Torin veljiä. Tarinan mukaan Pellinore on ottanut Torin äidin väkisin, ja tämä menee myöhemmin naimisiin Ariesin kanssa, joka on paimen, eikä kuningas. Tor varttuu paimenena, mutta haaveilee ritarin urasta. Lopulta hänen vanhempansa vievät hänet kuningas Arthurin hoviin, jossa Torista tehdään ritari ja Pellinore tunnustaa hänet pojakseen.
Musta hiekka (albumi)

Musta hiekka on suomalaisen Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen kymmenes studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Kappaleet.
Sovitukset Hast, Krutsin, Lääkkölä ja Otsala
Nikolai Lvov

Nikolai Aleksandrovitš Lvov (, 15. toukokuuta 1753 Nikolskoje-Tšerentšitsyn maatila Toržokin lähellä – 3. tammikuuta 1804 Moskova) oli venäläinen arkkitehti, graafikko, runoilija ja muusikko.
Nikolai Lvov ei saanut muodollista koulutusta. Arkkitehtuuria hän opiskeli itsenäisesti. Vuonna 1783 hänestä tuli Venäjän tiedeakatemian jäsen ja vuonna 1786 Pietarin taideakatemian kunniajäsen.
Arkkitehtina Lvov oli klassistisen tyylin edustaja. Hänen töitään ovat Pietari-Paavalin linnoituksen Nevan portti (1784–1787), Pietarin pääposti (1782–1789), Borisin ja Glebin katedraali Toržokissa (1785–1796), Kolminaisuuden kirkko (Kulitsa ja pasha), Prioraattipalatsi Hatsinassa (1798–1799) sekä lukuisat kartanorakennukset Moskovan, Tverin ja Novgorodin alueilla. Lvov on myös yksi ensimmäisistä venäläisistä maisemapuistojen suunnittelijoista.
Lvovin runoudessa näkyy sentimentalismin ja varhaisen romantismin vaikutus. Hän käytti runsaasti kansankielen ja -runouden aineksia. Vuonna 1790 Lvov julkaisi kaksiosaisen venäläisten kansanlaulujen kokoelman. Hänet tunnetaan myös klassisen kirjallisuuden venäjäntäjänä.
Kiovan luolaluostari

Kiovan luolaluostari eli Petšerskin lavra () on Kiovassa sijaitseva ortodoksinen luostari, joka vaikutti merkittävästi ortodoksisuuden leviämiseen Venäjällä 1600–1800-luvuilla. Luostari kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Luostari on eräs vanhimmista ja merkittävimmistä itäslaavilaisista luostareista, ja se sijaitsee Kiovan eteläosassa Dneprjoen varrella. Historiallisten kirjoitusten mukaan luostarin perusti Athos-vuorelta palannut munkki Antoni vuonna 1051. Luostarista muodostui pian Kiovan Venäjän merkittävä kulttuurinen keskus.
Luostari tuhoutui vuonna 1240 mongolien valloituksen yhteydessä, mutta se nousi uuteen kukoistukseen 1300- ja 1400-luvuilla Puola-Liettuan alaisuudessa. Brestin unionin jälkeen luostaria oltiin liittämässä Kiovan uniaattikirkon alaisuuteen, mutta luostarin veljestön vastustuksesta johtuen se pysyi ortodoksisen kirkon yhteydessä. Luostari sai vuonna 1598 ensimmäisenä venäläisenä luostarina "lavran" (pääluostarin) arvonimen. Neuvostovallan aikana luostari toimi museona, mutta se avattiin uudelleen alkuperäiseen tarkoitukseensa 1988.
Ukrainan itsenäistymisen jälkeen luostarin alue on ollut Ukrainan valtion omistuksessa, ja sen kirkkoja on vuokrannut käyttöönsä Moskovan patriarkaatin Ukrainan ortodoksinen kirkko. Tammikuussa 2023 valtio päätti jättää jatkamatta Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen eli Uspenskin katedraalin sekä refektoriokirkon vuokrasopimusta ja luovutti niiden hallinnan autokefaliselle Ukrainan ortodoksiselle kirkolle, jonka ensimmäisen jumalanpalveluksen Uspenskin katedraalissa piti metropoliitta Epifani 7. tammikuuta 2023 juliaanisen kalenterin mukaisena joulupäivänä.
Pyhän Katariinan armenialainen kirkko

