tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Modularbox

Modularbox Oy on suomalainen perheyritys, joka on perustettu vuonna 2001. Yrityksen päätoimipaikka sijaitsee Espoossa Kehä III:n varrella. Sivutoimipaikka sijaitsee Porissa Harmaalinnan teollisuusalueella.
Modularbox myy vaihtelevalla tuotevalikoimalla mönkijöitä, muita sähköisiä kulkuvälineitä ja ajoneuvoja, työkaluja ja Finman-tuotemerkin työvälineitä. Modularbox myy ajoneuvot asiakkaille ilman jälleenmyyntiverkostoa. Sopimushuoltopisteitä yrityksellä on eri puolilla Suomea yli 150. Lisäksi yritys ostaa mönkijöiltä suoraan asiakkailta suoraostoportaalinsa kautta.
Historia.
Modularbox Oy on ollut Suomessa ensimmäinen edullisempia aasialaisia mönkijöitä maahantuonut yritys. Vuonna 2003 ensimmäiset merkkiedustukset olivat Loncin- ja Kazuma-merkkiset mönkijävalmistajat. Vuonna 2005 merkkiedustuksina olivat Taiwan Golden Bee ja Loncin, jonka markkinointinimi Suomen markkinoilla oli tällöin Rally USA.
Vuonna 2001 Modularbox alkoi myymään ja markkinoimaan 1993 perustetun suomalaisen Finman-tuotemerkin työkaluja, kuten puukkoja, lumilapioita, lumikolia sekä myöhemmin mönkijöiden lisävarusteita.
Modularbox oli vuonna 2012 mukana kehittämässä Bellier-mopoautojen uusia sport-malleja ja niiden korisarjoja.
Vuosien 2012–2019 välillä yritys teki myös käytettyjen henkilöautojen kauppaa MB Auto -nimellä.
Sysen hallitus

Sysen hallitus oli Norjan hallitus 16. lokakuuta 1989 – 3. marraskuuta 1990. Siihen kuuluivat Høyre, Kristillinen kansanpuolue ja Keskustapuolue.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri
Kehitysyhteistyöministeri
Kalastusministeri
Ympäristöministeri
Maatalousministeri
Sosiaaliministeri
Puolustusministeri
Liikenne- ja viestintäministeri
Valtiovarainministeri
Opetus- ja tutkimusministeri
Kirkko- ja kulttuuriministeri
Perhe- ja kuluttajaministeri
Työ- ja hallintoministeri
Kuntaministeri
Öljy- ja energiaministeri
Oikeusministeri
Elinkeinoministeri
Kaci Kullmann Five

Karin Cecilie "Kaci" Kullmann Five (13. huhtikuuta 1951 Oslo – 19. helmikuuta 2017 Oslo) oli norjalainen Høyren poliitikko ja puolueensa ensimmäinen naispuolinen puheenjohtaja vuosina 1991–1994. Hän istui suurkäräjillä 1981–1997 sekä toimi Norjan ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1989–1990. Vuosina 1977–1979 hän oli puolueensa nuorisojärjestön Unge Høyren puheenjohtaja.
Five sairastui rintasyöpään vuonna 2014 ja menehtyi helmikuussa 2017. Hän toimi ennen kuolemaansa Norjan Nobel-komitean puheenjohtajana.
Mettalanmäki

Mettalanmäki on kaupunginosa Raahessa. 
Mettalanmäelle valtatien 8 varteen oli suunnitteilla Raahen Portti -niminen kauppakeskus, mutta Osuuskauppa Arina osti Raahen Portti Oy:n koko osakekannan ja suunnitteilla olleen kauppakeskuksen tontille rakennettiin Prisma-kauppakeskus, joka avattiin marraskuussa 2025. Mettalanmäelle on suunnitteilla Biltema-tavaratalo.
Jussi Hyvärinen

Jussi Hyvärinen (3. toukokuuta 1973 Rääkkylä) on joensuulainen runoilija ja kirjastoalan ammattilainen.
Koulutus ja runous.
Hyväristen kahdeksanlapsisen perheen isä työskenteli pappina ja äiti uskonnonopettajana. Hyvärinen kirjoitti ylioppilaaksi Pyhäselän lukiossa 1992 ja opiskeli teologiaa, venäjän kieltä ja venäläistä kirjallisuutta Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian maisteriksi 1998 ja filosofian lisensiaatiksi 2005. Lisäopintoja hän suoritti Oulun yliopistossa saavuttaakseen kirjastonhoitajan pätevyyden. Filosofian tohtoriksi Hyvärinen väitteli Helsingin yliopistossa 2015 aiheenaan musiikin merkitys neuvostoliittolaisen runoilijan Osip Mandelštamin runoudessa.
Runoja Hyvärinen on kirjoittanut pienestä pitäen, vaikka niiden teossa on ollut useiden vuosien taukoja. Hänen ensimmäinen julkaistu runonsa oli alakoululaisena kirjoitettu hirveästä hauesta kertova runo, joka julkaistiin Kalevalan juhlavuoden antologiassa. Runon mahdollisuuksiin Hyvärinen havahtui vasta ollessaan yliopistossa venäläisen lyriikan analyysikurssilla. Hänet lumosi se, miten venäjän kieli soi. Intohimo runouteen syttyi lopullisesti hänen ollessaan kieliharjoittelussa Pietarissa, jossa isäntäperhe tutustutti hänet Puškinin runouteen.
Uskonnollinen runous tuntui Hyvärisestä vaikealta lajilta, vaikka hän on ollut paljon tekemisissä uskonnon kanssa. Muuten uskonto oli siihen aikaan läsnä hänen elämässään päivittäin, sillä hän työskenteli Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistyksen toimistossa Oulussa lukien käsikirjoituksia ja antaen palautetta. Itse Hyvärinen ei ollut koskaan käyttänyt mitään arvostelupalvelua, eikä osallistunut kirjoittajakoulutukseen, mutta toimiessaan julkaisutoimittajana hän lähetti vähän arastellen 24 omaa runoaan J. H. Erkon kirjoituskilpailuun 2003. Hän voitti kilpailun, sai 2 500 euron palkintosekin sekä sai paljon haastattelu- ja kuvauspyyntöjä.
Runonsa Hyvärinen kirjoittaa tavallisesti suoraan tietokoneelle ilman luonnostelua ja runot ovatkin yleensä jo syntyessään valmiita. Näytöllä olevaa tekstiä hän pystyy tarkastelemaan kriittisemmin, sillä paperille kirjoitettu tuntuu kovin henkilökohtaiselta. Esikoisrunokokoelmansa "Kurkistan kaivoon" vanhimmat runot hän kirjoitti 1995 ja uusimmat 2006. Kokoelmassa Hyvärinen pyrki runokielen samanaikaiseen tiiviyteen ja selkeyteen sekä kirjoittamaan sekä silmille että korville. Hänen runojaan on julkaistu myös "Parnasso"- ja "Tuli &amp; Savu" -lehdissä. Toisessa runokokoelmassaan "Olduvain rotko" Hyvärinen tarjoaa tiheää kieltä, verratonta rytmitajua ja paljon kulttuuriviittauksia. Monessa runossa on myös läsnä uskonnollinen taso sekä viittauksia myytteihin ja "Raamattuun".
Chilen kansalliskongressi

Chilen kansalliskongressi () on maan kaksikamarinen parlamentti, joka käyttää lainsäädännöllistä valtaa. Parlamentti perustettiin vuonna 1811 ja vuonna 1925 siitä tehtiin kaksikamarinen. Alkujaan kansalliskongressi kokoontui Santiagon kaupungissa, jossa maan entinen parlamenttirakennus sijaitsee. Nykyään kyseisessä rakennuksessa toimii mm. parlamentin kirjasto.
Kansalliskongressi koostuu kahdesta osasta:
Ratapihankatu (Turku)

