tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Larisa Kurkina

Larisa Kurkina (s. 18. joulukuuta 1973 Brjansk) on venäläinen maastohiihtäjä.
Venäjän viestijoukkueessa Kurkina on voittanut olympiakultaa 2006 Torinossa ja MM-hopeaa 2005 Oberstdorfissa. Hänen paras henkilökohtainen saavutuksensa arvokisoissa on 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun viides sija Oberstdorfin MM-kisoista. 
Maailmancupin kilpailuista Kurkinan paras henkilökohtainen sijoitus on viides sija Canmoren takaa-ajokisasta tammikuulta 2008.
Hän piti kauden 2006–2007 taukoa oltuaan raskaana.
Kurkina lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2012.
Aljona Sidko

Aljona Sidko (s. 20. syyskuuta 1979 Krasnojarsk) on venäläinen hiihtäjä, joka on keskittynyt pääasiassa sprinttimatkoille.
Sidkon paras henkilökohtainen arvokisasaavutus on vapaalla hiihtotavalla käydyn sprintin olympiapronssi 2006 Torinosta. Lisäksi hän on saavuttanut 2005 Oberstdorfin MM-kisoissa pronssia sprintin parikilpailusta. Maailmancupissa Sidko on saavuttanut yhden osakilpailuvoiton vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa Nové Městossa joulukuussa 2005.
Sidko on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Hänen harrastuksiaan ovat tietokoneet ja internet. Seuratasolla hän edustaa Dynamoa.
Sidko antoi positiivisen dopingnäytteen Moskovan lähellä käydyssä kilpailussa 26. joulukuuta 2009. Venäjän hiihtoliitto määräsi hänet kahden vuoden kilpailukieltoon.
Juodaan viinaa

Juodaan viinaa on Hectorin säveltämä, sanoittama ja esittämä musiikkikappale vuodelta 1990. Kappale julkaistiin albumilla "Yhtenä iltana" ja singlenä, jonka b-puolena oli kappale "Illat pitenee". Kappaleen sovittivat Hector ja Pave Maijanen. "Juodaan viinaa" on tunnetuimpia suomalaisia juomalauluja. 
Kappaleesta ovat tehneet levytetyt coverversiot Jope Ruonansuu vuonna 1993 (kappaleen nimenä "Juodaan vodkaa"), Chip ja Dale vuonna 2006, Antti Westman vuonna 2008, Sami Hintsanen vuonna 2009 ja Korpiklaani niin ikään vuonna 2009.
Suurenmoinen tyttö

Suurenmoinen tyttö on Hectorin säveltämä, sanoittama ja esittämä musiikkikappale. Se julkaistiin albumilla "Nuku idiootti" vuonna 1987 ja vinyylisinglenä samana vuonna. Singlen b-puolena oli kappale "Jossain jysähtää". Kappaleen sovittivat Hector, Jukka Hakoköngäs ja Jukka Linkola.
Kappaleesta ovat tehneet levytetyn cover-version kansanmusiikkiyhtye Värttinä vuonna 1996 ja Mari Rantasila vuonna 2008.
Renata Stopiglia

Renata Stopiglia on brasilialainen lintutieteilijä, joka toimii apulaisprofessorina ja tutkijana ornitologian sektorilla Museu Nacional/UFRJ:n selkärankaisten laitoksella.
Stopiglia opiskeli biologiaa São Paulon yliopistossa ja valmistui vuonna 2001. Hän valmistui biologian maisteriksi Rio de Janeiron Museu Nacionalissa vuonna 2006 ja väitteli tohtoriksi 2010. Hän on ollut stipendien turvin vierailevana tutkijana Harvardissa ja Pariisin Sorrbonnessa.
Hänen väitöskirjansa koski pöyhijäorneerojen ("Synallaxis"), rantaorneerojen ("Certhiaxis"), pitkäpiikkipyrstön ("Schoeniophylax"), punasilmätyrannin ("Poecilurus") ja punaolkaorneeron ("Gyalophylax") luokittelua.
Rik de Voest

Rik de Voest (s. 5. kesäkuuta 1980 Milano, Italia) on eteläafrikkalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 110 elokuussa 2006 ja nelinpelissä sijalle 39 huhtikuussa 2009. Grand Slam -turnauksissa hän on kaksi kertaa selviytynyt toiselle kierrokselle. Hän on voittanut kaksi ATP-turnausta nelinpelissä. Hän on edustanut Etelä-Afrikkaa Davis Cupissa 21 maaottelussa vuosina 2002–2011.
Yhdysvaltain avoimissa 2007 de Voest voitti ensimmäisellä kierroksella Thierry Ascionen, mutta hävisi toisella kierroksella John Isnerille. Wimledonissa 2011 hän voitti avauskierroksella Rubén Ramírez Hidalgon. Toisella kierroksella hän hävisi Fernando Gonzálezille.
ASIC

Sovelluskohtainen integroitu piiri eli ASIC () on mikropiiri, joka on suunniteltu johonkin tiettyyn käyttötarkoitukseen.
Tyypit.
Kuten mikropiirit yleensäkin, sovelluskohtaiset mikropiirit voivat olla joko analogisia, digitaalisia tai yhdistelmäpiirejä jotka sisältävät sekä analogisia että digitaalisia osia. Tyypillisiä analogisia osia ovat esimerkiksi vahvistimet, analogiset suotimet, oskillaattorit ja erilaiset radiotekniset piirit. Digitaalisia osia ovat taas erilaiset digitaalipiirit, yksinkertaisimmillaan yksittäiset logiikkaportit, mutta jopa kokonaisia suoritinytimiä voidaan integroida monimutkaisimpiin piireihin, joita kutsutaan järjestelmäpiireiksi ().
Käyttö.
Sovelluskohtaisia mikropiirejä käytetään runsaasti elektronisissa laitteissa kuten kelloissa, matkapuhelimissa, sykemittareissa, mikroaaltouuneissa, mp3-soittimissa, televisioissa jne. - sekä myös tietokoneiden laiteohjaimissa. Sulautetuissa järjestelmissä sama toiminto voidaan usein toteuttaa vaihtoehtoisesti joko sovelluskohtaisella mikropiirillä, ohjelmoitavalla mikropiirillä kuten FPGA:lla, tai ohjelmallisesti mikroprosessorin avulla, riippuen suorituskykyvaatimuksista ja tuotteen valmistusmääristä. ASIC-piirien suunnittelu on tyypillisesti erittäin kallista ja hidasta, mutta kappalehinta suurissa erissä pieni. Tämän takia ASIC-piirejä käytetään tyypillisesti laitteissa, joita valmistetaan suuria määriä. ASIC-piirejä käytetään myös jos halutaan säästää piirilevyn pinta-alaa tai minimoida tehonkulutus. ASIC-piirien käyttöön voidaan myös joutua kustannussyistä jos standardi- tai FPGA-piirien kustannukset osoittautuvat kasvavissa tuotantomäärissä liian suuriksi. Joihinkin erittäin pieniin sovelluksiin tai suorituskykykriittisiin tehtäviin ASIC-piiri saattaa olla myös ainoa realistinen vaihtoehto., Tuotteen kopiointia voidaan myös vaikeuttaa tai hidastaa käyttämällä ASIC-piirejä, koska ASIC piirien purkaminen vaatii muutamia samoja laitteita (etsausta, mikroskopiaa jne), joita käytetään mikropiirien valmistuksessa, sekä materiaali- että IC-piirien suunnitteluosaamista.
Helmimuura