Pyhän Katariinan armenialainen kirkko () on varhaista klassismia edustava kirkkorakennus Pietarissa Nevski-prospektin varrella.
Vuosina 1771–1780 rakennetun Pietarin armenialaisen seurakunnan kirkon on suunnitellut arkkitehti Juri Felten. Pieni yksikupolinen kirkkorakennus sijaitsee Nevskin katulinjaan ulottuvien asuinrakennusten muodostamalla pihalla. Kadulle suunnattu joonialaisen pylväikön koristama julkisivu on siro ja sopusuhtainen.
Seurakunnan idänpuoleisessa rakennuksessa (Juri Felten 1771–1775, uudelleenrakentanut Avraam Melnikov 1835–1837) ovat asuneet valtiomies Mihail Speranski, dekabristi Gavriil Batenkov ja runoilija Fjodor Tjuttšev.
Armenialaisen kirkon osoite on Nevski-prospekti 40–42. Lähimmät metroasemat ovat Gostinyi dvor ja Nevski prospekt.
Alppihiihdon maailmancup 2009–2010

Alppihiihdon maailmancup 2009–2010 oli historian 44. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 24. lokakuuta 2009 ja päättyi Saksan Garmisch-Partenkirchenissä 14. maaliskuuta 2010. Helmikuussa maailmancupissa oli tauko Vancouverin talviolympialaisten aikana.
"Lähde: FIS"
"Lähde: FIS"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lähde: FIS"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
"Lopullinen tilanne"
Imatran veturipalvelu

Imatran veturipalvelu Oy on suomalainen, Imatralla toimiva rautatieyritys. Se perustettiin 1993, kun silloinen Enso-Gutzeit halusi luopua Imatran tehtaidensa rautatieliikenteen hoitamisesta. Imatran tehtaiden lisäksi Veturipalvelu hoitaa nykyään myös Anjalan paperitehtaan ja Inkeroisten kartonkitehtaan vaihtotyöt.
Imatran veturipalvelun tehtäviin kuuluu ainoastaan omistamansa kaluston kunnossapidosta huolehtiminen. Veturipalvelulla onkin vain kaksi työntekijää, toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Stora Enso huolehtii tehtaiden rataverkon kunnossapidosta, ja sillä on Imatralla yhteensä 24 veturinkuljettajaa ja junamiestä.
Kalusto.
Veturipalvelun kalusto on varsin iäkästä. Vanhimmat veturit ovat 1960-luvun alusta ja silti päivittäisessä käytössä. Veturipalvelulla on kuitenkin toistaiseksi laaja varaosavarasto näitä vetureita varten. Erikoisuutena yrityksellä on Dv15:n teollisuusversio (Valmet 1501/1960), joka on säilyttänyt alkuperäisen Vv15-sarjamerkintänsä. Kaikille Vv15-/Dv15 -veturille on annettu lempimi ("Diesel", "Masi" ja "Jussi"). Veturipalvelu on tehnyt runsaasti kalustohankintoja 2000-luvulla ostamalla muun muassa kaksi täysin uutta Otso100 robot -robottiveturia sekä UPM:n Move90-veturin.
Mahwa Aser