Ratapihankatu (ruots. Bangårdsgatan) on Turussa sijaitseva pääkatu, joka yhdistää valtatiet 1 ja 9 valtatiehen 8. Katu alkaa Kuljettajankadun sekä Helsinginkadun risteyksestä Turun linja-autoaseman edustalta ja päättyy Puistokadun risteykseen. Kadun eteläisemmällä puolella kulkee koko matkalla jalankulun ja pyöräilyn väylä. Katu on koko matkallaan nelikaistainen. Suurin osa kadusta on myös varustettu vastakkaiset kaistat erottavalla keskialueella. Katu kulkee nimensä mukaisesti Turun ratapihan vieressä.
Nopeusrajoitus.
Nopeusrajoitus oli Ratapihankadulla 50 km/h, kunnes Turun kaupunki päätti laskea katuverkon nopeusrajoituksia. Loppuvuodesta 2020 Turun kaupunki laski katuverkon nopeutusrajoituksia niin, että Turun pääkaduilla saa enää ajaa vain 40 km/h 50 km/h sijasta. Päätöksen ohella Ratapihankadun nopeusrajoitus on nykyään 40 km/h. 
Kohteita Ratapihankadun varrella.
Ratapihankatu kulkee koko matkansa monien muiden Turun katujen tapaan viivasuorasti. Sen varrella sijaitsee Turun linja-autoasema ja Turun päärautatieasema, mitkä ovat Turun bussi- ja junaliikenteen keskeisimmät pääteasemat. Päärautatieasemaa vastapäätä sijaitsee Turun puistomainen Rautatientori. Ajurinkadun ja Ratapihankadun risteyksestä jalankulku ja pyöräily pääsee hissillä sekä portailla kulkemaan Logomon sillalle, mikä yhdistää Ratapihankadun Turun ratapihaa vastapäätä sijaitsevaan Vaunukatuun. 
Risteävät kadut.
Vain 2 katua risteää Ratapihankadun kanssa sen pohjoispuolelta, koska Turun ratapiha myötäilee katua sen pohjoispuolelta melkein koko matkalla. Ratapihankadun kanssa risteävät kadut itä-länsisuuntaisesti:
Kuljettajankadun itäpuolella Ratapihankadun jatkeena on Helsinginkatu, jonka toisesta päästä alkaa Helsinkiin johtava moottoritie eli valtatie 1. Lännessä Ratapihankadun jatkeena ovat Tukholmankatu ja edelleen Pansiontie. Poikkikadut Koulukatu ja Puistokatu johtavat Naantalin pikatielle, joka on osa valtatietä 8.
Historia.
Nykyinen Ratapihankatu oli aikaisemmin nimeltään Läntinen Linjakatu. Carl Ludvig Engelin vuonna 1828, Turun palon jälkeen laatimassa asemakaavassa se muodosti kaavoitetun kaupunkialueen luoteisen rajan. Vastaavasti kaupunkialueen kaakkoisrajana oli Itäinen Linjakatu eli nykyinen Kupittaankatu. Alun perin Läntisen Linjakadun, samoin kuin viereisen Läntisen Pitkäkadun, oli määrä ulottua merenrantaan saakka, mutta osa siitä jäi rakentamatta ja on myöhemmin poistettu asemakaavastakin. 
Läntisen Pitkäkadun ja Linjakadun, samoin kuin kaupungin toisella laidalla Itäisen Pitkäkadun ja Linjakadun väliset korttelit olivat kapeampia kuin muut Engelin asemakaavan korttelit. Tällä tavoin kaupungin laidoille pyrittiin muodostamaan käsityöläisten asutustarpeille sopivia tontteja.
Rautatie Turkuun valmistui vuonna 1876, jolloin rautatieasema ratapihoineen sijoitettiin välittömästi kaavoitetun kaupunkialueen ulkopuolelle, silloisen Läntisen Linjakadun varrelle. Siihen liittyen kadun nimi muutettiin vuonna 1924 Ratapihankaduksi. Osa alkuperäisestä Läntisestä Linjakadusta on kuitenkin jäänyt nykyisestä Ratapihankadusta erilleen ja muodostaa nykyisin osan Ruissalontietä.
Mynttorget

Mynttorget on Tukholman vanhankaupungin pohjoisosassa Västerlånggatanin ja Helgeandsholmenilla valtiopäivätalon läpi kulkevan Riksgatanin välissä sijaitseva aukio. Paikalla sijaitsi aiemmin kaupungin ainoa sisäänkäynti pohjoisesta, jykevä portti jossa oli laskusilta Helgeandsholmenille. Kun portti purettiin 1672, muodostui aukio, joka sai nimekseen Mynttorget sen laidalle asettuneen Myntverket-rahapajan mukaan. Rahapaja muutti 1849 Kungsholmenille ja rakennus siirtyi kuninkaan kanslian käyttöön.
Chilen edustajainhuone

Chilen edustajainhuone () on Chilen kansalliskongressin alahuone. Se koostuu 155 vaaleilla valitusta edustajasta, jotka valitaan neljän vuoden välein järjestettävissä vaaleissa. Maa on jaettu 28 vaalipiiriin, joista edustajat valitaan suhteellisella vaalitavalla.
Edustajainhuone kokoontuu Valparaíson kaupungissa, jonne se muutti Santiagosta vuonna 1990 osana hajasijoittamisyritystä.
Parlamenttaarista työtä tehdään 26 valiokunnassa.
Maassa on käytännössä käytössä sukupuolikiintiö edustajille: puolueiden asettaessa ehdokkaita, yli 60 % näistä ei saa olla yksinomaan miehiä tai naisia. Edustajien kausien määrää ei ole rajoitettu.
Edustajiksi voidaan valita sellainen henkilö, joka täyttää seuraavat ehdot:
Marraskuusta 2022 lähtien edustajainhuoneen puheenjohtajana on toiminut Vlado Mirosevic.
Lucania et Bruttii

Lucania et Bruttii (), myös "Lucania et Brutii" tai "Lucania et Bruttium", oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue ja myöhemmin myös Rooman valtakunnan provinssi ("Provincia Lucania et Bruttii"), joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Calabrian ja Basilicatan alueet.
Maantiede.
Lucania et Bruttii käsitti Italian niemimaan eteläkärjen eli ”saappaankärjen”. Siihen kuuluivat Lucanian maakunta sekä "Bruttii"-heimon alue, josta nykyisin käytetään usein käytännön syistä nimitystä ”Bruttium”, vaikkakaan antiikin lähteet eivät tunne tällaista maakunnan nimeä. Aluetta rajasi luoteessa Silarus (nyk. Sele) -joki ja koillisessa Bradanus (nyk. Bradano) -joki, joka virtasi hieman länteen Mateola-joesta (nyk. Matera). Lännessä sitä reunusti Tyrrhenanmeri Sisiliansalmeen ("Fretum Siculum", nyk. Messinansalmi) saakka ja idässä Joonianmeri. Lucania et Bruttiin luoteispuolella sijaitsi Latium et Campania (Regio I) ja pohjoispuolella Apulia et Calabria (Regio II). Sisiliansalmen toisella puolella sijaitsi Sisilian saari, joka muodosti Sicilian provinssin.
Lucania et Bruttiin ollessa provinssi sen hallinnollinen keskus oli Rhegium, entinen kreikkalainen Rhegion. Alueen muihin tärkeimpiin kaupunkeihin lukeutuivat muun muassa Consentia, Grumentum ja Potentia, sekä kreikkalaista alkuperää olleet Paestum (alun perin Poseidonia) ja Velia (Elea). Alueen tärkeimpiä teitä olivat Via Popilia, joka jatkoi Roomasta tullutta Via Appiaa Capuasta Rhegiumiin, sekä myöhemmän antiikin aikana Via Herculia.
Kaupunkeja.
Lucania et Bruttiin alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Bruttiumia asutti alun perin oskilainen "Bruttii"-heimo. Lisäksi sekä Lucania että Bruttium olivat vanhaa Italian kreikkalaisten siirtokuntien aluetta, Magna Graeciaa eli Suur-Kreikkaa. Seudusta tuli osa Rooman valtakuntaa 200-luvun eaa. kuluessa sotien ja liittoutumien myötä.
Lucania et Bruttiin alue perustettiin noin vuonna 7 eaa., kun keisari Augustus jakoi Italian yhteentoista alueeseen ("regio"). Muiden alueiden tavoin siihen viitattiin alun perin lähinnä numerolla. Ajan kuluessa se sai myös nimen. Keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin alueesta tehtiin provinssi. Se esiintyy 300-luvun alussa "Veronan luettelossa". Vuosina 293–395 provinssi kuului Italia et African prefektuuriin ja Italian diokeesiin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului nyt Italia et African prefektuuriin ja Italia suburbicarian diokeesiin.
Näin tärkeimmät alueen hallinnossa ajan kuluessa tapahtuneet muutokset olivat:
Samnium

