tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Virasto

Virasto on viranomaisena toimiva laitos. Virastot ovat joko keskusvirastoja, joiden toiminta-alueena on koko valtio tai paikallisvirastoja, joiden toiminta-alueena on vain osa valtiota, kuten lääni, piiri tai kunta.
Virastojen toimintatavat.
Virastot ovat toimintatavaltaan joko toimisto- eli päällikkövirastoja - tai kollegisia virastoja (joissa päätöksentekoon voi osallistua useampi virkakunnan jäsen, (lat. collē'gium = virkakunta)).
Toimistovirastossa käsiteltävät päätökset valmistelee ja esittelee esittelijäksi kutsuttu virkamies viraston päällikön tehdessä yksin ratkaisun. 
Kollegisessa virastossa, jonka kollegioon kuuluu vähintään kolme jäsentä, kaikki jäsenet ottavat osaa tärkeimmistä asioista käytävään neuvonpitoon, ja jos ilmenee erimielisyyttä, tehdään päätös äänestämällä.
Kameraalitieteet

Kameraalitieteet ( &lt; ) olivat 1700–1800-luvun oppialoja, ja ne käsittelivät valtiontalouden perusteita eli hallitsijan "kamarin" (ts. hovin talousviraston) tarkoituksenmukaista hoitoa sekä kartuttamista. Kameraalitieteet jaettiin kameralistiikkaan ja kameraalilainoppiin. Edellisestä on kehittynyt nykyinen finanssioppi ja jälkimmäisestä finanssi(hallinto)oikeus. Kameraalitiedettä harjoitettiin erityisesti Saksan yliopistoissa (Hallen ja Frankfurtin yliopistossa vuodesta 1727 alkaen). Hallintovirkamiehiltä edellytettiin kameraalitieteen opintoja (ns. kameraalitutkinto). Myös Helsingin yliopistossa oli vuoteen 1907 saakka kameraali- ja politialainopin sekä valtio-opin professuuri.
Nykyään kameraalitieteisiin kuuluvia asioita käsitellään hallinto-oikeuden osina.
Keltamänty

Keltamänty eli lännenkeltamänty, aiemmin myös ponderosamänty ("Pinus ponderosa") on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puulaji. Sitä tavataan Pohjois-Amerikan länsiosassa. Laji jaetaan kolmeen ryhmään, joille joskus annetaan alalajin asema: "P. ponderosa" subsp. "ponderosa", "P. ponderosa" subsp. "benthamiana" ja kanjonikeltamänty ("P. ponderosa" subsp. "scopulorum"). Keltamänty on saanut nimensä erikoisesta, kellanoranssista kaarnastaan.
Ulkonäkö.
Keltamänty on suurikokoinen ainavihanta havupuu. Se kasvaa enimmillään 72 metriä korkeaksi ja rungon läpimitaltaan 2,5 metriä paksuksi. Kaarna on keltaisen tai punaisen ruskeaa ja halkeilee levyiksi, joita erottavat syvät uurteet. Nuorten puiden kuori on hyvin tummaa, lähes mustaa. Haarat ovat paksuja ja oranssinruskeita. Silmut ovat munanmuotoisia, punaruskeita ja pihkaisia.
Neulaset kasvavat yleensä kolmittain, mutta joskus kahden tai viidenkin kimpuissa. Ne ovat yleensä 7–25 senttimetriä pitkiä ja tumman keltavihreitä. Hedekävyt ovat pyöristyneen lieriömäisiä, 1,5–3,5 senttimetriä pitkiä ja keltaisia tai punaisia. Kävyt ovat leveän munanmuotoisia, 5–15 senttimetriä pitkiä ja punertavan ruskeita kypsinä.
Puun kaarna tuoksuu vaniljalta ja neulaset tuoksuvat murskattuina sitruunaisen tärpättiselle.
Levinneisyys.
Keltamänty kasvaa luonnonvaraisena Kanadan, Yhdysvaltojen ja Meksikon länsiosissa, yleensä vuoristoissa. Kanadassa se kasvaa vain Brittiläisessä Kolumbiassa. Yhdysvalloissa sitä on länsirannikolta itään Pohjois-Dakotaan ja Texasiin saakka. Alalaji "P. ponderosa" subsp. "ponderosa" kasvaa sisämaassa Brittiläisessä Kolumbiassa, Montanassa, Idahossa, Washingtonissa, Oregonissa, Kaliforniassa ja Nevadassa. Alalaji "P. ponderosa" subsp. "benthamiana" kasvaa Washingtonissa, Oregonissa ja Kaliforniassa rannikolla. "P. ponderosa" subsp. "scopulorum" kasvaa sisämaassa muiden alalajien itäpuolella.
Trautonium

Trautonium on elektroninen soitin, jonka kehitti saksalainen Friedrich Trautwein Berliinissä noin vuonna 1930. Soittimen kehittämistä jatkoi Oskar Sala. Trautoniumissa ei ole koskettimistoa, vaan ääni tuotetaan painamalla vastuslankaa, joka kulkee metallilevyn päällä. Ääneen saadaan glissando liu’uttamalla kättä langan päällä sekä vibrato pienemmillä käden liikkeillä.
Paul Hindemith sävelsi muutaman trion kolmelle erivireiselle trautoniumille: basso, keskiääni ja korkea ääni. Hänen oppilaansa, Harald Genzmer, sävelsi kaksi konserttoa trautoniumille ja orkesterille. Toisen monofoniselle ja toisen Salan ”Mixtur-Trautoniumille”.
Sala lisäsi trautoniumiin toiminnon, jolla virettä voitiin vaihtaa. Myöhemmin hän lisäsi muita ääneen vaikuttavia toimintoja.
Amurinvaahtera

Amurinvaahtera ("Acer tegmentosum") on vaahteroiden sukuun kuuluva lehtipuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Mantšuriassa, Venäjällä ja Koreassa. Sitä kasvatetaan koristekasvina monilla alueilla maailmassa.
Amurinvaahteran lehdet ovat vähemmän liuskaiset kuin monen muun vaahteralajin. Puun runko on erikoisesti pitkittäisraidallinen. Sitä on kuvattu käärmeen nahkaa muistuttavaksi.
Yukie Nakayama

Yukie Nakayama (, s. 7. maaliskuuta 1979 Tochigi) on japanilainen haulikkoampuja.
Nakayama on saavuttanut MM-kilpailuissa Tampereella 1999 joukkuehopeaa kaksoistrapissa. Olympialaisissa hän on edustanut maataan Sydneyssä 2000 ja Pekingissä 2008.
Huntuvaahtera

Huntuvaahtera ("Acer triflorum") on vaahteroihin ("Acer") kuuluva lehtipuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinan pohjoisosissa ja Korean niemimaalla. Se kasvaa 3–10 metriä korkeaksi. Puun lehdet ovat kolmilehdykkäiset, kukin lehdykkä on 5–10 cm pitkä ja kolmisen senttiä leveä. Runko on uurteinen. Keltaiset, pienet kukat kasvavat kolmen kukan terttuina.
Huntuvaahtera jää pieneksi ja kasvaa hitaasti, minkä takia se on suosittu pienten pihojen ja kadunvarsien koristekasvi. Puu menestyy ainakin eteläisessä Suomessa.
Jussi Raitio