Mahwa Aser on slummialue Sanaan kaupungissa Jemenissä. Sen alueella asuu noin 17 000 ihmistä. Alueen asumukset ovat yksikerroksisia hökkeleitä. Ihmiset ovat rakentaneet asumuksensa tilapäismateriaaleista kuten muovista, aaltopelleistä tai pahvista. 
Alueella ei ole sanitaatiota, jätevesihuoltoa ei ole ja vessat ovat kuoppia maassa. Vettä käyvät yksityiset vesikauppiaat myymässä alueen asukkaille tankkiautoilla ja 20 litran kanistereissa. Sateisena aikana siellä leviää vaarallisia tauteja. Ripuli, tuhkarokko, flunssa, malaria ja aivokalvontulehdus ovat alueella yleisiä.
Päällystettyjä teitä, terveydenhoitoa tai kouluja ei ole. Hökkelien väleissä olevat kulkuväylät ovat kapeita ja sinne ei pääse autolla. Asumusten läheisyyden vuoksi tuli on levinnyt siellä monta kertaa ja tuhonnut asumuksia. Hallitus on tällöin joutunut sijoittamaan asukkaita Sawad Sa’awanin uudelleenasuttamisprojektiin.
Asukkaiden haastatteluissa on käynyt ilmi että viranomaiset ovat haluttomia auttamaan asukkaita ja toivovat tämän saamaan asukkaat muuttamaan pois alueelta. Heinäkuussa 2008 poliisi yritti häätää ihmisiä väkivaltaisesti pois slummista ja noin kymmenen asumusta tuhoutui siinä yhteydessä.
Brestin unioni

Brestin unioni on vuonna 1595 solmittu sopimus, jossa Puola-Liettuan alaisuuteen kuuluneet Länsi-Ukrainan ortodoksit siirtyivät paavin alaisuuteen ja Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko syntyi. Ortodoksinen kirkko oli kielletty alueella 1595–1632.
Venäjän ortodoksisessa kirkossa Brestin unionia on pidetty lähinnä osoituksena katolisen kirkon tunkeutumisesta ortodoksiselle alueelle ja kirkollisena imperialismina. Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko lakkautettiin Neuvostoliitossa 1946, ja sen varallisuus siirrettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle. Ukrainan itsenäistyttyä 1991 varallisuus palautettiin, ja nykyään noin 10 % miltei 50 miljoonan asukkaan Ukrainan väestöstä kuuluu uniaattikirkkoon. 1990-luvulla Ukrainassa oli kiistoja ortodoksien ja uniaattien kesken kirkollisesta omaisuudesta, ja ryhmien välit ovat edelleen jännittyneet.
Sanaan käsikirjoitukset

Sanaan käsikirjoitukset ovat jemeniläisestä Sanaan kaupungista vuonna 1972 löydettyjä Koraanin käsikirjoituksia, jotka ovat mahdollisesti vanhin versio Koraanista. Käsikirjoitusten teksti on ajoitettu 700-luvun kahdelle ensimmäiselle vuosikymmenelle. Käsikirjoituksen alla on kuitenkin pois pyyhitty vanhempi Koraanin käsikirjoitus. Radiohiiliajoituksen perusteella osa pergamenteista on noin 97 % todennäköisyydellä vuosilta 570–670. Sadeghin ja Goudarzin artikkeli sisältää luettelon Koraanin jakeista, jotka ovat pergamentin alemmassa ja ylemmässä käsikirjoituksessa.
Löytö ja arviointi.
Käsikirjoitukset löytyivät vuonna 1972 Sanaan suurmoskeijan kunnostustöiden yhteydessä. Löydön tehneet rakennusmiehet eivät ymmärtäneet käsikirjoituspergamenttien arvoa, vaan pakkasivat ne perunasäkkeihin ja jättivät ne moskeijan yhden minareetin portaille. Quadhi Ismael al-Akwa käsitti löydön mahdollisen merkityksen ja pyrki järjestämään kansainvälistä apua käsikirjoitusten tutkimiseen ja suojeluun. Osa pergamenteista silti varastettiin ja on liikkunut sen jälkeen kansainvälisissä huutokaupoissa. 
Vuonna 1979 al-Akwa sai länsisaksalaisen tutkijan kiinnostumaan asiasta, ja Länsi-Saksan hallitus rahoitti käsikirjoitusten entisöintihankkeen. Radiohiiliajoituksen mukaan Sanaa 1 -pergamentti on 30 % todennäköisyydellä ajalta ennen vuotta 620, noin 50 % todennäköisyydellä vuosilta 620–650, ja noin 20 % todennäköisyydellä ajalta vuoden 650 jälkeen. Koska radiohiiliajoitus perustuu eläimen kuolinajankohtaan, itse kirjoitukset voivat olla pergamenttia paljon myöhemmin tehtyjä. Kalligrafisen ajoituksen perusteella käsikirjoitukset ovat peräisin vuosilta 710–715 jaa. Käsikirjoitusten entisöintihanketta johti saksalainen tutkija Gerd-R. Puin vuosina 1981–1985 ja Hans-Caspar Graf von Bothmer vuosina 1985–1989, minkä jälkeen projekti päättyi.
Kari Kaaja

