tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Päivän peili

Päivän peili on Yleisradion radiouutisten illan päälähetyksen entinen nimi. Maaliskuusta 2012 alkaen lähetys on tunnettu yksinkertaisesti nimellä "Yle Uutiset". Lähetys kuullaan suorana arkisin ja viikonloppuisin klo 17.00–17.10 Radio Suomessa ja Yle Radio 1:ssä.
Lähetyksen kesto on ollut vuoden 2018 alusta 10 minuuttia, sekä arkisin että viikonloppuisin. Yllättävissä, isoissa uutistilanteissa klo 17:n lähetys voi olla pidempi kuin 10 minuuttia. Vuosina 2008–2016 lähetyksen kesto oli arkisin 20 minuuttia ja vuonna 2017 15 minuuttia. Aiemmin 2000-luvulla kesto vaihteli 15 minuutin ja puolen tunnin välillä. Viikonloppulähetysten pituus vaihteli 10 ja 15 minuutin välillä.
Ohjelma päättää Ylen radiokanavilla illan suorat uutislähetykset, jotka kestävät yli viisi minuuttia. Klo 17 jälkeiset uutislähetykset ovat pääasiassa sähkelähetyksiä, joiden kesto on noin kaksi minuuttia. Lisäksi Radio Suomessa kuullaan klo 21.15–21.45 "Päivä tunnissa" -uutiskertaus. Ohjelma sisältää uusintana aineistoa, jota on esitetty tavallisissa uutislähetyksissä. Yleisradio aloitti vuonna 1968 Päivän peilille myös sisarlähetyksen nimeltään Aamun peili, joka niin ikään oli makasiinimainen. Ohjelmaa juonsi pitkään toimittaja Raija Massala, eikä sille ole suoranaista seuraajaa nykyisessä ohjelmakaaviossa aamun uutislähetysten huomattavasti lyhennyttyä.
Johan Knaapi

Johan Leonard Knaapi () oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Erik Knaapi ja Kustaava Yli-Knaapi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1917 Annikki Liimataisen kanssa, joka kuoli vuonna 1926.
Opinnot.
Knaapi kävi viisi luokkaa Turun suomalaisesta reaalilyseota ja Tampereen kauppaopiston vuosina 1911–1913 sekä kurssin The Pitmans metropolitan school-nimisessä kauppaoppilaitoksessa Lontoossa kesällä 1913. Hän suoritti opintomatkat Saksaan vuonna 1922 sekä Ruotsiin ja Norjaan vuonna 1924 sekä suoritti Sotakorkeakoulun erikoiskurssin Suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulussa vuonna 1925.
Jääkärikausi.
Knaapi työskenteli E. J. Knaapin liikkeiden hoitajana Siurossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 15. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 31. heinäkuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja komennettiin etappitehtäviin Suomeen. Saksaan hän palasi komppaniaansa 23. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. heinäkuuta 1917 ja komennettiin Tukholmaan ja edelleen Suomeen 28. joulukuuta 1917, missä hänen tehtäväkseen tuli auttaa Venäjältä sotavankeudesta paenneita saksalaisia upseereita.
Suomen sisällissota.
Knaapi saapui sisällissodan puhjettua taisteluiksi 2. helmikuuta 1918 Vilppulan rintamalle, missä hän otti Vilppulan joukkojen johtajuuden itselleen 4. helmikuuta 1918 alkaen ja torjui joukkoineen vielä samana päivänä vihollisen väkivaltaiset lähentelyt. Knaapi luovutti johtajuuden luutnantti Carl Lennart Nordensvanille hänen palattuaan hieman myöhemmin Ruovedeltä. Knaapi jatkoi Vilppulassa Nordenswanin alijohtajana Vilppulan kolmannesta taistelusta 7. helmikuuta 1918 alkaen. Vilppulasta Knaapi siirtyi 10. helmikuuta 1918 Ruoveden rintamalle, missä hän otti 13. helmikuuta 1918 osaa Paarlammin taisteluun, missä hän haavoittui taistelussa ja joutui hoidattamaan haavojaan.
Knaapin parannuttua hänet nimitettiin 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan adjutantiksi, ja otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Knaapi komennettiin kesällä 1918 saksalaisen komennuskunnan mukaan erikoistehtäviin Suomussalmelle, Kuusamoon, Paanajärvelle ja Kuolajärvelle. Komennukseltaan palattuaan hän palveli komppanianpäällikkönä Itämeren jalkaväkirykmentti l:n 3. komppaniassa, mikä tunnettiin myöhemmin nimellä Porin rykmentti. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 24. heinäkuuta 1919 Autojoukkoihin ja edelleen 15. huhtikuuta 1920 Suomenlinnan pataljoonaan ja 1. heinäkuuta 1920 alkaen Autopataljoonaan, sekä 24. marraskuuta 1920 alkaen komentajaksi Viipurin rykmentin 3. pataljoonaan. Viipurin rykmentistä hänet komennettiin 5. marraskuuta 1921 komentajaksi Autopataljoonaan, mihin tehtävään hänet lopullisesti nimitettiin 11. tammikuuta 1922.
Mielenhäiriöön joutunut Knaapi ampui vaimonsa, viisivuotiaan tyttärensä, kuuden viikon ikäisen poikansa ja itsensä tammikuussa 1926.
Marja Kanervo

Marja Kanervo (s. 6. joulukuuta 1958 Mikkeli) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on suomalaisen tila- ja installaatiotaiteen uranuurtajia.
Kanervo opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1977–1981 ja Konstfackskolanissa Tukholmassa 1985–1986. Jo opiskeluaikoinaan hän kiinnostui kolmiulotteisesta taiteesta. Hänen töitään on ollut näytteillä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kanervo nimettiin vuoden 1992 taiteilijaksi. Vuonna 2001 hän sai Kuvataiteen valtionpalkinnon ja vuonna 2013 Pro Finlandia -mitalin.
Kanervon teokset ovat useimmiten tiettyyn tilaan rakennettuja, eivätkä ne aina ole liikuteltavissa ja siirrettävissä näyttelystä toiseen. Useimmiten juuri tilan purkamiseen ja uudelleenmuokkaamiseen liittyvät tilateokset on toteutettu paikanpäällä, ja ne on uusia näyttelyitä varten aina työstettävä uudelleen. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että teokset olisivat ainutkertaisia, vaan saman taiteilija saattaa toteuttaa saman teoksen uudelleen uuteen tilaan sovitettuna.
Kanervo ei ole sitoutunut töissään tiettyihin materiaaleihin. Hän hyödyntää ihmisen tuottamia materiaaleja, kuten pahvilaatikoita, muovipusseja ja lasia, mutta myös eloperäisiä materiaaleja. Erityisesti 1990-luvun loppupuolelta lähtien Kanervon töiden keskeinen piirre on ollut materiaalien poistaminen, esimerkiksi seinäpintoja paljastaen. Maalin raaputtaminen pinnoista tai jopa seinien ja lattioiden suoranaiset purkutyöt ovat tyypillisiä Kanervon teoksille. Usein myös purkamisesta syntyvä aines, purkujäte, asetetaan näytteille. Tällaisella tilojen purkamisella taiteilija pyrkii vaikuttamaan näyttelytilan koskemattomaan luonteeseen - installaatio luodaan tyhjää näyttelytilaa purkamalla ja paljastamalla.
Kanervo on tehnyt myös "Suomenlinnan vankileirin muistopaikan" (2004), joka valittiin paljastamisvuotenaan Vuoden ympäristötaideteokseksi. Teos rakentuu kahdesta kivestä; muokkaamattomasta luonnonkalliosta ja louhitusta kivestä. Elementtinä on lisäksi jatkuvasti virtaava, kalliota vähitellen kuluttava vesi. Kallioon on kaiverrettu vankileirien vuosiluvut 1918 ja 1919.
Philippe Houvion