Samnium () oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue ja myöhemmin myös Rooman valtakunnan provinssi ("Provincia Samnium"), joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Abruzzon ja Molisen alueet.
Maantiede.
Samniumin alueeseen kuului sen nimen mukaisesti Samniumin maakunta eli samnilaisten ("Samnites") alue kuitenkin lukuun ottamatta hirpiinien ("Hirpini") aluetta, joka oli erotettu muusta Samniumista osaksi Apulia et Calabrian (Regio II) aluetta. Lisäksi siihen luettiin frentanien, marrucinien, marsien, pelignien, aequiculien, vestinien ja sabiinien alueet.
Samnium käsitti Italian niemimaan itäisen keskiosan Adrianmeren rannalla. Sitä rajasivat Anio (nyk. Aniene), Piscarius (nyk. Pescara), Aternus (nyk. Aterno), Silarus (nyk. Sillaro) ja Tifernus (nyk. Biferno) -joet. Samniumin pohjoispuolella sijaitsivat Picenum (Regio V) ja Umbria (Regio VI), länsipuolella Etruria (Regio VII), eteläpuolella Latium et Campania (Regio I) ja itäpuolella Apulia et Calabria. Latiumista Samniumin erotti Anio, Picenumista Aternus ja Apuliasta Tifernus.
Samniumin ollessa provinssi sen hallinnollisen keskuksen arvellaan olleen Beneventum. Samniumin pääteitä olivat Roomasta Cerfenniaan tullut Via Valeria, sitä rannikolle Aternumiin jatkanut Via Claudia Valeria, Roomasta Samniumin läpi Picenumiin kulkenut Via Salaria, sekä Via Valerian ja Salarian yhdistänyt Via Claudia Nova.
Kaupunkeja.
Samniumin alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Samniumin alue perustettiin noin vuonna 7 eaa., kun keisari Augustus jakoi Italian yhteentoista alueeseen ("regio"). Muiden alueiden tavoin siihen viitattiin alun perin lähinnä numerolla. Ajan kuluessa se sai myös nimen. Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin alueesta tuli provinssi, joka oli osa Italian diokeesia. Provinssin nimi ei kuitenkaan esiinny "Veronan luettelossa", joka on epätäydellinen Italian kohdalla. 300-luvulla Samnium oli välillä osa Italia, Illyricum et African prefektuuria ja välillä Italia et African prefektuuria. Italian diokeesin jaon jälkeen provinssista tuli osa Italia suburbicarian diokeesia. Rooman valtakunnan vuonna 395 tapahtuneen jaon jälkeen se oli osa Länsi-Roomaa. "Notitia dignitatumin" aikoihin 400-luvun alussa provinssia hallitsi "praeses".
Näin tärkeimmät alueen hallinnossa ajan kuluessa tapahtuneet muutokset olivat:
Picenum

Picenum () oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue, joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Romagnan alueen.
Maantiede.
Picenum käsitti sille nimen antaneen Picenumin maakunnan eli pikeenien ("Piceni") alueen sekä "Praetutii"-heimon alueen. Siihen kuului alue Italian niemimaan itärannikon pohjoisosissa Adrianmeren rannalla Aternus (nyk. Aterno) -joen suulta Aesis (nyk. Esino) -joen suulle. Sen länsipuolella sijaitsi Umbria (Regio VI) ja eteläpuolella Samnium (Regio IV). Picenumin pääteitä oli Roomasta Asculumiin ja Castrum Truentinumiin tullut Via Salaria.
Kaupunkeja.
Picenumin alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Picenumin alue perustettiin noin vuonna 7 eaa., kun keisari Augustus jakoi Italian yhteentoista alueeseen ("regio"). Muiden alueiden tavoin siihen viitattiin alun perin lähinnä numerolla. Ajan kuluessa se sai myös nimen. Alue lakkautettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin ja sen alue tuli osaksi Italian diokeesiin kuulunutta Flaminia et Picenumin provinssia. Se jaettiin myöhemmin kolmeksi provinssiksi, jotka olivat Flaminia et Picenum annonarium, Picenum suburbicarium ja Valeria.
Näin tärkeimmät alueen hallinnossa ajan kuluessa tapahtuneet muutokset olivat:
Umbria (Augustuksen alue)

Umbria (), myös Umbria et Ager Gallicus, oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue, joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Umbrian ja Marchen alueet.
Maantiede.
Umbria käsitti sille nimen antaneen Umbrian maakunnan eli umbrien ("Umbri") alueen sekä gallialaisten senonien ("Senones") asuttaman niin kutsutun Ager Gallicuksen. Ne sijaitsivat Italian niemimaan itäisissä keskiosissa. Alue ulottui Adrianmeren rannikolle, ja käsitti siitä Aesis (nyk. Esino) ja Ariminus (nyk. Marecchia) -jokien välisen alueen. Umbrian alueen luoteispuolella sijaitsi Aemilia (Regio VIII), länsipuolella Etruria (Regio VII), josta sen erotti Tiber-joki, kaakkoispuolella Samnium (Regio IV) ja itäpuolella Picenum (Regio V). 
Umbrian hallinnollinen keskus oli Hispellum. Alueen päätie oli Roomasta Umbrian läpi Adrianmeren rannikolle johtanut Via Flaminia.
Kaupunkeja.
Umbrian alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Umbrian alue perustettiin noin vuonna 7 eaa., kun keisari Augustus jakoi Italian yhteentoista alueeseen ("regio"). Muiden alueiden tavoin siihen viitattiin alun perin lähinnä numerolla. Ajan kuluessa se sai myös nimen. Alue lakkautettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin ja sen alue tuli Etrurian ohella osaksi Italian diokeesiin kuulunutta Tuscia et Umbrian provinssia.
Näin tärkeimmät alueen hallinnossa ajan kuluessa tapahtuneet muutokset olivat:
Etruria (Augustuksen alue)