Juho (Jussi) Raitio (alk. Rellman; 3. elokuuta 1882 Jaakkima – 2. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen työväenliikkeen piirissä toiminut runoilija ja toimittaja. Hän käytti myös nimimerkkiä "Kipuna".
Raitio aloitti kirjallisen uransa julkaisemalla pari runokokoelmaa jo 1910-luvulla. Hän toimi Suomen sisällissodan aikana jonkin aikaa "Kansan lehden" päätoimittajana Tampereella, ja sodan jälkeen hän pakeni vaimonsa kanssa Venäjälle. Palattuaan Suomeen Raitio oli toimittajana sosialidemokraattisissa lehdissä. Hän kirjoitti lisäksi muun muassa osuuskauppa- ym. historiikkejä ja muistelmateoksen pakolaisvuosistaan Venäjällä. Raitio riimitti myös muutamia lasten kuvakirjoja nimimerkillä Kipuna.
Jussi Raitiolle myönnettiin 1938 valtion sanomalehtimieseläke.
Tries

 __EISISLUETT__
Tries oli vuosien 1977–1980 välillä toiminut tamperelainen rockyhtye, joka soitti heavy rock -tyylistä musiikkia. Yhtye julkaisi kolme singleä ja kaksi albumia.
Triesin Microvox-studiossa 29. marraskuuta 1977 äänitetty debyyttisingle ”Thunderball” oli Poko Rekordsin kolmas single. Se julkaistiin elokuussa 1978.
Bestseller (yritys)

Bestseller A/S on tanskalainen vaatealan suuryritys. Heinäkuussa 2012 päättyneellä tilikaudella se ilmoitti liikevaihdokseen noin 2,7 miljardia euroa, ja se työllistää noin 15 000 henkilöä.
Bestsellerin perustivat Troels Holch Povlsen ja Merete Bech Povlsen Ringkøbingissä vuonna 1975. Aluksi se keskittyi vain naisten vaatetukseen, mutta vuonna 1986 se laajensi tuotevalikoimaansa lasten ja vuonna 1988 miesten vaatteisiin. Vuonna 2017 Bestseller työllisti yli 15 000 ihmistä. Yrityksen kotipaikka on Brande.
Vaatemerkit.
Bestsellerillä on useita eri vaatemerkkejä, joita myydään sekä yrityksen omissa, tiettyyn tai tiettyihin merkkeihin keskittyneissä myymälöissä että myös yksityisten jälleenmyyjien kautta.
Yrityksen perusvaatemerkit ovat nuorille naisille suunnatut "Vero Moda" ja "Only". Vuonna 2007 Bestseller palkkasi huippumalli Gisele Bündchenin merkin mainoskampanjaan vuosiksi 2007–2008. Muita naisille suunnattuja merkkejä ovat "Pieces" (asusteet), "Mamalicious" (raskausajan vaatteet), "Selected femme", "Junarose", "Object Collectors Item" ja "Vila". Bestsellerin vaatemerkkejä miehille ovat nuorten muotimerkki "Jack &amp; Jones" ja perinteisempi "Selected homme." Lasten vaatemerkkejä ovat "One Fashion", "Outfitters Nation" (varhaisnuoret) ja "Name It" (vauvat).
Bestsellerin tuotteet valmistetaan etupäässä Kiinassa, Intiassa, Bangladeshissä, Turkissa ja Italiassa.
Bestseller Suomessa.
Bestsellerin toi Suomeen Eero Enomaa, joka myi liiketoiminnasta osuutensa Bestsellerille 1997. Ensimmäisinä Bestsellerin tuotteista kiinnostuivat Suomessa Stockmannin One Way -nuortenliike ja Pukeva. Ensimmäiset Vero Moda -liikkeet avattiin Hyvinkäälle ja Helsingin Ateneuminkujalle 1990. Miesten farkkumerkki Jack &amp; Jones tuotiin Suomeen 1992.
Vila-merkillä oli alkuvuonna 2025 Suomessa 17 myymälää, joista 13 kuului kotkalaiselle Kotkan Garderobi Oy:lle. Se hakeutui konkurssiin toukokuun 2025 alussa maksukyvyttömyyteensä vedoten, ja sen Vila-myymälöiden tulevaisuus oli toukokuun lopulla auki. Turussa, Porissa, Vaasassa ja Seinäjoella Vila-myymälöitä hoitaa eri yritys.
Luettelo Aku Ankan taskukirjoista (1–25)

Tämä on luettelo Aku Ankan taskukirjojen numeroista 1–25. Ne ilmestyivät alun perin vuosina 1970–1975. 
1970.
Abd el-Krim

Muhammad ibn Abd el-Krim (1882 – 2. toukokuuta 1963) arabiaksi محمد بن عبد الكريم الخطابي oli berberipäällikkö Rifin alueelta Pohjois-Marokosta. 
Hän johti kansannousua, Rifin sotaa Espanjaa ja Ranskaa vastaan vuosina 1921–1926. Abd el-Krimin luomia sissitaktiikoita käyttivät myöhemmin muun muassa Ho Tši Minh, Mao Zedong ja Che Guevara. Häntä pidetään pohjoisafrikkalaisten valtioiden itsenäisyysliikeiden johtohahmona.
Varhainen elämä.
Abd el-Krim syntyi Ajdirissä Marokossa. Hän sai peruskoulutuksensa espanjalaisten peruskouluissa ja opiskeli myöhemmin Fezin ja Qarawiyinin yliopistoissa. Opiskelun jälkeen el-Krim työskenteli kääntäjänä ja opettajana ja sittemmin toimittajana Telegrama del Rif -lehdessä. Vielä näihin aikoihin hän kannatti Espanjan siirtomaavaltaa alueella. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi 1914, el-Krim työskenteli tuolloin Espanjan siirtomaahallinnon virassa Melillassa. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana el-Krim oli yhteydessä saksalaisiin ja ranskalaiset vangitsivat hänet. Hän kuitenkin pakeni vankeudesta ja nostatti saksalaisten tukemana Adjarin heimoista 10 000 miestä aseelliseen vastarintaan. Näihin aikoihin hän sai innoituksensa taistella Rifin itsenäisyyden puolesta. Vuonna 1920 hän aloitti sissitoiminnan yhdessä isänsä Abd El-Karim El-Khattabin kanssa. 
Sota.
Sodan aikana Abd el-Krim osoittautui erittäin taitavaksi sissijohtajaksi. 15 000 sotilaan joukoillaan hän pystyi pitämään puoliaan 465 000 ranskalaista ja espanjalaista vastaan kuuden vuoden ajan (1920–1926). Vuonna 1921 Rifin alue irtautui Espanjan hallinnasta ja 1923 perustettiin lyhytaikaiseksi jäänyt Rifin tasavalta. Abd el-Krim toimi tasavallan päämiehenä koko sen olemassaolon ajan.
Abd el-Krim löi 21. heinäkuuta 1921 Annualin taistelussa espanjalaiset, jotka kärsivät raskaat 12 000 miehen tappiot. Tappiot rifiläisille aiheuttivat epäsuorasti Espanjan hallituksen kaatumisen ja Miguel Primo de Riveran sotilasvallankaappauksen 1923 Espanjassa. Vuoteen 1924 mennessä el-Krim pakotti espanjalaiset vetäytymään kapealle rannikkokaistaleelle. Huhtikuussa 1925 hän hyökkäsi menestyksekkäästi ranskalaisten rajatukikohtia vastaan. Tämän jälkeen ranskalaiset ja espanjalaiset yhdistivät voimansa ja hyökkäsivät el-Krimin päätukikohtaa Targuistia vastaan. Abd el-Krim antautui ranskalaisille 26. toukokuuta 1926.
Sodasta kärsi eniten Rifin siviiliväestö, jota vastaan espanjalaiset käyttivät muun muassa sinappikaasua.
Karkotus.
Ranskalaiset karkottivat Abd el-Krimin Réunionin saarelle. Hänet vapautettiin terveyssyistä vuonna 1947. Myöhemmin hän sai luvan asua Etelä-Ranskassa, mutta onnistui saamaan turvapaikan Egyptistä jossa hän toimi Arabien vapautusliiton puheenjohtajana. Abd el-Krim kuoli Kairossa vähän sen jälkeen kun viimeinen Pohjois-Afrikan arabivaltio Algeria itsenäistyi.
Julija Eidenzon