Helmimuura ("Hylophylax naevius") on Etelä-Amerikassa tavattava puumuuriin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan helmimuura on noin 11,5 cm. Koiraan päälaki ja otsa ovat väriltään harmaat. Yläselkä on väritykseltään ruskeanharmaa ja alaselkä musta. Alaselässä on runsaasti kyyneleen muotoisia vaaleita pilkkuja. Mustissa siivissä on kolme valkoista juovaa. Lyhyehkö pyrstö on ruskea. Koiraan kurkku on musta ja valkoisessa rinnassa on suurien mustien pilkkujen muodostama juova. Vatsa on valkoinen ja kyljet ruskehtavat. Helmimuuranaaras muistuttaa koirasta, mutta siipijuovat ovat kellertävämmät ja kurkku on valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Helmimuuraa tavataan Guyanassa, Ranskan Guyanassa, Surinamessa, Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorin ja Perun itäosissa, Pohjois-Boliviassa ja Amazonasin alueen Brasiliassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden sademetsien ja makeavetisten suometsien tiheä aluskasvillisuus. Lajia tavataan aina 1 100 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Elintavat.
Helmimuurat elävät yleensä pareittain ja liikkuvat lähellä maata. Ne eivät liity sekaparviin eivätkä yleensä seuraa muurahaisryhmiä, toisin kuin monet muun heimonsa lajit.
Helmimuura on yksiavioinen ja pariutuu koko elämänsä ajaksi. Naaras munii kaksi munaa, joita myös koiras hautoo. Molemmat vanhemmat osallistuvat kuoriutuneiden poikasten hoitamiseen. Helmimuuran ravinto koostuu hyönteisistä ja muista niveljalkaisista eläimistä. Ravintoaan lintu etsii kasvillisuuden joukosta.
Gustaf Rudebeck

Gustaf Rudebeck (30. lokakuuta 1913 Helsingborg – 28. elokuuta 2005 Lund) oli ruotsalainen eläintieteilijä.
Nuorena Rudebeck tutki hyönteisiä, etenkin ampiaisten ja perhosten muuttoa ja vaelluksia. 1930-luvulla hän opiskeli Lundin yliopistossa ja keskittyi lintuihin. Rudebeck tutki Lundin ympäristön niittyjen ja ketojen linnustoa, kunnes asettui havainnoimaan Falsterbon niemen näkyvää muuttoa. Vuosien 1942–1944 aineistosta hän laati lintujen muuttoa käsittelevän väitöskirjansa "Studies on bird migration based on field studies in southern Sweden" vuonna 1950. Rudebeckin työn innostamana perustettiin Falsterbon lintuasema ja Lundin yliopistossa panostettiin voimakkaasti näihin päiviin saakka jatkuneeseen muuttolintutukimukseen.
Rudebeckin toinen päätyö oli Oikoksessa vuosina 1950–1951 julkaistu "The choice of prey and modes of hunting of predatory birds with special reference to their selective effect", missä hän osoitti lintuja saalistavien petolintujen epäonnistuvan useimmissa saalistusyrityksissä: vain 8 % yrityksistä onnistui. Tutkimusaineistona hänellä oli uskomattomat lähes 700 havaintoa varpushaukkojen, ampuhaukkojen, muuttohaukkojen ja merikotkien saalistusyrityksistä.
Vuosina 1950–1951 Rudebeck vieraili Etelä-Afrikassa tutkimassa selkärangattomia ja lintuja. Hän palasi Pretoriaan perheensä kanssa 1954 ja asui siellä vuoteen 1956 saakka, työskennellen Transvaalin museon lintusoaston kuraattorina. Tutkimustensa tuloksia hän julkaisi, yhdessä Bertil Hanströmin ja Per Brinckin kanssa, 15-osaisena sarjana "South African Animal Life", jota julkaistiin vuosina 1955–1974.
Palattuaan Ruotsiin Rudebeck toimi Tukholman luonnonhistoriallisen museon lintuosaston kuraattorina 1958–1965 ja sitten Lundin yliopiston eläinmuseon johtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1978, minkä jälkeen hän työskenteli emeritusprofessorina eläinekologian laitoksella järjestäen ja kopioiden havaintoaineistojaan seitsemältä vuosikymmeneltä tulevien tutkijoiden käyttöön. Rudebeck oli luonnonsuojelija ja herätti keskustelua lintukantojen muutoksista. Hän kiinnitti huomiota muun muassa kangaskiurun muuttajamäärien jyrkkään taantumiseen ja merimetson räjähdysmäiseen kannankasvuun Itämerellä.
Piuhan seisake

Piuhan seisake () on Uudenkaupungin radan varressa sijaitseva lakkautettu seisake. Se valmistui Maskuun radan myötä vuonna 1923 ja vuosien saatossa seisakkeen lähistölle kasvoi parin sadan asukkaan taajama. Piuha muutettiin laiturista miehittämättömäksi seisakkeeksi 1.7.1949. Seisake siirrettiin uuteen paikkaan vuonna 1964, jolloin seisakkeen paikka siirtyi 150 metriä Uuteenkaupunkiin päin.
Henkilöliikenne seisakkeelta lakkautettiin toukokuussa 1974 ja tavaraliikenne kesäkuussa 1975. Laiturirakennus ja sivuraiteet purettiin myöhemmin. Tontti rakennuksineen siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntilistalle vuonna 2007, jolloin myyntiin tuli 1,5 hehtaarin tontilla sijaitseva pieni asunto, sauna ja kaksi ulkorakennusta. Ne siirtyivät uudelle omistajalle vuoden 2008 alkupuolella.
Juha Wahlsten

Juha ”Juice” Wahlsten on suomalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä, tuottaja, ääniteknikko. Tällä hetkellä hän soittaa hard rock -yhtye Ancarassa. Vuodesta 2018 alkaen Pop-Rock yhtye Lovegodissa. Oli yhtyeessä One Desire. Soittaa ja laulaa taustoja osassa kappaleista, yhtyeen esikoisalbumilla.
Toimii Suomen Idols voittaja 2011, Martti Saarinen band:ssa kitaristilaulajana konserteissa. Studio Wallstone:ssa tuottajana ja äänitekniikkona. Studioyhteistyötä mm. One Desire, Sturm Und Drang, Waltari. Martti Saarinen, Eve. etc.
Diskografia.
ANCARA
ONE DESIRE
LOVEGOD
Oslo Spektrum

Oslo Spektrum on suurehko areena, joka sijaitsee Oslossa, Norjassa. Areenalla järjestetään esimerkiksi konsertteja ja laulukilpailuita. Se on yleensä MGP Nordic -laulukilpailun Norjan karsinnan tapahtumapaikka. Lisäksi siellä pidettiin Eurovision laulukilpailu vuonna 1996. Areenalle mahtuu enimmillään noin 10 800 katsojaa. Se otettiin käyttöön vuonna 1990.
Nissilä