Kari Juhani Kaaja (6. huhtikuuta 1941 Helsinki – 20. huhtikuuta 2025) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija.
Kaaja edusti Suomea Tokion 1964 kesäolympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 20:nneksi ja joukkuekilpailussa seitsemänneksi. MM-kilpailujen henkilökohtaisessa kisassa hän sijoittui 43:nneksi vuonna 1963 ja 58:nneksi vuonna 1967 sekä joukkuekilpailussa 11:nneksi vuonna 1963 ja 19:nneksi vuonna 1967.
Helsingin nykyaikaisia 5-ottelijoita edustanut Kaaja saavutti viisiottelussa SM-hopeaa vuonna 1964 ja SM-pronssia vuonna 1963 sekä neliottelussa SM-hopeaa vuonna 1966 ja SM-pronssia vuonna 1962. Kalpamiekkailussa hän voitti Suomen mestaruuden joukkuekilpailussa vuosina 1962 ja 1963.
Kaaja toimi myös valmentajana. Hänen valmennettaviinsa kuului muun muassa Pekka Santanen ja Lars Winter jr. Kaaja oli mukana perustamassa Porvoon Miekkailijat Borgå Fäktare, PM-BF -miekkailuseuraa ja toimi siinä päävalmentajana.
ACOG

ACOG () tarkoittaa michiganilaisen Trijiconin valmistamaa ”kehittynyttä taistelutähtäintä”. Se on suunniteltu M4- ja M16-sarjan rynnäkkökivääreihin, mutta sitä voidaan käyttää myös monissa muissa aseissa. Tähtäimen ristikko on valaistu valokuidun avulla ja pimeissä oloissa radioaktiivista tritiumia apuna käyttäen. Tritium täytyy vaihtaa 8–12 vuoden välein. Tähtäintä valmistetaan suurennoskertoimilla 1,5x - 6x.
Suomen puolustusvoimat käyttää ACOG-tähtäintä RK95 -rynnäkkökiväärissä 3,5-kertaisella suurennoksella.
Linja 5 (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 5 (linja 5) on linja Pariisin metrossa. Se halkaisee Pariisin pohjois-eteläsuunnassa Bobignystä Place d'Italieen. Se on noin 93 miljoonalla matkustajalla vuodessa Pariisin metron kahdeksanneksi käytetyin linja. 
Linja 5 on 14,6 km pitkä ja siinä on asemia 22. Keskimääräinen asemanväli on 695 m.
Linjan kalustona on nykyään ikääntyviä MF 67 -vaunuja, jotka tullaan korvaamaan MF 2000 -vaunuilla vuonna 2010.
Kartta ja asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Turismi.
Linja 5 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
ESBWR-ydinvoimareaktori