Julija Eidenzon (, s. 1982 Omsk) on venäläinen riistamaaliampuja.
Eidenzon on saavuttanut MM-kilpailuissa useita mitaleita. Tyttöjen sarjassa Lahdessa 2002 hän voitti kaksi joukkuekultaa ja henkilökohtaisen pronssin. Naisten sarjassa Eidenzon on saavuttanut kaksi joukkuepronssia Zagrebissa 2006 sekä henkilökohtaisen hopean Plzeňissä 2008.
Locking

Locking on katutanssilaji. Siinä tanssitaan funk- ja soulmusiikin tahdissa. Lockingissa tanssitaan muun muassa James Brownin, KC and the Sunshine Bandin ja Kool &amp; The Gangin musiikkia. 
Historia.
Locking on Yhdysvaltojen länsirannikolla funkmusiikkiin 1970-luvulla syntynyt energinen tanssi. Don Campbell kehitti lockingin, ja kaikki The Lockers -ryhmän jäsenet toivat tanssiin omia liikkeitä. Tanssi tuli tutuksi suurelle yleisölle Soul Train -tv-ohjelman kautta.
Liikkeet.
Tanssille on ominaista liikkeen pysäyttäminen liioiteltuihin asentoihin:
Elena Neff

Elena Neff (s. 1987) on saksalainen riistamaaliampuja.
Neff on saavuttanut MM-kilpailuissa tyttöjen sarjassa joukkuekultaa ja joukkuehopeaa Zagrebissa 2006. Naisten sarjassa hän on voittanut henkilökohtaista MM-pronssia Plzeňissa 2008.
Opiskelijan Tampere

Opiskelijan Tampere on neljän tamperelaisen opiskelija- ja ylioppilaskunnan perustama yhteistyö- ja palvelujärjestö.
Yhdistyksen alkuperäisenä tarkoituksena on lähentää opiskelijoita ja yritysmaailmaa toisiinsa mm. opiskelijaetujen kautta. Sittemmin palvelutarjonta on laajentunut kattamaan opiskelijan elämää kokonaisvaltaisen monipuolisesti.
Yhdistyksen jäseniä ovat Tampereen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (Tamko), Tampereen ylioppilaskunta (TREY). Yhdistyksen kannatusjäseniä ovat Tampereen kauppakamari, Tampereen ammattikorkeakoulu, Tampereen Korkeakoulusäätiö, Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (HAMKO).
Pöljän koulu

Pöljän koulu on Siilinjärvellä Pöljän kylässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulun rehtori on Tarja Piiroinen. Samassa rakennuksessa toimii Pöljän päiväkoti esikouluryhmineen.
Pöljän koulua kävi 138 oppilasta vuonna 2005.
Jean-Luc Ettori

Jean-Luc Ettori (s. 29. heinäkuuta 1955) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. 
Ura pelaajana.
Ettori pelasi koko pitkän peliuransa ajan AS Monacon joukkueessa. 19 kauden aikana Ettori urakoi tolppien välissä 754 liigaottelussa. Hän oli torjumassa Monacolle kolmea Coupe de Francen voittoa, kahta Coupe des Alpesin voittoa ja kolmea liigamestaruutta. 
Ranskan maajoukkueessa Ettorille kertyi yhdeksän maaottelua. Hän oli Les Bleusin ykkösmaalivahti MM-kisoissa 1982, kun Ranska oli neljäs. 
Ura valmentajana.
Peliuransa jälkeen Ettori on toiminut valmentajana AS Monacon organisaatiossa. Syksyllä 1994 hän nousi Monacon päävalmentajaksi, mutta sai potkut jo helmikuussa 1995. 
Syyskuussa 2005 hän siirtyi Monacon maalivahtivalmentajaksi ja toimi tehtävässä heinäkuuhun 2008 saakka.
Lucien Muller

Lucien Muller (s. 3. syyskuuta 1934) on saksalaissukuinen ranskalainen eläkkeellä oleva jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. 
Ura pelaajana.
Muller aloitti peliuransa pienessä RC Bischwillerin joukkueessa, josta hän siirtyi RC Strasbourgiin 1953. Hän pelasi Strasbourgissa neljä kautta siirtyen 1957 Toulouseen ja sieltä 1959 silloiseen suurseura Stade de Reimsiin. Reimsissä Muller pelasi kolme kautta ja voitti kaksi Coupe de Francen mestaruutta.
1962 Muller siirtyi Espanjaan, jossa hän edusti Real Madridia ja FC Barcelonaa. Realissa hän voitti kolme Espanjan mestaruutta sekä oli Euroopan Cupin loppuottelussa 1963/64. Barcelonan paidassa hän juhli Messucupin voittoa kaudella 1965/66.
Muller palasi Ranskaan 1968 ja pelasi uransa kaksi viimeistä kautta Stade de Reimsissä. Hän lopetti uransa kauden 1969/70 jälkeen.
Ranskan maajoukkueessa Muller pelasi vuosina 1959–1964 12 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän oli mukana historian ensimmäisissä EM-kisoissa 1960 sekä MM-kisoissa 1966.
Ura valmentajana.
Peliuransa jälkeen Muller teki pitkän valmennusuran ensisijaisesti Espanjassa. Hän aloitti CD Castellónin päävalmentajana vuonna 1970 ja johdatti seuran Copa del Reyn hopealle kaudella 1972/73. Kaudella 1978/79 hän toimi FC Barcelonan päävalmentajana, mutta jäi vaille mainittavampaa menestystä.
Valmennusuransa menestyksekkäimmät vuodet Muller vietti kuitenkin Ranskassa toimien AS Monacon päävalmentajana 1983–1986. Hänen johdollaan Monaco voitti Ranskan cupin lisäksi Coupe des Alpesin kahteen otteeseen ja oli hopealle kerran liigassa ja cupissa. 
Monaco-pestinsä jälkeen Muller palasi vielä Espanjaan, jossa hän toimi toistamiseen RCD Mallorcan päävalmentajana. Hän päätti uransa vuonna 1992 CD Castellónissa, seurassa, jossa valmennusura oli 22 vuotta aiemmin alkanutkin.
Emma Gyldén