Nissilä on kylä Vieremän kunnan ja Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa. Seudulla on ollut ihmisasutusta jo Suomusjärven kulttuurin aikaan (6500–4200 eaa.). Kylää ympäröiviin järviin kuuluvat Hällämö, Rotimo ja Kaatiainen.
Historiaa.
Todisteita ihmisen liikkumisesta Nissilän seudulla on löydetty Luvejoen varrelta. Koivumäen tilan pelloista tehtyjen löytöjen perusteella alueella on ollut esikeraamisen ajan (6500–4200 eaa.) eli Suomusjärven kulttuurin asuinpaikka. Saman aikakauden yksittäisiä löytöjä on myös Nissilän Joenpolven ja viereisen Marttisenjärven kylän Kumpulan tiloilta. Nissilästä on löydetty esimerkiksi talttoja ja poikkikirves.
Vielä 1500-luvun alkuun kylä oli erämaata ja kuului saamelaisten, karjalaisten, pohjalaisten ja hämäläisten eränkäyntialueeseen. Kylän alue kuului silloin vielä Venäjään Pähkinäsaaren rauhan mukaisesti. Esimerkiksi Ruotsin valtakunnan ja Novgorodin ruhtinaskunnan rauhansopimus v. 1323 oikeutti Nissilän ja koko Ylä-Savon pohjoisosan muodollisesti karjalaisen heimon nautinta-alueeseen kuuluvaksi. Vuoden 1595 Täyssinän rauhassa Pohjois-Savo liitettiin koillisinta osaa lukuun ottamatta Ruotsin valtakuntaan. Pohjois-Savossa liikkui myös savolaisia ja hämäläisiä erämiehiä ja alueilla asui myös lappalaisia. Lappalaisperäisiä nimiin kuuluu esimerkiksi Nissilän Rotimojärvi.
Kylä nimi oli 1500-luvun kartoissa NysLax ('uusi lahti' tai 'uusi alue'). Loppupääte "lax" viittaa ruotsin sanastossa tunnettuun sanaan, joka tarkoittaa alue, avara, aava. Nykyisen nimensä Nissilä on saanut ensimmäisestä vakituisesta asukkaastaan Paul (Paavo) Nissisestä, jonka talo merkittiin verotietoihin 1530-luvulla. Silloinen Nissisen tila on ollut pinta-alaltaan 30 000 ha.
Elinkeinoina 1500-luvulla kylässä oli eränkäynti, tervanpoltto ja kaskimaatalous. Luontainen kaupankäyntisuunta oli Ouluun, jonne tervakuljetukset ohjattiin Oulunjärven vesireittejä pitkin. Ouluun oli jo 1700-luvun alussa myös reitti maitse, joka oli muodostunut ilmeisesti jo paljon varhaisemmin erämiesten liikkuessa alueella. Reitit muodostuivat usein harju-alueilla, joita pitkin myös riistaeläimet, kuten esim. hirvet siirtyilevät talvehtimis- tai ruokapaikoilleen. Reittiä kutsuttiin purilastieksi, koska se oli muodostunut kolmi-uraiseksi hevosten jäljessä vetämien purilaiden vuoksi. Reitti kulki Nissilästä Hällämönharjun kautta Salmijärvelle ja sieltä Kestilän kautta Piippolaan ja Ouluun. 1700-luvulla Ruotsin kuningas määräsi rakennettavaksi maantien Iisalmesta Ouluun. Liikkuminen ja kaupankäynti vilkastui alueella huomattavasti. Tien rakentaminen toi myös ongelmia, koska se mahdollisti esim. Suomen sodan laajenemisen Savon alueelle.
Nissilän paikannimissä on huomattava määrä sellaisia, jotka ovat saaneet nimensä isonvihan aikaisista tapahtumista, esim. Tykkimäki, Kalmankangas, Kalmanuo, Hautakangas, Vihotti ja Piilola. Jokaiseen paikkaan liittyy tapahtumia, jotka ajoittuvat isonvihan ajalle. Myöhemmin myös Saimaan reittiä hyödynnettiin kaupankäynnissä Viipuriin saakka. Viipurista tuotiin kankaita, silkkiä sekä myöhemmin myös huonekaluja eli mööpeleitä, kuten silloin puhuttiin.
Mika Rajala

Mika Rajala on suomalainen basisti. Hän soitti 1996–2015 hard rock-/heavy metal -yhtye Ancarassa.
Oikos (lehti)

Oikos on vuonna 1949 perustettu ekologiaan keskittyvä tieteellinen julkaisu, jota toimitetaan Lundin yliopistossa Ruotsissa.
Oikoksen perusti Nordic Society Oikos, joka koostui joukosta pohjoismaisia ekologeja. Tavoitteena oli tiivistää pohjoismaisten ekologien yhteistyötä, joka oli pirstoutunut toisen maailmansodan kaaoksessa, sekä luoda julkaisukanava kasvavalle ekologian tieteenhaaralle. Ajan kuluessa kirjoittajakunta on laajentunut maailmanlaajuiseksi. Vuonna 1978 perustettu Ecography, aikaisemmin Holartic Ecology, toimii Oikoksen sisarjulkaisuna.
Oikoksen päätoimittajina ovat toimineet:
Samuel Hjelt

Samuel Hjelt on suomalainen kitaristi. Hän soitti hard rock- ja heavy metal -yhtye Ancarassa ja sen jälkeen Kings of Modestyssä, jota oli mukana perustamassa. Nykyisen MegaSnake-yhtyeensä Hjelt perusti vuonna 2021.
Falsterbon lintuasema

Falsterbon lintuasema on Ruotsissa, Skånen lounaiskärjessä sijaitsevassa Falsterbon niemessä toimiva lintuasema.
Falsterbon lintuaseman toiminta alkoi virallisesti vuonna 1955, mutta jo kauan ennen sitä niemen kärjessä oli havainnoitu lintujen syysmuuttoa. Sven Nilsson kuvaili kirjoituksessaan "Skandinavisk Fauna" (1858) paikallisten metsästäjien menetelmiä näiden pyydystäessä metsiköissä yöpyviä haukkoja (jopa 80 yksilöä yössä). Gustaf Rudebeckin muuttolintututkimuksen innoittamana ryhdyttiin lintuaseman perustamistoimiin 1950-luvun alussa. Lintuaseman omistaa Skånen lintutieteellinen yhdistys (Skånes Ornitologiska Förening) ja aseman toiminta on aatteellisella, ei virallisella tai kaupallisella, pohjalla.
Annise Parker

Annise Parker (s. 17. toukokuuta 1956 Houston, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän toimi Houstonin kaupungin controllerina vuodesta 2004 lähtien, kunnes astui Houstonin pormestarin virkaan 2. tammikuuta 2010.
Parker on homoseksuaali, ja hänen valintansa myötä Houstonista tuli Yhdysvaltain suurin kaupunki, jolla on avoimesti seksuaalivähemmistöön kuuluva pormestari.
Elämä.
Annise Parker syntyi ja varttui Houstonin Spring Branchin kaupunginosassa. Hänen äitinsä oli kirjanpitäjä ja hänen isänsä työskenteli Punaiselle Ristille. Vuonna 1971, Parkerin ollessa 15-vuotias, perhe muutti kahdeksi vuodeksi Saksan Mannheimissa sijaitsevaan Yhdysvaltojen armeijan tukikohtaan. Saksassa Parker työskenteli vapaaehtoisena Punaisen Ristin nuorisojärjestössä.
Parker aloitti opiskelun Ricen yliopistossa vuonna 1974 ja valmistui vuonna 1978.
Ennen poliittisia virkatehtäviä Parker työskenteli öljy- ja kaasualalla lähes 20 vuotta, joista 18 Mosbacher Energyssä. 1980-luvun loppupuolelta vuoteen 1997 asti hän oli myös osakkaana Inklings Bookshop -kirjakaupassa. Vuosina 1995–1997 Parker toimi Neartownin kaupunginosayhdistyksen puheenjohtajana.
Parker on ollut yhdessä puolisonsa Kathy Hubbardin kanssa vuodesta 1990 lähtien. He ovat adoptoineet kaksi lasta.
Morgan Motor Company

Morgan Motor Company on H.F.S. Morganin vuonna 1909 perustama brittiläinen autotehdas. Nykyisin yhtiön johdossa on hänen pojanpoikansa Charles Morgan.
Morganin ensimmäiset automallit olivat autoveron välttämiseksi kolmipyöräisiä. Ensimmäinen nelipyöräinen malli oli 4/4.
Morgan valmistaa kaikki autonsa käsityönä, minkä vuoksi tilatun auton saaminen voi kestää 1–2 vuotta.
Klassisten mallien rungoissa on käytetty puuta, johon erikseen rakennettu kori kiinnittyy. Perinteisen näköisessä Plus 8 -mallissa käytetään alumiinista valmistettua runkoa. Uudempaa suunnittelua on Aeromax-malli, jonka suunnittelussa käytettiin uudempia tekniikoita. Aeromaxia seurasivat Aero Supersports ja Coupé.
Valo merellä – Suomen majakat 1753–1906

