tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dragnet

Dragnet on yhdysvaltalainen radiossa 1949–1957 esitetty jännityskuunnelmasarja, jonka pohjalta on myöhemmin tehty useita televisiosarjoja ja elokuvia. "Dragnetin" loi Jack Webb, joka myös toimi sarjan ohjaajana ja pääroolin, Joe Fridayn, esittäjänä. Sarja pyrki olemaan realistinen, ja se rikkoi joitain ajalle tyypillisiä tabuja kuvaamalla toisinaan myös seksuaalirikoksia ja lapsiin kohdistuvaa väkivaltaa. Jaksot olivat tosipohjaisia ja perustuivat Los Angelesin poliisin tutkimiin rikoksiin.
Radiosarjan ensimmäinen jakso esitettiin 3. heinäkuuta 1949 NBC:n radioverkon kautta. Päähenkilönä oli Webbin esittämä etsiväkersantti Joe Friday. Fridayn ensimmäistä apulaista kersantti Ben Romeroa esitti Barton Yarborough. Yarborough'n kuoltua yllättäen joulukuussa 1951, Fridayn uudeksi apulaiseksi tuli Barney Phillipsin esittämä Ed Jacobs. Seuraavana syksynä hänet puolestaan korvattiin Ben Alexanderin esittämällä Frank Smithillä. Muita sarjan vakionäyttelijöitä olivat muun muassa Joe Fridayn äitiä näytellyt Peggy Webber sekä Raymond Burr, joka näytteli etsivien päällikköä Ed Backstrandia. Sarjan viimeinen jakso lähetettiin 26. helmikuuta 1957. Kaikkiaan sarjassa esitettiin 318 eri jaksoa, kukin kestoltaan 30 minuuttia.
"Dragnetin" televisioversiota tehtiin osittain päällekkäin radioversion kanssa. Ensimmäinen jakso lähetettiin 16. joulukuuta 1951 ja viimeinen 16. elokuuta 1959. Näyttelijät olivat samoja kuin sarjan radioversiossakin. Sarjaa esitettiin kaikkiaan 275 jaksoa.
Sarjan toisen televisioversion lähetykset aloitettiin tammikuussa 1967. Edellisestä sarjasta erottuakseen sarja oli tällä kertaa nimeltään "Dragnet 1967". Joe Fridayta esitti edelleen Jack Webb, ja hänen kumppanikseen tuli Harry Morganin esittämä Bill Cannon. Sarja päättyi syyskuussa 1970.
Kolmatta "Dragnet"-televisiosarjaa esitettiin lokakuusta 1989 syyskuuhun 1990. Jack Webb oli kuollut 1982, ja tuottajat päättivät olla käyttämättä enää samoja roolihahmoja. Uusiksi hahmoiksi tulivat Thalmus Rasulalan esittämä kapteeni Boltz, Jeff Osterhagen esittämä etsivä Vic Daniels, ja Don Stroudin ja Bernard Whiten esittämät kapteeni Lussen ja Carl Molina. Sarjaa ehdittiin tehdä 52 puolen tunnin mittaista jaksoa ennen sen lakkauttamista.
Neljännen ja toistaiseksi viimeisimmän "Dragnetin" lähetykset alkoivat helmikuussa 2003. Tälle kertaa käyttöön otettiin alkuperäisen sarjan roolinimet ja Joe Fridayta esitti Ed O'Neill ja Frank Smithin roolin sai Ethan Embry. Sarjan tuottajana oli Dick Wolf. Tämäkin sarja jäi lyhytikäiseksi ja sen viimeinen jakso lähetettiin toukokuussa 2004.
"Dragnetin" pohjalta on tehty myös kolme elokuvaa. Sekä vuonna 1954 tehdyssä ensimmäisessä elokuvassa "Poliisiverkko" että vuonna 1966 tehdyssä televisioelokuvassa "Dragnet" pääosaa esitti Jack Webb, joka myös ohjasi molemmat elokuvat. Kolmas elokuva "Haavi auki – kelmit kiinni" oli komediallinen ja sen ohjasi Tom Mankiewicz vuonna 1987. Elokuvan pääosissa esiintyivät Dan Aykroyd Joe Fridayna ja Tom Hanks Pep Streebekinä.
Rastaskotinga

Rastaskotinga ("Snowornis cryptolophus" syn. "Lipaugus cryptolophus") on Etelä-Amerikassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan rastaskotinga on noin 24 cm. Lajin pää, selkä, siivet ja perä ovat väriltään oliivinvihreät. Vatsa on keltainen. Rastaskotinga muistuttaa ulkonäöltään harmaapyrstökotingaa ("Snowornis subularis"), mutta eroaa siitä harmaan värin puuttumisen perusteella. Lintu muistuttaa myös useita tangaralajeja, mutta on niitä suurikokoisempi.
Elinympäristö, tavat ja ravinto.
Rastaskotingaa tavataan Ecuadorisa, Kolumbiassa ja Perussa. Sen elinympäristöä ovat Andien keskikerroksen metsät enimmäkseen 1 200–2 200 metrin korkeudessa. Lajia tavataan harvemmin metsän reunamilla.
Rastaskotingat elävät yleensä yksin. Lintu voi istua pitkiäkin aikoja jäykkänä ja sitten lennähtää ohi lentävän hyönteisen kimppuun. Toisinaan muutama yksilö kokoontuu ruokailemaan hedelmäpuuhun.
Mauricio Funes

Mauricio Funes (18. lokakuuta 1959 – 21. tammikuuta 2025) oli elsalvadorilainen poliitikko, joka toimi El Salvadorin presidenttinä 2009–2014.
Funes valittiin presidentiksi vuoden 2009 presidentinvaaleissa. Hän oli vasemmistolaisen Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional (FMLN)-puolueen ehdokas.
Ennen politiikkaan siirtymistään Funes oli toimittaja. Hän isännöi televisiossa suosittua haastatteluohjelmaa. Hän kiinnostui politiikasta sisällissodan aikana haastatellessaan vasemmistolaisia kapinallisjohtajia.
Funes astui virkaan 1. kesäkuuta 2009. Ensimmäisenä toimenaan hän solmi uudelleen 50 vuotta poikki olleet suhteet Kuubaan.
Funes ryvettyi korruptioskandaalissa jäätyään kiinni miljoonien kavalluksesta ja pakeni vuonna 2014 Nicaraguaan. Tämä oli omiaan heikentämään luottamusta FMLN-puolueeseen.
Lyhtypallokala

Lyhtypallokala ("Canthigaster epilampra") on pienikokoinen pallokala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Lyhtypallokala kasvaa 12 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla neonsinisiä pieniä pilkkuja. Kuono on terävä.
Alkuperä.
Lyhtypallokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta.
Käyttäytyminen.
Lyhtypallokala elää luonnossa yksin tai pareittain. Akvaariossa se syö mahdollisesti altaassa olevia selkärangattomia, ja saattaa näykkiä muiden kalojen eviä.
Vesiolot ja ravinto.
Lyhtypallokala syö selkärangattomia eläimiä: simpukoita, kotiloita ja äyriäisiä. Akvaariossa se syö lihapitoista ruokaa, ja on huolehdittava, että ruoassa on tarpeeksi kovia osia (esimerkiksi simpukan- ja katkaravunkuoria) jotta kalan hampaat kuluvat tasaisesti.
HMS Yorkin upottaminen

