tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oleg Gusev

Oleg Vladimirovitš Gusev (, s. 24. huhtikuuta 1996 Rjazan) on venäläinen ratameloja. Hän osallistui vuodelle 2021 siirrettyihin Tokion kesäolympialaisiin 2020 ja oli 200 metrin kajakkiyksikössä 18:s. Gusev on saavuttanut neljä EM-pronssia: vuonna 2016 Moskovassa 500 metrin kajakkinelosessa ajalla 01:21.228, vuonna 2017 Plovdivissa 500 metrin kajakkikaksikossa ajalla 01:28.44 sekä vuonna 2021 Poznańissa kajakkinelosen 500 ja 1 000 metrin kilpailuissa ajoilla 01:25.425 ja 03:03.850. Euroopan kisoissa 2019 Minskissä Gusev kuului Venäjän kultaa voittaneeseen joukkueeseen kajakkinelosen 500 metrillä.
Erwin Strittmatter

Erwin Strittmatter (1912 Spremberg, Saksa – 1994) oli saksalainen kirjailija, joka vaikutti Itä-Saksassa. Hänen esikoisteoksensa oli 1950 ilmestynyt "Nummikylä" ("Ochsenkutscher"). Nuortenkirja "Tinko" (1954) oli suosittu Itä-Saksassa. Siinä kuvataan lapsen näkökulmasta maareformia. 1963 ilmestynyt "Ole Bienkopp" sai runsaasti huomiota, sillä siinä talonpoika-päähenkilö pyrkii uudistuksiin vastoin puolueen tahtoa.
Strittmatterin kolmas puoliso oli kirjailija Eva Strittmatter.
Alttarikaide

Alttarikaide (alttarikehä, ehtoollispöytä) on etenkin Pohjoismaiden luterilaisten kirkkojen kirkkorakennuksen kuorissa oleva kaide, polvistumispenkki, joka erottaa alttarin muusta kirkkotilasta. Se on matala, noin 50-60 cm korkea kaide, jonka ulkoreunalla on polvistumista varten pehmustettu koroke. 
Kirkon alkuaikoina ehtoollinen otettiin vastaan seisten tai lattialle polvistuneena. Keskiajalla kirkon kuorin ja siten alttarin erotti kirkkosalista kuoriaita. Koristeellinen kuoriaita saattoi olla kiveä, puuta tai metallia.
Nykyisenkaltainen alttarikaide kehittyi Ruotsissa ja sen myötä Suomessa 1600-luvulla ja se on kuulunut kirkkojen kalusteisiin siitä saakka. Varhaisimmat merkinnät siitä ovat 1500-luvun lopulta. Alttarikaide samanmuotoisena kuin se on tunnettu Suomessa, on käytössä Suomen evankelisluterilaisen kirkon ohella lähes poikkeuksetta vain Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Viron kirkoissa. Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa on kauan ollut yleinen käytäntö, että ehtoollinen otetaan vastaan polvistuneena. Se lieneekin alttarikaiteen varsinainen tarkoitus. 
Alttarikaide on alkuaan saattanut olla suorakulmainen, mutta barokin aikana se muuttui puolikaaren muotoiseksi kehäksi, joka ympäröi alttaria ja ulottuu usein kuoriseinään saakka. 1800-luvulla ja kansallisromantiikan aikana tyylisuunta vaikutti myös alttarikaiteen muotoiluun ja koristeluun. 
Nykyään rakennetuissa kirkoissa alttarikaide on usein vaatimaton, kevytrakenteinen polvistumista helpottava kaluste. Se on usein myös irtonainen, jotta se voidaan siirtää sivuun, esimerkiksi musiikkiesitysten aikana. Etenkin Ruotsissa uusiin kirkkoihin ei enää rakenneta alttarikaiteita, vaan tarvittaessa alttarin eteen voidaan siirtää polvistumista helpottava lyhyt polvistumistuki. Alttarikaiteen käyttö on vähentynyt, kun ehtoollinen jaetaan uudistuneen liturgisen käytännön mukaisesti joko ehtoolliskulkueena, usein myös useammassa paikassa eri puolilla kirkkoa tai ehtoollisvieraat seisovat puolikaaressa alttarin ympärillä. 
Alttarikaiteen on kauan katsottu eristävän alttarialueen jonkinlaiseksi "kaikkein pyhimmäksi" alueeksi kirkossa, jonne vain papit saivat mennä. Usein melko tukevaksi rakennettuna se on käsitetty rajaksi, joka erottaa seurakunnan tilan ja sitä pyhemmän alttaritilan. Alttarikaidetta on, sen puoliympyrämuotoa on selitetty vertauskuvallisestiː alttarikaide jatkuu näkymättömänä muodostaen ympyrän, ja näkymättömän osan äärellä jo aikaisemmin perille päässyt seurakunta viettämää ehtoollista, Sille ei ole teologisia perusteita, vaan kaide on puhtaasti tekninen ehtoollisen jakoa varten valmistettu apuväline. Siten tämä täysin käytännöllinen laite on muodostunut tyyliä luovaksi tekijäksi pohjoismaisessa, luterilaisessa kirkkoarkkitehtuurissa.
Samettilehdet

Samettilehdet ("Gynura") on asterikasvien suku, johon kuuluu 54 lajia monivuotisia ruohoja. Niitä esiintyy alkuperäisenä Afrikan, Australian ja Etelä- ja Kaakkois-Aasian trooppisella alueella.
Helsingin teatteriorkesteri

Helsingin teatteriorkesteri r.y. oli 1930–1994 toiminut helsinkiläisten teatterien operettien ja muiden musiikkia sisältävien esitysten orkesterina toiminut soittajisto. Se piti myös sinfonia-, tehdas- ja koululaiskonsertteja sekä soitti musiikin moniin suomalaisiin elokuviin.
Äänielokuvien tullessa Helsingin elokuvateattereihin 1920- ja 1930-luvun vaihteen tienoilla elokuvateattereissa soittaneita muusikkoja jäi paljon työttömiksi. Esimerkiksi 1929 Helsingissä oli parisataa työtöntä muusikkoa. Viulisti Eino Raitio sai idean perustaa vakinainen teatteriorkesteri, sillä puhenäyttämöillä soittivat tilapäiset kokoonpanot. Päänäyttämöt eli Kansallisteatteri, Kansan Näyttämö ja Ruotsalainen Teatteri ottivat ajatuksen innolla vastaan. Ruotsalaisesta Teatterista tuli orkesterin suurin työllistäjä.
Aluksi Suomen Muusikeriliitto takasi 22 soittajalle kiinteän kuukausipalkan, josta järjestelystä voitiin muutaman kuukauden kuluttua luopua hyvien sopimusten ansiosta. Kansallisteatterissa orkesteri soitti ensimmäisen kerran "Kesäyön unelmassa" ja Ruotsalaisessa Teatterissa "Montmartren orvokissa". Teatterien kesätaukojen aikana orkesteri esiintyi Ravintola Kappelissa viitenätoista kesänä. Soittajiston koko vaihteli tarpeen mukaan niin, että "Nummisuutarien" esityksessä soitti yksi muusikko ja "Kerjäläisoopperassa" 28 soittajan kokoonpano. Vakinainen vahvuus oli 22 soittajaa ja suuri osa Suomen orkesterimuusikoista oli harjaantunut tehtäviinsä teatteriorkesterin soittajistossa. Valtio ja Helsingin kaupunki avustivat orkesteria vuosittain 1950-luvulla.
Orkesterin viettäessä 30-vuotisjuhlavuottaan 1960 se laski esiintyneensä eri kokoonpanoissa edellisellä konserttikaudella 509 kertaa. Se soitti Kansallisteatterissa, Kansanteatteri-Työväenteatterissa, Ruotsalaisessa Teatterissa ja Operettiteatterissa sekä usein myös Kansallisoopperan montussa. Kullakin teatterilla oli oma kapellimestarinsa. Teatterisoiton ohella orkesteri myös konsertoi jatkuvasti. Sotien jälkeen 1946 se teki jopa laajan konserttikiertueen Länsi- ja Pohjois-Suomeen. Solistina soitti viulutaiteilija Anja Ignatius ja orkesterissakin soitti yksi nainen, ensiviulussa Ulla Borenius. Orkesteri kokoontui joka viikko harjoituksiin ja konserttien edellä toki useamman kerran.
Rochecorbon