Valo merellä – Suomen majakat 1753–1906 () on vuonna 2009 ilmestynyt suomalaisista majakoista kertova teos, jonka pääkirjoittaja on merikapteeni, majakkahistorioitsija Seppo Laurell. Toinen kirjoittaja ja valokuvaaja on Petri Porkola. Teoksen on julkaissut John Nurmisen Säätiö, jonka yksi tehtävä on vaalia suomalaisen merenkulun ja merihistorian perinnettä. Teoksessa on valokuvien ohella majakoiden alkuperäisiä arkkitehtuuripiirustuksia ja muuta historiallista aineistoa sekä myös toteutumattomia suunnitelmia. Materiaali on peräisin Kansallisarkistosta, Suomen merimuseosta ja Merenkulkulaitoksesta.
Teoksessa selvitetään majakoiden synty- ja rakennushistoria sekä majakka-arkkitehdit ja rakennuttajat varsin perusteellisesti. Toteutumattomista suunnitelmista esitellään muun muassa Carl Ludvig Engelin suunnitelma Harmajan majakaksi. Kivisen rakennuksen sijasta Harmajalle tuli vuosikymmeniä myöhemmin teräksinen rakennelma, jota aikanaan vielä korotettiin kiviperustalla, kun majakka osoittautui liian matalaksi. Esiteltävistä majakoista kaksi rakennettiin Ruotsin vallan aikana, ensimmäisenä Utö 1753, loput Venäjän vallan aikana, viimeisenä Bengtskärin majakka 1906. 
Teoksen ytimen muodostavat majakkapiirustukset, joiden olemassaolo tuli tietoon 1900-luvun lopussa, mutta niiden sijainti Kansallisarkistossa selvisi vasta 2007.
Majakoiden tarve merenkulun apuna on vähentynyt satelliittipaikannuksen vuoksi, ja niiden valotehoa ja valon kantomatkaa on siksi vähennetty, vaikka teknisesti mahdollisuudet ovat toiset kuin entisaikojen pellavaöljylyhtyjen aikaan. Esimerkiksi Ahvenanmeren Lågskärin valon kantomatka on supistettu 18 meripeninkulmasta 11:een. Mutta matkailullisesti ne kiinnostavat nykyihmisiä yhä enemmän. Niiden kiinnostavuutta ovat lisänneet tunnetut arkkitehdit ja myös Tove Jansson, jonka muumitalon esikuva on Pellingin saaristossa sijainnut Glosholmin majakka. Sen tienoilla Jansson vietti lapsuutensa kesiä. Majakoiden ylläpitoon eivät riitä vain valtion ja kuntien rahat, joten matkailu on rapistumisen uhkaamien majakoiden pelastus.
Teos oli vuoden 2009 Tieto-Finlandia-palkintoehdokas. Suomen kirjataiteen komitea palkitsi teoksen yhtenä vuoden 2009 kauneimpana kirjana.
Siberia Airlinesin lento 1812

Siberia Airlinesin lento 1812 putosi Mustaanmereen 4. lokakuuta 2001 ollessaan matkalla Tel Avivista Novosibirskiin. Siberia Airlinesin Tupolev Tu-154M -matkustajakoneessa oli 66 matkustajaa ja 12 miehistön jäsentä, joista yksikään ei selvinnyt.
Tapauksen tutkinnassa selvisi, että koneen jäänteissä oli jälkiä, jotka viittasivat S-200 -ilmatorjuntaohjuksen tuottamiin vaurioihin. Tutkimuksessa todettiin lentokoneen tuhoutuneen samoihin aikoihin kun Ukrainan ilmavoimat laukaisivat ohjuksen sotaharjoituksessa lähistöllä. Yksi ammutuista ohjuksista ei havainnut kohteena ollutta lennokkia, vaan otti sen sijaan Tupolevin kohteekseen. Ohjus räjähti noin 15 metriä koneen yläpuolella vaurioittaen vakavasti konetta, joka lähti syöksyyn ja putosi mereen.
Seppo Laurell

Seppo Mauri Juhani Laurell (13. syyskuuta 1937 Oulu – 3. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, tietokirjailija ja majakkahistorioitsija. Hän oli Suomen Majakkaseuran kunniapuheenjohtaja.
Ammatillinen ura.
Merenkulkuala.
Laurell valmistui merikapteeniksi 1965. Hän palveli uransa aikana kauppalaivastossa ja Merenkulkuhallituksessa Merenmittaustoimiston päällikkönä 1975–2000.
Tietokirjailijana.
Laurell kirjoitti Suomen majakoista neljä teosta, joista viimeinen on "Valo merellä" (2009). Se oli vuonna 2009 ehdolla Tieto-Finlandia-palkinnon saajaksi. Teoksesta "Suomen majakat" hän sai vuonna 2000 tiedonjulkistamispalkinnon.
Lisäksi Laurell kirjoitti lastenkirjoja, joista "Tervatassuisten laivakissojen tarina" oli Finlandia Junior -palkintoehdokas.
Vapaaehtoistyö.
Laurell toimi lähes 30 vuotta saattohoidon tuen vapaaehtoisena Terhokodissa Helsingissä. Tämä tekee hänestä pisimpään saattohoidon vapaaehtoisena toimineen suomalaisen.
Marco Luponero

Marco ”the Missile” Luponero (oik. Marco Lindholm, s. 2. heinäkuuta 1979 Pietarsaari) on suomalainen laulaja ja basisti. 2006-2011 hän toimi hard rock -yhtye Altarian nokkamiehenä. Tätä ennen hän soitti ja lauloi punk-vaikutteisessa speed metal -yhtyeessä Terrorwheel.
Luponero on myös näyttelijä ja ohjaaja. Hän on opiskellut Teatterikorkeakoulussa ja esiintynyt muun muassa Wasa Teaterin monologinäytelmässä "Cash" ja Ruotsalaisen teatterin musikaalissa "PlayMe". Hän on myös kirjoittanut näytelmät "Pimpinellans Strof" ja "Armadillo Saloon" yhdessä Willehard Koranderin kanssa.
Sykomoriviikuna

Sykomoriviikuna eli sykomori eli sykomoriviikunapuu ("Ficus sycomorus"), Raamatussa "metsäviikunapuu", on Afrikassa luonnonvaraisena kasvava puu, jota on viljelty hedelmien takia jo tuhansia vuosia.
Sykomoriviikuna voi kasvaa 15 metriä korkeaksi. Lehtien halkaisija on 15–20 senttimetriä. Hedelmät kasvavat yksittäin pitkän kukkaperän päähän.
Kgalagadin kansallispuisto

Kgalagadin kansallispuisto on laaja luonnonsuojelualue, joka ulottuu Botswanasta Etelä-Afrikan puolelle. Puiston kokonaislaajuus on noin 38 000 neliökilometriä. Botswanan Kgalagadin alueen puoleinen osa, joka kattaa kaksi kolmasosaa kokonaispuistosta, tunnetaan myös nimellä "Gemsbok National Park", kun taas Etelä-Afrikan puoleisen osan nimi on "Kalahari Gemsbok National Park". 
Suurin osa puistosta on Kalaharin autiomaata. Sen alueella ei ole ihmisen tekemiä aitoja ja rajoja, joten suuret kasvinsyöjänisäkäslaumat voivat vaeltaa alueella vuodenaikojen mukaan, ja pedot seuraavat niitä. Vähäisen kasvillisuuden takia näkyvyys on hyvä, ja eläimet kertyvät harvoille juomapaikoille, joten niitä on helppo nähdä.
Puistossa elää suuria afrikkalaisia nisäkkäitä, kuten mustaharjaisia kalaharinleijonia, gepardeja, leopardeja ja hyeenoita.
Pariteetti (matematiikka)

Matematiikassa pariteetti eli parillisuus on kokonaislukujen ominaisuus, joka ilmaisee, onko yksittäinen luku parillinen vai pariton. Luvun pariteetti vaikuttaa siihen, kuinka kyseinen luku käyttäytyy eri laskutoimituksissa. Esimerkkejä parillisista luvuista ovat -4, 8, 0 ja 22. Esimerkkejä parittomista luvuista ovat -5, 9, 3 ja 151. Pariteetti määritellään vain kokonaisluvuille, esimerkiksi murtoluvut eivät ole parittomia eivätkä parillisia.
Voidaan osoittaa, että kokonaisluku formula_1 on pariton ehdolla formula_2, jos formula_3 on kokonaisluku. Parillinen kokonaisluku formula_1 määrittyy kaavasta formula_5, jossa formula_3 on kokonaisluku.
Caroline Beil