Philippe Houvion (s. 5. lokakuuta 1957 Briey) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Hän teki lajinsa maailmanennätyksen vuonna 1980.
Houvion sijoittui seiväshypyssä Prahan EM-kilpailuissa 1978 kuudenneksi tuloksella 540 cm. Hän paransi lajin maailmanennätyksen tulokseen 577 cm Pariisissa 17. heinäkuuta 1980. Pari viikkoa myöhemmin Moskovan olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 565 cm; kilpailun voitti Puolan Władysław Kozakiewicz uudella maailmanennätyksellä 578 cm.
180-senttinen Houvion voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1978 ja 1979. Hän paransi Ranskan ennätystä vuonna 1979 viidesti päätyen tulokseen 565 cm. Seuraavana vuonna hän menetti ennätyksen Thierry Vigneronille kunnes vei tältä maailmanennätyksen.
Philippe Houvionin isä Maurice Houvion oli myös seiväshypyn arvokisaedustaja.
Yöradio

Yöradio on Yle Radio Suomessa ja YleX-kanavalla kuultava lähetys. Ohjelman alkajaiset vietettiin 1. kesäkuuta 1987 kello 0.05 kutsuvieraiden kera Pasilassa. Tuolloin ohjelmaa lähetettiin silloisessa radion kakkosverkossa. Vuoden 1990 radiouudistuksen jälkeen "Yöradiota" on lähetetty Yle Radio Suomessa ja tammikuusta 2003 alkaen myös YleX:llä. YleX:n edeltäjältä Radiomafialta kuului öisin "Yöklassinen", jota lähettää nykyisin Yle Radio 1. Ennen "Yöradiota" radion lähetys oli päättynyt kello 0.05 Maamme-lauluun, jota seurasi lähettimien sammutus. Radion ykkösverkossa/Ylen Ykkösellä Maamme-laulu soitettiin lähetyksen päätteeksi vielä vuoteen 1994 asti ja ruotsinkielisellä Riksradionilla vuoteen 1995 asti. "Yöradio" lähetettiin myös YleQ:lla kanavan toimiessa vuosina 2003–2006.
Nykyisin "Yöradiota" kuullaan vuoden jokaisen yönä kello 23.03–04.00. Kyseessä on Suomen ainoa juonnettu yöradio, joka tuotetaan suorana lähetyksenä ja säännöllisesti.
"Yöradion" kaksi ensimmäistä tuntia on suoraa juonnettua lähetysvirtaradiota, joista jälkimmäinen on musiikin teematunti. "Yöradion" muilla tunneilla kuullaan uusintoja musiikin erikoisohjelmista sekä muusta Yle Radio Suomen ohjelmistosta. Sähkeuutiset kuullaan tasatunnein "Yöradiossa". Kuuntelijat voivat osallistua "Yöradioon" tekstiviestein, sähköpostein ja puhelimitse ottaen kantaa toimittajan ehdottamaan aiheeseen. 
12. helmikuuta 2009 alkaen "Yöradiossa" toteutetaan kuuntelijoiden musiikkitoiveita Toiveiden yö -osuudessa keskiviikon ja torstain välisinä öinä kello 23.03–1.00.
Yöradiokokeilu 1976.
Yleisradio kokeili yöradiolähetyksiä jo kesällä 1976 kun etukäteen tiedettiin, että heinäkuussa Montrealin olympialaisten selostuksia olisi aikaeron vuoksi lähetettävä yöaikaan. Yöradiokokeilu toteutettiin 26. kesäkuuta – 1. elokuuta 1976 suunnittelupäällikkö Heikki Peltosen johdolla. Kuutena yönä viikossa toimittajina vuorottelivat Pentti Fagerholm, Matti Hara, Marja Parikka ja Esko Riihelä sekä musiikkitoimittajina Göran Lindblad, Olli Pellikka, Hannu Saxelin ja Arto Vilkko. Tuotantoryhmän esimiehenä oli Adolf Turakainen. Perjantain ja lauantain väliset yöradiot toimitti Radio 1:n viihdeosasto juontajana Markus Similä, musiikkitoimittajana Tapio Mattlar ja tuottajana Veijo Miettinen. Kokeilua toteutettiin erittäin pienellä budjetilla, osin melkeinpä talkootyönä, jolloin päätulos kokeilusta oli että ainakaan näin pienin resurssein yöradiotoiminta ei Ylen kaltaisessa organisaatiossa pidemmän päälle onnistu.
Sunclass Airlines

Sunclass Airlines on tanskalainen lentoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminassa. Yhtiö lentää lomalentoliikennettä pohjoismaista pääasiassa Etelä-Euroopan ja Pohjois-Afrikan kohteisiin sekä joihinkin kaukokohteisiin. Suomessa toimivista matkatoimistoista Tjäreborg lentää osan lennoistaan yhtiön koneilla.
Yhtiön edeltäjä oli vuonna 1994 perustettu Premiair-lentoyhtiö. Sen nimeksi muutettiin vuonna 2002 MyTravel Airways A/S. 8. toukokuuta 2008 yhtiön nimeksi muutettiin Thomas Cook Airlines Scandinavia ja vuonna 2013 yhtiöstä tuli osa Thomas Cook Groupia. Thomas Cook Groupin mentyä konkursiin yhtiön ostivat Strawberry Group, Altor Funds ja TDR Capital. Nimeksi muutettiin Sunclass Airlines.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä marraskuussa 2023 on 12,8 vuotta.
Kohteet.
Sunclass Airlines lentää seuraaviin kohteisiin:
Philippe Collet

Philippe Collet (s. 13. joulukuuta 1963 Nancy) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.
Collet saavutti Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seiväshypyssä pronssia tuloksella 575 cm. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 570 cm. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän oli neljäs tuloksella 570 cm, Barcelonan 1992 olympialaisissa seitsemäs tuloksella 555 cm ja Helsingin EM-kilpailuissa 1994 neljäs tuloksella 580 cm. MM-kilpailuissa hän ei onnistunut: Roomassa 1987 hän jäi ilman tulosta karsinnassa ja Tokiossa 1991 samoin kävi loppukilpailussa. Maailmancupissa hän voitti seiväshypyn vuonna 1989 sekä sijoittui toiseksi vuosina 1985 ja 1992.
Sisäratojen EM-kilpailuissa 177-senttinen Collet saavutti pronssia Madridissa 1986 tuloksella 565 cm. Hän paransi kahdesti sisäratojen Ranskan ennätystä: vuonna 1989 tulokseen 592 cm ja seuraavana vuonna tulokseen 594 cm. Ranskan mestaruuden hän voitti ulkoradoilla vuosina 1985, 1988, 1989, 1991 ja 1992 sekä hallissa vuosina 1986, 1988 ja 1991.
Spider-Man and His Amazing Friends

Spider-Man and His Amazing Friends on yhdysvaltalainen Marvel Productionsin tuottama animaatiosarja, jota esitettiin alun perin Yhdysvalloissa lauantaiaamuisin NBC:llä vuosien 1981–1983 aikana. Sarjan päätyttyä sitä esitettiin vielä uusintana vuosien 1984–1986 aikana.
Sarja kesti 24 jakson verran, jossa seurataan Hämähäkkimiehen ja hänen lähimpien liittolaisten Jäämiehen ja Tulitähden seikkailuja. Yhdessä kolmikko taistelee eri Marvelin rikollisia vastaan New Yorkissa. Sarjassa vierailee myös muita Marvelin sankareita, kuten Hulk ja Enkeli.
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Spider-Man and His Amazing Friendsin sijalle 36 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 59.
Serge Ferreira