Etruria () oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue, joka vastasi paljolti Etrurian maakuntaa ja käsitti pääosin nykyisen Italian Toscanan alueen.
Maantiede.
Etruria käsitti sille nimen antaneen Etrurian maakunnan Italian niemimaan länsiosassa Tyrrhenanmeren ja Apenniinien välisellä alueella. Sen luoteispuolella sijaitsi Liguria (Regio IX), josta sen erotti Macra (nyk. Magra) -joki, pohjoispuolella Aemilia (Regio VIII), itäpuolella Umbria (Regio VI) ja Samnium (Regio IV), ja kaakkoispuolella Latium et Campania (Regio I), josta sen erotti Tiber-joki.
Etrurian pääteitä olivat rannikolla kulkenut, Roomasta Pisaeen johtanut Via Aurelia, sekä sitä jatkanut Via Aemilia Scauri ja sisämaassa kulkenut Via Cassia.
Kaupunkeja.
Etrurian alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Etruria oli vanhastaan pääasiassa etruskien asuttamaa aluetta, ja monet sen kaupungeista olivat vanhoja etruskikaupunkeja. Etrurian alue perustettiin noin vuonna 7 eaa., kun keisari Augustus jakoi Italian yhteentoista alueeseen ("regio"). Muiden alueiden tavoin siihen viitattiin alun perin lähinnä numerolla. Ajan kuluessa se sai myös nimen pääalueensa mukaan. Alue lakkautettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin ja sen alue tuli Umbrian ohella osaksi Italian diokeesiin kuulunutta Tuscia et Umbrian provinssia.
Näin tärkeimmät alueen hallinnossa ajan kuluessa tapahtuneet muutokset olivat:
Henrik Berggren

Henrik Berggren (s. 1974) on ruotsalainen muusikko, joka tunnetaan erityisesti indie rock -yhtye Broder Danielin laulajana. Broder Danielin hajoamisen jälkeen Berggren on tehnyt musiikkia myös soolouralla.
Berggren vietti nuoruutensa Göteborgin Västra Frölundassa. Vuonna 1995 Broder Daniel julkaisi ensin debyyttisinglensä "Cadillac" ja myöhemmin debyyttialbuminsa "Saturday Night Engine". Yhtye julkaisi yhteensä neljä studioalbumia, joista viimeiseksi jäi vuonna 2003 julkaistu "Cruel Town".
Broder Danielin hajoamisen jälkeen Berggren on tehnyt jonkin verran musiikkia myös itsenäisesti. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "Wolf's Heart" julkaistiin vuonna 2017. Albumi oli julkaisunsa jälkeen Ruotsin albumilistalla yhteensä kuusi viikkoa ja kävi korkeimmillaan listan sijalla kolme.
Berggren on sairastanut pitkään kroonista väsymysoireyhtymää, mikä on vaikeuttanut hänen musiikintekoaan.
Monivarsituenta

Monivarsituenta tarkoittaa auton pyöräntuentatyyppiä, jossa käytetään useaa tukivartta. Pyöräntuenta ja jousitus kuuluvat järjestelmään, jossa auto on yhteydessä tienpintaan ja sen toimintaan liittyy useita ominaisuuksia, jotka liittyvät ajettavuuteen kuten käsiteltävyyteen, vakauteen ja mukavuuteen. Näitä tavoitteita varten tarvitaan paljon suunnittelun vapautta, josta johtuen monivarsituentaa käytetään pääasiassa korkean luokan autoissa. Toisaalta suunnittelun vapaus tekee geometrian suunnittelusta monimutkaisempaa.
Monivarsituennassa käytetään normaalisti viittä tukivartta, jolloin pyörän liike voidaan ratkaista täsmällisesti ja rengas on ideaalisessa asennossa jatkuvasti. Kun monivarsituentaa käytetään ohjaavassa pyörässä pyörä muuttaa asentoa itsensä ympäri eikä ulkoisen tukipisteen ympärillä. Monivarsituenta vaimentaa suuren osuuden melusta ja värinästä, joka parantaa mukavuutta. Monivarsituenta esiteltiin 1960-luvulla Mercedes-Benz C111 -prototyypissä ja otettiin massatuotantoon Mercedes-Benz W201 -mallissa.
Kolmiovarsituenta

Kolmiovarsituenta tarkoittaa auton pyöräntuentaa erillisjousituksessa, jossa on kaksi päällekkäistä A-kirjaimen muotoista tukivartta (kutsutaan myös kaksois-A-varsituennaksi). Molemmilla tukivarsilla on kiinnitys auton runkoon tai koriin.
Yksittäistä A-vartta käytetään myös MacPherson-pyöräntuennan muunnelmissa.
Kahden kolmiotukivarren ratkaisua käytetään kalliimmissa autoissa tai kilpa-autoissa koska se tarjoaa paremman pidon ja vakauden kuin MacPherson-tuenta.
Ratkaisua käytetiin jo 1930-luvulla, jolloin Citroën ja Packard käyttivät sitä. Tuenta yleistyi myös kilpa-autojen etujousituksessa, jossa aerodynamiikka ja keveys ovat tärkeitä tekijöitä. Kahden kolmiotukivarren ratkaisussa jousituksen puristuminen kasvattaa negatiivista camber-kulmaa eripituisista varsista johtuen.
Jorma Pärkö

Jorma Juhani Pärkö (24. lokakuuta 1912 Laitila – 5. marraskuuta 1999 Turku) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria.
Pärkön vanhemmat olivat maanviljelijä Jussi Artturi Pärkö ja Saima Josefiina Pietilä ja puoliso vuodesta 1947 hammaslääkäri Anna Maissi Huhtala, aiemmin Haijanen. Pärkö tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1933 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1941. Hän oli maatalousministeriön asutusasianosaston palveluksessa viljelyskelpoisten maiden tarkastajana 1944–1945, Laitilan Osuuskaupan palveluksessa 1945, Varsinais-Suomen maanviljelysseuran maatalouskonsulentti 1946–1950 ja Maataloustuottajain Varsinais-Suomen Liiton toiminnanjohtaja 1950–1975. Turun työvoimapiirin päällikkönä Pärkö toimi 1948–1949, Oy Vehnän rehutehtaan tarkastajana vuodesta 1951 ja Oy Juurikassokerin rehutehtaan ja Hankkijan rehutehtaan tarkastajana vuodesta 1956. Hän oli myös Osuustukkukaupan Turun rehutehtaan tarkastaja ja hänellä oli useita maatalouden ja maatalouskaupan asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Pärkö sai 1975, jolloin myös taiteilija Liisa Tanner maalasi hänen muotokuvansa.
Garai

Garai oli unkarilainen aatelissuku, joka oli yksi Unkarin kuningaskunnan voimakkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista 1300- ja 1400-luvuilla. Nimi tulee Gara-nimisestä paikasta (Gorjani) entisessä Valkón komitaatissa Slavoniassa, jonka kuningas Béla IV myönsi István Drusmalle (Garai) vuonna 1269. Garai-suvun omaisuus oli pääasiassa Tonavan ja Tiszan välisissä komitaateissa sekä Slavoniassa ja Syrmiassa. István I. Garain (1300) kuoleman jälkeen suku jakautui baanin ja palatiinin sukuhaaroihin.
Rosellin talo