Rochecorbon on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, aivan Toursin kaupungin itäpuolella.
Kaupunkikuvaa hallitsee korkean jyrkänteen päällä oleva torni. Se on jäänne vanhasta keskiaikaisesta linnasta. Torni on nelikulmainen ja kymmenen metriä korkea. Se on rakennettu vuonna 1113 vartiotorniksi. Tornia vahvistettiin ja uudistettiin 1400-luvulla. Tornin huipulla poltettiin vaaran uhatessa tulta, jolla varoitettiin läheistä Amboisen varuskuntaa. Tästä torni sai nimen "lanterne" eli "lyhty". 
Rochecorbonin jyrkillä rinteillä kasvaa noin 300 hehtaaria viiniköynnöksiä. Kunta onkin yksi niistä seitsemästä kunnasta, joilla on oikeus käyttää Vouvray (AOC) alkuperänimitystä.
Kompassikukat

Kompassikukat ("Silphium") on asterikasvien suku, johon kuuluu 13 lajia. Ne ovat sukua auringonkukille. Niitä esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa: Yhdysvalloissa ja Kanadan Ontariossa. Leveäkompassikukkaa on viljelty koristeperennana ja myös biomassakasvina Keski-Euroopassa. Se on levinnyt luontoon useissa Euroopan maissa.
Hopeayrtit

Hopeayrtit ("Santolina") on asterikasvien suku, johon kuuluu 28 lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, Turkissa, Kaukasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Nyhähopeayrttiä kasvaa tulokaslajina myös Amerikassa. Sitä käytetään muun muassa koristekasvina.
Modulight

Modulight Oyj on suomalainen teknologiayhtiö. Modulight listautui Helsingin pörssin First North -listalle 30. syyskuuta 2021. Yritys keräsi listautumisen yhteydessä 60 miljoonaa euroa. Lisäksi vanhat omistajat myivät osakkeitaan 19 miljoonalla eurolla. Modulight teki tammi–syyskuussa 2022 yhteensä 5,3 miljoonaa euron liiketappion 3,3 miljoonan euron liikevaihdolla.
Ateenan maanjäristys 2019

Ateenan maanjäristys 2019 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 19. heinäkuuta 2019 kello 14.13 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Ateenan luoteispuolella noin neljä kilometriä pohjoiseen Magoúlasta. Maanjäristyksen magnitudi oli 5,3 ja se tapahtui noin 10 kilometrin syvyydessä, vaikkakin joidenkin arvioiden mukaan se olisi ollut paljon pinnallisempi.
Maanjäristys kesti noin 15 sekuntia ja tuntui erityisesti Ateenan keskustassa. Järistys aiheutti sähkö- ja telekommunikaatiokatkoksia. Suurempia tuhoja se aiheutti lähinnä jo valmiiksi huonokuntoisissa rakennuksissa. Järistyksessä loukkaantui neljä henkeä. Maanjäristystä seurasi jälkijäristyksiä, joiden magnitudi oli 2–3,2.
Egeanmeren maanjäristys 2017

Egeanmeren maanjäristys 2017 oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Egeanmerellä Kreikan ja Turkin välillä 21. heinäkuuta 2017 kello 1.31 Kreikan ja Turkin aikaa. Sen keskus sijaitsi Turkin Bodrumin ja Kreikan Kosin saaren välissä noin 8 kilometriä lounaaseen ensin mainitusta ja 12 kilometriä koilliseen viimeksi mainitusta. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,6 ja intensiteetti VII, ja se tapahtui noin 7 kilometrin syvyydessä.
Järistyksessä kuoli kaksi ja loukkaantui noin 500 henkeä. Kuolemantapaukset, ruotsalainen ja turkkilainen turisti, sattuivat Kosilla, jossa loukkaantui noin 120 henkeä. Tuhoja aiheutui erityisesti Kosin kaupungin rannassa. Kaupungissa halkeili katuja ja esimerkiksi Defterdarin moskeijan minareetti sortui. Bodrumissa loukkaantui noin 360 henkeä. Turkissa maanjäristys vaikutti myös muun muassa Datçassa.
Maanjäristyksen vaikutusta lisäsi se, että se tapahtui suhteellisen pinnalla. Järistystä seurasi useita jälkijäristyksiä. Maanjäristykseen liittyi tsunami, jonka aallonkorkeus oli noin 60–70 cm ja joka eteni Turkin puolella enimmillään noin 100 metriä sisämaahan sekä iski myös Kosin kaupungin rantaan.
Elassónan maanjäristys 2021

Elassónan maanjäristys 2021 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 3. maaliskuuta 2021 kello 12.16 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Thessaliassa lähellä Elassónaa ja Týrnavosta ja se vaikutti myös muun muassa Lárisassa. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,3 ja intensiteetti IX, ja se tapahtui noin 10 kilometrin syvyydessä.
Järistys kesti ainakin 15 sekuntia ja tuntui suuressa osassa Keski- ja Pohjois-Kreikkaa. Järistystä seurasi useita jälkijäristyksiä, joista voimakkaimmat olivat 5,9 magnitudin järistys 4. maaliskuuta kello 20.36 ja 5,5 magnitudin järistys samana päivänä kello 21.23. Lisää 4–5 magnitudin järistyksiä tapahtui vielä 12. ja 15. maaliskuuta. 16. maaliskuuta mennessä oli havaittu yhteensä noin 200 jälkijäristystä. Koko maanjäristyssarjan voidaan katsoa alkaneen jo 28. helmikuuta, ja siihen kuului yli järistystä. Järistyksessä kuoli yksi ihminen ja loukkaantui kolme.
Plinius-tyypin purkaus

Plinius-tyypin purkaus on voimakkain ja suurin räjähdysmäisistä tulivuorenpurkaustyypeistä. Plinius-purkauksissa purkautuu yli kuutiokilometrin verran magmaa, ja tuhkapilvi voi kohota 20–50 kilometrin korkeuteen.
Plinius-purkaukset tapahtuvat yleensä kerrostulivuorissa, ja niissä syntyy yleensä räjähdysherkkää dasiittista tai ryoliittista laavaa. Purkauksen pituus vaihtelee yleensä tunneista päiviin, ja pisimmät purkaukset tapahtuvat felsisistä tulivuorista. Felsisen magman lisäksi Plinius-purkauksia voi tapahtua joskus myös basalttisesta magmasta.
Plinius-purkauksissa syntyy runsaasti purkausmateriaalia ja sen seurauksena paksuja tefrakerroksia. Pyroklastista materiaalia on usein epäsäännöllisesti kraatterin ympärillä, sillä tuuli kuljettaa tuhkapilveä. Plinius-purkauksiin liittyy myös pyroklastisia virtauksia ja lahareita. Tuhkapilvi voi joskus romahtaa ja synnyttää hirmumyrskyn vauhdilla tulivuoren rinnettä kulkevan kuuman pilven eli pyroklastisen virtauksen.
Plinius-tyypin purkaus on saanut nimensä roomalaisesta Plinius nuoremmasta, joka kirjoitti silminnäkijäkuvauksen Vesuviuksen vuoden 79 purkauksesta.
Joonianmeren maanjäristys 1953