ESBWR-ydinvoimalaitos () on General Electricin kehittämä passiivisesti turvallinen kolmannen sukupolven ydinreaktorityyppi (3+), joka on kehitetty SBWR ja ABWR kiehutusvesireaktoreista.
ESBWR:ssä ei ole primääripiirin kiertopumppuja eikä reaktorin sisäisiä sekoituspumppuja, vaan lämmönsiirto hoidetaan vapaalla konvektiolla. Tämä vähentää rakentamisen hintaa ja käyttökustannuksia.
Reaktori pysyy turvallisena 72 tuntia ilman valvomohenkilökuntaa. Laitos voisi olla miehittämätön esimerkiksi sunnuntait.
Hollannin Dodewaardissa oli 60 MW luonnonkiertoreaktori toiminnassa 25 vuotta 1965–1997.
Ominaispiirteet.
Polttoainesauvat ovat 3,0 metriä korkeita, kun ne yleensä ovat kiehutusreaktoreissa 3,7 metriä. Reaktorin paineastia on 28 metriä korkea, kun normaali on 21 metriä. Nämä muutokset edistävät jäähdytysveden vapaata kiertoa ilman pumppuja.
Koska pumppuja ei tarvita, niin niille ei tarvita myöskään varalla dieselgeneraattoreita.
Kiehutusreaktoreissa tehdään tärkeää reaktorin hienosäätöä pumppujen nopeudella, koska boorihappoakaan ei voi siihen tarkoitukseen käyttää painevesireaktorin (PWR) tavoin. ESBWR:ssä virtaussäätö on korvattu esilämmityksen tehon säädöllä.
Adam Ferguson

Adam Ferguson () oli varhainen skotlantilainen liberaali filosofi.
Ferguson syntyi Athollissa, Skotlannissa. Hän opiskeli Perthissä ennen siirtymistään St Andrewsin yliopistoon. Vuonna 1745 Ferguson sai kappalaisen viran skottilaisessa armeijayksikössä, vaikkei hän ollut vielä valmistunut teologiksi. Hän jätti tehtävänsä vuonna 1754 ja muutti vähäksi aikaa Leipzigiin, mutta palasi kolme vuotta myöhemmin Edinburghiin sillä hänet valittiin oikeustieteellisen kirjaston hoitajaksi David Humen jälkeen. Vuonna 1759 Ferguson sai luonnonfilosofian professorin viran Edinburghin yliopistossa, josta hän erosi 1785 kyllästyttyään opettamaan. Hän kuitenkin jatkoi ajoittaista luennointia. Vuonna 1795 kiersi eripuolilla Eurooppaa ennen kuin asettui kartanoon St Andrewsin läheisyyteen, jossa hän kuoli 1816.
Ferguson on kehittänyt kansalaisyhteiskunnan käsitettä. Hänen mukaansa kansalaisyhteiskunnan avaimet ovat ihmisten luonnollisissa moraalisissa tuntemuksissa, ja kansalaisyhteiskunta on inhimillisen olemisen luonnollinen muoto. Hän sai ajatuksilleen pohjaa Hugo Grotiukselta ja Samuel Pufendorfilta. Hän otti vaikutteita myös Montesquieulta. Ystävällisyys, keskinäinen avunanto ja hyväntahtoisuus ovat inhimillisiä ominaisuuksia kuten ahneus, julmuus ja tunnekylmyyskin. Ihmisluonnolle on ominaista kyky sympatiaan ja empatiaan sekä kyky asettua toisen asemaan. Kyvyssä sympatian tuntemuksiin on Fergusonin mukaan moraalisen ajattelun perusta.
Alice DeeJay

Alice DeeJay oli alankomaalainen eurodance-kokoonpano, joka oli aktiivisena vuosina 1999–2002. Kokoonpanon muodostivat tuottajat Pronti (oik. Sebastiaan Molijn), Kalmani (Eelke Kalberg) ja DJ Jurgen sekä naisvokalisti Judith Anna Pronk. Yhtyeen saavutettua menestyksensä sen jäsenet ilmoittivat projektin päättämisestä. Nykyään Pronk toimii freelancer-meikkitaiteilijana ja kampaajana.
Kaupallinen menestys.
Alice DeeJay julkaisi singlen "Better Off Alone" heinäkuussa 1999. Britanniassa se myi platinaa ja kohosi Britannian singlelistan kakkoseksi. Muita singlelista TOP 20:een yltäneitä kappaleita olivat "Will I Ever", "The Lonely One" ja "Celebrate Our Love", mutta nämä eivät enää kohonneet rakettimaisesti listan kärkeen Better Off Alonen tavoin.
Eit, Eip, Ep ja Ein