Caroline Beil (s. 3. marraskuuta 1966 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä ja televisiojuontaja. Hän näyttelee "Lemmen viemää" -sarjassa henkilöä nimeltä Fiona Marguardt.
Beililla on kumppaninsa Pete Dwojakin kanssa poika.
Lamminahon talo

Lamminahon talo on Oulujokivarren vanhaa rakennuskantaa edustava museokohde entisen Niskakosken törmällä Vaalassa, joen pohjoisrannalla. Se on poikkeuksellisen hyvin säilynyt esimerkki Oulujokivarren vanhasta talonpoikaiskulttuurista ja rakennusperinteestä. Nykyisin Lamminaho on Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa ja toimii kesäisin Vaalan kunnan ylläpitämänä museona sekä monenlaisten tapahtumien ja työnäytösten paikkana. Tilan pihapiiri lähipeltoineen on suojeltu rakennussuojelulain perusteella.
Historiaa.
Lamminaho on 1750-luvulla perustettu uudistila. Se sai nimensä yhdeksän kilometriä pitkään Niskakoskeen kuuluneen Oterman putouksen alapuolisesta Lamminlammesta. Tila tunnettiin ensin nimellä Lamminparras, ja myöhemmin nimi vakiintui muotoon Lamminaho. 
Lamminahon tila on ehyt historiallinen kokonaisuus, jossa pihapiirin rakennuksia ympäröi hoidettu perinnemaisema. Tilan vanhimmat aitat ovat peräisin 1700-luvulta. Päärakennus on rakennettu 1800-luvun alkupuolella alun perin savupirtiksi. Myös rakennuksissa oleva esineistö on alkuperäistä, talon tarpeisiin tehtyä tai hankittua sekä maatilan töissä ja arjen askareissa käytettyä. Esineistö kuuluu Suomen kansallismuseon kokoelmiin.
Talon tunnetuimpia asukkaita olivat Juho Lamminaho (s. 1796) sekä hänen poikansa Tuomas (s. 1838) ja Juho Juhonpoika Lamminaho (s. 1827), jotka olivat kaikki valan tehneitä laskumiehiä. Talossa majailleet ulkomaiset urheilukalastajat eli Oulujoen lohilordit tekivät osaltaan sitä ja Niskakoskea tunnetuksi lohen pyyntipaikkana 1800-luvun loppupuolella.
Lamminaho oli yhtenä jakamattomana tilana saman suvun hallussa lähes kaksisataa vuotta. Vuonna 1992 se lahjoitettiin testamentilla ja lahjakirjalla irtaimistoineen Museovirastolle, joka toteutti kohteessa laajan korjaushankkeen. Vuonna 2014 tila siirtyi Museovirastolta Senaatti-kiinteistöjen haltuun, ja peruskorjatut rakennukset lähialueineen luovutettiin Vaalan kunnan käyttöön tilan kulttuurihistorialliseen luonteeseen sopiviin tarkoituksiin. 
Pihapiiri ja rakennukset.
Talon pihapiirissä olivat 1900-luvun alussa seuraavat rakennukset:
Kunnostetussa Lamminahon talossa on myös traktorikoppi eli taloon jo varhain hankitun rautapyöräisen traktorin talli, sysikoppi ja talon lähellä tervahauta sekä latoja. Sen sijaan savusaunasta on jäljellä vain kivijalkakivet osoittamassa saunan paikkaa. Paja siirrettiin Ouluun Turkansaareen mutta palautettiin samoille nurkkakivilleen, kun Lamminahon talo avattiin museokohteena yleisölle. Tiiviiseen nelikulmaiseksi rakennettuun pihapiirin johtaa kuja-aitaus, ja yhä käytössä olevat pellot on ympäröity riukuaidalla.
Lamminaho sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Vaalasta länteen, lähellä Nuojuan vesivoimalaitosta. Sinne on opasteet sekä Oulujoen pohjoispuolelta valtatie 22:lta että Kestilän suunnasta seututie 879:ltä.
Seychellienpalmu

Seychellienpalmu ("Lodoicea maldivica") on palmulaji, jota kasvaa luonnonvaraisena vain muutamilla Seychellien saarilla.
Seychellienpalmu kasvaa 25–35 metriä korkeaksi. Lehdet ovat viuhkanmuotoiset, 7–10 metriä pitkät. Kypsä hedelmä on halkaisijaltaan 40–50 cm, painaa 15–30 kg. Sen sisällä oleva siemen on kasvikunnan suurin siemen.
SimEarth

SimEarth: The Living Planet on Maxisin vuonna julkaisema elämäsimulaatiopeli. Sen suunnitteli yhdysvaltalainen Will Wright. Peli julkaistiin mm. Amigalle sekä IBM PC:lle.
"SimEarthissa" pelaajan tulee rakentaa toimiva planeetta. Planeetalle saattoi tulla mm. hurrikaani tai hyökyaalto tai se saattoi ajautua ydinsotaan.
"SimEarth" oli ensimmäinen Maxisin julkaisema peli, jossa pelaajan tuli ensimmäisen käynnistyksen yhteydessä antaa pelilaatikossa tullut turvakoodi.
Vastaanotto.
Mikrobitin Niko Nirvi antoi "SimEarthin" MS-DOS-versiolle 85 pistettä sadasta.
Ferrarin jäätikkö

Ferrarin jäätikkö on 56 km pitkä laaksojäätikkö, joka virtaa Viktorianmaan napaylängöltä McMurdonsalmeen Royal Society Rangen länsipuolen ja New Harborin välistä. Jäätikön löysi Robert Falcon Scottin Discoveryn retkikunta. Ferrarin jäätikköön liittyy Shackletonin vuoden 1908 retkikunnan erilliseksi jäätiköksi toteama Taylorin jäätikkö.
Uusi Schwabenland

Uusi Schwabenland (myös Uus-Swabia) () on saksalaisen Alfred Ritscherin vuoden 1939 retkikunnan käyttämä nimitys Etelämantereen vuorisesta alueesta pituuspiireillä 20°E - 10°W. Alue on päällekkäin norjalaisten Kuningatar Maudin maan kanssa. Alueen nimi juontuu Etelä-Saksan Schwabenin maakunnasta.
Saksa vaati aluetta itselleen, mitä Kuningatar Maudin maan löytänyt Norja ei hyväksynyt. Mikään muukaan maa ei tunnustanut Saksan aluevaatimusta. Saksalaisia kiinnosti Uudessa Schwabenlandissa lähinnä tukikohta-alue valaanpyynnille.
Myöhemmin Uusi Schwabenland on kytketty natsiufo-salaliittoteorioihin.
Mestarien liigan kauden 2009–2010 pudotuspelit

Jalkapallon Mestarien liigan kauden 2009–2010 pudotuspelit pelattiin 16. helmikuuta – 22. toukokuuta 2010. Pudotuspelien kaikki ottelut pelattiin kaksiosaisina, paitsi finaali, joka pelattiin yksiosaisena Estadio Santiago Bernabéulla, Madridissa.
Pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle selvisivät lohkojen ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet, yhteensä 16 joukkuetta. Ensimmäisellä kierroksella samaan ottelupariin ei voinut päästä kahta joukkuetta samasta maasta. Puolivälieristä lähtien arvonta oli vapaa. 
Pudotuspeleissä joukkue, joka johti kahden ottelun jälkeen otteluiden yhteistuloksen perusteella eteni seuraavalle kierrokselle. Jos pudotuspeleissä joukkueiden yhteistulos kahdesta ottelusta oli tasan, eikä kumpikaan edennyt jatkoon vierasmaalisäännön turvin, pelattiin yhteensä 30 minuutin jatkoaika, kaksi kertaa 15 minuuttia. Jos ottelu oli edelleen tasan jatkoajan jälkeen, seurasi rangaistuspotkukilpailu. Jatkoajalla vierasmaalisääntöä ei otettu huomioon.
Neljännesvälierät.
Ensimmäisen pudotuspelikierroksen arvonta suoritettiin 18. joulukuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 16./17. ja 23./24. helmikuuta 2010. Toiset osaottelut pelattiin 9./10. ja 16./17. maaliskuuta 2010.
Puolivälierät.
Toisen pudotuspelikierroksen arvonta suoritettiin 19. maaliskuuta 2010. Ensimmäiset osaottelut pelataan 30. ja 31. maaliskuuta 2010. Toiset osaottelut pelataan 6. ja 7. huhtikuuta 2010.
Välierät.
Kolmannen pudotuspelikierroksen arvonta suoritettiin myös 19. maaliskuuta 2010. Ensimmäiset osaottelut pelataan 20. ja 21. huhtikuuta 2010. Toiset osaottelut pelataan 27. ja 28. huhtikuuta 2010.
Finaali.
Mestarien liigan finaali pelattiin Estadio Santiago Bernabéulla, Madridissa Espanjassa. Finaali järjestettiin stadionilla neljättä kertaa, aikaisemmat kerrat olivat vuosina 1957, 1969 ja 1980. Se pelattiin myös ensimmäistä kertaa lauantaina.
Peter Carlsson