Serge Ferreira (s. 11. elokuuta 1959) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.
Ferreira sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 seiväshypyssä kahdeksanneksi tuloksella 535 cm. Kaksi vuotta aiemmin Los Angelesin olympialaisissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta.
Kenttätykistörykmentti 5 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 5:n (KTR 5) oli jatkosodan Suomen maavoimien tykistöyksikkö. Rykmentin I ja III patteristo muodostettiin Turunmaan ja Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirien reserviläisistä. Raumalla kootussa II patteristossa oli Vakka-Suomen suojeluskuntapiirin reserviläisten lisäksi jonkin verran varsinaissuomalaisia. Rykmentti liitettiin osaksi 1. divisioonaa. 
Perustaminen.
Kenttätykistörykmentti 5:n esikunnan osoite perustamisen aikana Turussa oli Torikatu 4.
Keskittäminen.
Rykmentin kolmas patteristo lähti Aurasta, Liedosta ja Raisiosta 23. kesäkuuta junalla kohti itää. Juna pysähtyi ensimmäisen kerran Lahdessa, josta jatkettiin matkaa 2. heinäkuuta Kaltimoon. Kaltimossa patteristo purettiin 5. heinäkuuta junasta.
Kotiuttaminen.
Rykmentin kolmannen patteriston sotaretki päättyi Korpiselässä Onnenvirralle välirauhan jälkeen.
Komentaja(t).
Rykmentinkomentajina olivat:
Kenttätykistörykmentti 1 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 1 (KTR 1) oli jatkosodan tykistöyksikkö. Rykmentti liitettiin osaksi 4. divisioonaa.
Perustaminen.
Kenttätykistörykmentti 1 perustettiin pääosin Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin reserviläisistä Hyrylän kasarmialueella. Reserviläiset astuivat palvelukseen 18. kesäkuuta 1941. Rykmentin ensimmäinen päiväkäsky annettiin 16. heinäkuuta.
Rykmentin materiaalipuutteina olivat esimerkiksi toimistotarvikkeet ja säähavaintovälineet.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä.
Rykmentti oli tarkoitus keskittää Taavetin alueelle, ja siten ensimmäinen junakuljetus lähti Keravan rautatieasemalta 19. kesäkuuta kello 16.50 ja saapui Taavetin rautatieasemalle seuraavana päivänä kello 2.00. Kuljetuksessa siirtyivät esikunta sekä valonmittausosasto, ja loput rykmentistä siirtyi alueelle parin seuraavan päivän aikana. I patteristo oli Metsämuurosessa ja muodosti yhdessä Aittakoskelle sijoitetun linnoituspatteri 19:n kanssa jalkaväkirykmentti 46:n tukiryhmän. II patteristo Salajärvellä, III patteristo Klemettilässä sekä yksi kanuunapatteri I patteristosta muodostivat jalkaväkirykmentti 25:n tukiryhmän.
Rykmentin päätehtävänä tuli olemaan alaistensa joukkojen kouluttaminen, kenttävarustustyöt sekä pääasemassa että viivytysalueella.
Kenttätykistörykmentti 3 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 3 (KTR 3 tai KTR3) oli Suomen armeijan tykistöyksikkö, joka perustettiin jatkosodan alkaessa. Se liitettiin osaksi 5. divisioonaa. 
Perustaminen ja keskittäminen.
Suomen armeijan liikekannallepano alkoi yleisinä harjoituksina 17. kesäkuuta 1941. Rykmentti perustettiin osin palveluksessa olevista varusmiehistä ja pääosin Hämeestä palvelukseen kutsutuista reserviläisistä. Rykmenttiin kuuluivat:
Forssassa perustetut joukot marssitettiin Matkun asemalle, mistä lähti juna 20. kesäkuuta Valkealaan. Joukot purettiin Kirjokiven asemalla, jonne ne saapuivat 22. kesäkuuta. Patteristo ilman 8. patteria lähti edelleen Mikkelin, Pieksämäen, Varkauden ja Joensuun kautta Hammaslahteen, jonne saavuttiin 1. heinäkuuta. Sarviniemessä olevalle 8. patterille oli 13. kesäkuuta alkanut marssiharjoitus, joka päättyi Luumäen asemalle. Patteri jatkoi junalla Hammaslahteen, missä se liittyi patteristoonsa. Patteristo lähti marssien Kiihtelysvaaran ja Tuupovaaran Öllölän kautta Korpiselkään lähemmäs raja-aluetta.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä.
Rykmentin II patteristo alistettiin 19. kesäkuuta 1941 10. divisioonalle, joka ryhmitettiin suojajoukkona Nuijamaalle. Patteristo marssi Saimaan kanavan vartta asemiin Nuijamaalle, missä tarkkuutettiin patteriston 76 K 02 ja 122 H 10 -tykit sekä henkilökohtaiset aseet. Patteristo siirtyi 27.7. asemiin Rautjärven Miettilään tukemaan 18. divisioonaan kuuluvaa Jalkaväkirykmentti 27:ää 31. heinäkuuta aloittamaa hyökkäystä. Hyökkäys johti Ilmeen kylän valtaamiseen 4. elokuuta.
Loppuosa rykmentistä määrättiin 5. divisioonan tykistöksi ja kuljetettiin 29. kesäkuuta 1941 Tohmajärvelle. II patteristo jäi suorittamaan suojajoukkotehtäväänsä.
Komentajat.
Rykmentin komentajina olivat:
Kenttätykistörykmentti 14 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 14:n (KTR 14) oli Suomen maavoimien tykistöyksikkö jatkosodassa. Rykmentti liitettiin osaksi 6. divisioonaa. 
Komentaja.
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 12. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 20. marraskuuta 1944 eversti Anton Mäki.
Paul Faucher

Paul Faucher (12. helmikuuta 1920 Breloux-La Crèche – 15. huhtikuuta 2007) oli ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Faucher sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 681 cm. Karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 722 cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 702 cm.
Faucher voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1950, 1951 ja 1952. Hän hyppäsi ennätyksensä 759 cm vuonna 1950.
Kenttätykistörykmentti 2 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 2 (KTR 2 tai KTR2) oli Suomen armeijan tykistöyksikkö, joka perustettiin jatkosodan alkaessa ja lakkautettiin sodan jälkeen. Se liitettiin osaksi 7. divisioonaa. 
Perustaminen.
Puolustusministerin määrättyä 17. kesäkuuta 1941 ylimääräiset harjoitukset toimeenpantavaksi seuraavasta päivästä alkaen. Rykmentin joukot perustettiin seuraavasti: 
II ja III patteristo muodostettiin reserviläisistä.
Kenttätykistörykmentti 11 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 11:n (KTR 11) oli jatkosodan Suomen maavoimien tykistöyksikkö. Rykmentti liitettiin osaksi 8. divisioonaa. 
Komentaja.
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 19. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 22. marraskuuta 1944 eversti Runar Tengström.
Nokia 6121 classic