Britannian Kuninkaallisen laivaston HMS Yorkin upottaminen oli tarkoituksena Italian laivaston räjähtein kuormattujen moottoriveneiden hyökkäyksessä 26. maaliskuuta 1941 Soudanlahteen Kreetalle.
Valmistelut.
Italian laivaston hävittäjät "Crispi" ja "Sella" saapuivat 25. maaliskuuta Stampaliasta Lerokselta. Kummankin aluksen lastina oli kolme kaksi tonnia painavaa Decima Flottiglia MAS:n MTM () moottorivenettä. Alusten lasti purettiin kuuden mailin päässä Akrotirin niemimaasta, jolloin osaston hyökkäysmatkaksi jäi noin kymmenen mailia.
Italian ilmavoimien tiedusteluraportit ilmoittivat useiden laivaston alusten olevana Soudanlahdessa ankkurissa. Soudanlahti oli valittu hyökkäyksen kohteeksi siellä olleiden laivastovoimien aiheutettua runsaasti tappioita Italian laivaston Aigeianmeren saattueille.
Satama.
Ulompana lahdessa oli kaksi torpedoverkkoa ja lahdenpohjukassa kolmas.
Operaatio MC9:n päätyttyä risteilijät "York" ja "HMS Gloucester" saapuivat 25. maaliskuuta Soudanlahteen, jossa alukset tankattiin ja ankkuroitiin sisemmän torpedoverkon suojiin. Soudanlahdessa oli saapuneiden risteilijöiden lisäksi vielä kolmaskin risteilijä "HMS Calcutta". Muita aluksia olivat hävittäjä "HMS Hasty", tukilaiva "RFA Cherryleaf", tankkerit "Desmoulea", tanskalainen "Marie Maersk" ja norjalainen "Pericles", varastolaiva "Doumana" sekä muutama kreikkalainen kauppalaiva.
Risteilijä "HMS Coventry" saapui 26. maaliskuuta kello 01.20 Soudanlahteen. Alus ankkuroitui "Pericleksen" kylkeen tankattavaksi.
Hyökkäys.
Hävittäjiltä lähetettiin matkaan hieman enne puoltayötä ensimmäinen moottorivene. Kaikkien kuuden veneen päästyä sisälle lahteen määräsi osaston komentaja luutnantti Luigi Faggioni veneille maalit:
Kaksi MTM venettä osui kello 04.46 "Yorkin" keskilaivaan. Aluksen taaimmaiset kattilahuoneet ja ammusvarastot täyttyivät vedellä. Aluksella kuoli räjähdyksessä kaksi miehistönjäsentä. Tankkeri "Pericles" vaurioitui pahoin ja vajosi pohjaan ja loput kaksi kohdetta upposivat.
Seuraukset.
Italialaiset merimiehet Luigi Faccioni, Alessio de Vito, Emilio Barberi, Angelo Cabrini, Tullio Tedeschi ja Lino Beccati joutuivat sotavankeuteen. Vaurioitunut "York" tuhottiin saksalaisten hyökättyä Kreetalle. Tankkeri "Pericles" otettiin kahden hävittäjän hinattavaksi ja se upposi myrskyssä matkalla Aleksandriaan.
Toisen maailmansodan päätyttyä "Yorkin" jäljelle jäänyt runko hinattiin maaliskuussa 1952 Bariin Italiaan ja romutettiin.
HMS Cordelia (1914)

HMS Cordelia oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 21. heinäkuuta 1913. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1914 ja otettiin palvelukseen tammikuussa 1915.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston () 1. kevyt risteilijäviirikköön, jonka mukana alus osallistui touko-kesäkuun vaihteessa 1916 Skagerrakin taisteluun. Vuonna 1917 alus siirrettiin 4. kevyt risteilijäviirikköön, jossa alus oli huhtikuuhun 1919.
Alukselle asennettiin 1919 kaksi 3 tuuman 20 cwt Mk I ilmatorjuntatykkiä. Kesäkuussa alus liitettiin Devonportin tykistökouluun ja sitten Noren reserviin. Vuoden 1920 alussa alukselta poistettiin taaempi komentosilta sekä kaikki etsintävalot. Alukselle myös asennettiin kaksi 2 naulan tykkiä keskelle alusta yläkannen takaosaan.
Tammikuussa 1920 alus palautettiin palvelukseen ja liitettiin Atlantin laivaston 2. kevyt risteilijäviirikköön. Alus oli partiotehtävissä Irlannin rannikolla 1922.
"Cordelia" poistettiin joulukuussa 1922 palveluksesta ja liitettiin Noren reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 31. heinäkuuta 1923 Cashmorelle.
Helmipallokala

Helmipallokala ("Canthigaster jactator") on pienikokoinen pallokala, jota näkee joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Helmipallokala jää noin 9 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisellä pohjalla suurehkoja sinertävänvalkeita täpliä. Silmä on vihreä ja kala kokonaisuudessaan hohtaa joskus vihreänsävyisenä. Kuono on samalla tavalla ulkoneva kuin muillakin "Canthigaster"-suvun lajeilla. Koiras on hiukan suurempi kuin naaras.
Alkuperä.
Helmipallokala on endeeminen kala Havaijin lähivesillä.. Se elää laguuneissa ja koralliriutoilla 1–89 metrin syvyydessä. Havaijin viidestä pallokalalajista helmipallokala on yleisin. Muualla indopasifisella merialueella elää varsin samannäköinen laji kennopallokala "Canthigaster janthinoptera", Tyynenmeren itäosassa myös "Canthigaster punctatissima". Näillä molemmilla on pienemmän valkoiset täplät kuin helmipallokalalla.
Käyttäytyminen.
Helmipallokalat muodostavat reviireitä, joita ne puolustavat saman lajin ja sukupuolen edustajia vastaan. Koiraiden reviirit ovat isompia; yhden koiraan reviirillä on 1–4 naaraan reviirit. Jos koiras kuolee, naapurikoiras valtaa naaraat reviireineen itselleen. Reviirien halkaisija on 1–6 metriä.
Vesiolot ja ravinto.
Helmipallokala on varsin kaikkiruokainen: se syö sienieläimiä, leviä, matoja, äyriäisiä ja kaloja. Sen on havaittu näykkivän muiden kalojen eviä akvaariossa ja puraisevan niistä siistejä puolikuun muotoisia paloja.
Helmipallokala viettää koko ikänsä merivedessä eikä siirry murtoveteen edes kutemaan. Sopiva lämpötila on 24–26 °C .
HMS Conquest (1915)