Peter Carlsson (s. 13. huhtikuuta 1963 Tukholma) on ruotsalainen entinen tennispelaaja ja nykyinen tennisvalmentaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 119 huhtikuussa 1987 ja nelinpelissä sijalle 101 marraskuussa 1985. Australian avoimissa 1987 Carlsson voitti ensimmäisellä kierroksella Jason Stoltenbergin, mutta hävisi toisella kierroksella John Frawleylle.
Nykyisin hän valmentaa Henri Kontista. Aikaisemmin hän on valmentanut muun muassa Tomas Enqvistiä, Jonas Björkmania, Kenneth Carlsenia ja Robin Söderlingiä.
Meri-Halikon koulu

Meri-Halikon koulu oli Salon Angelniemen Kokkilassa sijaitseva peruskoulu. Se perustettiin vuonna 1994, kun Vartsalan ala-aste ja Angelniemen ala-aste eli entinen Kokkilan koulu yhdistettiin hallinnollisesti. 
Angelniemen Kokkilan kylään perustettiin kunnallinen koulu jo vuonna 1884. Angelniemen muut kansakoulut lopetettiin 1950- ja 1960-luvuilla ja ne yhdistettiin yhdeksi Angelniemen koulupiiriksi vuonna 1964. Tuolloin Kokkilan kansakoulusta tuli Angelniemen kansakoulu. Halikon kunnanvaltuusto päätti keväällä 1996 keskittää eteläisen Halikon koulutoiminnan Angelniemen ala-asteen tiloihin. Meri-Halikon koulun toiminta alkoi syksyllä 1997.
Lukuvuonna 2009–2010 koulussa oli neljä perusopetusryhmää ja 67 oppilasta.
Meri-Halikon koulu lakkautettiin 1.8.2023 alkaen rakennusten sisäilmaongelmien vuoksi.
Hanka (järvi)

Hanka tai "Hankajärvi" (, ) on suuri järvi Venäjän kaukoidän ja Kiinan rajalla. Primorjen aluepiiriin ja Heilongjiangin maakuntaan kuuluva järvi sijaitsee 170 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen ja 90 kilometriä Jixin kaupungista itään. 
Jokseenkin saarettoman ja pyöreänmuotoisen järven pinta-ala on keskimäärin 4 190 km² (vaihteluväli 4 000 – 4 400 km²); järvi on siis saman kokoinen kuin Saimaa. Pinta-alasta 3 030 km² on Venäjän ja 1 160 km² Kiinan puolella. Järvi on 90 kilometriä pitkä ja enimmillään 67 kilometriä leveä. Itse asiassa Hanka käsittää kaksi eri järveä, joita erottaa 10 metrin korkuinen hiekkavalli. Rannat ovat hetteikköä paitsi järven luoteisosassa.
Järven valuma-alue on tasankoa ja alaltaan noin 16 890 km², josta 97 prosenttia Venäjällä. Järveen laskee 23 jokea (8 Kiinan, 15 Venäjän puolelta) ja sen oma laskujoki on itään rajajokena virtaava Sungatša. Sungatša on noin 200 kilometriä pitkä Ussurin sivujoki. Ussuri puolestaan laskee Amuriin ja edelleen Tyyneenmereen. 
Hankajärvi on hyvin matala, keskimäärin vain 4,5 metriä ja syvimmillään 10,6 metriä. Kokonaistilavuus on keskimäärin 18,3 km³. Järven pinnan taso vaihtelee, korkeus merenpinnasta on 68–70 metriä.
Järven ympäristö on tärkeää kosteikko- ja luonnonsuojelualuetta rajan molemmin puolin. Siellä esiintyy monia harvinaisia vesilintuja, muun muassa kiljuhanhi, mikä on merkittävää niin suojelu-, ekomatkailu- kuin tutkimusmielessäkin. Kiinan puolella alue on valtion omistuksessa ja maatalouskollektiivien kalastus- sekä viljely- ja karjatalouskäytössä.
Venäjän puolelle perustettiin Hankan kansallispuisto (Ханкайский заповедник, "Hankaiski zapovednik") vuonna 1990. Vuonna 1996 Venäjän ja Kiinan suojelualueista perustettiin yhteinen kansainvälinen Hankajärven kansallispuisto (международный заповедник «Озеро Ханка»).
Kansallispuisto koostuu viidestä erillisestä osasta, yhteisalaltaan noin 400 km². Se kuuluu myös Ramsarin sopimuksen kosteikkoalueisiin.
Jan Huokko

Jan Huokko (s. 11. kesäkuuta 1974 Värmdö, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän oli hyökkäävä puolustaja, joka teki Elitserienissä enemmän maaleja kuin syötti, vaikka pelasikin puolustajana. Huokko teki Elitserienissä 13 kauden aikana 522 ottelussa pisteet 113+111=224 ja keräsi 381 jäähyminuuttia. Huokon vanhemmat ovat suomalaisia.
Ura.
Huokko on Värmdö HC:n kasvatti, mutta hän aloitti ja pelasi suurimman osan ammattilaisurastaan Leksands IF:ssä. Huokko pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1992 voittaen hopeaa ja debytoi Elitserienissä seuraavalla kaudella 1992–1993. Huokko pelasi pitkään Leksandissa. Hän voitti kaudella 1998–1999 Elitserienin puolustajien maalipörssin 21 maalillaan, joka oli liigan uusi yhden kauden ennätys, mutta sen on rikkoi kuitenkin Patrik Hersley 24 osumallaan kaudella 2013–2014. Huokko valittiin kauden jälkeen myös Norjassa pelattaviin MM-kilpailuihin keväällä 1999, joista hän voitti pronssia. 
Huhtikuussa 2001 Huokko siirtyi jääkiekon SM-liigassa pelaavaan SaiPaan kaudeksi 2001–2002. Hän pelasi joukkueessa 24 ottelua pistein 4+4=8. Hänestä ei kuitenkaan tullut profiilipakkia, vaikka pelasikin kohtalaisen alkukauden ja laukoi hyvin sekä näytti välillä taitojaan. Hänet myytiin takaisin Ruotsiin AIK:hon. SaiPa oli Huokon ainoa ulkomaalaisseura.
Elitserienistä HockeyAllsvenskaniin pudonneessa AIK:ssa Huokko pelasi myös kauden 2002–2003 ja kolme seuraavaa kautta kului Södertälje SK:ssa. Kaudeksi 2006–2007 Huokko palasi taas Leksands IF:ään, joka pelasi HockeyAllsvenskanissa. Hän oli kausina 2006–2007, 2007–2008 ja 2008–2009 Allsvenskanin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Näistä ensimmäisellä myös eniten pisteitä tehnyt. Kaudesta 2007–2008 Huokko oli myös joukkueen kapteeni.
Huokko lopetti uransa marraskuussa 2009 polvivamman takia. Kauden 2009–2010 aikana hän pelasi vain viisi ottelua.
Seksikohu.
Huokon kännykkä varastettiin kesällä 2008 ja siitä löytyi seksivideo, jossa Huokko esiintyi. Video levisi nopeasti julkisuuteen ja 21. lokakuuta 2008 pelatatussa HockeyAllsvenskanin kamppailussa AIK - Leksand Huokko joutui hämmentävän huomion kohteeksi Hovetissa ja hänen päälleen heitettiin katsomosta erilaisia seksileluja, kuten dildoja. Lisäksi katsomossa oli banderolleja, joissa Huokkoa pilkattiin. Ottelu viivästyi tapauksen vuoksi viidellä minuutilla. 
Elokuussa 2009 Huokko avautui vuotta aiemmin tapahtuneesta seksikohusta ruotsalaisen Nyheter24:n haastattelussa:
Yrjö Pauloff