Nokia 6121 Classic on Nokian valmistama värillisellä näytöllä varustettu matkapuhelin. Nokia 6120 Classic ja Nokia 6121 Classic ovat identtisiä. Ne eroavat ainoastaan taajuusalueeltaan.
Kenttätykistörykmentti 4 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 4:n (KTR 4) oli jatkosodan Suomen maavoimien tykistöyksikkö, joka liitettiin osaksi 11. divisioonaa. 
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Kenttätykistörykmentti 7 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 7 (KTR 7) oli Suomen puolustusvoimien jatkosodan tykistöyksikkö, joka liitettiin perustettaessa osaksi 12. divisioonaa. 
Komentajat.
Rykmentinkomentajat olivat:
Kenttätykistörykmentti 18 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 18 (KTR 18) oli Suomen puolustusvoimien jatkosodan tykistöyksikkö, joka liitettiin perustettaessa osaksi 14. divisioonaa. 
Komentaja.
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 18. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 18. marraskuuta 1944 eversti Viljo Idänpää-Heikkilä.
Kenttätykistörykmentti 8 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 8:n (KTR 8) oli Suomen maavoimien tykistöyksikkö jatkosodassa, joka liitettiin perustamisen jälkeen osaksi 17. divisioonaa. 
Komentaja.
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 18. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 19. marraskuuta 1944 eversti Kaarlo Rauramo.
Kenttätykistörykmentti 19 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 19:n (KTR 19) oli jatkosodan tykistöyksikkö. Rykmentin I patteristo perustettiin pääosin välirauhan aikaisen 6. prikaatin patteristosta Sulkavalla. Loput kaksi patteristoa perustettiin Keski-Suomessa. Rykmentti liitettiin osaksi 18. divisioonaa. 
Perustaminen.
Kenttätykistörykmentti 19:n I patteristoa perustaminen aloitettiin käskyn saavuttua 10. kesäkuuta 1941. Se muodostettiin 6. prikaatin patteristosta täydennettynä palvelukseen kutsutuilla reserviläisillä. Loput kaksi patteristoa perustettiin Petäjävedellä Keski-Suomessa. Niiden henkilöstö saapui Jämsästä, Jämsänkoskelta sekä Koskenpäästä. Perustettu rykmentti: 
Patterit koottiin ja miehet varustettiin mieskohtaisella materiaalilla kokoamispaikoilla. Henkilökohtaisina aseina olivat Terni-kiväärit sekä pistoolit. Patterit siirrettiin kokonaisuuksina Petäjävedelle 19.–20.6., missä muodostettiin patteristot sekä jaettiin joukkokohtainen materiaali.
Keskittäminen ja sodan alun tehtävä.
II patteriston 5. patteri liitettiin III patteristoon 26. kesäkuuta.
Kenttätykistörykmentti 10 (jatkosota)

Kenttätykistörykmentti 10:n (KTR 10) oli Suomen puolustusvoimien jatkosodan tykistöyksikkö, joka liitettiin osaksi 19. divisioonaa. 
Lakkauttaminen.
I patteristosta muodostettiin 16. prikaatin kevyt patteristo, nimettiin uudelleen kenttätykistörykmentti 10:n I patteristoksi ja edelleen kevyt patteristo 22.
II patteristosta muodostettiin 16. prikaatin raskas patteristo, nimettiin uudelleen Kenttätykistörykmentti 10:n II patteristoksi ja edelleen raskas patteristo 20.
III patteristosta muodostettiin kevyt patteristo 24.
Komentaja(t).
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 18. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 20. tammikuuta 1942 Everstiluutnantti Sture Ehrnrooth.
Merikosken yläaste

Merikosken yläaste oli Oulussa, Tuiran kaupunginosassa sijainnut yläkoulu. Yläkoulu toimi samassa rakennuksessa Merikosken lukion kanssa. Koulu lakkautettiin ja yhdistettiin Tuiran kouluun vuonna 2025.
Éric Battista

Éric Battista (s. 14. toukokuuta 1933 Sète) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Battista sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 16:nneksi tuloksella 15,15 m. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 15,48 m, mikä jäi hänen parhaaksi arvokisasaavutuksekseen. Rooman 1960 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 15,22 m, Belgradin EM-kilpailuissa 1962 jälleen tuloksella 15,22 m sekä Tokion 1964 olympialaisissa tuloksella 15,04 m.
170-senttinen Battista voitti kolmiloikassa Ranskan mestaruuden yhteensä yksitoista kertaa vuosina 1955–1960 ja 1962–1966. Ranskan ennätystä hän paransi yhteensä kymmenen kertaa: ensimmäinen ennätys oli 15,16 m vuonna 1955 ja viimeinen 16,09 m vuonna 1964.
Böömin jääkiekkomaajoukkue

Böömin jääkiekkomaajoukkue oli Böömiä kansainvälisissä kilpailuissa edustanut jääkiekkomaajoukkue, joka voitti jääkiekon Euroopan-mestaruuden kahdesti, vuosina 1911 ja 1914.
Vuonna 1908 Böömi oli yksi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n perustajajäsenistä. Böömi ei ollut itsenäinen valtio, vaan osa Habsburgien valtakuntaa. Böömissä pelattiinkin jääkiekkoa jo 1800-luvulla, ja se olikin yksi ensimmäisistä paikoista Euroopassa, jossa peliä pelattiin.
Böömin jääkiekkojoukkueen pohjalta muodostui Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkue, josta tuli nykyinen Tšekin jääkiekkomaajoukkue.
Erillinen Böömin ja Määrin protektoraatin nimeä kantanut joukkue oli natsi-Saksan liittolaisineen hallitseman Euroopan epävirallinen mestari vuonna 1940.
Coriolanus

Coriolanus on William Shakespearen noin vuonna 1607 kirjoittama poliittinen tragedia. Se sijoittuu tasavallan ajan Roomaan ja kuvaa konsuliksi nousevan Gaius Marcius Coriolanuksen elämää keskellä patriisien ja plebeijien välistä taistelua. Coriolanus on patriiseja edustava kopea mutta rehellinen soturi, joka pitää isänmaan menestystä kaikkea muuta tärkeämpänä. Plebeijit Shakespeare kuvaa roskajoukkona, joka seuraa sokeasti vallanhimoisia kansankiihottajia. Historialliset tietonsa Shakespeare sai ilmeisesti Plutarkhoksen ja Liviuksen teoksista.
__notoc__
Elokuvasovituksia ja muita versioita.
Näytelmästä on tehty televisioversiot 1963, 1965, 1979 ja 1984.
Itävaltalainen Heinrich von Collin kirjoitti samasta aiheesta oman näytelmänsä, ja Ludwig van Beethoven sävelsi siihen alkusoiton (op. 62).
Vuonna 2011 Ralph Fiennes ohjasi samannimisen elokuvan samasta tarinasta näytellen itse Coriolanusta. Elokuvan muissa rooleissa ovat muun muassa Gerard Butler, Brian Cox, Ashraf Barhom, Vanessa Redgrave ja James Nesbitt.
Bernard Lamitié

Bernard Lamitié (s. 27. kesäkuuta 1946 Pariisi) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Lamitié sijoittui Münchenin 1972 olympialaisten kolmiloikassa kymmenenneksi tuloksella 16,27 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 13:nneksi tuloksella 15,83 cm, Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli yhdestoista tuloksella 16,23 cm; karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 16,39 m. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 16,87 m; pronssia sai samalla tuloksella Neuvostoliiton Anatoli Piskulin. Lamitié voitti kolmiloikkakilpailun Euroopan cupin finaalissa 1979.
Sisäratojen EM-kilpailuihin 180-senttinen Lamitié osallistui kuudesti ja saavutti kolme mitalia: hän sai pronssia Göteborgissa 1974 tuloksella 16,56 m, Münchenissä 1976 tuloksella 16,68 m sekä San Sebastiánissa 1977 tuloksella 16,45 m. Ranskan mestaruuden hän voitti ulkoradoilla vuosina 1972, 1973, 1974, 1976 ja 1977. Ranskan ennätystä hän paransi 16,50 metriin vuonna 1972, 16,65 metriin vuonna 1973, 16,80 metriin vuonna 1976, 16,92 metriin vuonna 1978 sekä 16,94 metriin vuonna 1979.
Noël Bernard