Rosellin talo sijaitsee Orivedellä Eräjärven kylällä. Talo on Nikkilänjärven rannalla. Eräjärvi-Seuran Yrjö Johannes Rosellilta vuonna 2018 testamenttilahjoituksena saama tilan päärakennus sekä sen talousrakennus ovat muodostumassa Eräjärven kotiseutumuseoksi. 
Eräjärven kotiseutumuseo.
Aluetta on kunnostettu talkoilla vuodesta 2018 asti ja samalla on suunniteltu tulevia näyttelyitä. Tulevan kotiseutumuseon pihapiirissä on päästy järjestämään yleisölle jo muutamia tapahtumia ja itse rakennukseenkin on voinut tutustua. 
Tulevaisuudessa Rosellin taloa on tarkoitus käyttää kotiseutumuseon esineistön esittelyyn, vaihtuvien näyttelyiden järjestämiseen sekä luentojen ja tilaisuuksien järjestämiseen. 
Eräjärven kotiseutumuseon aiempi museorakennus on tuhoutunut tulipalossa. 
Rakennukset.
Rosellin talon hirsinen päärakennus on vuodelta 1909. Pihapiirin muita rakennuksia ovat navetta, 1930-luvun suuli sekä aitat. Perkiöntien varrella aiemmin sijainnut lato on purettu. 
Eräjärvi-Seuran omistukseen siirtymisen jälkeen rakennuksia on korjattu talkoovoimin sekä avustusten turvin. Pirkanmaan maakuntamuseon suosituksia noudattaen pihapiirissä on muun muassa korjattu aitan katto ja päärakennuksen piiput. Navettaan on rakennettu näyttelytila. Päärakennus ja navetta on maalattu. Osana korjauksia päärakennukseen asennettiin vesijohto. 
Rosellin talon viereistä peltoa on salaojitettu pysäköintialueen toteuttamiseksi. 
Pirkanmaan kulttuuriympäristöpalkinto.
Vuonna 2023 Eräjärvi-Seura ry palkittiin Pirkanmaan kulttuuriympäristöpalkinnolla. Palkinto myönnetään vaikuttavasta, esimerkillisestä ja pitkäjänteisestä pirkanmaalaisen kulttuuriympäristön hyväksi tehdystä työstä. Palkinnon myöntänyt Pirkanmaan maakuntamuseo toi myöntämisperusteina esiin muun muassa Eräjärvi-Seuran Rosellin talon korjausprojektissa esiin tulleet korjausrakentamisen taidot, museokokoelmista ja pihapiiristä huolehtimisen sekä oman yhteisön arvostuksen.
Kevyen musiikin vuosisata

Kevyen musiikin vuosisata ("All You Need Is Love: The Story of Popular Music") on Tony Palmerin luoma brittiläinen television dokumenttisarja angloamerikkalaisen rytmi- ja populaarimusiikin eri tyylilajien kehityksestä 1900-luvun taitteesta 1970-luvun puoleenväliin. Sarja kattaa ragtimen, jazzin varhaisvaiheet, bluesin ja gospelin ja etenee sitten vaudevilleen ja music halliin, Broadway-musikaaleihin, swingiin, rhythm and bluesiin, countryyn ja folkiin ja päätyy lopulta rockmusiikkiin. Musiikkiesitysten lisäksi sarja kiinnittää populaarimusiikin tyylilajien kehityksen niiden synnyinvuosien yhteiskunnallisiin ilmiöihin.
17-osainen sarja julkaistiin alun perin vuonna 1977 ja sai pääosin ylistäviä arvosteluja eri puolilla maailmaa. Sitä kuitenkin kritisoitiin vahvasta rock-painotteisuudesta ja siitä, että se ohitti lähes täysin muun muassa diskomusiikin ja juuri nousussa olleen punk rockin. Ainakin jälkimmäisen poisjäänti harmitti Tony Palmeria itseäänkin, joka on kertonut anoneensa lisäyksille rahaa ja tuotantoaikaa mutta jääneensä ilman.
Suomessa sarja esitettiin ensi kerran syksyllä 1977 Yle TV2:n lauantain myöhäisilloissa saamatta kovin paljon katsojia, ja uudelleen avausjaksoa lukuun ottamatta seuraavan vuoden syksyllä Ylen ykköskanavan ohjelmistossa paremmalla ohjelmapaikalla torstain alkuilloissa. 
Vuonna 2008 sarja julkaistiin viiden DVD-levyn pakettina.
Tuotanto.
Sarja alkoi kehittyä John Lennonin ehdotettua sellaisen tekemistä elokuva-alan tuttavalleen Tony Palmerille vuonna 1974. Varmistettuaan sarjan rahoituksen Palmer alkoi kerätä harvoin nähtyjä elokuvatallenteita eri tyylilajien muusikoiden esiintymisistä ja matkustaa ympäri maailmaa tekemässä haastatteluja ja taustatutkimusta.
Kellosalmen työväentalo Sötkö

Kellosalmen työväentalo Sötkö (joskus myös Ilomäki) oli Padasjoen kunnan Kellosalmen kylässä sijainnut työväentalo. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 1994.
Historiaa.
Kellosalmen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1911. Talo rakennettiin vuonna 1927, mutta vielä vuonna 1931 se oli osaksi keskeneräinen. Tuolloin yhdistyksessä oli jäseniä 12. Rakennustyöt tehtiin talkoilla.
Vuonna 1994 talo tuhoutui salaman aiheuttamassa tulipalossa. Se oli ilmeisesti ollut jo jonkin aikaa vain kesäkäytössä. Yhdistys järjesti talolla kesäisin kokouksia ja tansseja.
Rakennus.
Talon pinta-ala oli noin 140 m². Se oli hirsirunkoinen ja vuoraamaton, alun perin myös maalaamaton. Vuonna 1976 talo maalattiin tummanpunaiseksi. Katto oli alun perin pärettä. Se vaihdettiin vuonna 1948 huopaan ja 1977 peltiin. Sisäseinät olivat vuoraamattomat. Talossa oli juhlasali näyttämöineen, keittiö ja eteinen; näyttämö tosin purettiin jo vuonna 1946. Talon uunit purettiin vuonna 1970, ja se jäi ilman lämmitystä. Siellä ei myöskään ollut vesijohtoa, viemäriä tai sisä-wc:tä.
Juha Saarikko

Juha Mikael Saarikko (s. 1969) on toiminut Jyväskylän yliopistossa professorina. Hän on opiskellut ydinfyysikoksi Helsingin yliopistossa ja tullut sittemmin mukaan politiikkaan Hollolan Keskusta-puolueen edustajana. Nykyään hän on Lahden kaupungissa lehtorina.
Työelämä.
Saarikko oli mukana kehittämässä Jyväskylän yliopistossa raskasioni-kiihdytintä vuoteen 1990, eli samaan aikaan kun Cernissä valmistui ensimmäinen samanlainen.
Nykyään hän on töissä Lahden Tiirismaan yläkoulussa. Ennen opettajanuraansa hän aloitti pienimuotoisen maanviljely-yrittäjyytensä Hollolassa ja jatkaa sitä edelleen koittaen parantaa maanviljelijöiden toimeentuloa ja asemaa olemalla mukana politiikassa.
Kalannin työväentalo

Kalannin työväentalo, myös Voiton talo, sijaitsee Uudenkaupungin Kalannin taajamassa. Kalanti oli vuoteen 1936 nimeltään Uusikirkko Tl. Talon omistaa Kalannin Työväenyhdistys Voitto ry. 
Historia.
Työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906, ja talo rakennettiin vuonna 1908.Talon tontin vuokrasi ja rakennutti talon omiin nimiinsä yhdistyksen varapuheenjohtaja O. Suominen. Myöhemmin hän myi talon yhdistykselle. Talo on peruskorjattu vuonna 1994
Rakennus.
Alkuperäinen talo oli suorakaiteen muotoinen. Toisessa päässä oli näyttämö, keskellä sali ja toisessa päässä keittiö ja eteinen. Vuosina 1922–1923 taloa laajennettiin. Koko alkuperäinen osa muutettiin saliksi ja uusi osa sijoitettiin talon toiselle pitkälle sivulle.
Lämmitysjärjestelmänä ovat sähköpatterit, puun poltolla toimiva ilmanpuhallin, katon säteilylämmittimet ja salissa kaksi ilmalämpöpumppua.
Talon käyttö.
Talon käyttö on ympärivuotista. Oman toiminnan ohella tiloja myös vuokrataan. Talolla on pidetty häitä, syntymäpäiviä ja muita juhlia.
Maakesken työväentalo