Joonianmeren maanjäristys 1953, myös Kefalonián suuri maanjäristys, oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 12. elokuuta 1953 kello 11.23 paikallista aikaa (9.23 UTC). Sen keskus sijaitsi Joonianmerellä Kefalonián saaren itäpuolella, ja se vaikutti erityisesti Kefalonián, Zákynthoksen ja Ithakan saarilla. Maanjäristyksen magnitudi oli 7,2 ja intensiteetti X.
Maanjäristys oli viimeinen ja voimakkain kolmen peräkkäisen, järjestyksessä voimistuneen maanjäristyksen sarjassa. Ensimmäinen, jonka magnitudi oli 6,4, tapahtui 9. elokuuta kello 9.41 paikallista aikaa (7.41 UTC). Sen keskus oli Ithakan Stavróksen kylän lähellä. Toinen järistys, jonka magnitudi oli 6,8, tapahtui 11. elokuuta kello 5.32 paikallista aikaa (3.32 UTC). Sen keskus oli Zákynthoksen luoteispuolella. Jälkijäristyksiä, joista useat nousivat vielä magnitudiin 5, tapahtui lukuisia, ja ne kestivät syyskuun lopulle saakka. Yhteensä järistyksiä oli noin 150.
Näistä kolmesta 12. elokuuta maanjäristys oli yksi nyky-Kreikan historian tuhoisimpia. Se kesti noin 20 sekuntia. Järistyksessä kuoli 476 ja loukkaantui noin henkeä. Maanjäristys tuhosi muun muassa Lixoúrin ja Argostólin kaupungit sekä Zákynthoksen kaupungin lähes kokonaan. Argostólissa sanotaan säilyneen pystyssä vain kaksi taloa. Tuhoja lisäsivät maanjäristyksen seurauksena syttyneet laajat tulipalot. Maanjäristykseen sanotaan joskus liittyneen tsunamin, mutta tiedot tästä ovat epäselviä. Kerrotaan, että maanjäristyssarjan järistyksiin liittyi poikkeuksellisen voimakkaita maanalaisia ääniä.
Järistykset muuttivat merkittävästi tuhoja kärsineiden saarten paikkakuntien ulkonäköä, sillä vanhat rakennukset olivat tuhoutuneet. Kaupunkeja ja kyliä rakennettiin uusiksi nykyaikaisilla asemakaavoilla ja tiukemmilla rakennusnormeilla. 1950-luvun lopulle mennessä jälleenrakennushankkeessa oli rakennettu yli uutta taloa. Aluksi saarelaisia kiellettiin muuttamasta pois saarilta, sillä Kreikka kamppaili vielä edellisten evakkoaaltojen seurausten kanssa, mutta kiellon päättymisen jälkeen monet muuttivat pois saarilta.
Joonianmeren maanjäristys 2015

Joonianmeren maanjäristys 2015 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 17. marraskuuta 2015 kello 10.10 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Lefkaksen saarella Nydrín luoteispuolella ja se vaikutti myös Kefalonián ja Ithakan saarilla. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,5 ja se tapahtui noin 11 kilometrin syvyydessä.
Maanjäristys aiheutti eniten tuhoja Lefkaksen lounaisosassa. Useita rakennuksia vaurioitui sekä siellä että Kefaloniálla ja Ithakalla. Lefkaksella tapahtui järistyksen seurauksena myös lukuisia maanvyörymiä, joiden vuoksi tieyhteyksiä meni poikki. Järistyksessä kuoli kaksi ja loukkaantui ainakin neljä henkeä. Järistys tunnettiin muun muassa Ateenassa ja Albaniassa saakka. Maanjäristykseen liittyi pieni tsunami.
Joonianmeren maanjäristys 2018

Joonianmeren maanjäristys 2018 oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 26. lokakuuta 2018 kello 01.54 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Joonianmeressä noin 36 kilometriä lounaaseen Zákynthoksesta. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,8 ja se tapahtui noin 14 kilometrin syvyydessä.
Järistys vaikutti Zákynthoksen lisäksi erityisesti Strofadeilla. Zákynthoksessa vaurioitui satamaa ja Strofadeilla luostari. Järistyksessä loukkaantui ainakin kolme ihmistä. Järistys tunnettiin aina Libyassa, Italiassa, Maltalla ja Albaniassa saakka. Maanjäristys aiheutti pienen tsunamin, joka havaittiin muun muassa Peloponnesoksen länsirannikolla ja Italiassa. Järistystä seuranneista lukuisista jälkijäristyksistä suurin oli magnitudiltaan 5,6.
Lesboksen maanjäristys 2017

Lesboksen maanjäristys 2017 oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 12. kesäkuuta 2017 kello 15.28 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Egeanmeressä noin 14 kilometriä Lesboksesta etelään ja se vaikutti erityisesti saaren kaakkoisosissa. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,3 ja se tapahtui noin 12 kilometrin syvyydessä.
Järistyksessä kuoli yksi ja loukkaantui noin 15 henkeä. Tuhoja raportoitiin 12 kylästä Lesboksen kaakkoisosasta. Sadat saarelaiset jäivät kodittomiksi. Pahimmat tuhot olivat Vrísan kylässä. Plomárissa vaurioitui noin 250 taloa. Maanjäristys tuntui myös Turkissa, mutta siellä ei raportoitu loukkaantumisia. Maanjäristykseen liittyi pieni tsunami, jonka aallonkorkeus oli noin 30–40 cm ja joka havaittiin ainakin Plomárin satamassa.
Vouvray

Vouvray on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 11 kilometriä Toursin kaupungista itään.
Vouvray on rakennettu osittain Loirejoen jyrkkään penkkaan, johon on kaivettu useita luola-asuntoja sekä viinintuottajien kellareita. Kunta onkin tunnettu laadukkaasta viinistään, jonka juuret ulottuvat vuonna 372 perustettuun luostariin. 1400-luvulla osa viinitarhasta kuului Ranskan kruunulle, ja Vouvrayn viiniä tarjoiltiin kuninkaille. Vuonna 1936 viini sai Vouvray (AOC) alkuperänimityksen.
Kreikan maanjäristys 227 eaa.

Kreikan maanjäristys 227 eaa. oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa tarkemmin tuntemattomaan aikaan noin vuonna 227 eaa., joidenkin arvioiden mukaan kuitenkin joskus vuosien 226–220 eaa. välillä. Se vaikutti Eteläisten Sporadien saarilla ja erityisesti Rhodoksella (nyk. Ródos). Maanjäristyksen magnitudi oli arviolta noin 7,2 ja intensiteetti X, ja se tapahtui noin 100 kilometrin syvyydessä.
Maanjäristyksen tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Sen tapahtumisvuodeksi mainitaan eri lähteissä 227 eaa., 227–226 eaa., 226–225 eaa., 224 eaa., 222 eaa. tai 220 eaa. Maanjäristyksen mainitsevat muun muassa Polybios ja Pausanias. Järistys tuhosi Rhodoksen kaupunkia ja tunnetaan erityisesti siitä, että se romahdutti Rhodoksen kolossin. Maanjäristykseen liittyi tsunami. Antiikin lähteiden mukaan useita laivoja tuhoutui.
Kreikan maanjäristys 373 eaa.