Noël Bernard (aik. Bercovici, 25. helmikuuta 1925 – 23. joulukuuta 1981) oli romanialainen journalisti, joka oli töissä Radio Free Europen romaniankielisellä radioasemalla. Bernard kuoli syöpään, ja on väitetty että Romanian salainen poliisi Securitate oli tappanut hänet kovan Nicolae Ceaușescun vastaisen kritiikin vuoksi.
Elämäkerta.
Bercovici syntyi juutalaiseen perheeseen Romaniassa. Vuonna 1940 hän muutti perheineen Brittiläiseen Palestiinaan. Bercovici opiskeli matematiikkaa Jerusalemin yliopistossa, jossa tapasi tulevan vaimonsa Yvette Bourlan. Muutettuaan Lontooseen Bercovici muutti nimensä Bernardiksi ja meni töihin BBC:hen, jossa hän työskenteli romaniankielisellä osastolla.
Vuodesta 1953 Bernard työskenteli Länsi-Saksassa Radio Free Europessa romaniankielisellä osastolla, kunnes lähti vuonna 1958 ja muutti Roomaan perheineen. Bernard toimi journalistina Roomassa, kunnes palasi takaisin Lontooseen ja työskenteli Radio Press Internationalin listalla. Kahdeksan vuotta oltuaan Lontoossa Bernard muutti Müncheniin ja palasi Radio Free Europen romaniankieliselle osastolle kuolemaansa asti vuonna 1981.
Vuonna 1972 hän meni naimisiin Ioana Măgurăn kanssa, joka oli länteen vuonna 1970 loikannut entinen Romanian radion työntekijä.
Bernardin ollessa Radio Free Europen romaniankielisen osaston päällikkönä siitä tuli radioaseman suosituin kieli. Vuonna 1977 Bukarestissa tapahtui iso maanjäristys ja Bernard sai luvan 24-tuntiseen ohjelmaan. Bernardin johdossa ohjelmissa hyökättiin Romanian diktaattori Nicolae Ceaușescua ja hänen nepotististä valtaansa vastaan.
Romanian salainen poliisi Securitate yritti päästä eroon Bernardista ja romaniankielisestä RFE:n ohjelmistosta.
Bernard kuoli vuonna 1981 syöpään. Vaimo Ioana Măgură muutti Kaliforniaan ja jatkoi miehensä työtä. Măgurăn mielestä Securitate surmasi Bernardin altistamalla tämän säteilylle, ja hän yhdisti kuoleman RFE:n toimittajien Cornel Chiriacin ja Vlad Georgescun kuolemantapauksiin. Myös Bulgarian salainen poliisi oli surmannut vuonna 1978 bulgarialaisen toimittajan Georgi Markovin.
Saksan demokraattisen tasavallan jääkiekkomaajoukkue

Saksan demokraattisen tasavallan jääkiekkomaajoukkue edusti Saksan demokraattista tasavaltaa (DDR) jääkiekossa vuodesta 1951 vuoteen 1990. Joukkue pelasi vaihtelevasti maailmanmestaruuskisojen A- ja B-sarjoissa yltämättä koskaan mitaleille. Joukkue saavutti kuitenkin EM-pronssia vuoden 1966 maailmanmestaruuskisoista sijoittuessaan kolmanneksi parhaana eurooppalaisena joukkueena kokonaiskilpailussa viidenneksi. Olympialaisiin joukkue osallistui vain kerran, vuonna 1968 Grenoblessa, mutta muulloin se kieltäytyi osallistumasta osallistumisoikeudestaan huolimatta. Koska joukkueen mitalimahdollisuudet arvioitiin heikoiksi, lopetettiin huipputason jääkiekon rahoittaminen vuonna 1970. Poikkeuksen muodosti sisäisen turvallisuuden ministeriön rahoittama Dynamo-urheiluseura, jonka kaksi joukkuetta Dynamo Berlin ja Dynamo Weißwasser pelasivat kahden vuosikymmenen ajan keskenään maan pääsarjaa ja tuottivat myös pelaajat maajoukkueelle.
Maalla ei ollut alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta, mutta maan alle 18-vuotiaat osallistuivat muutamiin turnauksiin. 
Suomessa Saksan demokraattisen tasavallan jääkiekkomaajoukkue muistetaan voitoistaan Suomea vastaan vuoden 1983 maailmanmestaruuskisoissa. Maat kohtasivat silloin kaksi kertaa, ja molemmilla kerroilla Suomi hävisi selkein numeroin (4–6 ja 2–6).
Retcon

Retcon (, retroaktiivinen juonijatkumo) on fiktiossa tapahtuva ilmiö, jossa tarinan kirjoittaja muuttaa tarinan fiktiivisen maailman faktoja joko jättämällä entiset faktat huomiotta tai selittämällä faktat myöhemmin toisella tavalla – esimerkiksi jonkin hahmon kuolema paljastuu myöhemmin lavastukseksi. 
Klassisessa kirjallisuudesta tunnettu esimerkki tämänkaltaisesta juonijatkumosta on Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -kertomuksissa tapahtunut mestarisalapoliisi Sherlock Holmesin kuolema kirjoittajan haluttua lopettaa tarinoiden kirjoittamisen, joka myöhemmissä tarinoissa selostettiinkin lavastetuksi, kun kirjoittaja päättikin jatkaa tarinoiden kirjoittamista. Vastaavaa menettelyä käytti myös J. R. R. Tolkien muuttaessaan eräitä tarinan yksityiskohtia kirjojensa "Hobitti eli sinne ja takaisin" ja myöhemmin kirjoitetun "Taru sormusten herrasta" välillä.
Retconia käytetään varsin usein sarjamuotoisessa fiktiossa kuten sarjakuvissa ja televisiosarjoissa. Televisiosarjassa "Dallas" yhden päähenkilön kuolema ja sitä seuraavan kauden tapahtumat olivatkin vain unta. Samassa sarjassa yksi päähenkilöistä seurusteli – kuten myöhemmin paljastui – oman veljentyttärensä kanssa. Televisiosarjassa "Salatut elämät" Aaro Vaalanteen piti olla kuollut vuodesta 2007 lähtien, kun Laura Kiviranta ja Paula Sievinen pudottivat hänet parvekkeelta. Syksyllä 2012 Aaro kuitenkin heräsi kuolleista, kun hänen äitinsä Anni Vatanen olikin parantanut hänet syrjäisessä talossaan.
Martti Kaila