Yrjö ”Ykä” Pauloff (s. 15. kesäkuuta 1930) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Pauloff aloitti pesäpalloilun Kouvolan Pallonlyöjäin juoniorijoukkueessa, jossa saavutti nuorten Suomen mestaruuden 1947. Hän voitti miesten SM-pronssia 1954 ja hopeaa 1955. Sittemmin hän pelasi PuMu:n joukkueessa, jossa saavutti SM-hopean 1963 ja kontioiden Suomen mestaruuden 1969 ja 1970. Vuonna 1955 hän oli SM-sarjan lyöjäkuningas sivallettuaan 23 tavallista ja kaksi kunniajuoksua. Pääasiassa ykkösvahtina pelannut Pauloff oli mestaruussarjassa kaikkiaan 13 kautta. Itä–Länsi-otteluun hänet valittiin kolme kertaa. Liitto–Lehdistö-ottelussa hän oli kerran, kuten myös Pesäpalloliiton joukkueessa TUL:n yhdistelmää vastaan.
Pauloffille on myönnetty PPL:n ja PuMu:n hopeinen ansiomerkki sekä Kouvolan parhaan urheilijan palkinto v. 1955.
Jääpallossa hän kuului yhden kauden KUP:n SM-sarjajoukkueeseen.
SimTown

SimTown () on Maxisin vuonna 1995 julkaisema tietokonepeli. SimTown muistuttaa suuresti SimCity -pelisarjaa, mutta pienemmässä ja yksinkertaistetussa mittakaavassa. SimTownissa pelaaja voi rakentaa pikkukaupungin, jonne hän voi sijoittaa muun muassa taloja, yrityksiä, teitä ja puita. Peli oli yksi aikansa useista SimCity spin offeista ja se oli suunnattu erityisesti lapsille. 
Pelaaminen.
Pelin alussa on tyhjä, tasainen maasto, jolle pelaaja voi rakentaa auto- ja pyöräteitä, asuintaloja, liikkeitä, huvipaikkoja ja julkisia rakennuksia. Lisäksi maastoon voi sijoittaa puita, ruohikoita, kukkia, lampia ja muita koristeita, mutta niillä on pelissä vain esteettinen merkitys.
Pelin ensisijainen tavoite on pitää kaupungin asukkaat iloisina. Se edellyttää muun muassa, että pelin ympäristöikkunassa on riittävästi vettä, metsää ja peltoa sekä riittävän vähän ilmansaasteita ja jätteitä. Rakentamiseen kuluu vettä ja metsää, asukkaat syövät pelloilla tuotettua ruokaa ja juovat vettä, autot saastuttavat ilmaa ja kotitaloudet sekä yritykset tuottavat jätteitä. Ympäristöikkunassa jokaisen luonnonvaran asteittainen lisäys tai saasteen vähennys maksaa yhden pisteen, joita pelaaja saa aina kuukauden vaihtuessa. Jos taas esimerkiksi vesi loppuu ympäristöikkunasta, kaupunkiin sijoitetut puut voivat kuolla ja kasvit kuihtua. Jos metsä ja/tai vesi loppuvat, uusia taloja ei voi rakentaa. SimCitystä poiketen tässä pelissä ei ole varsinaista rahayksikköä, eli rakentaminen kuluttaa luonnonvaroja mutta ei rahaa.
Asukkaiden iloisena pitäminen edellyttää myös asuntojen ja työpaikkojen välistä tasapainoa. Jokaisessa kotitaloudessa asuu 2-4 henkilöä (aikuisia ja mahdollisesti lapsiakin) sekä yksi lemmikkieläin. Aikuiset tarvitsevat toimeentuloonsa työpaikan, joka voi olla kaupunkiin rakennetussa liikerakennuksessa, huvipaikassa, koulussa tai muussa julkisessa rakennuksessa. Kaupunkiin on rakennettava riittävästi kouluja, jotta lapset voivat opiskella niissä. Jos asukkaat jäävät riittävän pitkäksi ajaksi vaille työtä, heidän talonsa ränsistyy. Sama käy myös muille kuin asuinrakennuksille, jos niissä ei ole riittävästi henkilökuntaa ja asiakkaita.
Pelissä on sanomalehti, joka tiedottaa, mitä kaupungissa on tapahtunut ja mitä pelaajan tulee tehdä kaupungin asukkaiden mielialan ja/tai ympäristön tilan kohentamiseksi. Pelaaja voi luoda peliin myös "oman asukkaan", joka sijoittuu asumaan taloon, jonka pelaaja rakentaa seuraavaksi asukkaan luomisen jälkeen. Lisäksi pelin rakennuksiin on piilotettu erilaisia yllätyksiä. Pelaaja voi saada palkintoja, jos on hoitanut kaupunkia hyvin.
New Yorkin poliisi

New Yorkin poliisi (, lyh. NYPD) on New Yorkin kaupungissa toimiva poliisilaitos. Se on nykyisin Yhdysvaltojen suurin poliisilaitos.
NYPD aloitti toimintansa vuonna 1845 yhtenä Yhdysvaltojen ensimmäistä poliisilaitoksista. Sen päämaja sijaitsee Lower Manhattanilla. Laitoksen budjetti on tämänhetkisten tietojen mukaan noin 6 miljardia Yhdysvaltain dollaria. 
Vuonna 2020 NYPD:n budjettia leikattiin miljardilla dollarilla. Poliisin rahoituksen leikkaaminen oli yksi Black Lives Matter -mielenosoitusten päätavoitteista.
Palvelut.
Koska New Yorkin poliisin toimialue on iso, on laitoksella erinäisiä erikoisyksiköitä, kuten hätäpalveluyksikkö (), ilmatuki () ja muita yksiköitä jotka ovat erikoistuneet johonkin aihealueeseen kuten huumeiden ja rikollisjoukkojen torjumiseen.
Vuonna 2019 NYPD vastaanotti 482 337 rikosilmoitusta ja teki 214 617 pidätystä.
Ralph Cox

Ralph Cox (s. 27. helmikuuta 1957 Braintree, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Cox pelasi vuodet 1975–1979 New Hampshiren yliopistojoukkueessa. Kotikaupungin NHL-joukkue Boston Bruins varasi hänet numerolla 122 vuonna . NHL:ssä Cox ei kuitenkaan ikinä pelannut. Cox pelasi vuodet 1979–1981 AHL:ssä, IHL:ssä ja CHL:ssä. Ennen Lake Placidin olympialaisia 1980 Cox kuului Yhdysvaltain maajoukkueen harjoitusryhmään, mutta putosi viimeisenä pois olympiaturnauksesta.
Kaudeksi 1981–1982 Cox siirtyi jääkiekon SM-liigaan ja SaiPaan. Coxin tavaramerkkinä oli tuolloin viikset. Cox teki ensimmäisellä SaiPa-kaudellaan tehot 23+28=51, joilla hän oli joukkueen paras pistemies sekä SM-liigan pistepörssin neljäs. Cox pelasi joukkueessa myös kaudet 1982–1983 ja 1984–1985, joista jälkimmäisellä hän voitti tehoilla 24+16=40 SaiPan sisäisen pistepörssin. Välillä Cox kävi pelaamassa kauden 1983–1984 itävaltalaisessa Klagenfurter AC:ssa ja hän pelasi myös kolme ottelua AHL:ssä. Yhteensä Cox teki SM-liigan runkosarjassa 99 ottelussa tehot 70+56=126 ja keräsi 210 jäähyminuuttia.
Cox lopetti uransa SaiPassa keväällä 1985 vain 28-vuotiaana. Coxin poika Dylan pelaa lacrossea ja on edustanut Suomea EM-tasolla.
Onnellisuus (albumi)