Kreikan maanjäristys 373 eaa. oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa talvella vuonna 373 eaa. Se vaikutti Joonianmeren ja Korintinlahden alueilla. Maanjäristyksen magnitudi oli arviolta noin 7,3 ja intensiteetti XI.
Maanjäristys tunnetaan siitä, että se tuhosi Akhaiassa Korintinlahden etelärannalla sijainneet Buran ja Heliken kaupungit. Maanjäristykseen liittyi tsunami. Helikessä se hukutti koko kaupungin. Antiikin lähteet mainitsevat myös kymmenen sotalaivan tuhoutuneen sen vuoksi.
Kreikan maanjäristys 426 eaa.

Kreikan maanjäristys 426 eaa. oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa kesällä 426 eaa. Sen keskus sijaitsi Malianlahden (nyk. Maliakóslahti) ja Euboian pohjoispään tienoilla. Maanjäristyksen magnitudi oli arviolta noin 7,1 ja intensiteetti X.
Thukydides kertoo "Peloponnesolaissodassaan", että järistystä oli edeltänyt useita järistyksiä vuonna 427 eaa. Ne vaikuttivat peloponnesolaissodan kulkuun, sillä spartalaiset pitivät niitä pahana enteenä ja luopuivat tuolloin yrityksestä vallata Attika, vaikka olivat edenneet jo Korintin kannakselle saakka. Järistykset jatkuivat kesällä 426 eaa., jolloin tapahtui useita järistyksiä Euboian mantereesta erottaneen salmen alueella. Järistyksissä tuhoutuivat muun muassa Lamian, Larisan ja Herakleia Trakhinian kaupungit. Suuria tuhoja mainitaan myös muun muassa Orobiaissa, Opuksessa, Elateiassa, Oreoksessa ja Peparethoksessa sekä Atalanten (nyk. Atalantonísi) saarella. Skarfeiassa kerrotaan kuolleen henkeä.
Maanjäristys tunnetaan ennen kaikkea siihen liittyneestä tsunamista, joka tunnetaan Malianlahden tsunamina. Thukydides kertoo tsunamista eli siitä, kuinka meri ensin vetäytyi ja tuli sitten takaisin suurena hyökyaaltona, ja osasi yhdistää ilmiön edeltäneeseen maanjäristykseen. Tämä on ensimmäinen historiallisesti tunnettu esimerkki siitä, että tsunami osattiin kytkeä aiempaan geologiseen tapahtumaan. Havainto on edistysaskel tieteellisessä ajattelussa, sillä vielä Herodotos oli pitänyt Poteidaiassa tapahtuneen tsunamin syynä Poseidonin vihaa. Thukydideen kuvaus keskittyy tapahtumiin Orobiaissa, Atalantella ja Peparethoksessa, joista hänellä oli tietoa paikalla olleiden ateenalaisten kautta.
Myöhemmistä kirjailijoista maanjäristystä ja tsunamia käsittelivät Demetrios Kallatislainen, Demetrios Skepsisläinen ja Strabon. Ainakin osassa kuvauksissa tiedot useammista erillisistä tapahtumista ovat saattaneet kietoutua yhteen.
Kuggböle

Kuggböle on pieni kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön koillisosassa Angelniemelle vievän Suomenkulmantien varrella.
Kuggböle muodostuu kolmesta maatilasta, jotka sijaitsevat vierekkäin metsäisellä kalliomäellä. Suomenkulmantie kulkee tämän mäen läpi itä–länsi-suunnassa, siten että maatilat jäävät tien eteläpuolelle. Kuggbölen kapea kyläalue ulottuu mäeltä pohjoisen peltolaaksoon ja etelän peltojen yli Ornaistenlahdelle. Lahden rannalla on kesäasutusta. Suomenkulmantie yhdistää Kuggbölen Rugnolaan ja Skäggböleen, minkä lisäksi kylästä on tieyhteys Måsaan.
Kuggböle on perua keskiajalla perustetusta Kuggeböhlen rälssitilasta. Kuggeböhle on ollut yhden talon muostama kylä eli yksinäistila. Se on menettänyt rälssioikeutensa 1600-luvun lopulla ja muuttunut ratsutilaksi. Ratsutila on jaettu kahtia vuonna 1855 ja kylään on perustettu yksi palstatila vuonna 1916. Uudempaa asutusta kylään ei ole syntynyt. Merenrannan kesäasutus on vuosituhannen vaihteesta.
Anna Näkkäläjärvi-Länsman

Anna Maarit Näkkäläjärvi-Länsman (s. 1979 Inari) on laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Ánnámáret.
Näkkäläjärvi-Länsman syntyi Lismasta tulleelle pohjoissaamelaiselle isälle ja Länsi-Lapista tulleelle suomalaiselle äidille, jotka asettuivat Inarin kirkonkylälle. Hänen intohimonsa musiikkia kohtaan syttyi koulun viidennellä luokalla ensimmäisessä Saamelaisnuorten taidetapahtumassa, jossa hän osallistui saamen oppilasryhmän jäsenenä joikuesitykseen. Saamelaismusiikin opetusta ei ollut tarjolla, mutta Näkkäläjärvi-Länsman aloitti huilunsoiton ja siirtyi pian klarinettiin. Lukioon hän lähti Rovaniemelle; tämän jälkeen hän soitti vuoden Lapin sotilassoittokunnassa. Hän jatkoi Inarissa ja Lapin musiikkiopistossa saamaansa klarinetinsoiton opetusta Tampereen konservatoriossa Jarmo Hyväkön ja Sibelius-Akatemiassa Reijo Koskisen johdolla.
Ura.
Näkkäläjärvi-Länsman pääsi opiskellessaan osallistumaan Euroopan unionin saamelaismusiikin koulutuksen kehittämishankkeeseen. Hän alkoi yhdistää taustaansa klassisessa musiikissa saamelaiseen musiikkiperinteeseen ja kehittää Saamelaista musiikkiakatemiaa, jonka opetuksessa hän on muun muassa käyttänyt Armas Launiksen tekemiä muistiinpanoja joikuperinteestä. Näkkäläjärvi-Länsman julkaisi kaksi albumia ("Beallječiŋat", 2011; "Gollehelmmot", 2016) Ánnámáret Ensemblen kanssa ja helmikuussa 2021 Ánnámáret-taiteilijanimellään laatimiensa joikujen "Nieguid Duovdagat" -albumin. Lisäksi hänellä on Ánnámáret Luohteilbmi -niminen kokoonpano, jolta ilmestyi albumi "Luođit" saamelaisten kansallispäivänä 2025.
Ánnámáret Ensemblessa on toiminut muun muassa harmonikansoittaja Johanna Juhola. "Nieguid Duovdagat" -albumilla joikuihin yhdistettiin Ilkka Heinosen soittama jouhikko ja Turkka Inkilän soittama shakuhachi. Inkilä vastasi levyllä myös elektroniikasta. Singlenä ilmestyneeseen "Jearrat máttaráhkus" -kappaleeseen tehty video esitettiin Linnan juhlat itsenäisyyspäivänä 2020 korvanneessa televisiolähetyksessä, jonka isäntänä oli presidentti Sauli Niinistö. "Nieguid Duovdagat" -hankkeeseen teki videotaidetta Marja Viitahuhta.
Näkkäläjärvi-Länsman oli vuosina 2012–2015 saamelaiskulttuurin läänintaiteilija. Hän on esiintynyt muun muassa Oulunsalo Soi -festivaalilla. Hän toimi Vilijonkan ääninäyttelijänä "Muumilaakso"-animaatiosarjan pohjoissaamenkielisessä "Mumenvággi"-versiossa. Näkkäläjärvi-Länsman on työskennellyt tuntiopettajana Sibelius-Akatemian Global Music -koulutusohjelmassa.
Yksityiselämä.
Näkkäläjärvi-Länsman meni vuonna 2011 naimisiin poromies, saamelaispoliitikko Asko Länsmanin kanssa. Hän oli tutustunut tähän työskennellessään Saamelaiskäräjillä kulttuurisihteerinä. Näkkäläjärvi-Länsman asuu miehensä ja kahden lapsen kanssa Nuorgamissa.
Padasjoen kunnankirjasto