Maakesken työväentalo on Padasjoen kunnan Maakesken kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Maakesken työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Mukaan liittyi perustavassa kokouksessa 47 henkilöä. Pian yhdistys osti oman tontin, ja talo valmistui vuonna 1910. Rakennustyöt tehtiin suurimmaksi osaksi talkoilla. Taloa laajennettiin vuosina 1917, 1921 ja 1935. Yhdistyksen jäsenluku vaihteli 1900-luvun alkupuolella 25–30 välillä. 
Sisällissodassa yhdistys menetti useita toimihenkilöitään ja talo oli takavarikossa. 1930-luvun alussa yhdistyksen iltama- ja kokousilmoituksia revittiin ja sotkettiin toistuvasti. Yhdistys hankki lukittavan ilmoituskaapin, mutta joku rikkoi sen.
Talo on ilmeisesti edelleen (vuonna 2023) pystyssä, mutta sen omistuksesta tai käytöstä ei ole tietoa.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla järjestettiin 1930–1960-lukujen aikana muun muassa vaali- ja kesäjuhlia sekä vappujuhla, jossa oli noin 300 osallistujaa. Vuonna 1935 juhlittiin yhdistyksen 30-vuotissyntymäpäiviä. Ohjelmassa oli muun muassa lausuntaa, juhlapuheita, näytelmä sekä kilpailuja, suurimpana 25 kilometrin pyöräily. Juhlapuhujana oli kansanedustaja Väinö Kivisalo.
Liejusimpukat

Liejusimpukat (Tellinidae) on simpukoihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan meri- ja murtovesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Liejusimpukat jaetaan yhdeksään alaheimoon ja 104 sukuun. Lajeja heimossa on noin 350. Heimon lajien kuori on ohuehko. Muodoltaan kuori on litteä ja vaihtelevasti soikea tai pitkänomainen. Useat liejusimpukat ovat värikkäitä. Lajien jalka on kookas ja sifonit ovat hyvin pitkät. 
Levinneisyys ja elintavat.
Liejusimpukoita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimistä, mutta myös lauhkeista, meristä. Heimon lajit elävät matalissa vesissä kaivautuneina pohjaan. Ravinnokseen ne suodattavat vedestä eloperäistä ainesta.
Tom Vraalsen

Tom Eric Vraalsen (26. tammikuuta 1936 Oslo – 13. syyskuuta 2021) oli norjalainen diplomaatti ja keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan kehitysapuministerinä 1989–1990, mitä ennen hän oli ollut Norjan YK-suurlähettiläs 1982–1989. Vuosina 1994–1996 hän oli suurlähettiläänä Lontoossa, 1996–2001 Washingtonissa ja 2001–2003 Helsingissä. Vuosina 2003–2004 hän osallistui Darfurin konfliktin rauhanneuvotteluihin ja 2005–2008 johti YK:n komissiota, joka valvoi Sudanin rauhansopimuksen täytäntöönpanoa.
Padasjoen kirkonkylän työväentalo

Padasjoen kirkonkylän työväentalo on Padasjoen kunnan kirkonkylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa.
Padasjoen kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1903, ensimmäisenä Padasjoen työväenyhdistyksistä. Talo valmistui talkoilla vuonna 1911. Sisällissodan aikaan talo oli ensin punakaartin käytössä, sitten suojeluskunnalla takavarikossa. Talvisodan aikaan sitä taas käytti armeija. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 30.
Toimintaa työväentalolla.
Alkuaikoina talolla toimi muun muassa nuoriso-osasto, naisosasto ja näytelmäseura. 1980-luvun alussa siellä järjestettiin kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä ja juhlia. 2020-luvulla talolla on pidetty muun muassa kirpputoreja. 
Rakennus.
Talo on yksikerroksinen ja hirsirunkoinen. Alun perin se oli punainen, 1980-luvun alkuun mennessä harmaa. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin jossain vaiheessa peltiin. Sisäkatto ja sisäseinät vuorattiin jossain vaiheessa kuitulevyillä. Talon pinta-ala on 284 m². Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä yhden huoneen ja keittiön asunto vahtimestarille. Lisärakennuksena on elokuvahuone. Talossa on öljylämmitys; vesijohtoa, viemäröintiä tai sisävessaa ei ainakaan 1980-luvun alussa ollut. Talon kunto arvioitiin tuolloin heikohkoksi. Suunnitteilla oli sisä-wc, sähkölämmityksen asennus, ikkunoiden uusiminen ja katon korjaus. Vuoden 2021 lopulla työväentalon keittiön lattia uusittiin.
Svein Munkejord

Svein Magnus Munkejord (s. 26. syyskuuta 1948 Kopervik) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan kalastusministerinä vuosina 1989–1990.
Orimattilan Heinämaan työväentalo

Orimattilan Heinämaan työväentalo oli Orimattilan kaupungissa Heinämaan kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Heinämaan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Aluksi kokoukset ja iltamat järjestettiin yhdistyksen jäsenten kodeissa. Yhdistys perusti ompeluseuran, jossa valmistettiin arpajaisvoittoja. Vuonna 1910 vuokrattiin 3 000 m²:n tontti työväentaloa varten. Talo valmistui joulukuussa vuonna 1911. Omassa talossa järjestetty toiminta tuotti niin hyvin, että yhdistys sai maksettua velkansa pois vuonna 1918. Talo rappeutui vuosien saatossa, ja se purettiin vuonna 1982.
Rakennus.
Työväentalo oli neliön muotoinen, ja siinä oli juhlasali näyttämöineen, kokoushuone, vaatesäilö ja varasto. Talossa oli muurattu uuni, joka oli päällystetty pellillä. Tämä mahdollisti talon käytön myös talvella.
Toimintaa työväentalolla.
Heinämaan työväentalolla järjestettiin vuonna 1917 yhteinen vappujuhla Virenojan työväenyhdistyksen kanssa. Isäntäyhdistys oli mennyt heitä vastaan, ja Heinämaalle tultaessa kulkueessa oli ollut 220 henkeä ja kolme lippua. Joka vuosi järjestettiin kesäjuhlat, ja talvella oli hiihtokilpailuja. Kiertävät elokuvien näyttäjät vierailivat talolla. Siellä järjestettiin myös häitä. Ajoittain talolla toimi myös nuorisoseura. Vielä 1960-luvulla helluntaiseurakunta järjesti talolla uskonnollisia kokouksiaan.
Finman