HMS Conquest oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 3. maaliskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta 1915 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1915.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Osaston mukana alus oli upottamassa "SMS Meteoria" elokuussa 1915. Alus oli viirikön lippulaivana maaliskuusta huhtikuuhun 1916, kunnes alukseen 25. huhtikuuta Saksan keisarikunnan laivaston hyökkäyksessä Lowestoftiin osui 12 tuuman kranaatti, joka poisti aluksen palveluksesta. Alus siirrettiin telakalle vaurioiden korjaamiseksi.
Alus upotti 5. kesäkuuta 1917 Saksan keisarikunnan laivaston hävittäjän "SMS S20":n Belgian rannikolla. Heinäkuussa 1918 alus osui miinaan ja se poistettiin 13. heinäkuuta palveluksesta. Alus siirrettiin telakalle korjattavaksi, mikä valmistui huhtikuussa 1919.
Palvelukseen otettaessa "Conquest" siirrettiin Noren reserviin, josta alus oli huollettavana 1921. Alus palasi palvelukseen vanhemman lippu-upseerin aluksena Atlantin laivaston 1. sukellusvenelaivueeseen helmikuussa 1922. Vuonna 1924 aluksen 6 tuuman tykin No2 tilalle rakennettiin majoitustila. Alus siirrettiin Välimerelle 1927.
Vuonna 1927 alus siirrettiin Välimerelle, mistä se siirrettiin huhtikuussa 1928 Portsmouthiin palveluksessa olevana reservialuksena. Portsmouthissa alus oli vuoteen 1930, jolloin se myytiin romutettavaksi 29. elokuuta Metal Industriesille Rosythiin. Siirron aikana aluksen touvi katkesi 26. syyskuuta huonossa säässä Flamborough Headin edustalla ja alus oli kateissa kaksi päivää kannellaan kuuden hengen siirtomiehistö. Lopulta alus löydettiin ja hinattiin Rosythiin ja romutettiin.
HMS Comus (1914)

HMS Comus oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Wallsendistä Swan Hunterin telakalta, missä köli laskettiin 13. marraskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta 1914 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta 1915.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 4. kevyt risteilijäviirikköön. Alus otti osaa 29. helmikuuta 1916 saksalaisen saarronmurtajan "Greifin" upotukseen. Skagerrakin taistelussa alus kuului 4. kevyt risteilijäviirikköön yhdessä sisaralustensa "HMS Carolinen" ja "HMS Cordelian" kanssa.
Maaliskuusta huhtikuuhun 1919 alus oli 1. kevyt risteilijäviirikössä ennen siirtoa telakalle Rosythissä. Alus palasi palvelukseen lokakuussa ja liitettiin 4. kevyt risteilijäviirikköön Itä-Intian asemalle. Alus oli viirikön tilapäisenä lippulaivana 1921.
Alus oli telakalla Portsmouthissa marraskuusta 1922 heinäkuuhun 1923 ja sen jälkeen tilapäisesti sijoitettiin 3. kevyt risteilijäviirikköön Välimerelle, missä se oli joulukuuhun 1924, jolloin se siirrettiin Noren reserviin.
Syyskuussa 1925 alus palautettiin palvelukseen Atlantin laivaston 2. kevyt risteilijäviirikköön ja huollon jälkeen uudelleen samaan yksikköön elokuussa 1927, josta risteilijä "HMS Norfolk" vapautti sen toukokuussa 1930.
Alus siirrettiin reserviin Devonportiin ollen vanhemman lippu-upseerin sijoituspaikkana huhtikuusta 1931, kunnes alus joulukuussa 1933 sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin romutettavaksi heinäkuussa 1934.
HMS Cleopatra (1915)

HMS Cleopatra oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 26. helmikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1915 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1915.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. kevyt risteilijäviirikköä Harwichiin () valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Aluksesta tuli helmikuussa 1916 kommodori Tyrwhittin lippulaiva risteilijä "HMS Arethusan" upottua. Alus upotti päälle ajamalla 24. maaliskuuta 1916 vastaisena yönä Saksan keisarikunnan laivaston hävittäjän "SMS G194:n" osallistuessaan Tonderniin suunnattuun hyökkäykseen, jonka aikana myös alus itse vaurioitui pahoin törmäyksessä risteilijä "HMS Undauntedin" kanssa.
"Cleopatra" taisteli saksalaisia hävittäjiä vastaan 18. heinäkuuta ja osui miinaan 4. elokuuta 1916 Thornton Ridgessä Belgian rannikolla ja alus oli siirrettävä telakalle korjattavaksi ja modernisoitavaksi.
Korjausten jälkeen alus liitettiin elokuussa 1918 7. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi Suureen Laivastoon (), missä tehtävässä alus palveli maaliskuuhun 1919.
"Cleopatra" selvisi sodasta, mutta oli sen päättyessä auttamattomasti vanhentunut. Alus myytiin romutettavaksi 26. kesäkuuta 1931 Hughes Bolckowille Blythiin.
Markku Aherto

Markku Kalevi Aherto (s. 19. heinäkuuta 1956 Vaasa) on suomalainen upseeri ja eversti evp. Hän toimi Lapin sotilasläänin komentajana vuosina 2005–2009. Maaliskuussa 2010 hän toimi esikuntatehtävissä KFOR-rauhanturvaoperaatiossa Kosovossa.
Opinnot ja ura.
Aherto suoritti varusmiespalveluksensa Lapin Jääkäripataljoonassa. Hän valmistui upseeriksi Kadettikoulusta vuonna 1979 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta vuonna 1989.
Vuosina 1996–1999 Aherto oli Lapin Jääkäripataljoonan komentaja, 2000–2002 Lapin Sotilasläänin esikuntapäällikkö, vuonna 2002 pääesikunnan kansainvälisen osaston apulaisosastopäällikkö ja 2003–2005 Porin Prikaatin komentaja. Everstiksi Aherto ylennettiin 4. kesäkuuta 2001.
Vuosina 2005–2009 Aherto oli Lapin sotilasläänin komentaja. Hän aloitti tehtävässä 1. marraskuuta 2005, ja jatkoi samalla nimellä tunnetun uuden, alueellisen sotilasläänin johdossa myös sen jälkeen, kun vanhamuotoiset sotilasläänit lakkautettiin vuoden 2007 lopulla. Aherto jatkoi komentajana vuoden 2009 loppuun, minkä jälkeen hän siirtyi erityistehtäviin Porin Prikaatin esikuntaan. Hän aloitti KFOR:in (Kosovo Force) yhdistetyn toimialakeskuksen ("Joint Effects Center") päällikkönä vuonna 2010 ja siirtyi heinäkuussa 2010 keskisen taisteluosaston ("Battle Group Center") komentajaksi. 
Kosovon lisäksi Aherto on palvellut rauhanturvatehtävissä Golanilla (1992–1993), Zagrebissa (1994–1995) ja Bosniassa (1999–2000). Hän toimi Pohjoismaisen prikaatin (NORDCAPS) komentajana vuosina 2002–2004.
Vuosina 1997–1998 Aherto toimi Jääkäriprikaatin killan puheenjohtajana.
HMS Caroline (1914)

HMS Caroline oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli kummassakin maailmansodassa.
Alus on toiseksi vanhin, ainoastaan "HMS Victory" on vanhempi, edelleen palvelusluettelossa oleva alus Kuninkaallisessa laivastossa. "Caroline" on Kuninkaallisen laivaston reservin esikuntana ja majoitusaluksena Alexandran satamassa Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Alus on myös ainoa edelleen palveluksessa oleva ensimmäisen maailmansodan brittiläinen sotalaiva ja ainoa edelleen kelluva Skagerrakin taisteluun osallistunut alus.
Valmistus.
Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Lairdilta, missä köli laskettiin 28. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta ja otettiin palvelukseen 4. joulukuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston () 4. kevyt risteilijäviirikköön ja viirikön lippulaivaksi joulukuussa. Alus oli 1. kevyt risteilijäviirikössä helmikuusta marraskuuhun 1915 palaten 4. kevyt risteilijäviirikköön alkuvuodesta 1916. Alus osallistui viirikkönsä mukana Skagerrakin taisteluun 31. toukokuuta.
Sodan loppuun alus oli 4. kevyt risteilijäviirikössä ja siirtyi sen mukana Itä-Intian asemalle kesäkuussa 1919.
Alus poistettiin palveluksesta telakalle siirtoa varten helmikuussa 1922. Se siirrettiin helmikuussa 1924 satama-alukseksi laivaston reservin Ulsterin divisioonalle Belfastiin. Alus oli Londonderryyn siirrettynä Atlantin ylittävien saattueiden hallinnollisena keskuksena toisessa maailmansodassa 1939-1945. Sodan päätyttyä alus palautettiin laivaston reserviin.
"Caroline" oli 1951 huollettavana Harland and Wolffin telakalla ja on edelleen laivaston reservin päämajana Belfastissa.
HMS Champion (1915)