Emma Gyldén (17. huhtikuuta 1835 Helsinki – 8. heinäkuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja maisemamaalari.
Gyldénin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Claes Wilhelm Gyldén ja Amalia Sofia o.s. Danielson. Gyldén opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa B. A. Godenhjelmin johdolla, Tukholmassa 1863–1864 Johan Edvard Berghin johdolla sekä Düsseldorfissa ja Karlsruhessa Hans Guden johdolla 1868–1868. Hänen ensinäyttelynsä oli vuonna 1854. Vuonna 1862 hän sai II palkinnon Suomen Taideyhdistyksen dukaattikilpailussa. Gyldén antoi maalauksessa yksityisopetusta muun muassa maisemamaalauksen nousevalle kyvylle Fanny Churbergille.
Gyldénin tuotannon ominaispiirteenä voidaan pitää ihanteellista maisemakäsitystä, mutta hänen teoksiaan tunnetaan varsin vähän. Suomen Taideyhdistyksen piirissä häntä pidettiin suurena taiteilijalupauksena. Gyldénin ura kuitenkin katkesi kesken keuhkotaudin aiheuttamaan kuolemaan Gyldénin ollessa 39-vuotias.
Emma Gyldénin puoliso oli hänen serkkunsa kauppias Fabian Wilhelm von Schantz. He solmivat avioliiton syyskuussa 1870 Vanajassa.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2001

 
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2001 olivat historian ensimmäiset nuorten poikien MM-kilpailut. Ne pelattiin Saksassa. Isäntinä toimivat Weissenfels, Merseburg, Hohenmölsen, Naumburg, Prittiz, Halle, Markranstädt ja Dessau. Mestaruuden voitti Ruotsi, hopeaa sai Sveitsi ja Suomi oli pronssilla.
Sijoitus- ja mitaliottelut.
Sijat 9–12
Sija 11
Sija 9
Sijat 5–8
Sija 7
Sija 5
Puolivälierät
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Lucien Leduc

Lucien Leduc (s. 30. joulukuuta 1918 – 17. heinäkuuta 2004) oli ranskalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän teki pitkän elämäntyön jalkapallon parissa toimien pelaajana ja valmentajana 54 vuoden ajan. 
Ura pelaajana.
Leducin pitkä peliura alkoi vuonna 1930 Stade Portelois'n joukkueessa. Hän pelasi vuosikymmenten läpi useissa ranskalaisseuroissa tehden ainoan ulkomaanvisiittinsä SSC Veneziaan 1949–1951. Hän lopetti virallisesti peliuransa 1956 FC Annecyssa 37-vuotiaana. 
Ranskan maajoukkueessa Leduc pelasi ainoastaan neljä maaottelua. Hän teki ainoan maalinsa Englantia vastaan vuonna 1946.
Ura valmentajana.
Leduc aloitti valmennusuransa FC Annecyn pelaajavalmentajana 1951. Valmennettuaan SSC Veneziaa ja toistamiseen Annecya hän siirtyi 1958 AS Monacon päävalmentajaksi. Ruhtinaskuntalaisseurassa hän teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana luotsaten seuran kahdesti Ranskan liiga- ja cupmestariksi.
1963 Leduc siirtyi sveitsiläisen Servetten peräsimeen. Hänen johdollaan geneveläisseura oli lähellä mestaruutta niin liigassa kuin cupissakin, mutta joutui tyytymään hopeaan. 1966 hän jätti Servetten ja siirtyi marraskuussa Algerian maajoukkueen päävalmentajaksi. 
Tammikuussa 1969 Leduc jätti tehtävänsä Algeriassa ja palasi Ranskaan. Valmennettuaan kauden 1969/70 SCO Angersia hän siirtyi Olympique de Marseillen päävalmentajaksi. Ensimmäinen kausi Marseillessa päättyi loisteliaasti mestaruuteen, mutta kausi 1971/72 oli vaikeampi ja maaliskuussa 1972 Leduc sai potkut tehtävistään.
Syyskuussa 1972 Leduc palasi valmennustehtäviin siirryttyään Stade de Reimsin päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa kaksi kautta jättäen tehtävänsä kesällä 1974.
Tammikuussa 1976 hän korvasi hollantilaisen Cor Van der Hartin belgialaisseura Standard Liègen päävalmentajana. Hän siirtyi kesällä 1976 seurasta marokkolaisen Wydad Casablancan valmentajaksi palaten kuitenkin jo syksyllä Ranskaan ja AS Monacoon.
Monaco oli pudonnut Division 2:een, mutta palasi Leducin johdolla takaisin pääsarjatasolle kauden 1976/77 päätteeksi. Seuraavalla kaudella seura juhlikin jo Ranskan mestaruutta 60-vuotiaan Leducin johdolla. Hän jätti Monacon 1979.
Oltuaan nelisen vuotta sivussa valmennustehtävistä Leduc palasi vielä kaudeksi 1983/84 Paris Saint-Germainin päävalmentajaksi. Hän lopetti pitkän uransa PSG:ssä 65-vuotiaana.
Siikalatvan vaakuna

Siikalatvan kunnanvaakunan on suunnitellut Mikko Savolampi vuonna 2008. Vaakuna otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2009, kun muodostettiin Siikalatvan kunta, johon yhdistettiin Kestilän, Piippolan, Pulkkilan ja Rantsilan kunnat.
Vaakunan heraldinen kuvaus kuuluu: ”sinisellä kilvellä aaltokoroinen tyviö ja neljä lentävää joutsenta palkittain; kaikki hopeaa.” Värit ovat Pohjanmaan perinteiset värit. Aaltokoro kuvaa Siikajokea, ja neljä joutsenta kuvaa yhdistyneitä kuntia.
Englannin ja Arojen valtioliiton sota