Padasjoen kunnankirjasto on Padasjoella sijaitsevassa monitoimitalossa toimiva yleinen kirjasto. Kunnankirjaston palveluihin kuulunut Padasjoen kirjastoauto lopetettiin 2019. Vastaavasti esimerkiksi kirjaston omatoimista asiointiaikaa on laajennettu (päivittäin 7–21, pienin poikkeuksin). 
Padasjoen kunnankirjasto kuuluu osana Päijät-Hämeen kirjastojen seudulliseen kirjastokimppaan eli Lastu-kirjastoihin, jonka palvelut ja muidenkin toimipaikkojen kokoelmat ovat padasjokelaisten käytettävissä.
Xi’an H-6

Xi’an H-6 () on kiinalaisen Xi’an Aircraft Industrial Corporationin valmistama strateginen pommikone. Neuvostoliittolaisesta Tupolev Tu-16:sta edelleen kehitettyä konetta on valmistettu eri versioina arviolta 230 kappaletta. Koneen ensilento oli 1959 ja esittely 1969. H-6 ja sittemmin kehitysversio H-6K kuuluvat Kiinan ydinasepelotteeseen. Kone voidaan varustaa kahdella 23 mm tykillä, jotka sijaitsevat peräampumossa. Arvioitu normaalikantama on 3 500 km, sekä suurin pommikuorma 9 000 kg.
Koneessa on kaksi 118 kN Solovjov-tyyppistä, alkujaan Mikulin AM-3 Wopan-suihkumoottoria. Enin lentoonlähtöpaino (MTOW) on 95 000 kg. Suurin lentonopeus on 1 050 km/h (650 mph, 570 kn). Matkanopeus on 768 km/h (477 mph, 415 kn) / 0,75 Mach. Käytännöllinen lakikorkeus on 12 800 metriä. Siihen voidaan sijoittaa risteilyohjuksia sekä esimerkiksi Yingji–meritorjuntaohjuksia.
Koneita on toimitettu Egyptiille, Irakille ja Indonesialle.
Jun Matsumoto

Jun Matsumoto (; s. 1983) on japanilainen näyttelijä ja laulaja. 
Näyttelijänä Matsumoto on voittanut lukuisia palkintoja ja esiintynyt lukuisissa draamoissa.
Hänet tunnetaan laajalti esiintymisistä elokuvissa "Kimi wa Petto", Tokyo Tower, Boys Over Flowers, Shitsuren Chocolatier ja 99.9 Criminal Lawyer.
Matsumoto kuuluu Arashi-yhtyeeseen.
Meenakshin temppeli

Meenakshin temppeli tai Meenakshi Ammanin temppeli on historiallinen hindutemppeli, joka sijaitsee Vaigai-joen etelärannalla Madurain temppelikaupungissa, Tamil Nadussa, Intiassa. Se on omistettu jumalatar Meenakshille, Parvatin muodolle, ja hänen puolisolleen, Sundareshwarille, Shivan muodolle. Temppeli on keskellä muinaista Madurain temppelikaupunkia, joka mainitaan Sangam-kirjallisuudessa, ja jumalattaren temppeli mainitaan 6. vuosisadan teksteissä. Tämä temppeli on yksi Paadal Petra Sthalam -temppeleistä. Paadal Petra Sthalam ovat 275 Shivan temppeliä, joita kunnioitetaan Tamil Saiva Nayanarsin jakeissa 6.–9. vuosisadalla.
Temppelin länsitorni (gopuram) on malli, jonka perusteella Tamil Nadun osavaltion tunnus on suunniteltu.
Karin Struck

Karin Struck (1947 Schlagtow, Saksan demokraattinen tasavalta – 2006) oli saksalainen kirjailija. Hän syntyi Itä-Saksassa, mutta perhe pakeni 1953 Länsi-Saksaan, jossa hän myöhemmin opiskeli Saksan kirjallisuutta ja psykologiaa. Hänen esikoisromaaninsa "Klassenliebe" ilmestyi 1973, ja hän kuvaa siinä yhteiskuntaluokkien välisiä konflikteja. Viides romaani "Hehku ja tuhka" ilmestyi 1985 ja sai runsaasti huomiota. Siinä, kuten muissakin hänen teoksissaan, on vahva naisnäkökulma.
Metsänhakkuuilmoitus

Metsänhakkuuilmoitus on Metsäkeskuksen ylläpitämä julkinen rekisteri kaikista Suomen metsänhakkuista. Metsänomistaja on velvollinen aikaisintaan kolme vuotta ja viimeistään 10 päivää ennen työn aloittamista tekemään hakkuuaikeistaan ilmoituksen Metsäkeskukselle, joka julkaisee kaikki hakkuut julkisesti internetissä ja niitä voi selata muun muassa karttapalvelussa. Rekisteristä selviää hakkuun pinta-ala, hakkuutyyppi, sijainti ja luontoarvo mutta ei metsänomistajan henkilötietoja tai urakoitsijaa. Hakkuuilmoitusta ei tarvitse tehdä jos hakattavan puuston läpimitta on alle 13 cm, kuten kotitarve polttopuusta tai taimikosta. Myöskään ojan tai tien pientareilla sekä sähkölinjalla tehtävistä hakkuista ei tarvitse ilmoittaa Metsäkeskukselle.Metsäkeskus seuraa hakkuita muun muassa satelliittikuvien avulla.
Chess.com

Chess.com on maailman suosituin onlineshakkisivusto. Chess.comissa pelataan päivittäin yli kymmenen miljoonaa shakkipeliä. Erik Allebest ja Jarom Severson perustivat Chess.comin vuonna 2007. Chess.com LLC:n pääkonttori sijaitsee Kaliforniassa Yhdysvalloissa.
Sivusto käyttää freemium-systeemiä, eli sivuston pääominaisuudet ovat mainoksia näyttämällä kaikille ilmaisia ja lisäominaisuudet ovat maksullisia. Tavallisen shakin lisäksi Chess.comissa voi pelata useita shakkivariantteja, joita ovat muun muassa tandemshakki, neljän pelaajan shakki, sokkoshakki, Crazyhouse, Three-check, King of the Hill, Racing Kings, syöttöshakki, Horde, atomishakki sekä shakki960. Sivusto käyttää Glicko 1 -vahvuuslukujärjestelmää. Uudet pelaajat valitsevat aloitusvahvuuslukunsa itse.
Michael Strunge

Michael Strunge, kirjailijanimi Simon Lack, (19. kesäkuuta 1958 – 9. maaliskuuta 1986) oli tanskalainen runoilija. Hän oli toisaalta poliittinen ja kriittinen, toisaalta perinteinen eksistentialistinen runoilija. Strunge hyppäsi neljännen kerroksen asuntonsa ikkunasta ja kuoli.
Suomennettuja runoja.
J. K. Ihalaisen suomentamia runoja on julkaisussa "Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti" (nro 2002: 3 "Elämää valon nopeudella"). Runot ovat kokoelmasta "Livets hastighed" (1978) paitsi "Tulevaisuus (II)".
Semi-Automatic Ground Environment