HMS Champion oli Britannian kuninkaallisen laivaston Calliope-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Hebburnistä Hawthorne Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 9. maaliskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 20. joulukuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston () 13. hävittäjälaivueen lippulaivaksi. Se osallistui touko-kesäkuun vaihteessa 1916 Skagerrakin taisteluun.
Vuoden 1919 alussa "Champion" liitettiin 2. kevyt risteilijäviirikköön ja pian sen jälkeen vielä samana vuonna liitettiin yhdessä "HMS Vernonin" kanssa torpedokouluun. Alus oli huollettavana 1923, mutta poistettiin silti palveluksesta. Alus siirrettiin Portsmouthiin odottamaan telakalle pääsyä lokakuussa 1924. Palvelukseen alus palasi tykistökoululaivaksi toukokuussa 1925 ja liitettiin viestikouluun 1928.
"Champion" poistettiin palveluksesta joulukuussa 1933 ja myytiin romutettavaksi 28. heinäkuuta 1934 Metal Industriesille Rosythiin.
HMS Calliope (1914)

HMS Calliope oli Britannian kuninkaallisen laivaston Calliope-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 17. joulukuuta ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1915.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston () 4. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi. Alus vaurioitui pahoin 19. maaliskuuta 1916 merellä oltaessa kattilahuoneessa syttyneessä tulipalossa. Vauriot kuitenkin korjattiin ajoissa, jotta se kerkesi osallistumaan viirikkönsä mukana Skagerrakin taisteluun. Taistelussa alukseen osui neljä kranaattia.
Alus osallistui 1. syyskuuta 1917 neljän saksalaisen troolarin upottamiseen Skagerrakin rannikolla.
Maaliskuussa 1919 alus siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle 8. kevyt risteilijäviirikköön. Aluksella syttyi kattilahuoneessa uudelleen tulipalo lokakuussa 1919 Azorien edustalla. Alus oli korjattavana Devonportissa telakalla marraskuusta 1919 maaliskuuhun 1920. Alus palasi telakalta viirikköönsa, mistä se palasi huollettavaksi Englantiin joulukuussa 1920. Alus poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin Noren reserviin tammikuussa 1921.
Toukokuussa 1924 "Calliope" palautettiin palvelukseen ja liitettiin Atlantin laivaston 2. risteilijäviirikköön. Alus kuljetti joukkoja eri puolille maailmaa, kunnes poistettiin palveluksesta Noreen odottamaan telakalle pääsyä huhtikuussa 1926. Alus sijoitettiin Noren reserviin, jonka kuluessa alus suoritti edelleen joukkojen kuljetuksia 1927-1928 ja ollen vanhemman lippu-upseerin sijoituspaikkana joulukuussa 1927.
Alus palautettiin palvelukseen ja sijoitettiin Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön syyskuussa 1928.
"Calliope" poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin Portsmouthiin tammikuussa 1930 ja myytiin romutettavaksi 28. elokuuta 1931 T. A. Wardille Inverkeithingiin.
HMS Carysfort (1914)

HMS Carysfort oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 25. helmikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1915.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 4. kevyt risteilijäviirikön johtoalukseksi Suureen laivastoon (), mistä se siirrettiin 1916 Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Harwichissa alus korvasi pahoin vaurioituneen ja telakalle siirretyn sisaraluksensa "HMS Conquestin. Vuonna 1917 alus siirrettiin 7. kevyt risteilijäviirikkön lippulaivaksi Suureen Laivastoon. Alus törmäsi joulukuussa SS "Glentaisen" kanssa.
Huhtikuussa 1919 alus palasi 2. kevyt risteilijäviirikköön Harwichiin, jonka mukana se lähetettiin Itämerelle vuoteen 1920, mistä palasi takaisin Harwichiin. Alus liitettiin osaksi Atlantin laivastoa () huhtikuussa 1921.
"Carysfort" partioi Irlannin rannikolla Irlannin sisällissodan aikana 1922 ja sen jälkeen alus lähetettiin Turkin vesille 1922-1923 Kreikan ja Turkin välisen sodan vuoksi.
Syyskuussa 1923 alus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Devonportiin reserviin, mistä se palautettiin seuraavana vuonna aktiivipalvelukseen joukkojenkuljetusaluksena. Alus palveli Devonportin reservin lippulaivana vuodesta 1927. Alus palasi uudelleen joukkojenkuljetusalukseksi kuljettaessaan joukkoja Kiinaan helmikuusta heinäkuuhun 1929. Kiinasta palattuaan alus palasi Devonportin reserviin ja tammikuusta 1930 vanhemman lippu-upseerin alukseksi, kunnes "HMS Comus" vapautti sen tehtävästä.
Huhtikuussa 1931 alus poistettiin palveluksesta ja myytiin romutettavaksi lokakuussa McLellanille.
Steve Smith (jääkiekkoilija, s. 4.4.1963)

Steve Smith (s. 4. huhtikuuta 1963 Trenton, Ontario) on peliuransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 18 ottelua NHL:ssä Philadelphia Flyersissa ja Buffalo Sabresissa vuosina 1981–1988. 
Ura.
Smith pelasi junioriuransa OHL-liigan Peterborough Petesissä ja eteni ensimmäisellä kaudellaan Memorial Cup -turnaukseen saakka. Smith siirtyi toiseen joukkueeseen Sault Ste. Marie Greyhoundsiin, jossa pelasi kolme kautta vuoteen 1983 asti.
Smith oli suuri lupaus ja hänet varattiin NHL:ään vuoden 1981 varaustilaisuuden vuorolla 16. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa Philadelphia Flyersin kokoonpanossa, ja pelasi viiden kauden aikana vain 15 NHL-ottelua. Buffalo Sabres hankki Smithin waiversista ennen kauden alkua. Buffalossa Smith pelasi kolme ottelua viettäen seuraavat kolme kautta seuran farmijoukkueessa.
Vuonna 1992 Smith siirtyi EK Zell am Seen joukkueeseen Itävallan Eishockey-Nationalligaan. Kaudella 1992–1993 Smith edusti italialaista SG Brunicoa. Tämän jälkeen hän lopetti ammattilaisuransa.
Drusus Caesar

Drusus Julius Caesar (7 jaa. – 33) oli roomalainen aristokraatti. Hän oli Germanicuksen ja Agrippina maiorin toiseksi vanhin poika. 
Drusus meni naimisiin Marcus Aemilius Lepiduksen tyttären Aemilia Lepidan kanssa. Tiberius adoptoi Drusuksen sen jälkeen kun hänen oma poikansa Drusus kuoli. Drusus juonitteli vanhempaa veljeään Neroa vastaan, mutta lopulta Drususta itse syytettiin juonittelusta Tiberiusta vastaan ja hänet vangittiin vuonna 30. Drusus kuoli nälkään vankeudessa vuonna 33. Drusuksen veljiä olivat Nero Caesar ja Caligula.
Valkohuonevehka