Finman on vuonna 1994 rekisteröity suomalainen tuotemerkki, jonka nimellä valmistetaan ja myydään pääasiallisesti mönkijöiden lisävarusteita, puukkoja ja työkalulaatikoita sekä ympäristökoneita.
Historia.
Finman-tuotemerkki on rekisteröity syyskuussa 1994. Ensimmäiset Finman-tuotteet olivat haravia, lumilapioita, lumikolia, jäähakkuja ja muita isokokoisia pihatyökaluja. Vuonna 1995 Kauhavalla alettiin valmistaa myös Finman-merkkisiä puukkoja ja työkalulaatikoita. 
Vuonna 2000 toiminta laajeni muovisiin koottaviin lavakauluksiin, jotka tulivat vaihtoehdoksi puisille perinteisille lavakauluksille. Muoviset lavakaulukset suunniteltiin elintarviketeollisuuden käyttöön. Lavakauluksia myytiin pääasiassa Keski- ja Pohjois-Euroopan markkinoille. Seuraavana vuonna espoolainen Modularbox, jolla on lavakauluksissa maailmanlaajuinen patentti, rupesi markkinoimaan ja myymään myös Finman-tuotteita.
2000-luvun ensimmäisellä kymmenyksellä valikoimiin tuli myös mönkijöihin suunniteltuja lisävarusteita, kuten erilaisia lumiauroja, kauhoja, tielanoja ja hiekoittimia. Lisävarusteiden osien toimittajina toimii useampi kotimainen yritys, ja niiden kasaus tapahtuu joko Espoossa tai alihankkijoiden toimitiloissa.
2010-luvulla tuotevalikoimiin tuli myös erilaisia ympäristökoneita, kuten halkaisukoneita, sauvaohjattavia ruohonleikkureita ja kardaani- ja polttomoottorikäyttöisiä hakettimia. Ympäristökoneiden osat tulevat Kaukoidästä ja Yhdysvalloista, ja kasaus tapahtuu Suomessa. Ympäristökoneiden moottoreissa yhteistyökumppaniksi on valikoitunut yhdysvaltalainen moottorivalmistaja Briggs &amp; Stratton. 2010-luvulla Finman-merkin alla markkinoille tuli myös erilaisia mönkijöiden peräkärryjä.
Vuonna 2016 Motonet solmi yhteistyösopimuksen Suomen Jääkiekkoliiton kanssa. Sopimuksen seurauksena Motonet-tavaratalot ottivat myyntiin Suomen jääkiekkomaajoukkueen tunnuksilla varustettuja Finman-puukkoja ja -autolapioita.
Kornhamnstorg

Kornhamnstorg on Tukholman vanhankaupungin lounaisosassa sijaitseva kolmionmallinen aukio, jolle päättyvät Lilla ja Stora Nygatan. Lounaispuolella aukiota rajaa Munkbroleden. Kornhamn oli alun perin satama, ja varhaisin maininta siitä on vuodelta 1427. Nimi viittaa siihen, että sen luokse ankkuroituivat viljalaivat, joiden lasti varastoitiin Korntorgetille (nykyinen Järntorget). Vanhankaupungin suuren tulipalon jälkeen sataman kohdalle muodostettiin 1620-luvulla tori, joka oli aikoinaan vilkas kauppapaikka mutta nykyisin rauhallinen aukio.
Vesijaon työväentalo

Vesijaon työväentalo oli Padasjoen kunnan Vesijaon kylässä (joskus myös Vesijakaa) sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Vesijaon työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talon se hankki vuosien 1912 ja 1915 välillä. Oma talo piristi toimintaa hetkeksi: vuonna 1912 yhdistyksen jäsenmäärä oli 10, vuonna 1915 se oli 17. 1930-luvun alussa yhdistyksen toimintaa kuvailtiin heikoksi, ja jäsenluku oli laskenut viiteen.
Vuonna 1928 talolla oli tappelu, jonka yhteydessä puukotettiin kolmea henkilöä. Loppuvuodesta 1929 siellä järjestettiin sosialidemokraattisen piirikunnan luento- ja opastuskursseja ja seuraavana vuonna valtuustoehdokas T. Kilven vaalitilaisuus.
Károlyi

Károlyi on vanha unkarilainen Szatmárin komitaatista kotoisin ollut varakas ja poliittisesti merkittävä aatelissuku, joka on tunnettu 1200-luvulta, ja erityisesti 1500-luvulta lähtien. Sukunimeen on liitetty predikaatit Kaplon tai Nagykároly. Sukuun kuuluvat muun muassa:
Getty

getty on Unix-järjestelmissä perinteisesti käytetty ohjelma, joka mahdollistaa kirjautumisen järjestelmään.
getty ajetaan tietokoneen konsolilla tai se yhdistetään sarjaporttiin, johon on kytketty pääte. getty lukee näppäimistöltä käyttäjän kirjoittaman käyttäjätunnuksen ja käynnistää login-ohjelman, joka lukee salasanan, autentikoi käyttäjän ja käynnistää istunnon.
gettyn käynnistää tyypillisesti init asetustiedostonsa (codice_1) mukaisesti.
getty-ohjelmasta on kehitetty erityisesti Linux-järjestelmiin useita versiota. agetty (alternative getty), joka ei tarvitse erityisiä asetuksia, getty_ps-paketin getty, joka on monipuolisemmin säädettävissä, mgetty, joka on suunnattu modeemiyhteyksille.
Lisäksi on lukuisia minimaalisia, kevyitä getty-ohjelmia, joista on karsitty tarpeettomana sarjaportin ohjaus pelkästään Linux-konsolille ajettavaksi: mingetty Red Hat-sukuisissa järjestelmissä, fbgetty, fgetty ja rungetty.
Linuxissa gettyjä käynnistetään tyypillisesti kuusi kappaletta järjestelmän virtuaalikonsoleille.
Solariksessa getty ja login -ohjelmat on korvattu ttymon-ohjelmalla.
Linux-järjestelmissä sen toiminnallisuuden hoitaa systemd, paitsi sarjaporttiin kytketyn gettyn.
Sollum

Sollum (El Salloum) on pikkukaupunki Egyptin rannikolla lähellä Libyan rajaa. Kaupunki kattaa yhteensä 600 km2 alueen ja siellä asuu noin asukasta. Sollumissa sijaitsee Egyptin Eurooppaa lähin satama. Antiikin aikana paikalla sijaitsi Katabathmos Megaksen kaupunki.
Infrastruktuuri ja palvelut.
Sollumin kadut ovat suurimmaksi osaksi päällystettyjä ja keskimääräisen leveitä. Kaupungin keskustan rakennusten korkeus ja ulkonäkö puolestaan vaihtelevat. Kaiken kaikkiaan asuinrakennukset sijaitsevat kaupungissa kuitenkin varsin harvassa.
Sollumissa ei ole juuri kunnallistekniikkaa tai sosiaalipalveluja. Koko kaupunki ei muun muassa kuulu kunnallisen viemäriverkon piiriin, vaan kotitalouksilla on erillisiä tankkeja jätevesiä varten. Myös kaupungin jätehuolto on puutteellista.
Oppilaitoksista Sollumissa sijaitsee kaksi esikoulua, kolme perusasteen koulua, yksi toisen asteen koulu, yksi kaupallinen teknillinen koulu sekä Azhar-instituutti. Sairaaloita kaupungissa on puolestaan kaksi – yleinen sairaala sekä sotilassairaala.
Mälkiäisten työväentalo

Mälkiäisten työväentalo oli Valkeakosken Mälkiäisten kylässä (aiemmin osa entistä Tyrvännön kuntaa ja Hattulaa) sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Mälkiäisten työväenyhdistys Koitto perustettiin vuonna 1905. Työväentalo valmistui vuonna 1911. Alkuvuodesta sitä tarjottiin tehtäväksi urakalla jo valmistuneen kivijalan päälle, rakennuttajan materiaaleista. Loppuvuodesta talolla jo järjestettiin Miina Sillanpään puhetilaisuus. Vuonna 1931 yhdistyksen jäsenluku oli noin 10. 1930-luvulla talolla järjestettiin muun muassa tansseja ja vappujuhlia. Vuoteen 1968 mennessä yhdistys oli liittynyt Tyrvännön Retulan työväenyhdistys Rientoon ja talo oli myyty.
Ahmad Maher

Ahmad Maher (; 14. syyskuuta 1935 – 27. syyskuuta 2010) oli egyptiläinen diplomaatti. Hän toimi Egyptin ulkoministerinä vuosina 2001–2004.
Maher syntyi Kairossa 14. syyskuuta 1935. Hän tuli diplomaattien ja poliitikkojen perheestä. Hän oli suurlähettiläs Ali Maherin veli ja heidän isoisänsä Ahmad Mahir Pasha oli yksi Egyptin pääministereistä. Hän opiskeli lakia Kairon yliopistossa ja valmistui vuonna 1956.
Tyrvännön Retulan työväentalo