Semi-Automatic Ground Environment (SAGE) oli ensimmäinen elektroninen ilmapuolustusjärjestelmä, joka oli edeltäjä nykyisille lennonjohtojärjestelmille.
SAGE kehitettiin 1950-luvulla ja oli käyttökunnossa vuonna 1961. Järjestelmä oli suurimpia, painavimpia ja kalleimpia tietokonejärjestelmiä joita on rakennettu.
Whirlwind I -tietokoneen kehittänyt Project Whirlwind loi teknisen ja organisaatiollisen pohjan myöhempää SAGE-järjestelmää varten. Whirlwind II -tietokoneen suunnitelma oli liikaa MIT:n resursseille ja sitä ei rakennettu, mutta SAGE-järjestelmän pääurakoitsija IBM hyödynsi Whirlwind II:n suunnitelmaa SAGE-järjestelmän AN/FSQ-7-tietokoneessa. Muita projektissa olleita yrityksiä olivat Burroughs, Western Electric ja System Development Corporation (SDC).
1940-luvulla Jay Wright Forrester kirjoitti dokumentin Yhdysvaltain ilmapuolustusjärjestelmän kehittämiseksi. Konseptia testattiin Whirlwind-tietokoneessa, jonka jälkeen Yhdysvaltain armeija tilasi SAGE-järjestelmän. 
Järjestelmä käytti kuvaputkinäyttöjä tietokoneen käsittelemän tutkatiedon ja muun tiedon näyttämiseen. Valopistoolilla operaattori pystyi tunnistamaan kohteen ja valitsemaan sopivan puolustusaseen kuten lentokoneen tai ohjuksen. Järjestelmän kehityksestä seurasi myös useita teknologiayrityksiä ja se vaikutti tietokoneavusteisen suunnittelun (CAD) kehitykseen.
Järjestelmään kuului 23 "suunta-asemaa" (betonibunkkereissa), joissa oli jokaisessa 400 lentokoneen seurantaan kykenevä SAGE-tietokone.
SAGE painoi yli 250 tonnia, sisälti , ja . Järjestelmä vei tilaa noin ja vei noin kolme megawattia energiaa. Järjestelmässä oli 150 näyttökonsolia. Järjestelmä maksoi 8 – 12 miljardia dollaria ja oli yhtäjaksoisessa käytössä vuoteen 1983.
Kehittäjiä.
Useat tunnetut tietotekniikan pioneerit työskentelivät järjestelmän tekniikan parissa.
Benjamin List

Benjamin List (s. 11. tammikuuta 1968 Frankfurt am Main, Saksa) on saksalainen orgaaninen kemisti, joka tunnetaan erityisesti työstään organokatalyysin parissa. Listille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2021 yhdessä David MacMillanin kanssa organokatalyyttisten asymmetristen reaktioiden kehittämisestä. 
Ura.
List väitteli filosofian tohtoriksi Frankfurtin yliopistosta vuonna 1997. Tämän jälkeen hän toimi vuoden tutkijana Scripps Research Institutessa ja vuosina 1999–2003 siellä apulaisprofessorina. Scrippsissä List ryhmineen tutki erityisesti aldoliadditioita. List havaitsi, että proliini on erityisen tehokas katalyytti näissä reaktioissa ja reaktiot tuottivat tuotteita hyvällä saannolla ja korkealla enantioylimäärällä. Proliini reagoi lähtöaineiden kanssa muodostaen nukleofiilisen enamiinin ja lisäksi stabiloi reaktion siirtymätilaan alentaen reaktion tapahtumiseksi tarvittavaa energiaa. Tutkimus julkaistiin vuonna 2000.
Vuonna 2003 List siirtyi Max Planck -instituuttiin ja jatkoi siellä tutkimuksiaan proliinin käytöstä muun muassa Mannich-reaktioiden katalyyttinä. Vuodesta 2005 alkaen hän on toiminut Max Planck -instituutin yksikön Max-Planck-Institut für Kohlenforschung johtajana. Listin tutkimusten jälkeen proliinin käyttöä organokatalyyttinä on tutkittu runsaasti. 
List on saanut tutkimuksistaan useita tunnustuksia. Niitä ovat esimerkiksi AstraZenecan tutkimuspalkinto vuonna 2007, Otto Bayer -palkinto 2012, Horst Pracejus -palkinto 2013, Mukaiyama-palkinto 2016 ja Gottfried Wilhelm Leibniz -palkinto 2016.
Melanesialaiset

Melanesialaiset ovat kansoja, jotka asuttavat Melanesian saariryhmää läntisellä Tyynellämerellä. Heitä asuu Indonesiassa, Uudessa-Guineassa, Salomonin saarilla, Bismarckinsaarilla, Torresinsalmen saarilla, Uudessa-Kaledoniassa, Fidžissä ja Vanuatussa.
Melanesialaiset polveutuvat 40 000–60 000 vuotta sitten Aasiasta saapuneista ihmisistä. Vanuatuun he saapuivat vasta 4000 vuotta sitten, ja Fidžiin 2500 vuotta sitten, jolloin polynesialaiset olivat jo asuttaneet saariryhmän.
Vaikka melanesialaiset ovatkin kulttuurisesti monimuotoinen ryhmä, heitä yhdistää edelleen muutama piirre uskonnossa, elinkeinoissa ja vaihtokaupan järjestelmissä. Toisin kuin polynesialaiset, melanesialaiset eivät koskaan perustaneet hierarkkisia kuningaskuntia, vaan melanesialaisten suurimpia poliittisia yksikköjä olivat sukulinjat tai klaanit. Uskonnoltaan melanesialaiset olivat perinteisesti animisteja, mutta nykyisin useimmat heistä ovat kristittyjä. 1800-luvulta alkaen Melanesiassa syntyi useita millenaristisia lastikultteja. Melanesialaiset puhuvat noin 1200 eri kieltä, jotka kuuluvat papualaisiin ja austronesialaisiin kieliin.
David MacMillan

David MacMillan (s. 16. maaliskuuta 1968) on skotlantilaissyntyinen kemisti, joka toimii kemian professorina Princetonin yliopistossa. Hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2021 yhdessä Benjamin Listin kanssa. Palkinto myönnettiin heille asymmetrisen organokatalyysin kehittämisestä. 
MacMillan on tutkinut muun muassa imidatsolidinonien katalysoimia Diels–Alder-reaktioita ja organokatalysoituja 1,3-dipolaarisia sykloadditioita ja Friedel–Crafts-reaktioita.
Julian Stryjkowski

Julian Stryjkowski (1905 Stryj, nyk. Ukraina – 1996) oli puolalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän työskenteli kriitikkona, opettajana, toimittajana ja toimi vuosina 1949–1951 Roomassa Puolan tietotoimiston kirjeenvaihtajana.
Stryjkowskin teosten aiheena on Puolan juutalaisten kohtalo ennen toista maailmansotaa ja sen jälkeen.
Il ballo della vita

Il ballo della vita on italialaisen rockyhtye Måneskinin debyyttialbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2018.
Chosen

Chosen on italialaisen rockyhtye Måneskinin EP, joka julkaistiin 8. joulukuuta 2017.
Virittäjä (matematiikka)

Virittäjä on matematiikassa sellainen algebrallisen rakenteen (kuten ryhmän) alkio, josta voidaan johtaa ("virittää") laskutoimituksin itsensä kanssa suurempi joukko alkioita, yleensä kaikki tai lähes kaikki alkiot. Yksittäisen virittäjän sijasta voidaan myös puhua "virittäjäjoukosta" eli joukosta alkioita, jotka virittävät esimerkiksi ryhmän tai avaruuden.
Ryhmän virittäjät.
Ryhmän "virittäjäjoukko" on sellainen joukko, jonka alkioista voidaan "virittää" eli johtaa kaikki muut alkiot käyttämällä ryhmän laskutoimitusta vain virittäjiin tai niistä jo viritettyihin alkioihin. Ryhmä, jolle on olemassa äärellinen virittäjäjoukko, on "äärellisesti viritetty". Äärellinen ryhmä on aina äärellisesti viritetty, sillä sen alkiojoukko on automaattisesti kyseisen ryhmän virittäjäjoukko.
Jos ryhmälle on olemassa edes yksi yksialkioinen virittäjäjoukko, sen alkiota kutsutaan ryhmän "virittäjäksi", ja ryhmä on syklinen.
Vektoriavaruuden virittäjät.
Vektoriavaruuden virittäjäjoukkoa kutsutaan kannaksi, joiden alkioille sallitaan vektoriyhteenlaskun lisäksi skalaarikertolasku (jotta kanta olisi lineaarisesti riippumaton).
Eliittikulttuuri