Valkohuonevehka eli valkokalla ("Zantedeschia aethiopica") on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva huonevehkoihin kuuluva, leikkokukkana erityisesti tunnettu kasvi. Valkoisen värinsä ja vaikuttavan muotonsa vuoksi sitä käytetään paljon hautajaiskukkana, aiemmin myös morsiuskimpuissa (art deco -tyyli 1920-luvulla). Huonevehkojen suku on nimetty italialaisen Giovanni Zantedeschin (1773–1846) mukaan.
Kuvaus.
Lehdet ja mukulat.
Valkokalla kasvaa 0,6–1 metriä korkeaksi, varjossa saattaa kasvaa korkeammaksikin. Lehtilavan muoto on suikea tai nuolimainen, niissä on valkoisia pilkkuja ja lehtilaita on ehyt ja aaltoileva. Lehdet kohoavat mukulasta jonka turvin se viettää kuivan lepokauden.
Kukinto.
Valkokalla kukkii luontaisilla alueillaan elo–tammikuussa. Sen kukinto on keltakukkainen puikelo, jossa hedekukat ovat ylempinä ja emikukat alempina. Kukinnon tyvellä on näyttävä valkoinen suojuslehti, joka ei ole terälehti. Kukka on hyönteispölytteinen ja suojuslehti muuttuu vihreäksi kukinnan jälkeen.
Valkokallasta on olemassa lajikkeita joiden suojuslehtien värit vaihtelevat punasävyisistä, purppuraan, oranssiin, keltaiseen ja myös monivärisiä on.
Hedelmä.
Valkokallan hedelmät ovat meheviä keltaisia marjoja. Ne houkuttelevat lintuja, jotka levittävät sen siemeniä.
Levinneisyys.
Valkohuonevehka esiintyy alkuperäisenä Etelä-Afrikassa, Lesothossa ja Swazimaassa. Luontaisilla elinalueillaan valkokallaa tavataan kosteiden paikkojen reunoilta, soilta ja rämeiltä. Sen kasvupaikat sijaitsevat alavilta mailta merenpinnan tasolta aina 2 250 metrin korkeuteen.
Jotkin eläimet syövät valkokallan juurakkoa luonnossa ja sitä on myös käytetty ihmisten ravintona keittämällä sitä. Raaka kasvi sisältää kalsiumoksalaattikiteitä, jotka turvottavat kurkkua.
Zuihitsu

Zuihitsu (随筆) on japanilaisen kirjallisuuden lajityyppi, jossa kirjailija kuvailee satunnaisia, henkilökohtaisia tapahtumia. Kirjaimellisesti zuihitsu tarkoittaa ”siveltimen myötä” sanan muodostuessa kahdesta kiinalaisesta kirjoitusmerkistä, ’seurata’ ja ’sivellintä’.
Tyylin luoja oli Sei Shōnagon, jonka vuonna 1002 kirjoitettu teos "Päänaluskirja" ("Makura no sōshi") sisältää hajanaisessa järjestyksessä päiväkirjakatkelmia, huomioita hovielämästä, esteettisiä arvostelmia ja sekalaisia mietelmiä.
Muita tunnettuja zuihitsu-teoksia ovat Kamo no Chōmein "Hōjōki" (1212) ja Yoshida Kenkōn "Joutilaan mietteitä" ("Tsurezuregusa", noin 1330-1331).
Olenko minä tullut haaremiin (vuoden 1932 elokuva)

Olenko minä tullut haaremiin! on vuonna 1932 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Waldemar Wohlström. Elokuvan ensi-ilta oli 28. helmikuuta 1932 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Agapetuksen (Yrjö Soini) samannimiseen näytelmään vuodelta 1927.
Toivo Särkkä ohjasi samasta aiheesta samannimisen elokuvan vuonna 1938. Joel Rinne palasi samaiseen rooliinsa myöhemmässä filmatisoinnissa.
Arvioita.
Aikalaiskriitikot kehuivat Paavo Jänneksen ensimmäistä elokuvaroolia lupaavaksi, mutta moittivat elokuvaa teknisistä asioista, etenkin epäselvästä äänityksestä.
Helsingin Sanomien Arto Pajukallion vuonna 2011 kirjoittaman esittelyn mukaan elokuva on ”hulppea vanhan ajan komedia”. Saman lehden Mikael Fränti oli vuonna 1984 kriittisempi ja otsikoi juttunsa ”Kotimaisen elokuvan pohjamutia”. Hänestä näyttelijä Wohlströmillä ei ollut mitään käsitystä elokuvaohjauksesta, ja tuloksena on ”epäonnistunut kotimainen äänielokuva, jonka ainoa syttyvä hetki on idullaan Salomonin haaremiunessa”.
Kuisma ja Helinä (vuoden 1932 elokuva)

Kuisma ja Helinä on vuonna 1932 valmistunut suomalainen elokuva, jonka on ohjannut Kalle Kaarna. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Larin Kyöstin samannimiseen runoelmaan vuodelta 1902. Samasta aiheesta ohjasi myös Ilmari Unho samannimisen elokuvan vuonna 1951.
Muut tekijät.
Elokuvan ensi-ilta oli 10. tammikuuta 1932 Capitol- ja Gloria-teattereissa Helsingissä.
Herrat täysihoidossa

Herrat täysihoidossa on vuonna 1933 valmistunut suomalainen elokuvakomedia, jonka on ohjannut Risto Orko. Elokuva on Orkon esikoisohjaus.
Juoni.
Asuntoa etsivät ylioppilaat Toivo Päiviö (Thure Bahne) ja Unto Uramo (Toivo Pohjakallio) onnistuvat pääsemään asumaan Sofia Anderssonin (Elsa Rantalainen) omistamaan täysihoitolaan. Toivo ihastuu omistajan veljentyttäreen Aune Anderssoniin (Saimi Tuovinen), mutta pian molemmat ylioppilaat joutuvat häädetyiksi kadulle. Toivolla on myös kilpakosija, täysihoitolassa asuva oopperalaulaja Reino Kiljunen (Georg Malmstén), ja ylioppilaat päättävät järjestää tämän pois tieltä toisen täysihoitolan asukkaan, vanhapiika Varpu Kyyhkysen (Ella Eronen), avulla.
Tuotanto.
"Herrat täysihoidossa" -elokuvan ensi-ilta oli 3. joulukuuta 1933 Helsingissä Kino-Palatsissa. Elokuvaa esitettiin 1930-luvulla kaksoisnäytännöissä yhdessä elokuvan "Pikku myyjätär" kanssa.
Arviot.
Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan varsin myönteisesti, mutta myöhemmissä kritiikeissä elokuva leimataan ”pulakauden tuotteeksi”, käsikirjoitusta pidetään kehnona ja itse elokuvaa tekoreippaana hullutteluna. Tyhjää on täytetty Malmsténin musiikilla.
Tillig

Tillig (TILLIG Modellbahnen GmbH &amp; Co. KG) on saksalainen pienoisrautateitä valmistava yritys. Tillig valmistaa kaksikiskovirroitusjärjestelmiin sopivia vetureita, vaunuja sekä kiskoja H0- ja TT-mittakaavoissa.
Voi meitä! Anoppi tulee