Martti Eero Kaila (vuoteen 1906 Johansson; 24. helmikuuta 1900 Helsinki – 21. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, Lapinlahden sairaalan ylilääkäri 1948–1967 ja professori. Suomen Psykiatriyhdistys myöntää vuosittain Martti Kaila -palkinnon ansiokkaasta väitöskirjatyöstä Psykiatriyhdistyksen jäsenelle.
Elämäkerta.
Kailan vanhemmat olivat arkkipiispa Erkki Kaila ja Aina Maria Drake ja puoliso vuodesta 1936 sairaanhoitaja Edit (Edda) Hedvig Söderlund. Hän tuli ylioppilaaksi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulusta 1918 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1927. Tohtoriksi Kaila väitteli 1946. Kaila toimi Helsingin yliopistossa mielitautiopin professorina 1948–1967. 
Kaila oli myös yhteiskunnallisena vaikuttaja. Hän kuului Suomen A-klinikkasäätiön perustajajäseniin. Hän opetti useita lääkärisukupolvia ja luennoi maailmalla keksityistä uusista käsitteistä, kuten suggestiosta ja Sigmund Freudin opeista. Kailan omat tutkimukset koskivat enimmäkseen nuorisorikollisuutta. Kailan uraan kuului tutkimustyön ohella monia erilaisia asiantuntijatehtäviä, ja hän oli useiden alansa yhdistysten ja järjestöjen ja niiden johtoelinten jäsen. Sotilasarvoltaan Kaila oli lääkintakapteeni (1940). Jatkosodan hyökkäysvaiheen lopussa 20.11.–20.12.1941 Kaila tutki yhteensä 95:n Karjalan armeijaan kuuluneen sotilaskarkurin mielentilan Karhumäen suunnalla.
Luettelo uskonnottomista joululauluista

Tämä on luettelo joululauluista, jotka eivät sisällä uskonnollisia sanoituksia ja sopivat kaikille yhteisiin tilaisuuksiin.
Lauluja, joiden ensimmäiset säkeistöt ovat ei-uskonnollisia:
Kun joulu on

Kun joulu on on Otto Kotilaisen säveltämä ja Alpo Noposen sanoittama joululaulu. 
Laulu alkaa sanoin ”Kun maass’ on hanki ja järvet jäässä / ja silmä sammunut auringon”. Sanat kertovat talvisesta luonnosta, lasten riemusta joulua odotellessa, kodin joulusta ja joulun sanomasta. Laulu päättyy säkeisiin ”vaan seimi, pahnat ja tähti yllä / ne silmiin kalleina kangastaa; / siks’ mieli hellä on kristityllä, / kun joulu on –, kun joulu on –.”
Sanat ja sävelmä ilmestyivät vuonna 1901 Noposen toimittamassa "Joulupukki"-lehdessä. Kotilainen ja Noponen olivat ystäviä jo kouluajalta ja opettivat samassa Helsingin Tehtaankadun kansakoulussa. Noponen on sanoittanut myös toisen tunnetun joululaulun "Arkihuolesi kaikki heitä".
Francesco Giullino

Francesco Gullino (tai Giullino) (31. toukokuuta 1945 – 15. elokuuta 2021) oli italialaissyntyinen Tanskassa pitkään asunut henkilö, jota epäillään bulgarialaisen toisinajattelijan Georgi Markovin murhasta Lontoossa vuonna 1978. Giullino tunnettiin salanimellä "Piccadilly". Markov oli bulgarialainen toimittaja, joka työskenteli Radio Free Europella, BBC:llä, Deutsche Wellessä, jossa hän toimitti radio-ohjelmaa kommunistiseen Bulgariaan ja arvosteli etenkin maan itsevaltaista nepotistista johtajaa Todor Živkovia. Markovin murhan takana epäillään olevan Bulgarian salainen poliisi, joka palkkasi Giullinon surmatyön tekijäksi.
Bulgarialaisen journalistin Hristo Hristovin mukaan Giullino oli toiminut salakuljettajana Bulgarian ja Kreikan rajalla ja hänet oli pidätetty kahdesti salakuljetuksesta. Kiinni jäätyään Giullino sai valita tuomitaanko hänet vankilaan vai ryhtyykö hän vakoojaksi. Giullino valitsi vakoojan työn. Päämajana Kööpenhamina ja peitetyönä antiikkikauppias Giullino vakoili lännessä asuvia itäeurooppalaisia toisinajattelijoita. Hän oli Lontoossa vuonna 1978, kun Markov kuoli, ja on esitetty oletuksia, että hän murhasi Markovin.
Britannian ja Tanskan poliisit kuulustelivat Giullinoa murhasta vuonna 1993 kuuden tunnin ajan Kööpenhaminassa, mutta häntä ei pidätetty, koska Tanskalla ei ollut siihen perusteita. Bulgarian lainsäädännön mukaan murha vanhenee 30 vuoden kuluttua teosta eli Giullinon tapauksessa se olisi vanhentunut vuonna 2008.
Tanskan yleisradioyhtiö (DR) julkaisi maaliskuussa 2023 kolmiosaisen dokumenttisarjan Gullinon elämästä ja hänen vakoilutoiminnastaan. Sarja kiinnitti erityistä huomiota Gullinon ja Scotland Yardin etsivien Christopher Birdin ja David Kempin kuulusteluihin, joka tapahtui vuonna 1993. Kuulustelussa Gullino myöntää suhteensa Bulgarian valtioon.
Sarjan takana oleva tiimi löysi ja haastatteli Gullinon kesäkuussa 2021.Haastattelussa Gullino kiistää kaikki häntä vastaan esitetyt syytökset.
Pian haastattelun jälkeen Gullino löydettiin kuolleena asunnostaan Welsissä Ylä-Itävallassa elokuussa 2021
Serge Hélan

Serge Hélan (s. 24. helmikuuta 1964 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Hélan saavutti 30-vuotiaana Helsingin EM-kilpailuissa 1994 kolmiloikassa hopeaa. Hän siirtyi loppukilpailun johtoon neljännellä kierroksella tuloksellaan 17,23 m ja paransi viidennellä kierroksella tulokseen 17,55 m, joka säilyi ulkoratojen Ranskan ennätyksenä vuoteen 2010 jolloin Teddy Tamgho hyppäsi 17,63. Venäjän Denis Kapustin hyppäsi kuitenkin vielä seitsemän senttimetriä pidemmälle ja voitti kultaa.
Ensimmäisen kerran Hélan esiintyi ulkoratojen arvokisoissa Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986, jolloin hän sijoittui kolmiloikassa yhdeksänneksi tuloksella 16,64 m. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui sekä pituushypyssä että kolmiloikassa. MM-kilpailujen kolmiloikkaan 176-senttinen Hélan osallistui viidesti ja selviytyi kahdesti loppukilpailuun: Stuttgartissa 1993 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 17,09 m ja Ateenassa 1997 kymmenenneksi tuloksella 16,97 m.
Sisäratojen arvokilpailuissa Hélan saavutti kolmiloikassa neljä mitalia. Liévinissä 1987 hän saavutti EM-kultaa tuloksella 17,15 m, Genovassa 1992 EM-hopeaa tuloksella 17,18 m, Barcelonassa 1995 MM-pronssia tuloksella 17,06 m sekä Valenciassa 1998 EM-pronssia tuloksella 17,02 m.
Hélan voitti Ranskan kolmiloikkamestaruuden ulkoradoilla vuosina 1986, 1987, 1989, 1991, 1994 ja 1996 sekä sisäradoilla vuosina 1986–1990, 1992–1995 ja 1997–1998. Ranskan mestaruuden pituushypyssä hän voitti ulkoradoilla vuonna 1994 sekä hallissa vuosina 1990 ja 1992. Ranskan kolmiloikkaennätystä hän paransi kahdesti vuonna 1986 (16,95 ja 17,13 m), kahdesti vuonna 1991 (17,27 ja 17,45 m) sekä kerran vuonna 1994 (17,55 m EM-kilpailuissa). Ranskan halliennätyksen hän paransi lukemiin 17,18 m vuonna 1992.
Maybelline