Eit, Eip ja Ein ovat VR:n antamat sarjatunnukset vuosina 1961–1985 valmistetuille teräskorisille pikajunavaunuille. Näistä niin sanotuista sinisistä vaunuista 11 ensimmäistä (23000–23010) valmisti saksalainen Esslingen, ja loput valmisti VR Pasilan konepaja. Esslingenin valmistamat 11 vaunua yhdessä alkupään CEit-vaunujen kanssa olivat ensimmäiset teräskoriset pikajunavaunut Suomessa. Kaikkia vaunuja on käytetty aikojen kuluessa niin pikajunissa, erikoispikajunissa kuin taajamajunissakin. Lähiliikenteeseen ne eivät sovellu eteistilojen ahtauden ja pienten ovien takia.
Kaikkien vaunujen sarjamerkinnäksi tuli aluksi Eit. Sarjamerkinnässä "E" tarkoitti 2-luokkaa, "i" avo-osastollista vaunua ja "t" teräsvaunua. Kaikissa vaunuissa oli tupakointiosasto. 1990-luvun puolivälissä muutettiin suurin osa Eit-vaunuista sarjoihin Eip ja Ein. Tällöin Ein-vaunusta tuli normaali 2-luokan päivävaunu; litteran viimeinen kirjain "n" merkitsee "vain tupakoimattomille". Eip-vaunuihin tehtiin lemmikkieläinosasto; litteran viimeinen kirjain tarkoittaa pieneläinosastoa. Ne vaunut, joihin ei tehty muutoksia, säilyttivät vanhan Eit-sarjamerkintänsä. Tosin viimeinen kirjain "t" sai nyt uuden merkityksen; se tarkoitti tupakointiosastoa. Ein- ja Eip-vaunuihin ei nimittäin tehty tupakointimahdollisuutta, ja niinpä ainoastaan Eit-vaunussa saattoi tupakoida. Vaunujen litteramuutosten yhteydessä numerointi säilyi ennallaan. Vuonna 2012 kymmenen Ein-vaunua muutettiin sarjaan Ep. Ep-vaunut eivät poikkea Eip-vaunuista lainkaan. Ep-vaunista yksi on museoitu&lt;ref name="tr 3/19"&gt;&lt;/ref&gt; ja kahdeksan romutettu vuonna 2019.
Vaunut voidaan rakennusvuoden perusteella jakaa uuteen ja vanhaan sarjaan. Vanha sarja käsitti vaunut 23000–23126, ja niitä rakennettiin vuosina 1961–1975. Vanhan sarjan vaunut tunnistaa helpoiten niiden sileästä katosta: siinä ei ole kattojäykisteitä. Uusi sarja käsittää vuosina 1977–1985 rakennetut vaunut 23127–23273. Uusissa vaunuissa on kattojäykisteet. Viimeiset vanhan sarjan vaunut poistettiin käytöstä syksyllä 2006. Osa vaunuista on muutettu 160 km/h nopeudelle soveltuviksi. Jotkut vaunut on muutettu Eity- ja Einy-vaunuiksi. Niitä käytettiin Sibelius-junassa ja niihin on tehty Venäjän liikenteen vaatimia muutoksia.
Kaksi Eit-vaunua, numerot 23002 ja 23114, ovat museoituina Haapamäellä. Näistä 23114 on ajokunnossa, mutta 23002 on erittäin huonossa kunnossa. Lisäksi 23104 sijaitsi aiemmin Kihniön ratapihalla Haapamäki-Pori-radan varrella, josta se siirrettiin Haapamäelle lavettikuljetuksella vuonna 2020 kunnostettavaksi Junakulttuuriyhdistykselle. Eit 23044, joka oli myös mukana Jyväskylän junaturmassa, on neljäs yhä olemassa oleva Eit-vaunu. Se odottaa romutusta Hyvinkään konepajalla. Osa vanhoista Eit-vaunuista on myös siirretty puolustusvoimien käyttöön ja muutettu sarjaan Ems. Tämän sarjan vaunut ovat sittemmin romutettu.
Ein 23232 ja Ep 23256 ovat museoituina Keitele-museolla Suolahdessa, Ein 23270 on museoituna Haapamäen Museoveturiyhdistyksellä Haapamäellä ja Ein 23212 ja 23246 ovat museoituna Höyryveturimatkat 1009:llä Kouvolassa.
Hanna Muzytšuk