Voi meitä! Anoppi tulee on Erkki Karun ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1933. Elokuvan ensi-ilta oli 30. huhtikuuta 1933 Kaleva- ja Kino Palatsi -teattereissa Helsingissä. 
Elokuva perustuu Paul Merzbachin 1932 ohjaamaan ruotsalaiseen elokuvaan "Svärmor kommer", jonka pohjana oli Fred Duprezin näytelmä "My Wife's Family".
Kielteisiä asenteita anoppiin heijasteleva elokuva kertoo kuinka anoppi Arabella saapuu kylään nuorenparin luokse kesken huvilaviikonlopun, ja sen jälkeen väärinkäsitykset seuraavat toisiaan kyllästymiseen asti. 
Juoni.
Martti ja Ulla Lepolan kesähuvilalle saapuu yllättäen anoppi (Mia Backman) yllätysvierailulle. Anopin mukana tulee myös appi (Uuno Laakso) ja Ullan sisar. Vierailusta seuraa suuri joukko sekaannuksia, joihin kietoutuvat mukaan myös eräs kulkukauppias ja Ullan veli. Martin vaimolleen järjestämä syntymäpäiväyllätys on myös vaarassa paljastua ennen aikojaan.
Vastaanotto.
Arto Pajukallion mukaan elokuvassa on charmanttia elokuvahistoriallista kiinnostavuutta. Tälle elokuvalle, kuten aikakauden elokuville yleensäkin, on ominaista aliohjaaminen.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan olevan lähinnä historiallisesti kiinnostava ensimmäisenä kokonaisena äänielokuvana Suomessa. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Sininen varjo

Sininen varjo on suomalainen vuonna 1933 valmistunut elokuva, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Elokuvan ensi-ilta oli 26. maaliskuuta 1933 Pallas- ja Kino-Palatsi -teattereissa Helsingissä.
Elokuva perustuu Mika Waltarin julkaisemattomaan filminovelliin "Sininen overall". Elokuvasta on säilynyt yksi 16 minuutin jakso sekä joukko otoksia.
Elokuvan juoni.
Theodor Tugain esittämä Joel Orma on murtovaras, joka tunnetaan sinisestä asustaan. Hän tunkeutuu johtaja Tuulon tyttären Railan (Birgit Nuotio) makuuhuoneeseen, joutuu yllätetyksi ja pääsee vain nipin napin pakoon. Myöhemmin Orma tutustuu muussa yhteydessä Railaan, joka tunnistaa hänet. Orma päättää Railan kehotuksesta siirtyä kaidalle tielle ja hän aloittaa työt mekaanikkona ja latojana isänsä omistamassa Oy Gutenberg Ab -nimisessä kirjapainossa. Joel joutui kuitenkaan välttelemään entistä rikollisaikojen tyttöystäväänsä Iris Vildiä (Ellen Parviainen). Kun uhkapeluri Jack Irbaum (Carl von Haartman) murhataan, Joelin epäilleen olleen teon takana. Elokuva huipentuu siihen, kun syytetty Joel tuodaan raudoissa oikeussaliin, jossa hänen kohtalonsa ratkeaa.
Niilo Valonen

Niilo Eemil Tapio Valonen (12. huhtikuuta 1913 Urjala – 11. helmikuuta 1983 Espoo) oli suomalainen kansatieteilijä ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori 1961–1977. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1932 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 sekä lisensiaatiksi 1952 Helsingin yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1957 tuohipunonnaisista. Lisäksi hän teki opinto-, tutkimus- ja luentomatkoja Euroopan eri maihin.
Elämä ja ura.
Valonen toimi Helsingin yliopiston maatalousmuseon hoitajana 1945–1952, Suomen museoliiton sihteerinä 1949–1952, Turun historiallisen museon johtajana 1952–1953, Turun yliopiston dosenttina 1953–1958, Muinaistieteellisen toimikunnan kansatieteellisen osaston intendenttinä 1953–1955, saman osaston johtajana 1955–1961, Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen dosenttina 1955–1961 ja sen jälkeen professorina. Valonen sai tulikasteensa vänrikkinä talvisodassa Suomussalmella ja hän päätti palveluksensa kapteenina 1945 Lapin sodassa.
Niilo Valonen oli perinteinen talonpoikaiskulttuurin tutkija, joka professorina ollessaan ymmärsi myös tieteenalansa muutostarpeita. Varsinkin Saksassa ja Ruotsissa kuohui kansatieteen piirissä nuorten tutkijoiden yrittäessä irtautua vanhanaikaiseksi mielletystä talonpoikaiskulttuurista. Suomessa muutospaineet olivat vähäisempiä. Valonen aloitti kaksi laajaa tutkimushanketta, toisessa tutkittiin kyliä ja toisessa kansanhuonekaluja. Kumpikaan laaja tutkimus ei varsinaisesti valmistunut, mutta niissä mitattiin 30 kylää rakennuksineen ja kerättiin laaja kuva-aineisto huonekaluista. Hankkeiden tuloksena syntyi kuitenkin useita artikkeleita ja väitöskirjoja. Talonpoikaiskulttuurin ohella Valonen antoi oppilaidensa tehtäväksi kerätä aineistoa ja tehdä opinnäytetöitä elämästä kaupungissa. Näillä toimilla muovattiin kansatiedettä uuteen, monimuotoisempaan suuntaan.
R.O.O.T.S.

R.O.O.T.S. (akronyymi sanoista Route of Overcoming the Struggle) on rap-artisti Flo Ridan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2009.
Myynti.
Albumia myytiin ensimmäisellä viikolla 55,000 kappaletta, joten se sijoittui sijalle 8 Billboard 200 -listalla. Toisella viikolla albumia myytiin 32,000 kappaletta ja sijoittui sijalle 17. Albumia on nyt myyty 87 100 kappaletta.
Šebekino

Šebekino () on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Ukrainan rajaa 39 kilometriä Belgorodista kaakkoon. Kaupunki on Šebekinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Belgorodin ja Kupjanskin välinen rautatie. Asukkaita on 44 000 henkeä (vuonna 2010).
Šebekinon kylän perusti everstiluutnantti I.D. Šibeko vuonna 1713. 1800-luvulla sinne syntyi teollisuutta. Vuonna 1938 Šebekinosta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on kemian, koneenrakennus- ja rakennustarviketeollisuutta.
Stroitel

Stroitel () on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Donin ja Dneprin vedenjakajalla 22 kilometriä Belgorodista pohjoiseen. Kaupunki on Jakovlevon piirin keskus. Kaupungissa asui 23 933 ja koko piirissä 57 774 henkeä (vuonna 2010).
Stroitel on saanut alkunsa vuonna 1958 perustetusta Jakovlevon rautamalmiesiintymän kaivostaajamasta. Esiintymän hyödyntäminen oli pitkään pysähdyksissä, mutta vuonna 2005 se aloitettiin uudelleen. Taajama sai kaupungin statuksen vuonna 2000.
Valuiki

Valuiki () on kaupunki Belgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Oskoliin laskevan Valui-joen rannalla 225 kilometriä Belgorodista itään. Kaupunki on Valuikin piirin keskus. Siellä risteytyvät Staryi Oskoliin, Liskiin, Kupjanskiin ja Starobelskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 35 300 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on perustettu vuonna 1593. Se joutui usein krimintataarien hyökkäysten kohteeksi. Vuonna 1797 siitä tuli Voronežin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Valuikin lähellä sijaitsi tsaari Mihail Fjodorovitšin vuonna 1613 perustama Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostari. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Helgolandin taistelu (1914)