Maybelline on vuonna 1915 perustettu yhdysvaltalainen kosmetiikkayhtiö, jonka tuotteita myydään yli 120 maassa. Se on vuodesta 1996 kuulunut ranskalaiseen L’Oréal-konserniin.
Historia.
Maybelline Companyn perusti vuonna 1915 nuori kemisti Tom Lyle Williams. Hänen Maybel-siskonsa innoitti häntä kehittämään ensimmäisen tuotteensa, jolla sai ripset tummemmiksi. Williams katseli siskoaan, kun tämä levitti ripsiinsä vaseliinin ja hiilipölyn sekoitusta, jolloin niistä tuli tummemmat ja täyteläisemmät.
Sisaren mukaan nimetyn Maybellinen vuosiin kuuluu useita myyntimenestyksiä. Vuonna 1917 lanseerattiin kakkumaskara, jota myytiin ja mainostettiin postitse. 1960-luvulla Maybelline kehitti ensimmäisen putkiloon pakatun ripsivärin, jonka nimeksi tuli Ultra Lash Mascara.
Vuonna 1971 Maybelline esitteli Great Lash -maskaran. Siitä tuli suuri myyntimenestys, ja tuote on edelleenkin hyvin suosittu. Tuote on myös ammattimeikkaajien käytössä, ja sen voi tunnistaa pakkauksen roosan ja kirkkaan vihreän väriyhdistelmästä.
Vuonna 1991 Maybelline otti käyttöön iskulauseen ”Maybe she's born with it. Maybe it's Maybelline” (suom. ”Ehkä se on synnynnäistä. Ehkä se on Maybelline”). Yritys on kuulunut L'Oréal Paris -konserniin vuodesta 1996 lähtien, jolloin Maybelline muutti New Yorkiin. Vuonna 2004 yhtiöstä tuli virallisesti Maybelline New York.
Yrityksen tuotteiden suosio nousi, kun se palkkasi "Wonder Woman" -sarjasta tutun Lynda Carterin mainoksiinsa. Huippumallit Christy Turlington, Josie Maran, Erin Wasson, Adriana Lima ja näyttelijättäret Sarah Michelle Gellar ja Kristin Davis ovat mainostaneet Maybellinen tuotteita. Yrityksen nykyinen malli on intialainen Deepika Padukone ja johtava meikkitaiteilija on Troy Surratt.
Spesialisti (elokuva)

Spesialisti on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka pääosissa ovat Sylvester Stallone, Sharon Stone ja Rod Steiger.
Juoni.
May Munroe (Stone) haluaa kostaa mafialle isänsä kuoleman ja pyytää avuksi räjähdysaineiden asiantuntija Ray Quickia (Stallone). Yhdessä he taistelevat Miamin alamaailmaa vastaan.
Tom Robinson

Tom Robinson (s. 1. kesäkuuta 1950 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko, basisti, lauluntekijä ja radiojuontaja, joka on voimakkaasti ottanut kantaa homoseksuaalien oikeuksien puolesta.
Hänen tunnetuin homoutta käsittelevä laulunsa lienee "Glad To Be Gay", jonka hän esitti omaa nimeään kantavan Tom Robinson Bandin kanssa. Hänen tuotoksensa War Baby sijoittui Britannian singelistalla kuudenneksi.
Elämäkerta.
Tom Robinson syntyi Cambridgessä keskiluokkaiseen brittiperheeseen. Vanhempien lisäksi hänen perheeseensä kuuluivat kaksi veljeä ja sisar, jotka myös toimivat joko musiikin tai muun esittävän taiteen parissa.
Jo 13 vuoden ikäisenä Tom tajusi olevansa homoseksuaali, kun hän rakastui koulussa toiseen poikaan. Tuolloin seksi saman sukupuolen edustajan kanssa oli Britanniassa rikos, josta voitiin antaa vankeusrangaistus.
Saksan 73. jalkaväkidivisioona

Saksan 73. jalkaväkidivisioona () oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen.
Divisioona perustettiin 26. elokuuta 1939.
Historia.
Puolan valtauksen aikana divisioona oli Pohjoisen Armeijaryhmän reservinä. Itärintamalla divisioona oli heinäkuusta 1941 toukokuuhun 1944. Se jäi maaliskuussa 1944 mottiin Krimin niemimaalle, jossa se tuhoutui 8. toukokuuta.
Pian tuhoutumisensa jälkeen divisioona perustettiin 16. kesäkuuta 1944 uudelleen Unkarissa ja se osallistui kesällä 1944 taisteluihin Prahassa ja Varsovassa, joissa se tuhoutui toisen kerran. Divisioonan nimellä perustettiin taisteluosasto, mutta se tuhoutui 1945 kolmannen kerran Danzigin ympäristössä.
Perttu Heimolainen

Bernhard (Perttu) Heimolainen () oli suomalainen tykistöupseeri ja eversti.
Opinnot.
Heimolainen kävi alemmat kouluasteensa Nuijamaalla ja Lappeenrannassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1914. Kadettikoulun hän kävi vuosina 1919–1921 ja Kenttätykistön Ampumakoulun vuonna 1922. Hän suoritti myös Teknillisen korkeakoulun Sotakorkeakouluun valmistavan kaksivuotisen kurssin ja Sotakorkeakoulun sotateknillisen osaston kaksivuotisen kurssin. Vuonna 1927 hän suoritti kieliopintomatkan Ranskaan. 
Ennen toista maailmansotaa.
Heimolainen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Luutnanttina hän toimi Aunuksen retkellä 1919 patterinkomentajana. Heimolainen palveli KTR 3:ssa nuorempana upseerina ja patterin päällikkönä 1921–1925. Taistelukoulussa hän opetti 1929–1932. Jyväskylän ja Mikkelin suojeluskuntapiirin yleisesikuntaupseerina hän toimi 1932–1934. Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin esikunnan päällikkönä hän oli 1934–1935. Puolustusministeriössä sotatalousosaston toimistoesiupseerina hän palveli 1935–1936.
Heimolainen kuului suomalaisiin äärioikeistolaisiin aktivisteihin, jotka tukivat vuonna 1935 vapsiliikkeen Virossa suunnittelemaa vallankaappausta. Heimolainen hankki epäonnistuneeseen kaappaushankkeeseen tarkoitetut käsikranaatit ja dynamiitit sekä muitakin aseita. Juuri suomalaiset kranaatit johtivat myöhemmin viranomaiset Suomessa toimineen avustajaverkoston jäljille ja Heimolainen pidätettiin 17. joulukuuta 1935. Hän ilmiantoi kuulusteluissa muut osalliset. Tapaus katkaisi Heimolaisen upseerinuran. Suoritettuaan vankeustuomionsa hän ryhtyi 1936 Akateemisen Karjala-Seuran piirisihteeriksi. 
Talvisota.
Heimolainen kutsuttiin talvisodan kynnyksellä palvelukseen reserviläisenä 9. lokakuuta 1939 ja hänet sijoitettiin Puolustusministeriön ampumatarvikeosastolle, mistä hänet komennettiin rintamalle 2. helmikuuta 1940 juuri perustetun Kenttätykistörykmentti 21:n komentajaksi. Sittemmin hän toimi 3. helmikuuta 1940 alkaen Vuosalmen taisteluissa 2. divisioonan tykistökomentajana sodan loppuun saakka.
Välirauha.
Heimolainen otettiin ylimääräisenä vakinaiseen palvelukseen talvisodan jälkeen ja hänet sijoitettiin 10. heinäkuuta 1940 alkaen komentajaksi 7. prikaatin patteristoon. Hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1941 kurssinjohtajaksi Tykistökouluun.
Jatkosota.
Jatkosodan alla Heimolainen määrättiin 18. kesäkuuta 1941 Kenttätykistörykmentti 15:n komentajaksi ja samalla 2. divisioonan tykistökomentajaksi ja hän toimi tässä tehtävässä koko sodan ajan. 
Sodan jälkeen.
Jatkosodan jälkeen Heimolainen palveli KTR 3:ssa 1945–1947. Vuodesta 1947 eteenpäin hän opetti Sotakorkeakoulussa. Heimolainen oli Vapaussodan Invaliidien Liiton viimeinen puheenjohtaja 1983–1987. Järjestö lopetti toimintansa marraskuussa 1987 jolloin sen tehtävät luovutettiin Vapaussodan Invalidien Muistosäätiölle. 
Ylennykset.
vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1927, majuri 1934, everstiluutnantti 1941, eversti 1944
Daylight – paniikki tunnelissa