Hanna Olehivna Muzytšuk (, s. 28. helmikuuta 1990) on ukrainalaissyntyinen, vuodesta 2004 Sloveniaa edustanut shakin suurmestari ja naisten suurmestari. Hän ylitti 2 400 Elopisteen rajan vuonna 2004, samana vuonna kun täytti 14, ja seuraavana vuonna hän voitti alle 16-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuden. Jo aiemmin hän voitti useita Ukrainan ja Euroopan nuorten mestaruuksia eri ikäluokissa, kuten myös mitalisijoja nuorten MM-turnauksissa (alle 10-vuotiaat 2000, alle 12-vuotiaat 2002). Muzytšuk on myös naisten Ukrainan mestari shakissa vuodelta 2003.
Hänen nuorempi siskonsa on vuoden 2015 naisten maailmanmestari Marija Muzytšuk. Molemmat sisarukset boikotoivat Saudi-Arabiassa käytyjä vuoden 2017 maailmanmestaruuskisoja, koska niissä piti käyttää abayaa eli koko kehon peittävää huivia.
Meet Me on the Equinox

Meet Me On The Equinox on yhdysvaltalaisen yhtyeen Death Cab for Cutien vuonna 2009 julkaistu kappale elokuvasta "Twilight – Uusikuu". Yhtye kirjoitti kappaleen varta vasten elokuvaa varten, ja ensimmäistä kertaa se kuultiin 13. syyskuuta 2009 MTV Video Music Awards -gaalassa. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin lokakuussa 2009.
Tausta.
"Twilight"-elokuvasarjan soundtrackeistä vastaava musiikkisuunnittelija ja tuottaja Alexandra Patsavas antoi joillekin "New Moon" -soundtrackille osallistuville artisteille ja yhtyeille oppaaksi kuvamateriaalia elokuvasta. Death Cab for Cutien kitaristi Chris Walla kertoi, että oli lukenut kaksi "Houkutus"-kirjasarjan osaa ennen kuin yhtye alkoi nauhoittaa kappalettaan heinäkuussa 2009. Hän lisäsi kuitenkin kappaleiden lyriikoiden olevan "enemmänkin vihjaavia kuin kirjaimellisia".
Laulaja Ben Gibbard kertoi, ettei ollut lukenut kaikkia "Houkutuksen" osia ja että laulu kertoo enemmän hänen omasta elämästään kuin Stephenie Meyerin luomasta kuvitteellisesta maailmasta. Gibbard kertoi: "Halusin vain jotakin, joka tavallaan tunnelmaltaan sopii tarinaan ja elokuvan kohtauksiin, jotta ne voitaisiin tavallaan laittaa yhteen, mutta joka ei kertoisi tarinaa jota katsotaan valkokankaalla".
Basisti Nick Harmer kertoi: "Me kirjoitimme "Meet Me On the Equinoxin" kuvastamaan keskeisiä teemoja ja motiiveja jotka kulkevat läpi "Houkutus"-sarjan ja me halusimme saada välitettyä sen epätoivoisen tunteen lopuista ja aluista jotka niin voimakkaasti vaikuttavat päähenkilöihin".
Kappaleen ensikuunteluvideo julkaistiin 9. syyskuuta 2009. Koko kappale kuultiin ensi kertaa 13. syyskuuta 2009 järjestetyssä MTV Video Music Awards -gaalassa.
Musiikkivideo.
Kappaleen virallinen musiikkivideo julkaistiin 7. lokakuuta 2009.
Musiikkivideolla yhtye soittaa hylätyssä, pimeässä huoneessa kappalettaan samalla kun videolla nähdään kohtauksia "Twilight – Uusikuu" -elokuvasta.
CEit ja CEift