Eliittikulttuuria ovat sellaiset korkeakulttuurin muodot ja kulttuuri-instituutiot, joiden harrastaminen ja tukeminen on rajoittunut modernin yhteiskunnan eliittiluokalle, ja jotka ovat olleet sille tunnusomaista. Näitä eliittejä ovat olleet aristokratia, porvaristo, koulutettu virkamiehistö sekä vallanpitäjät. Heidän makuunsa ovat olleet esimerkiksi ooppera, sinfoniamusiikki, baletti, koristetaide ja kaunotaide, museot ja galleriat sekä kirjallisuuteen liittyvä teatteri.
Kun eliitit alkoivat muodostua ja sana "eliitti" oli tullut käyttöön 1700-luvulta alkaen, eliittiluokat halusivat erottautua kulttuurisesti tavallisesta kansasta. Eliitit alkoivat suosia absoluuttista esteettistä arvoa, hienostuneisuutta, virtuoosimaisuutta sekä valistunutta pohdiskelua, joka erosi kansan suosimasta rempseästä, välittömästä ja yksinkertaisesta perinteisestä kulttuurista. Pierre Bourdieun mukaan eliitin estetiikka perustui vulgaarin, yksinkertaisen, primitiivisen ja suositun torjumiseen.
Eliittikulttuurin ja alemman “vulgaarin” kulttuurin eroa korostettiin voimakkaasti etenkin 1800-luvulla ja pitkälle 1900-luvulle. Vaikka perinteiset eliittikulttuurimuodot ovatkin yhä olemassa, 1970-luvulta alkaen eliittikulttuurin ja populaarikulttuurin ero ei enää ole yhtä selkeä kuin entisaikoina. Korkeakulttuuri ei enää radion ja television aikakaudella ole eliittien yksinoikeutta, ja eliitteihin kuuluvat ovat alkaneet arvostaa myös populaarikulttuuria. On myös syntynyt uusia kulttuurin muotoja, jotka hämärtävät eliittikulttuurin ja populaarikulttuurin rajoja. Musiikissa tällainen on esimerkiksi kaikkien yhteiskuntaluokkien arvostama The Beatles -yhtye, joka yhdisteli työväenluokkaista musiikkityyliä orkesteri- ja jousisovituksiin. Kuvataiteen alalla eliittikulttuurin rajaa ovat hämärtäneet esimerkiksi Andy Warhol ja Damien Hirst.
Tiedustelu-upseeri

Tiedustelu-upseeri (joskus myös sotilasanalyytikko) on henkilö, joka toimii asiantuntijana tiedustelua eli sensitiivisen informaation hankintaa, kokoamista ja analyysia tekevässä organisaatiossa. Upseeri-nimitys (engl. officer) voi viitata työtehtävään eikä välttämättä arvoasteeseen. Kansainvälisesti tiedustelu-upseereita toimii asevoimien ohella poliisissa ja tullissa.
Tiedustelu-upseerien tehtävät riippuvat organisaatiosta. Ulkomaantiedustelussa, kuten Yhdysvaltojen CIA:ssa, Kanadan CSIS:ssä, Ison-Britannian MI6:ssa tai Australian ASIS-tiedustelupalvelussa työskentelevät voivat palvella suuren osan urastaan ulkomailla. Kotimaantiedustelussa, kuten Yhdysvaltojen FBI:ssä, Kanadan RCMP:n National Security Enforcement Sectionissa, Ison-Britannian MI5:ssä tai Australian ASIO:ssa, palvelevat tiedustelu-upseerit työskentelevät vastavakoilussa, terrorisminvastaisessa toiminnassa, ydinaseiden vastaisessa toiminnassa sekä järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa toiminnassa oman valtion alueella.
Tiedustelu-upseereita eri maista.
Tunnettuja suomalaisia tiedustelu-upseereita ovat esimerkiksi Isak Alfthan, Aladár Paasonen, Lauri Sutela ja Raimo Heiskanen, jotka ovat toimineet sotilastiedustelun päälliköinä sekä radiotiedustelun kehittäjänä ja päällikkönä toiminut Reino Hallamaa. Majuri Timo Liene ja insinööriluutnantti Nils-Erik Stenbäck ovat harvoja suomalaisia tiedustelu-upseereita, jotka ovat julkaisseet muistelmansa.
Ruotsi:
Iso-Britannia:
Norja:
Neuvostoliitto ja Venäjä:
Saksa:
Yhdysvallat
Vernou-sur-Brenne

Vernou-sur-Brenne on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Brennejoen varrella, noin 15 kilometriä Toursin kaupungista itään.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1465 rakennettu linna "Château de Jallanges". Linnan rakennutti Ranskan kuningas Ludvig XI pääministerilleen. Samalla paikalla sijaitsi aiemmin vuonna 1212 rakennettu keskiaikainen linnoitus. Linnalla on ollut lukuisia omistajia vuosisatojen aikana. 1900-luvulle tultaessa se oli huonossa kunnossa. Nykyiset omistajat, Ferry-Balinin -perhe, ostivat linnan vuonna 1984 kunnostaen sen. Nykyään linna tarjoaa majoituspalveluja sekä toimii juhlatilana.
Kunnan keskustassa olevan Pyhän Kolminaisuuden kirkon juuret ulottuvat vuosille 460–490. Nykyisen kirkon vanhimmat osat ovat 1000-luvulta.
Talous.
Vernou-sur-Brenne on yksi niistä kahdeksasta kunnasta, joilla on oikeus käyttää siellä valmistetusta viinistä Vouvray (AOC) alkuperänimitystä.
Sulkavanjärvi (Myrskylä)

Sulkavanjärvi () on kulttuurimaiseman reunustama järvi Myrskylän itäosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Helsingistä on 71 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Sulkavanjärven pituus lounaasta koilliseen on 2,2 kilometriä. Saaria ei ole. Järven itärannan lahdilla ja niemillä on vain ruotsinkieliset karttanimet (Jouksviken, Lönäs, Mellanviken, Majbäcksviken). Länsirannalla Lönäsiä vastapäätä sijaitsee Pitkäniemi (Långnäsudden), jonka kohdalla järvi on noin 300 metriä leveä. Niemien eteläpuolinen järvenosa on hyvin matalaa. Niemien pohjoispuolella järvi levenee ja rannat mutkittelevat loivasti. Sulkavanjärven syvin kohta, 5,5 metriä, sijaitsee itärannan tuntumassa. Vain kahdeksan aaria järvestä on vähintään viisi metriä syvä.
Sulkavanjärveen virtaa Norrbäcken pohjoisesta, Sulkavanjärvestä virtaa Pekki lounaaseen Myrskylänjokeen, joka puolestaan virtaa etelään ja laskee Suomenlahteen.
Sulkavanjärveä tutkittiin kesällä 2014, jolloin se todettiin hypereutrofiseksi, sinilevien hallitsemaksi järveksi. Sulkavanjärven vesitilavuus on 2 921 000 kuutiometriä. Se on toiseksi suurin Myrskylän viidestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Sulkavanjärvi (16.005.1.001) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Sulkavanjärvi on Myrskylänjoen valuma-alueen laajin järvi Myrskylän Kirkkojärven jälkeen. Alueeseen kuuluu lisäksi kuusi pienempää järveä.
Myrskylän Sulkavanjärvi on neljänneksi laajin Suomen viidestä Sulkavanjärvestä.
Terttuverbenat