Helgolandin taistelu () oli ensimmäisen maailmansodan ensimmäinen meritaistelu, joka käytiin Pohjanmerellä Helgolandin saarten edustalla 28. elokuuta 1914 Britannian Kuninkaallisen laivaston ja Saksan keisarikunnan laivaston kesken.
Tausta.
Britannian Amiraliteetti suunnitteli iskun Saksan laivaston keveitä aluksia vastaan.
Kuninkaallisen laivaston osaston rungon muodostivat Harwichin osaston kevyet risteilijät "HMS Arethusa" ja "HMS Fearless" ja kahdesta hävittälaivueesta kootut 21 hävittäjää. Osaston suojana oli 1. Taisteluristeilijäviirikkö (vara-amiraali Sir David Beatty) sekä 1. Kevyt risteilijäviirikkö (kommodori W. E. Goodenough).
Taistelu.
Taistelu alkoi hyökkäysosaston havaittua kaksi saksalaista hävittäjää, joista toinen upotettiin välittömästi. Tällöin saksalaiset kontra-amiraali Maasin komentamat kevyet risteilijät "SMS Stettin", "SMS Frauenloeb", "SMS Mainz", "SMS Cöln" (lippu), "SMS Stralsund" ja "SMS Ariadne" saapuivat paikalle.
Vara-amiraali Beatty pyysi tukiosastolta apua. Tukiosasto upotti "SMS Kölnin", "SMS Ariadnen" ja "SMS Mainzin". Loput saksalaisalukset pakenivat.
Lopputulos.
Kuninkaallinen laivasto menetti 35 miestä kaatuneina ja 40 haavoittuneina. Saksan laivasto menetti yli 1200 miestä kaatuneina ja vankeina.
Taistelujärjestys.
Alusluettelo, Kuninkaallinen laivasto:
Armen Vardanjan

Armen Frunzikovitš Vardanjan (s. 30. lokakuuta 1982 Leninakan) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on 170 senttimetriä pitkä ja kilpailee 66 kilogramman painoluokassa.
Kansallisuudeltaan armenialainen syntyi Armenian neuvostotasavallassa ja aloitti painiuransa Murat Sargasjanin valmennuksessa. Vuonna 1999 hän muutti nykyiseen kotimaahansa Ukrainaan taloudellisten syiden ja parempien harjoitusolosuhteiden perässä. Vardanjan on urallaan voittanut Euroopan-mestaruuden kahdesti: 2004 Haaparannalla ja 2008 Tampereella. MM-kisoista hän on saavuttanut hopeaa Créteil'ssä 2003, Moskovassa 2010 ja Las Vegasissa 2015 sekä olympiakisoista pronssia 2008 Pekingissä.
Vardanjanin seura on kiovalainen SK. Aiemmin hän edusti Zaporižžjan Dynamoa. Hänen valmentajanaan toimii Vadim Kisil.
Love Hate

Love Hate (koko nimeltään Love Me All Summer, Hate Me All Winter) on R&amp;B-artisti The-Dreamin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. joulukuuta 2007. Albumin tuottivat Def Jam Recordings ja Radio Killa.
Taustatietoa.
Albumia työstettiin kahdeksan päivää ja siihen laitettiin kyseiset 12 kappaletta. Jotkin kappaleet käsittelevät The-Dreamin yksityiselämää. Esim. kappale "Nikki" käsittelee Dreamin ex-vaimoa R&amp;B -laulaja Niveaa ja hänen lähtöään avioeron jälkeen. The-Dream sanoi: "Albumin nimi "Love Me All Summer, Hate Me All Winter" tulee siitä, että sinua rakastetaan kun olet kuuma ja vihataan, kun olet kylmä. Tällä hetkellä olen kuuma ja minua rakastetaan, mutta olin joskus kylmä ja minusta ei pidetty".
Power Rangers RPM

Power Rangers RPM on yhdysvaltalainen 32-osainen lasten televisiosarja, joka oli samalla 16. Power Rangers -sarja. RPM käytti japanilaisen 32:n Super Sentai sarjan Engine Sentai Go-ongerin lavaste-, asu- ja kuvamateriaalia.
RPM:n oli tarkoitus olla viimeinen Power Rangers -sarja tuottaja Sally Campbellin mukaan. Kuitenkin kaksi viikkoa myöhemmin Campbellin lausunnosta Disney ja Bandai America ilmoittivat sarjan vielä jatkuvan ainakin vuonna 2010.
Juoni.
Lähitulevaisuudessa salaperäinen ja uhkaava Venjix tietokoneverkosto yrittää valloittaa ja tuhota maaplaneetan. Ihmiskunta on paennut voimakentän varassa oleviin kaupunkeihin, jotka suojelevat heitä Venjixin aiheuttamilta saasteilta ja mekaanisilta hirviöiltä. Erityisesti hyökkäyksen kohteena on Corinth kaupunki, jossa asuvat Power Rangersit. Heidän tehtävänään on estää Venjixin pahat aikeet.
Maiski

Maiski () on kaupunki Kabardi-Balkariassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten juurella Terekin rannalla 41 kilometriä Naltšikista koilliseen. Kaupunki on Maiskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Mineralnyje Vodyn ja Groznyin välinen rautatie, josta haarautuu sivurata Naltšikiin (Kotljarevskajan asema). Kaupungissa asui 26 755 henkeä (vuonna 2010).
Vuonna 1819 paikalle perustettiin "Prišib"-niminen venäläinen linnake, jonka lähellä sijaitsi kasakkakylä. Vuonna 1875 rakennettiin Vladikavkazin rautatien Kotljarevskajan asema, jonka lähelle syntyi samanniminen taajama. Vuodesta 1920 lähtien taajaman nimenä oli "Prišibski" ja vuonna 1925 se sai nimen "Maiski". Kaupunki Maiskista tuli vuonna 1965.
Nykyään Maiski on maatalousalueen keskus, jossa on elintarviketeollisuuden lisäksi myös kone- ja laiterakennusta sekä teräsbetonirakennetehdas. Kaupungissa on viettänyt lapsuutensa laulaja Dima Bilan.
Miehuuskoe

Miehuuskoe ("The Graduate") on vuonna 1967 ensi-iltansa saanut Mike Nicholsin ohjaama elokuva. "Miehuuskoe" oli ehdolla seitsemän Oscar-palkinnon saajaksi, ja se voitti parhaan ohjauksen palkinnon Nicholsille. Musiikin tekivät Simon &amp; Garfunkel, ja kappale ”Mrs. Robinson” kuultiin ensimmäisen kerran juuri tämän elokuvan musiikkiraidalla. Paul Simon voitti parhaan elokuvamusiikin Grammy-palkinnon, ja kappaleen lopullinen versio sisältyi duon seuraavaan levyyn. Elokuvasta tuli menestys ja populaarikulttuurin virstanpylväs.
Juoni.
Nuori Benjamin Braddock (Dustin Hoffman) valmistuu collegesta eikä vielä tiedä, mitä tekisi elämällään. Perhejuhlissa hän vie viehättävän rouva Robinsonin (Anne Bancroft) tämän kotiin ja päätyy pian hänen rakastajakseen. Pian Benjamin rakastuu rouvan tyttäreen (Katharine Ross), mutta rouva ei hyväksy sitä. Tästä alkaa melkoinen suhdesoppa, jonka nuorukainen haluaa selvittää. 
Myöhempi arvostus.
"Miehuuskoe" valittiin vuonna 1996 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. American Film Institute sijoitti "Miehuuskokeen" vuonna 2001 tekemässään -luettelossa sijalle seitsemän.
Paha pukki