Retulan työväentalo oli Hattulan kunnan Retulan kylässä (vuoteen 1971 entistä Tyrvännön kuntaa) sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Retulan työväenyhdistys Riento perustettiin vuonna 1906. Sisällissodan jälkeen yhdistyksen toiminta oli lamassa, mutta vuonna 1926 se herätettiin taas henkiin, ja vuonna 1931 siinä oli jäseniä noin 20. Talon Retulan yhdistys sai vasta 1950-luvulla. Tosin SDP:n tilaston mukaan yhdistys omisti vuonna 1916 kolmanneksen taloa yhdessä Tyrvännön Lusin osaston ja Eteläpuolen työväenyhdistyksen kanssa. Kyseessä lienee ollut Tyrvännön Eteläpuolen työväenyhdistyksen vuonna 1908 rakentama talo, joka myöhemmin päätyi Suotaalan sosialidemokraattiselle nuoriso-osastolle. 1960-luvun lopulla Riento oli Tyrvännön vilkkaimmin toimiva. Talon tai yhdistyksen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa.
Suotaalan työväentalo

Suotaalan työväentalo oli Hattulan kunnan Suotaalan kylässä (vuoteen 1971 Tyrväntöä) sijainnut työväentalo. 
Historiaa.
Tyrvännön Eteläpuolen työväenyhdistys perustettiin 1905, mutta sen toiminta päättyi sisällissotaan. Yhdistys ehti kuitenkin rakentaa talon, joka valmistui vuonna 1908 Tyrvännön ensimmäisenä työväentalona. Vuoden 1916 SDP:n tilaston mukaan Eteläpuolen työväenyhdistys omisti tuolloin talon yhdessä Tyrvännön Lusin osaston ja Retulan työväenyhdistys Riennon kanssa. Yhdistyksen tilalle perustettiin vuonna 1921 Suotaalan sosialidemokraattinen nuoriso-osasto, jolle talokin päätyi.
Vuonna 1911 kansanedustaja Miina Sillanpää puhui työväentalolla. 1920-1930-luvuilla siellä järjestettiin muun muassa ohjelmallisia iltamia ja kesäjuhlia. Talon vaiheista 1930-luvun jälkeen ei ole tietoa.
Jari Loisa

Jari Loisa oli suomalainen lauluntekijä, laulaja ja basisti. Ura alkoi Porvoossa, ensimmäinen levytys oli porvoolaisen Sister-yhtyeen albumi Casino. Bändin hajottua Loisa soitti taustamuusikkona kunnes Siberia perustettiin 1980-luvun alkupuolella. Siberia tuli tunnetuksi kovasta keikkatahdista ja julkaisi kaksi albumia 80-luvulla, yhden 90-luvulla ja vanhan livetaltioinnin 2020.
Siberian jälkeen Loisa julkaisi albumin Kun muut ovat menneet. Tämän jälkeen bändi Loisa alkoi muotoutua, ja julkaisi kaksi albumia. 
2006 Jari Loisa julkaisi instrumantaalialbumin Latitudes - Music for Still Pictures and Relaxation, albumin musiikki oli eräänlainen soundtrack Loisa Latitudes- valokuvanäyttelyyn joka vieraili Suomen kohteiden lisäksi Latviassa ja USA:ssa.
Vuonna 2021 Loisa julkaisi albuminsa "Pelkäämättä".
Loisa oli mukana muun muassa Ali Alikosken, Pax Romanan ja Sunhillow-yhtyeen albumeilla vierailijana.
Jari Loisa teki myös levynkansia, esimerkiksi Esa Kotilaisen monet kannet ovat hänen tuotoksiaan. Loisa myös valokuvasi paljon.
Yrjö Tornivuori

Yrjö Vilhelm Tornivuori (17. joulukuuta 1895 – 30. lokakuuta 1967) oli suomalainen jalkapalloilija 1920-luvulla ja toimi myöhemmin Suomen Palloliiton (SPL) johtotehtävissä 1930-luvulta aina 1950-luvun puoliväliin. Koulutukseltaan hän oli lakimies.
Aktiivi urheilija ja järjestötoimija.
Tornivuori oli perustamassa Helsingin Palloseuraa (HPS) vuonna 1917. Hän oli seuran ensimmäinen puheenjohtaja sen perustamisvuonna 1917 ja uudelleen vuosina 1945–1947. Hän pelasi seuran jalka- ja jääpallojoukkueen riveissä laitahyökkääjänä kausina 1917–1927 saavuttaen jalkapallossa neljä Suomen mestaruutta sekä Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1921–1922 neljässä maaottelussa. Jääpallossa hän saavutti yhden hopeamitalin. Lisäksi hän oli SPL:n liittohallituksen jäsen 1930-luvun lopulta lähtien, SPL:n valitsemisvaliokunnan jäsen lähes 20 vuotta. Hän toimi 1930-luvulta lähtien hyvin usein jalkapallomaajoukkueen joukkueenjohtajana.
Hänelle myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1958.
Siviiliura.
Yrjö Tornivuori oli koulutukseltaan lakimies ja toimi valmistumisensa jälkeen tullihallituksen ja maanmittaushallituksen palveluksensa. Näiden jälkeen hän toimi Teknillisen korkeakoulun taloudenhoitajana aina eläköitymiseensä asti.
Hän hoiti myös urheilijoiden lainopillisia asioita. Tunnetuimpia hänen palveluksiaan käyttäneitä urheilijoita olivat Paavo Nurmi ja jalkapalloammattilaiseksi lähtenyt Aulis Rytkönen.
Yrjö Tornivuoren vanhempi veli Tuure (1896–1940) oli myös jalkapalloilija voittaen vuonna 1911 Suomen mestaruuden HJK:n riveissä ja toimien uransa jälkeen Palloliiton järjestötehtävissä.
Alessio Rovera

Alessio Rovera (s. 22. kesäkuuta 1995 Varese, Lombardia, Italia) on italialainen autourheilija.
Ura.
Rovera aloitti kilpauransa Italian Formula Abarth -sarjassa, jossa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden.
Tämän jälkeen Rovera siirtyi Formula Renault -luokkiin vuonna 2014. Hän kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa, josta hän saavutti kolme palkintosijaa sijoittuen sarjapisteissä kuudenneksi. Vuonna 2015 Rovera kilpaili EuroFormula Open -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana yhden voiton ja neljä palkintosijaa ollen sarjapisteissä kuudes. 
Vuonna 2016 Rovera ajoi Italian Porsche Carrera Cup -sarjassa. Hän sijoittui tulokasvuotenaan sarjan kolmanneksi. Seuraava vuonna Rovera voitti sarjan mestaruuden. Lisäksi Rovera on ajanut Ranskan Porsche Carrera Cupissa ja oli sarjapisteissä kolmas vuonna 2018. Hän ajoi samaisena vuonna yhden kisan Porsche Supercup -sarjassa.
Vuonna 2019 Rovera siirtyi Italian GT Championship -sarjaan. Hän voitti Sprint Cup - GT3 Pro -luokan mestaruuden kyseisenä vuonna. Vuonna 2020 Rovera jatkoi sarjassa ja voitti Endurance Cup -luokan mestaruuden.
Vuonna 2021 Rovera ajoi European Le Mans Series ja FIA World Endurance Championship -sarjoissa, jossa hän kilpaili AF Corsen Ferrarilla GTE ja GTE Am -luokissa. Hänen autokunta voitti kauden aikana Le Mansin 24 tunnin ajon ja voittivat myös World Endurance -sarjan mestaruuden tallikavereidensa Nicklas Nielsenin ja François Perrodon kanssa.