Terttuverbenat ("Aloysia") on verbenakasveihin eli rautayrttikasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 40 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Amerikassa, Yhdysvalloista Kaliforniasta Chileen ja Argentiinaan. Hyötykasvina tunnettu laji on mausteyrttinä viljelty sitruunaverbena ("Aloysia citrodora", syn. "A. triphylla" ja "Lippia citriodora"), joka on kotoisin Boliviasta, Paraguaysta ja Argentiinasta.
Muttilanjärvi

Muttilanjärvi () on peltomaiseman ympäröimä järvi Muttilan kylässä Myrskylän kuntakeskuksen itäpuolella itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 36,3 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 75 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Muttilanjärven pituus lounaasta koilliseen on 900 metriä. Saaria ei ole. Järvi on melko tasaleveä vailla mainittavia niemiä. Rannat ovat varsin soistuneita. Muttilanjärvi laskee Tilkunojaa Mutinsuon kautta Sulkavanjärveen, joka sijaitsee runsaat kaksi kilometriä etelään.
Muttilanjärvi (16.005.1.005) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Muttilanjärvi on neljänneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Siipiluppiot

Siipiluppiot ("Marcetella") on Kanariansaarilla ja Madeiralla kotoperäisenä esiintyvä ruusukasvien suku. Se on läheistä sukua muun muassa luppioille ("Sanguisorba") ja häntäluppioille ("Bencomia"). Siipiluppioihin kuuluu kaksi pensaslajia. Ne on alun perin kuvattu häntäluppioihin, ja Kanariansaarten kasveja tutkinut ruotsalaissyntyinen kasvitieteilijä Eric Ragnar Sventenius siirsi ne uuteen sukuun.
Siippo

Siippo on järvi Myrskylän pohjoisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 12,1 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 77 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Siipon pituus lounaasta koilliseen on 600 metriä. Saaria ei ole. Järvi on melko tasaleveä ja tasasyvä. Itärannan metsäisen Häntälänkallion korkeustaso on noin 75 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 35 metriä järven pintaa ylempänä. Muut rannat ovat peltomaata. Siippo laskee Sopajärveen, joka sijaitsee noin 800 metriä länteen.
Siipon vesitilavuus on 267 000 kuutiometriä eli 267 miljoonaa litraa.
Siippo (16.005.1.004) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Siippo on viidenneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Karrookävykit

Karrookävykit eli karrookäpypalmut ("Encephalartos") on samiakävykkikasveihin kuuluva käpypalmusuku. Siihen sisältyy 66 Afrikassa luonnonvaraisena esiintyvää lajia. Niistä puolet kasvaa Etelä-Afrikassa. Lisäksi itäisessä Afrikassa, kuten Tansaniassa, Mosambikissa ja Keniassa kasvaa monia lajeja kussakin. Suuri osa karrookävykeistä on harvinaistunut luonnossa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lähes 40 lajia uhanalaiseksi ja 18 lajia korkeimpaan äärimmäisen uhanalaisten lajien (CR) luokkaan. Lisäksi kolme lajia on jo hävinnyt luonnosta kokonaan.
Isojärvi (Myrskylä)

Isojärvi () on metsämaan ympäröimä järvi Myrskylän länsiosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 10,1 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 70 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Isojärven pituus etelästä pohjoiseen on 800 metriä. Saaria ei ole. Niemimaa jakaa järven eteläosan lounaiseen ja kaakkoiseen lahteen. Niiden pohjoispuolinen vähintään kuusi metriä syvä alue kattaa noin puolet järven pinta-alasta, syvin kohta sijaitsee järven pohjoisosassa. Rannat ovat paikoin jyrkät. Isojärvi laskee etelään Myrskylänjokeen, joka virtaa järven itäpuolitse.
Isojärven vesitilavuus on 573 000 kuutiometriä eli 573 miljoonaa litraa.
Isojärvi (16.005.1.008) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Isojärvi on kuudenneksi laajin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Pitkäpavut

Pitkäpavut ("Vigna") on laajalle levinnyt hernekasvisuku, johon kuuluu monia taloudellisesti tärkeitä palkokasvilajeja. Suvussa on 105 lajia pääosin ruohovartisia kasveja. Niitä esiintyy maailmanlaajuisesti tropiikissa ja subtropiikissa, Amerikassa, Afrikassa, Aasiassa, Australiassa ja Oseaniassa.
Suvun aiemmin käytetty nimi on "pitkäpalot", joka on sama kuin ristikukkaiskasveihin kuuluvalla "Arabis"-suvulla.
Vähäjärvi (Myrskylä)

Vähäjärvi () on matala, metsämaan ympäröimä järvi Myrskylän länsiosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 7,275 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 70 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Vähäjärven pituus etelästä pohjoiseen on 400 metriä. Saaria ei ole. Eteläosastaan järvi kapenee lahdeksi, jonka länsiranta on suhteellisen jyrkkä ja maasto kohoaa yli 30 metriä järven pintaa korkeammalle. Vähäjärven rannoilla on pientaloja. Noin 350 metriä Vähäjärveltä koilliseen sijaitsee Isojärvi. Järvien laskuojat yhtyvät Vähäjärven itäpuolella, mistä virta vie etelään Myrskylänjokeen, joka virtaa järven itäpuolitse.
Vähäjärven vesitilavuus on 172 000 kuutiometriä eli 172 miljoonaa litraa.
Vähäjärvi (16.005.1.007) kuuluu Myrskylänjoen valuma-alueeseen (16.005), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Vähäjärvi on toiseksi pienin Myrskylänjoen valuma-alueen kahdeksasta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Moskovan suuriruhtinas

Moskovan suuriruhtinas oli Moskovan suuriruhtinaskunnan hallitsija. Suuriruhtinaat tekivät 1400-luvulla Venäjästä yhtenäisen. Iivana III julistautui kymmenkunta vuotta aiemmin kukistuneen Konstantinopolin perilliseksi ja otti itselleen arvonimen "kaikkien venäläisten, koko Venäjänmaan tsaari".
Pimijärvi (Myrskylä)

Pimijärvi () on matala ja rehevä järvi Myrskylän eteläosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 21,3 hehtaaria. Etäisyys Helsingistä on 66 kilometriä koilliseen ja Porvoosta 23 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Pimijärven pituus lännestä itään on 650 metriä. Järvi on melko tasaleveä ja sen itäosassa sijaitsee vähäinen saari. Rannat ovat kulttuurimaisemaa, paitsi etelässä, jossa on ylävää metsämaata, joka kohoaa noin 80 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 40 metriä järven pintaa korkeammalle. Pimijärven luoteisrannalta lähtee laskuoja länteen Kotojärveen, jonne etäisyys on noin 450 metriä.
Pimijärvi vesitilavuus on 278 000 kuutiometriä eli 278 miljoonaa litraa. Se on kahdeksanneksi laajin Myrskylän viidestätoista vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Pimijärvi (17.006.1.003) kuuluu Tankvallinojan valuma-alueeseen (17.006), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Ilolanjoen vesistössä (17). Tankvallinojan alueen muut järvet ovat Valkjärvi ja Kotojärvi.
Myös Porvoossa on Pimijärvi. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Myrskylän Pimijärveltä lounaaseen.