Englannin ja Arojen valtioliiton sota marraskuusta 1901 maaliskuuhun 1902 oli konflikti Arojen konfederaation ja Brittiläisen imperiumin välillä nykyisessä Kaakkois-Nigeriassa. Siihen huipentuivat vuosia jatkuneet jännittet Aro-johtajien ja brittien välillä. Vaikka arot taistelivat uljaasti, sota päättyi brittien voittoon.
Taustat.
Arot ovat igboihin kuuluva etninen ryhmä.
Arojen valtioliitto oli voimakas afrikkalainen valtioliitto, joka hallitsi osia Nigeriasta ja Kamerunista. Se koostui 19 kuningaskunnasta, ja vaurastui orjakaupalla. 
Valtioliitto oli kuitenkin heikkenemässä eurooppalaisten tultua alueelle, ja maan hallitseva kansa arot päätti ryhtyä toimiin kolonisteja vastaan. Arot ryhtyivät tekemään hyökkäyksiä kristittyjen ja Britannian liittolaisheimojen kimppuun 1901. Hyökkäykset johtivat brittien väliintuloon.
Britit peerustelivat hyökkäystä orjuuden vastustamisella, mutta afrikkalaisten historioitsijoiden mukaan pääasialliset motiivit olivat taloudellisia. 
Sota.
Britit olivat suunnitelleet hyökkäystä jo vuodesta 1899 ja saivat arojen hyökkäyksistä syyn itse käydä arojen kimppuun. Brittien puolella taisteli paljon arojen vallan alla olevia heimoja ja kristittyjä. 28.10.1901 H. F. Montanaro johti joukkonsa hyökkäileviä aroja vastaan ja voitti heidät. Arojen liitto hajosi seuraavana vuonna 1902. 
Seuraukset.
Arojen johtajat otettiin kiinni ja vangittiin tai hirtettiin. Arojen harjoittama orjakauppa ja ihmisten uhraaminen loppui . Britit eivät kuitenkaan saaneet Nigeriaa heti haltuunsa, sillä muutamat aro-ryhmittymät tekivät edelleen vastarintaa.
PowerDirector

CyberLink PowerDirector on CyberLinkin videonmuokkausohjelma. PowerDirectorista on saatavilla ilmainen kokeiluversio. PowerDirector sopii paremmin aloittelijoille, kuin esimerkiksi Pinnacle Studio. PowerDirectorin lisenssityyppi on Shareware. Videotiedostojen tuomiseen käyvät formaatit ovat HD MPEG-2, DVR-MS, DV-AVI, DAT, MPEG-1, MPEG-2, VOB, VRO Dolby Digital 5.1/2.1:lla, WMV, WMV-HD, MOV, MOD, live capture, TOD, AVCHD (M2T), MPEG-4 AVC (H.264). PowerDirectorin versiossa 10 voi muokata myös 3D-videoita. Ohjelma tukee kuvasuhteita 4:3 ja 16:9.
Karvayökönlehti

Karvayökönlehti ("Pinguicula villosa") on pieni, soilla kasvava monivuotinen yökönlehtilaji. Laji käyttää ravinnokseen pieniä hyönteisiä eli se on lihansyöjäkasvi. Lähisukulaislaihin kuuluu muun muassa siniyökönlehti ("P. vulgaris").
Ulkonäkö ja koko.
Karvayökönlehden lehdet ovat tyviruusukkeena maan rajassa. Ruusukkeessa on tavallisesti 2 tai 3 lyhytruotista lehteä. Vihreä lehtilapa on enintään senttimetrin pituinen, ehytlaitainen, soikeahko ja laidoiltaan ylöspäin kiertyvä. Lehtien yläpinta on tahmea. Lehtiruusukkeen keskeltä nousee tavallisesti vain yksi kukkavana, joka on 3–7 cm pitkä. Vana on koko pituudeltaan nystykarvainen ja sen kärjessä on kukka. Kukan verhiö on kaksihuulinen: ylähuuli on kolmiliuskainen ja alahuuli kaksiliuskainen. Teriö on 6–9 mm pitkä ja väriltään sinipunainen. Myös teriö on kaksihuulinen: ylähuuli on kaksiliuskainen ja alahuuli kolmiliuskainen. Nielu on avoin. Teriön kannus on lyhyt, suora ja suippo. Suomessa karvayökönlehti kukkii kesä-heinäkuussa. Kota on monisiemeninen. Kasvin juuret ovat ohuita.
Levinneisyys.
Karvayökönlehti on pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisimpien alueiden laji. Euroopassa sitä tavataan ainoastaan Keski- ja Pohjois-Ruotsissa ja -Norjassa sekä Pohjois-Suomessa ja Luoteis-Venäjällä. Aasiassa lajia kasvaa paikoitellen Pohjois-Siperiassa sekä Keski- ja Itä-Siperiassa. Pohjois-Amerikan puolella karvayökönlehteä kasvaa Alaskassa ja Kanadan pohjoisosissa.
Suomessa karvayökönlehti kuuluu alkuperäislajistoon. Lajia tavataan Pohjois-Pohjanmaalta ja Kainuusta pohjoiseen. Se on yleinen vain Pohjois-Lapissa, etelämpänä laji harvinaistuu.
Elinympäristö.
Karvayökönlehti on kosteiden soiden laji. Sitä kasvaa muun muassa letoilla, rämeillä ja rahkanevoilla. Suomessa lajin on todettu kasvavan erityisesti ruskorahkasammalmättäillä ("Sphagnum fuscum").
Karvayökönlehden kasvupaikat ovat niukkaravinteisia. Lisäravinteita kasvi saa saalistamalla hyönteisiä. Kiiltävät, mutta tahmeat lehdet houkuttelevat pieniä hyönteisiä, jotka jäävät niihin kiinni. Kun hyönteinen on kuollut, lehden pinnalla olevat entsyymit sulattavat sen vähitellen kasvin ravinnoksi.
Käyttö.
Ruotsissa yökönlehtiä on käytetty viilin tapaisen maitotuotteen valmistukseen. Tuoreita lehtiä laitettiin siivilän pohjalle ja päälle kaadettiin maitoa. Siivilöidyn maidon annettiin seistä muutaman päivän, kunnes se oli jähmettynyt viiliksi. Valmistustavan kirjoitti ylös jo Carl von Linné teoksessaan "Flora Lapponica" (1737).
Panula

Panula on kylä Kauhajoen keskiosassa, Kauhajoen keskustasta itään. Kylä sijaitsee kantatie 44:n varrella (kylän kohdalla Rahikkatie). Kantatien länsipuolella on pääasiassa asuinrakennuksia, kun taas itäpuolella on Panulan teollisuusalue. Teollisuusalueen pohjoispuolella sijaitsee 126,6 metriä korkea Kalmarinmäki.
Panulasta on matkaa Kauhajoen keskustaan kilometri, Koskenkylään 3,1 kilometriä, Lustilaan 3,8 kilometriä ja Aronkylään 4,5 kilometriä.
Kauhajoen kapinaa seuranneiden kostotoimenpiteiden aikana 11. heinäkuuta 1808 venäläisen kenraali Vasili Orlov-Denisovin kasakat polttivat Panulan ja läheisen Koskenkylän alueen lähes kaikki torpat ja talot.
Kalaharinkiuru

Kalaharinkiuru ("Mirafra passerina") on eteläisen Afrikan ruohoaavikoilla elävä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 14 cm ja paino 21–28 g.
Esiintyminen.
Kalaharinkiuru elää Botswanassa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Sen elinympäristön laajuus on noin 1,4 miljoonaa neliökilometriä.
Elinympäristö.
Kalaharinkiurut asuvat kuivilla ruohoa kasvavilla savanneilla ja aavikoilla.
Ravinto.
Kalaharinkiurut syövät siemeniä ja pieniä selkärangattomia.
Viktorija Zabolotna

Viktorija Zabolotna (, s. 1986, Kryvyi Rih) on ukrainalainen riistamaaliampuja.
Zabolotna on saavuttanut MM-kilpailuissa tyttöjen sarjassa hopeaa Lahdessa 2002. Naisten sarjassa hän on voittanut yhden kullan, kolme hopeaa ja kaksi pronssia MM-kilpailuissa Zagrenbissa 2006, Plzeňissä 2008 ja Heinolassa 2009.
Beth Gibbons