CEit ja CEift ovat Valtionrautateiden antamat sarjatunnukset vuosina 1961–1968 valmistetuille yhdistetyille 1. ja 2. luokan vaunuille. Vaunuja valmistettiin 21. Ensimmäiset vaunut valmisti saksalainen Esslingen ja loput VR Pasilan konepaja. Esslingenin valmistamat vaunut olivat yhdessä alkupään Eit-vaunujen kanssa ensimmäiset teräskoriset vaunut Suomessa.
Vaunut oli jaettu 1. ja 2. luokan osastoihin. Niissä oli sikäli erikoinen ratkaisu, sillä 1. ja 2. luokissa oli erilliset vesikeskuslämmityksen kierrot (sama lämpökattila koko vaunulla, mutta kummankin osaston kierroilla oma kiertovesipumppu ja kolmitieventtiili). Tällöin molempien osastojen lämpötilat voitiin erikseen säätää halutuiksi. Vuonna 1974 neljä vaunua (2660–2663) varustettiin konduktöörihytillä, ja ne muutettiin sarjaan CEift (2690–2693). Istumajärjestys 1. luokassa oli 2+1 ja 2. luokassa 2+2. Vaunuja käytettiin pikajunissa ja erikoispikajunissa. Lisäksi 1990-luvun alussa ajettiin taajamajunia, joissa kalustona oli ainoastaan Dv12-veturi ja sen perässä yksi CEit-vaunu.
Viimeiset vaunut poistettiin käytöstä 2000-luvun alussa. Yksi vaunu (CEit 2652) on museoituna Haapamäellä, mutta se on huonossa kunnossa.
Antoaneta Stefanova

Antoaneta Andonova Stefanova (; s. 19. huhtikuuta 1979 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen shakin suurmestari ja naisten maailmanmestari vuosina 2004–2006. Hän edusti ensimmäisen kerran Bulgariaa naisten shakkiolympialaisissa 1992 ja maan miesten joukkueessa 2000. Vuonna 2002 Stefanova voitti naisten Euroopan mestaruuden ja sai seuraavana vuonna shakin suurmestarin arvon.
Vuonna 2004 Stefanova voitti FIDEn uloslyöntikilpailuna pelatun MM-turnauksen Elistassa, Kalmukiassa, nujertamalla finaalissa venäläisen Jekaterina Kovalevskajan +2 =1 -0. Vuoden 2006 MM-kilpailussa Jekaterinburgissa Stefanova putosi jo alkukierroksilla, kuten myös 2008 Venäjän Naltšikissa pelatussa MM-turnauksessa. Kuitenkin Stefanova voitti vuonna 2008 siihen asti vahvimman naisten shakkiturnauksen "North Ural Cupin" Krasnoturinskissa, Venäjällä.
Milow

Jonathan ”Milow” Vandenbroeck (s. 14. heinäkuuta 1981, Borgerhout, Belgia) on belgialainen laulaja-lauluntekijä.
Elämä.
Milow vietti nuorempana vuoden vaihto-oppilaana Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Milow osallistui vuonna 2004 Humo's Rock Rally -kilpailuun, jääden niukasti kolmen parhaan ulkopuolelle.
Vuonna 2006 Milow tuotti esikoisalbuminsa The Bigger Picture yhdessä Nigel Powellin kanssa. Albumin ensimmäistä singleä One Of It -kappaletta soitettiin usein Studio Brussel -radiokanavalla. Toinen single You Don't Know saavutti sijan 3 Ultratop 50 -listalla ja se oli 49# eniten myyty single Saksassa vuonna 2009.
Syyskuussa 2008 Milow julkaisi cover-version laulusta "Ayo Technology", jonka alkuperäisversion ovat laulaneet 50 Cent, Justin Timberlake ja Timbaland. Single oli 1# Belgiassa, Alankomaissa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Tanskassa, ja sitä myytiin maailmanlaajuisesti yli 550.000 kappaletta.
Milow teki maailmanennätyksen esiintyessään 50 kaivostyöntekijälle 1430 metriä meren pinnan alapuolella Pyhäsalmen kaivoksessa.