Onnellisuus on Ismo Alangon ja Teho Majamäen Ismo Alanko Teholla -duon toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010. Albumin tuotti Riku Mattila. Albumi on julkaistu sekä CD- että LP-versioina. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Alanko on kuvaillut albumia seuraavasti:
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Jukka Kangasjärvi antoi albumille kolme tähteä viidestä ja piti albumin soundimaailmaa täyteläisempänä ja laaja-alaisempana kuin edeltäjällänsä vuoden 2008 albumilla "Blanco Spirituals". Hänestä albumi oli yhtä aikaa sopivan raikas että räkäinen, vaikka se rakoileekin loppua kohti. Noisen Petri Klemetti piti albumia Alangon viimeaikaisiin julkaisuihin verraten energisenä, jonka kaikki kappaleet toimivat ja palaset olivat loksahtaneen uudelleen paikoilleen. Domen Tatu Junni piti kappaleita pääosin vahvoina esityksinä sekä niin ikään mielsi Alangon löytäneen soundinsa, vaikka muutama yksittäinen kappale laskikin kokonaisarviota. Desibel.net -sivuston Heikki Väliniemi antoi albumille kolme tähteä viidestä. Hän piti albumin kevyeen konseptiin yhdistettyä raskasta sointia ristiriitaisena sekä onnistumisia tapauskohtaisina.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Ismo Alanko, ellei toisin mainita.
Pesäpallon SM-sarja 1955

Pesäpallon Suomen mestaruuden 1955 voitti edellisvuoden tapaan Haminan Palloilijat. Helpolla ei mestaruus nytkään tullut, viimeisessä kamppailussa säilymisestään kamppaillut Kiri antautui vain juoksulla. Kouvola nujersi kuitenkin Pallo-Toverit ja Kiri vältti karsintaan joutumisen. Tempo voitti "pronssikamppailussa" Ilmajoen viimeisen vuoron kahdella juoksullaan, mutta tarvitsi tämän lisäksi apuja Pyrinnöltä, joka kukisti Jyväskylän Veikot, joka voittaessaan olisi kivunnut kolmannelle sijalle juoksusuhteen turvin.
TUL:n kanssa yhteistyö oli katkennut, eivätkä sen seurat enää osallistuneet yhteistoimintaan. Monet TUL:laiset seurat olivatkin erotettu siitä (mm. Työväen Mailapojat) ja liittyneet Urheilun Tuki -järjestöön, jonka pohjalle vuonna 1959 perustettiin Työväen Urheiluseurojen Keskusliitto (TUK). Jyväskylän Veikot jatkoi PPL:n sarjoissa nimellä Veikot -55, myöhemmin Pesä-Veikot. Emäseura Veikot jatkoi kuitenkin TUL:n sarjoissa.
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Myllykoski putosi sarjasta. Pallo-Toverit karsintaan juoksusuhteensa perusteella.
Karsintasarja.
Pallo-Toverit säilyi ja Puna-Mustat nousi mestaruussarjaan. Aiemmin nousunsa olivat varmistaneen suomensarjan kaksi parasta joukkuetta: Ylihärmän Junkkarit ja Rauman Urheilijat. Mestaruussarjajoukkueiden määrä nostettiin 15:een kaudeksi 1956.
Lyöjätilasto.
Kunnarista 2 pistettä.
Naisten mestaruussarja.
Naiset pelasivat ensimmäisen kerran mestaruudesta suoraan sarjamuotoisesti. Mestaruus ratkesi Kuopiossa 11. syyskuuta Väinölänniemellä (pelialusta oli ruohokenttä): KeMu – PT 16-8. 
Kelta-Mustat: Aila Reinikainen (o.s. Rossi),
Aino Sipilä,
Anja Hartikainen,
Anja Inkinen,
Asta Ruotsalainen,
Leena Horjander,
Maija-Liisa Hiltunen,
Maire Eskelinen,
Pirjo Mikkonen,
Vuokko Jokinen.
Palkinnot.
Naisten lyöjäkuningatarta ei virallisesti valittu, mutta eniten löi Pallo-Tovereiden Sinikka Takasalo 4+12 = 20 pistettä miesten laskutavan (kunnarista 2) mukaan. Anja Riski, PT 2+16 pääsee myös 20 pisteeseen. Seija Knuutila, myös Pallo-Tovereista oli epävirallinen tuojakuningatar 17 tuodulla juoksulla.
Ghazi Ghrayri

Ghazi Ghrayri on tunisialainen jalkapallovalmentaja, joka valmentaa arabiemiirikuntalaista Ajman Clubia.
Ura.
Ghrayri valmensi menestyksekkäästi CS Sfaxienia kaudella 2008–2009 Tunisian cupin voittoon. Tunisian pääsarjassa joukkue sijoittui sen sijaan neljänneksi. Ghrayri jätti seuran kauden päätteeksi ja hänet palkattiin lokakuussa 2009 Ajman Clubin uudeksi päävalmentajaksi kaudella 2009–2010.
Kuolleet lehdet

”Kuolleet lehdet” () on Joseph Kosman säveltämä ranskalainen laulu vuodelta 1945. Kappaleen esitti näyttelijä ja laulaja Yves Montand elokuvassa "Yön portit". Laulu perustui Jacques Prévert'n kirjoittamaan runoon. Suomenkielinen teksti on Kullervon kirjoittama.
Elokuva "Yön portit" ei menestynyt kaupallisesti, mutta kappaleesta tuli heti ilmestyttyään suosittu, ja se nosti Montandin tähdeksi. Siitä on tullut pop- ja jazzstandardi Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja sitä esitetään sekä lauluna että instrumentaalina. Ranskaksi sen ovat esittäneet muun muassa Cora Vaucaire, Marcel Mouloudji, Charles Aznavour, Juliette Gréco ja Edith Piaf. Pianisti Roger Williamsin vuoden 1955 instrumentaalilevytyksestä tuli yksi vuoden suurimmista myyntimenestyksistä, ja sitä myytiin yli kaksi miljoonaa kappaletta. Williamsin versio on yhä ainoa pianoinstrumentaali, joka on noussut Billboardin singlelistan kärkeen. Jazzsuosioon kappaleen nostivat vuonna 1957 Coleman Hawkinsin, Dizzy Gillespien ja Duke Ellingtonin levytykset.
Laulun englanninkielinen versio on nimeltään ”Autumn Leaves”, ja sen sanoitti Johnny Mercer vuonna 1949. Ensimmäisenä kappaleen levytti englanniksi Jo Stafford vuonna 1950. Kappaleen mukaan nimettiin vuoden 1956 elokuva "Syyslehtiä" ("Autumn Leaves"), jossa laulun esittää Nat King Cole. 
Suomeksi kappaleen levytti ensimmäisenä Henry Theel vuonna 1951, sittemmin mm. Olavi Virta (1958), Aikamiehet (1968), Eino Grön (1969) ja Pasi Kaunisto (1976). Myös Georg Ots teki siitä vuonna 1958 oman tulkintansa, jossa hän laulaa ensimmäisen säkeistön ranskaksi ja toisen suomeksi. Harmonikalla kappaleen ovat levyttäneet mm. Matti Viljanen vuonna 1955, Seppo Leino vuonna 1982 ja Taito Vainio vuonna 1987. Agents &amp; Jorma Kääriäinen ovat levyttäneet kappaleen. Topi Sorsakoski on myös levyttänyt kappaleen Kultaa ja timantteja -albumille. Kappaleen ovat esittäneet myös Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann elokuvassa Tie pohjoiseen, taustayhtyeenään Kaihon karavaani. 
Laulaja-lauluntekijä Serge Gainsbourg kirjoitti kappaleen ”La chanson de Prévert” (”Prévert'n laulu”) tribuuttina ”Kuolleille lehdille”.