Beth Gibbons (4. tammikuuta 1965 Exeter, Devon, Englanti) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten englantilaisen trip hop -yhtye Portisheadin laulajana.
The Lockers

The Locker on tanssiryhmä, joka nosti esiin locking-tanssia 1970-luvulla. Ryhmän perustaja ja tanssi luoja oli Don "Campbellock" Campbell.
The Lockers.
The Lockers -ryhmään kuuluu:
Krasnoborsk

Krasnoborsk () on kylä Arkangelin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjokeen laskevan Uftjugajoen suussa 856 kilometriä Arkangelistä kaakkoon. Kylä on Krasnoborskin piirin keskus. Asukkaita on 5 000 henkeä (vuonna 2002).
Krasnoborsk mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvun alussa. Vuonna 1780 siitä tuli kaupunki ja Vologdan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Myöhemmin se menetti kihlakuntakaupungin aseman. Venäjän vallankumouksen jälkeen Krasnoborsk alennettiin kyläksi.
Jarensk

Jarensk () on kylä ja Lenan kunnallispiirin keskus Arkangelin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen sivujoki Vytšegdaan laskevan Jarengajoen suulla Arkangelin alueen kaakkoisnurkassa.
Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan kylässä asui 3 660 henkeä; koko piirissä asukkaita oli 13 362.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1384. Sijainti Siperiaan johtaneen reitin varrella edisti sen kehitystä. Vuonna 1780 Jarenskista tuli kaupunki ja Vologdan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Kihlakuntaan kuului myös nykyisen Komin tasavallan eteläosa. 1800–1900-lukujen vaihteessa kaupunki toimi poliittisesti epäluotettavien henkiöiden karkotuspaikkana. Vuonna 1924 Jarensk menetti kaupungin statuksen.
Karpogory

Karpogory () on kylä ja Venäjän Arkangelin alueen Pinegan piirin keskus. Se sijaitsee Vienanjoen itäisen eli oikeanpuoleisen sivuhaaran Pinegajoen varrella 212 kilometrin päässä Arkangelista. Kylästä on rautatieyhteys Arkangeliin (Passažirskin asema noin 4 kilometriä keskustasta pohjoiseen).
Kylässä oli 4 443 asukasta (väestönlaskenta 2010), koko kunnallispiirissä asukkaita oli 26 978.
Pinega (taajama)

Pinega () on taajama Arkangelin alueen Pinegan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pinegajoen varrella 230 kilometriä Arkangelista itään. Asukkaita on 3 800 henkeä (vuonna 2002).
1600-luvun alusta lähtien tunnetaan "Pinežski Volok" -niminen pogosta. Vuonna 1780 siitä tuli kaupunki ja Arkangelin kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1925 Pinega menetti kaupungin statuksen. Vuonna 1929 siitä tuli Pinegan piirin keskus. Kun Pinegan ja Karpogoryn piirit yhdistettiin vuonna 1959, piirikeskukseksi tuli Karpogory.
Pinega toimi pitkään poliittisesti epäluotettavien henkilöiden karkotuspaikkana. Tunnettuja Pinegaan karkotettuja ovat ruhtinas Vasili Golitsyn, Kliment Vorošilov, Aleksei Rykov ja Aleksandr Serafimovitš. Taajamassa toimii kotiseutumuseo ja sen lähellä sijaitsee Pinegan luonnonpuisto.
Michel Suleiman

Michel Suleiman (, s. 21. marraskuuta 1948) on libanonilainen armeijan kenraali ja Libanonin presidentti vuosina 2008–2014.
Suleiman syntyi maroniittiperheeseen Amsheetissa, 40 km pohjoiseen Beirutista. Hän liittyi asevoimien palvelukseen 1967 ja valmistui sotilasakatemiasta 1970. Hänellä on myös arvosana politiikasta ja hallintotieteistä Libanonin yliopistolta.
Suleiman toimi mm. sotilasakatemian ja toimiupseerikoulun kouluttajana. Vuosina 1990–1991 hän oli sotilastiedustelun päällikkönä Libanonvuorella. Suleiman komensi 11. jalkaväkiprikaatia ja 6. jalkaväkiprikaatia. Hänen joukkonsa taistelivat Israelin joukkoja vastaan Etelä-Libanonissa.
Marraskuussa 1998 hänet nimitettiin asevoimien komentajaksi edellisen komentajan Émile Lahoudin siirryttyä maan presidentiksi. Armeija toimi yhteistyössä Hizbollahin aseistetun siiven kanssa vastustaakseen Israelin miehitystä.
Armeija pystyi erossa sekä pääministeri Rafik Haririn murhan jälkimainingeista että Israelin ja Hizbollahin vuoden 2006 taisteluista. Toukokuusta 2007 armeijan taisteli Nahr al-Baredin pakolaisleirin haltuunsa ottanutta Fatah-al-Islam-järjestöä vastaan. Operaatiota johtanut kenraali Francois al-Hajj murhattiin autopommilla joulukuussa. Hänestä oli ennustettu Suleimanin seuraajaa armeijan komentajana.
Presidentti Lahoudin kausi päättyi marraskuussa 2007, jolloin hallituksen tukijat (maaliskuun 14. ryhmä) ja oppositio (maaliskuun 8. ryhmä) eivät kyenneet valitsemaan maalle parlamentissa uutta presidenttiä. Erimielisyyksistä sovittiin Dohassa toukokuussa 2008 järjestetyissä neuvotteluissa. Parlamentti valitsi 25. toukokuuta 2008 Suleimanin presidentiksi.
Suleiman nimitti edellisen pääministerin Fuad Sinioran jatkamaan tehtävässään. 
Suleiman on Yhdysvaltain suosikki Libanonin johdossa; kaksi viikkoa ennen vuoden 2009 vaaleja varapresidentti Joe Biden saapui vierailulle korkea-arvoisimpana amerikkalaisena 30 vuoteen vakuuttamaan Yhdysvaltain tukea maan johdolle.
Suleimanin virkakauden päätyttyä Libanonin parlamentti ei saanut uutta presidenttiä valittua ja pääministeri Tammam Salam aloitti välikaisena presidenttinä.
Pustozersk