Paha pukki ("Bad Santa") on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Elokuva kertoo kahdesta pikkurikollisesta, jotka hakeutuvat kauppakeskukseen töihin jouluaikaan joulupukiksi ja tontuksi ja loppujen lopuksi ryöstävät rahat. Sama kuvio toistuu kunnes viimeisellä kerralla suunnitelmat menevät pieleen. Elokuvan on ohjannut Terry Zwigoff ja käsikirjoittanut Glen Ficarra ja John Requa. Elokuvalle tehtiin jatko-osa Paha Pukki 2 vuonna 2016.
Love vs. Money

Love vs. Money on R&amp;B-laulaja The-Dreamin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 10. maaliskuuta 2009.
Tuotanto.
Albumia oli työstämässä The-Dreamin lisäksi tuottaja Christopher Stewart. Stewart tuotti suurimman osan albumin kappaleista. The-Dream pyysi apua myös räppäri/tuottaja Lil Jonilta ja tämä sävelsi kappaleen "Let Me See the Booty". "Rockin' That Shit (Remix)" -kappaleeseen tulivat räppämään Ludacris ja Fabolous. Kappale leikattiin kuitenkin pois lopulliselta versiolta, mutta lisättiin kuitenkin bonuskappaleeksi albumin loppupuolelle.
Myynti.
Love vs. Money sijoittui Billboard 200 -listan kakkospaikalle myytyään 151,000 kappaletta ensimmäisellä viikolla. Toisella viikolla albumi putosi 4. sijalle myytyään 56,000 kappaletta. Kolmannella viikolla albumi putosi viisi numeroa sijalle 9 myytyään 35,967 kappaletta. Rolling Stone -lehti nimesi albumin vuoden 2009 8. parhaaksi albumiksi.
Kiertue.
The-Dream aloitti 21 kaupungin käsittävän kiertueen laulajatar Keyshia Colen kanssa. Kiertue alkoi 13. toukokuuta 2009 Cincinnatin Aronoff Centeristä ja päättyi Paramount Theateriin Oaklandiin 21. kesäkuuta 2009.
Fathia Nkrumah

Fathia Nkrumah (aiemmin Fathia Rizk, ; 22. helmikuuta 1932 Kairo – 31. toukokuuta 2007 Kairo) oli Ghanan ensimmäisen presidentin Kwame Nkrumahin egyptiläinen vaimo.
Ennen avioliittoa.
Fathia Rizk syntyi ja kasvoi Zeitounissa Kairossa koptilaisessa perheessä. Hän oli varhain kuolleen virkamiesisän kolmas tytär ja hänen äitinsä joutuikin kasvattamaan hänet pääosin yksin.
Suoritettuaan toisen asteen tutkintonsa, Fathia työskenteli opettajana Notre Dame des Apôtres:issa. Koska opettaminen ei kiinnostanut häntä, hän meni pankkiin töihin. Tässä vaiheessa Kwame Nkrumah pyysi häntä vaimokseen. Fathian äiti oli haluton näkemään jo toisen lapsistaan naivan ulkomaalaisen ja lähtevän maasta, kuten Fathian veli oli lähtenyt Egyptistä englantilaisen vaimonsa kanssa. Fathia selitti että Nkrumah oli anti-kolonialistinen sankari, kuten Gamal Abdel Nasser, mutta hänen äitinsä kieltäytyi puhumasta hänelle ja siunaamasta heidän liittoaan. Nkrumah avioitui Fathian kanssa samana iltana kun tämä saapui Ghanaan uudenvuodenaattona 1957.
Lähtö Ghanasta.
Fathia Nkrumah oli nuori vaimo ja kolmen hyvin nuoren lapsen äiti kun hänen miehensä kukistettiin Ghanan ensimmäisessä onnistuneessa sotilasvallankaappauksessa 24. helmikuuta 1966. Hänen täytyi lähteä lapsineen Kairoon, Egyptiin miehensä jouduttua maanpakoon.
Kuolema.
Fathia kuoli 31. toukokuuta 2007 Badrawyn sairaalassa Kairossa sairausjakson jälkeen.
Hänen muistomessunsa pidettiin Pyhän Markuksen koptilais-ortodoksisessa katedraalissa Kairossa koptikirkon paavi Shenouda III:n johtamana perjantaina 1. kesäkuuta 2007 ja hänet haudattiin miehensä viereen Ghanaan Ghanan presidentti John Kufuorin toiveesta.
Ramazan Şahin

Ramazan Şahin (s. 8. heinäkuuta 1983 Mahatškala, Dagestanin ASNT, Neuvostoliitto) on turkkilainen vapaapainija, olympiavoittaja sekä maailman- ja euroopanmestari.
Şahin on kansallisuudeltaan tšetšeeni, alkuperäiseltä sukunimeltään "Ibraihanov". Hän muutti Turkkiin vuonna 2005 valmentajansa ja setänsä İshak İrbayhanovin, joka toimii Turkin maajoukkueessa valmentajana, avustuksella, ja sai maan urheiluministeriön ansiosta kansalaisuuden hyvin pian.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan 2007 EM-kisoissa hän sijoittui pronssille, mutta voitti myöhemmin samana vuonna kultamitalin Bakun MM-kisoissa. Şahin voitti kultaa myös seuraavana vuonna Tampereen EM-kisoissa ja kesällä Pekingin olympialaisissa, missä hän voitti hyvin tasaisessa loppuottelussa Ukrainan Andri Stadnikin tasapistein.
James Yun

James Carson Yun (s. 13. maaliskuuta 1981) on muun muassa WWE:ssä esiintynyt yhdysvaltalainen showpainija. Wang Yang on paininut useaan otteeseen WWE:ssä nimellä "Akio", mutta myöhemmin hänet tunnettiin myös nimellä "Jimmy Wang Yang"
Vuosi 2008 ja nykyinen.
Tammikuussa Jimmy Wang Yang ja Shannon Moore voittivat The Mizin ja John Morrison Kuuden Henkilön Tag Team-ottelussa, jossa olivat mukana myös Kelly Kelly ja Layla. Viikkoa myöhemmin Yang ja Moore saivat mestaruusottelun Miziä ja Morrisonia vastaan, jonka he kuitenkin hävisivät.
Heinäkuussa 2008, Yun hyllytettiin WWE:stä 30 päivän ajaksi. Hän palasi heinäkuussa häviten The Brian Kendrickille.
Yksityiselämä.
Yun syntyi Californiassa ja hänellä on korealainen isä ja valkoihoinen äiti. Hänellä on veli nimeltä Jonathan, joka on breakstyle-tanssin ammattilainen. Hänellä on ainakin yksi lapsi ja hän omistaa Pro Training LLC-nimisen showpainikoulun, joka sijaitsee Ohiossa.
Elokuvat.
Yunilla oli pieni rooli poliisina elokuvassa Royal Kill.
Lempinimet.
SmackDown's Resident Redneck
Sisääntulomusiikki.
David Church - "Gonna Punch Someone Tonight"