Daylight – paniikki tunnelissa on jännityselokuva vuodelta 1996. Pääosan näyttelee Sylvester Stallone.
Juoni.
Stallone esittää entistä palomiestä, joka sattuu paikalle tunnelin romahtaessa New Yorkissa, Brooklynissa. Entisten esimiesten estely-yrityksistä huolimatta hän lähtee pelastamaan loukkuun jääneitä ihmisiä, joihin kuuluu niin lapsiperheitä, vanhuksia kuin rikollisiakin.
Mikael Löfgren

 
Mikael Löfgren (s. 2. syyskuuta 1969 Torsbyn kunta, Ruotsi) on entinen ruotsalainen ampumahiihtäjä ja nykyinen valmentaja.
Löfgren saavutti Albertvillen olympialaisissa 1992 pronssia normaalimatkan (20 km) kilpailussa Jevgeni Redkinin ja Mark Kirchnerin jälkeen. Samoissa kilpailuissa hän hiihti ankkuriosuuden pronssia saaneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Hän kilpaili kaikkiaan neljissä olympialaisissa.
Löfgren voitti ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1992–1993 oltuaan edelliskaudella toinen. Maailmancupin osakilpailuissa hän oli parhaimmillaan toinen Anterselvan sprinttikilpailussa (10 km) kaudella 1992–1993 ja Holmenkollenin normaalimatkalla 1996. Kolmanneksi hän sijoittui Albertvillen olympiakilpailussa sekä Novosibirskin sprinttikilpailussa kaudella 1991–1992.
Löfgren on vuodesta 2008 toiminut Norjan ampumahiihtomaajoukkueen päävalmentajana. Aiemmin hän on valmentanut Yhdysvaltain maajoukkuetta ja Ruotsin juniorimaajoukkuetta.
Kritiikki (ainejärjestö)

Kritiikki Ry on Turun yliopiston kulttuurihistorian, Suomen historian ja Euroopan ja maailman historian opiskelijoiden ainejärjestö. Kritiikki ry ajaa opiskelijoiden etua yliopisto-organisaatiossa. Lisäksi se järjestää jäsenilleen monipuolista vapaa-ajan toimintaa ja julkaisee Kritiikki-lehteä. Kritiikki ry on Turun yliopiston ylioppilaskunnan (TYY) yhteisöjäsen sekä kansallisen Historian Opiskelijain Liiton (HOL ry) ja International Students of History Associationiin (ISHA) jäsen.
Yhdistyksen historiaa.
Keväällä 1958 turkulaiset historianopiskelijat perustivat itselleen oman yhdistyksen, nimeksi valittiin Kritiikki. Kritiikistä tuli rekisteröity yhdistys 30. tammikuuta 1967. Vuosijuhlia Kritiikki vietti ensimmäistä kertaa Hotelli Turussa 1967. Syksyn 1960 kokouksessa perustettiin yhdistyksen lehti, alkuperäiseltä nimeltään Ajan Hammas. Kritiikille saatiin 1964 oma (tosin muutaman muun ainejärjestön kanssa jaettu) toimisto, jonne perustettiin yhdistyksen kirjasto. Kritiikki järjesti alusta asti jäsenistölleen myös monenlaista liikunta- ja vapaa-ajantoimintaa sekä opinto-ohjausta. Kritiikki oli myös mukana perustamassa Historian Opiskelijain liittoa 1966.
Ajan hengen mukaisesti myös Kritiikki politisoitui 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Kritiikki siirtyi alkuaikojensa keskustalais-liberaalista kannastaan sosiaalidemokraattisuuden kautta pidemmälle vasemmistolaisuuteen. Kritiikki ajoi monia opiskelijan asemaan vaikuttavia muutoksia, kuten yliopiston hallintauudistusta mies ja ääni -periaatteelle sekä opintotukijärjestelmän uudistusta. Vuonna 1977 Kritiikki julisti poliittisuuden pannaan. Yhdistyksen sitoutumattomuutta alettiin korostaa ja sen toiminta viihteellistyi. 1980-luvulla lanseerattiin myös kritiikkiläiset nykyään opiskelijoiden haalarimassasta erottava viitta. Internetin mahdollisuuksia Kritiikki alkoi hyödyntää luomalla ensimmäiset kotisivunsa 1997, nykyiset sivut ovat vuodelta 2005. 1980-luvulla otettu epäpoliittinen opiskelijoiden viihtyvyyteen ja edunvalvontaan painottunut linja on säilynyt nykypäivään asti.
Nykyään Kritiikin ja kriitikkiläiset löytää Rehtorinpellonkadulta, Yo-talosta. Siellä toimistotila on jaettu Kanta ry:n kanssa. Kritiikki on edelleenkin yksi aktiivisimmista ja suurimmista ainejärjestöistä. Se järjestää vuosittain neljät sitsit ja monet muut illanistujaiset. Kritiikkiläiset pääsevät osallistumaan myös muun muassa peli-iltoihin, viini-iltoihin ja leffailtoihin.
John Cooper Clarke

John Cooper Clarke (s. 25. tammikuuta 1949) on englantilainen runoilija, joka on tullut tunnetuksi erityisesti energisistä runoesityksistään ja levyjulkaisuistaan 1970- ja 1980-luvuilla. Clarkea pidetään punk-runouden isähahmona ja yhtenä maailman suosituimmista runoesiintyjistä.
Clarke esiintyi uransa alkuaikoina samoissa konserteissa aktiivisesti muun muassa Sex Pistolsin ja The Clashin kanssa. Hän jäi syrjään julkisuudesta huumeongelmansa vuoksi 1980-luvun lopulla, mutta on myöhemmin palannut esiintymään, yleensä yksin. Hän on julkaissut yhteensä neljätoista runolevyä.
Clarke vieraili ensimmäistä kertaa Suomessa kesäkuussa 2011 Annikin runofestivaalilla Tampereella.
Jevgeni Redkin

 
Jevgeni Leonidovitš Redkin (, ; s. 2. helmikuuta 1970 Hanti-Mansijsk, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen entinen ampumahiihtäjä, joka edusti uransa aikana Neuvostoliittoa, IVYä ja Valko-Venäjää.
Redkin voitti Albertvillen olympialaisissa 1992 kultaa normaalimatkan (20 km) kilpailussa. Hän selviytyi ilman sakkominuutteja ja kukisti toiseksi sijoittuneen, kolme ohilaukausta ampuneen Mark Kirchnerin 6,4 sekunnilla. Redkinin uran toiseksi paras maailmancup-sijoitus olympiavoiton jälkeen oli kolmastoista tila.