Pustozersk (, myös "Pustozjorsk", Пу­сто­зёрск) on entinen kaupunki Petšoran alajuoksulla Venäjällä. Se sijaitsi noin 20 kilometriä lounaaseen nykyisestä Narjan-Marista.
Historiaa.
Pustozerskin linnoitus perustettiin Iivana III:n määräyksestä vuonna 1499 Petšora-joen eteläpuolella sijaitsevan Pustoje- eli Gorodetskojejärven rannalle, josta se on saanut nimensä. Pustozersk oli Venäjän ensimmäinen napapiirin pohjoispuolella sijainnut kaupunki sekä tärkeä arktisten alueiden ja Siperian valloituksen tukikohta.
Vuoteen 1780 saakka Pustozersk toimi Petšoran alueen hallinnollisena keskuksena. Virkamiesten ja sotilaiden lisäksi kaupungissa asui kalastajia, metsästäjiä ja kauppiaita, joista 1500-luvun loppupuolella noin kolmannes oli komeja. Pustozersk oli myös poliittisesti epäluotettavien henkilöiden karkotuspaikka. 1600-luvun puolivälissä sinne oli karkotettuna vanhauskoisten johtaja Avvakum, joka teloitettiin kaupungissa vuonna 1682. Muita tunnettuja Pustozjorskiin karkotettuja ovat pajari Artamon Matvejev poikineen, ruhtinas Semjon Štšerbatov ja ruhtinas Ivan Dolgoruki.
Siperiaan johtavien eteläisten kulkureittien avautumisen jälkeen kaupunki menetti merkityksensä. Pustozjorskin linnoitus purettiin vuonna 1762. Vuonna 1780 perustettiin Mezenin kaupunki, josta tuli uusi paikallishallinnon keskus. Vuonna 1924 Pustozersk menetti kaupungin statuksen ja vuonna 1928 lakkautettiin sen kyläneuvosto. Viimeinen asukas muutti pois vuonna 1962. Kaupungin rakennuksista on jäljellä vain Ustjen kylään siirretty Kristuksen kirkastumisen kirkon hirsisalvos.
Vuonna 1964 Pustozjorskiin pystytettiin kivinen muistopatsas, ja vuonna 1989 Avvakumin ja hänen uskonveljiensä oletetulle teloituspaikalle rakennettiin puinen muistomerkki. Vuonna 1991 perustettiin Pustozjorskin historian ja luonnon museo.
Alppikärhö

Alppikärhö ("Clematis alpina") on kärhöihin kuuluva köynnös, jota kasvatetaan koristekasvina. Laji on läheistä sukua Suomessa luonnonvaraiselle siperiankärhölle ("Clematis sibirica", aiemmin myös "C. alpina" subsp. "sibirica").
Ulkonäkö ja koko.
Alppikärhön lehdet ovat vastakkaisia, korvakkeettomia, puikeita ja sahalaitaisia. Sillä on pienet siniset tai sinipunaiset kukat, jotka voivat joskus olla ruusunpunaisia tai valkoisiakin. Kukat yleensä nuokkuvat ja niillä on valkoiset heteet. Alppikärhö kukkii kesä-heinäkuussa. Sen hedelmystöt ovat pallomaisia ja pähkylät pitkäkarvaisia, koristeellisia siemenhaituvapalloja.
Alppikärhö on talvenkestävä köynnös, jonka versot jatkavat keväällä kasvuaan ja kukkii edellisen vuoden versoilla jo alkukesästä, selvästi aikaisemmin kuin muut kärhöt.
Helioksen karja

Helioksen karja () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa auringonjumala Helioksen karjalaumaan, joka laidunsi Thrinakiassa. Paikan uskotaan sijainneen nykyisessä Sisiliassa. Karja koostui seitsemästä laumasta nautoja ja seitsemästä katraasta lampaita, joissa kussakin oli viisikymmentä eläintä. Homeros kuvaili eläimiä komeiksi, kiiltäväkarvaisiksi ja leveäotsaisiksi.
Karja ei ikääntynyt eikä se myöskään poikinut. Sitä paimensivat Helioksen tyttäret, Faethusa ja Lampetia.
Odysseus.
Tunnetuin viittaus Helioksen karjaan on "Odysseiassa", jossa Ithakan kuningas Odysseus joutui sen kanssa tekemisiin yrittäessään palata kotiin Troijan sodasta.
Odysseusta varoittivat sekä tietäjä Teiresias että Kirke kiertämään Thrinakian saaren kaukaa, mutta käskiessään miehistöään purjehtimaan saaren ohi hän kohtasi kapinan. Koska Odysseuksella ei ollut jäljellä enää kuin viimeinen aluksensa niistä kahdestatoista, joiden kanssa hän oli lähtenyt Troijasta, joutui hän vastentahtoisesti myöntymään saarella pysähtymiseen. Hän kuitenkin vannotti miehistiöön olemaan koskematta saarella laiduntavaan jumalaiseen karjaan.
Odysseuksen pelot kävivät pian toteen, ja voimakas etelätuuli, joka oli työntänyt heitä kohti Skyllaa ja Kharybdista, ei tyyntynyt kokonaiseen kuukauteen pitäen Odysseuksen miehistöineen tiukasti saarella. Muonavarastojen ehtyessä Odysseus jätti miehistönsä rannalle ja suuntasi itse sisämaahan etsiäkseen keinoa lepyttää jumalat tyynnyttämään tuulen. Ei kuitenkaan mennyt kauan, kun hänen miehistönsä alkoi teurastaa parhaat karjasta uskoen soturin kuoleman – vaikka jumalien käsistä – olevan paremman kuin kuolemisen nälkään.
Lampetian kerrottua tapahtuneesta isälleen tämä oli raivoissaan karjansa kohtalosta ja vaati Zeusta kostamaan rikoksen uhaten muutoin mennä loistamaan Haadekseen kuolleille. Kuusi päivää Odysseuksen miehistö nautti karjasta, jonka vuodat liikkuivat kuolemankin jälkeen, ja jonka sekä raa'asta ja kypsästä lihasti kuului vielä mylvintä, mutta seitsemäntenä tuulet tyyntyivät ja Odysseus miehineen lähti matkaan. Merellä kuitenkin Zeus tuhosi salamoillaan laivan ja sen miehistön Odysseusta lukuun ottamatta.
Herakles.
Toinen viite Helioksen karjaan on gigantomakhian kuvauksessa. Oraakkeli oli kertonut tästä giganttien ja Olympoksen jumalien kamppailusta, että jumalat voivat voittaa sen ainoastaan kuolevaisen avulla, jolloin Herakles osallistui kamppailuun isänsä rinnalla.
Giganteista suurimmat olivat Alkyoneus ja Porfyrion, joista ensin mainitun Pindaros kertoo olleen paimenen ja Apollodoroksen mukaan hän varasti Helioksen karjan Erytheiasta. Taistelu päättyi jumalien voittoon ja Herakles surmasi Alkyoneuksen raahaamalla tämän pois kotimaastaan.
Arkhimedes.
Arkhimedes kirjoitti aiheeseen liittyvän runon "Helioksen karjan lukumäärä" (), jossa lukijaa pyydetään selvittämään karjan lukumäärä annettujen ehtojen perusteella. Ongelmaa ei kyetty ratkaisemaan pitkään aikaan, osin siksi, että sen ratkaisu edellytti erittäin suurten lukujen käsittelyä.
Waratton

Waratton tai Waratto (k. 686) oli kahteen otteeseen Neustrian ja Burgundin major domus. Hän saattoi olla sukua edeltäjälleen Ebroinille.
Warattonin ensimmäinen virkakausi alkoi joko 680 tai 681 ja kesti vuoteen 682, jolloin hänen poikansa Gistemar syrjäytti hänet. Waratton onnistui kuitenkin nousemaan uudelleen valtaan ja piti asemansa kuolemaansa asti. 
Waratton solmi vuonna 681 rauhan Austrasian major domuksen Pipin Heristalilaisen kanssa. Näin kaikkien kolmen frankkien kuningaskunnan välille tuli rauha. Warattonin tytär Anstrude meni myöhemmin naimisiin Pipinin vanhimman pojan Drogon kanssa.
Saksankärhö

Saksankärhö ("Clematis vitalba") on kärhöihin kuuluva jäykähkövartinen köynnös tai köynnöstävä pensas. Sen kukat ovat vihertävänvalkeat ja siemenystöt pörröiset pallot. Sitä kasvatetaan koristekasvina. Saksankärhön kukat ovat pienemmät kuin hybridi-kärhöjen, mutta niitä on usein hyvin paljon.
Saksankärhö on kotoisin Keski- ja Etelä-Euroopasta.
Hannuksela

Hannuksela on kylä Ilmajoen keskiosassa, kunnan keskustasta lounaaseen. Kylä sijaitsee kantatie 67:n, kylän kohdalla Kurikantie, varrella. Myös Suupohjan rata kulkee ja Kyrönjoki virtaa kylän alueella.
Hannukselasta on matkaa Ilmajoen keskustaan 1,3 kilometriä, Peuralankylään kilometri, Koskenkorvalle 7,7 kilometriä ja Ahonkylään 8,1 kilometriä.
Suomen sodan aikana kesällä 1808 Viapori eli nykyinen Suomenlinna antautui venäläisille. Venäläiset olivat saaneet haltuunsa muonavaraston, joka tuotiin Hannukselaan. 7. heinäkuuta varastoa lähdettiin viemään lähestyvien Ruotsin armeijan joukkojen tieltä kohti etelää. Pääkuormasto pääsi Kauhajoella olleista kapinoitsijoista huolimatta lopulta perille Karviaan. Myöhemmin samana päivänä matkaan lähtenyt jälkikuormasto puolestaan joutui pohjalaistalonpoikien ryöstämäksi Kauhajoen Harjankylässä.
Gistemar

Gistemar eli Ghislemar tai Gilmer (k. 684) oli lyhyen aikaa Neustrian ja Burgundin major domus. Hän oli major domus Warattonin ja Ansfleden poika.
Gistemar syrjäytti vuonna 682 isänsä major domuksen virasta ja rikkoi isänsä edellisenä vuonna solmiman rauhansopimuksen Austrasian kanssa. Gistemar onnistui lyömään Austrasian major domuksen Pipin Heristalilaisen Namurissa, mutta ei pysynyt kauan vallassa, sillä Waratton pystyi pian kukistamaan poikansa ja palaamaan Neustrian major domukseksi. Gistemar jatkoi kapinointia isäänsä vastaan kuolemaansa saakka.
Kolme sisarta

Kolme sisarta () on Anton Tšehovin nelinäytöksinen näytelmä vuodelta 1901. Se kuvaa kolmen noin 20-vuotiaan sisaren elämää pikkukaupungissa. Sisarukset kaihoavat paluuta lapsuuden myyttiseen suurkaupunkiin Moskovaan.
Juoni.
Näytelmä on venäläisen yläluokan joutilaan ja turhamaisen elämän kuvaus, joka sijoittuu venäläiseen kuvernementtikaupunkiin. Aluksi ryhmä on koolla Irinan nimipäivillä: paikalla ovat sisarukset Olga, Maša ja Irina, heidän veljensä Andrei, tämän tuleva vaimo Natalia, paikallisen varuskunnan upseereita, perheen alivuokralaisena asuva lääkäri ja palvelijoita. Sisarusten yhteisenä haaveena on palata lapsuudenaikaiseen kotikaupunkiinsa Moskovaan, josta isän upseerintyö on pakottanut muuttamaan pois. Isä on kuollut vuotta aikaisemmin ja haave muutosta on vain vahvistunut. Muutto poistaisi heidän tyytymättömyytensä, mutta se viivästyy ja viivästyy. Maša on tyytymätön avioliittoonsa, Andrei kaipaa yliopistoelämään, Irina on elämässään suuntaa vailla ja Olga kaipaa elämäänsä puolisoa. He haikailevat muutosta, mutta eivät itse tee mitään saadakseen muutoksen aikaiseksi. Muutos tulee viimeisessä näytöksessä ulkoa: varuskunta siirretään kaupungista pois. Upseerit poistuvat ja sisarusten on valittava elämälleen jokin suunta.
Venäjän avaruusvoimat

Venäjän avaruusvoimat (, "VKS") on Venäjän federaation asevoimien sotilaallisesta avaruustoiminnasta vastaava osa, joka perustettiin 10. elokuuta 1992.
Historia.
Neuvostoliitossa avaruuden sotilaallisen käytön valmistelu alkoi viimeistään 1950-luvun alkupuolella kuten Yhdysvalloissakin.
Venäjän avaruusvoimat perustuvat Neuvostoliiton avaruusvoimiin, jotka perustettiin vasta vuonna 1982 kokoamalla puolustusministeriön ja eri aselajien avaruusyksiköt. Tämä on voinut liittyä Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton väliseen avaruussotapeliin, joka oli kiihkeässä vaiheessa tuolloin. Organisatoriset muutokset ovat olleet samanlaisia kuin Yhdysvalloissa, jossa avaruusjoukot ovat edelleen osa Yhdysvaltain ilmavoimia.
Kummassakin maassa kisa avaruusvoimista käytiin eri aselajien kesken 1950-luvun lopussa ja uudestaan 1990-luvulla. Heinäkuussa 1997 Venäjän avaruusvoimat hajotettiin ja sotilaallinen avaruustoiminta siirtyi Venäjän Strategisille ohjusjoukoille. Ohjuspuolustus siirtyi samalla ilmapuolustuksesta strategisiin ohjusjoukkoihin. Ilmapuolustus koottiin Venäjän ilmavoimien alaisuuteen. Molemmilla toimenpiteillä sekä ohjusjoukot että ilmavoimat pyrkivät onnistuneesti estämään talousvaikeuksista johtuvien saneerauksien vaikutukset omaan upseerikuntaan. Toimi onnistui ja vähensi merkittävästi Venäjän sotilaallisen avaruustoiminnan volyymiä. Suurempi haitta toiminnalle oli avaruusjoukkojen henkilöstön siirtyminen siviilitöihin. Avaruusvoimat perustettiin uudelleen 1. kesäkuuta 2001. Niitä johtamaan tuli kenraalieversti Anatoli Perminov, joka myöhemmin siirtyi Venäjän avaruusjärjestön johtoon.
Organisaatio.
Avaruusvoimien päätehtävä on ydinohjushyökkäysten ennakkovaroitus. Muita tehtäviä ovat satelliittitietoliikenne, satelliittipaikannus ja satelliittikaukokartoitus niiden eri muodoissa. Avaruusvoimat operoivat mm. GLONASS-paikannussatelliitteja.
Joukkoihin kuuluu "Kolmas ohjuspuolustusarmeija" ja "Ohjusvaroitusdivisioona", joiden molempien päämajat ovat Solnetšnogorskissa Moskovan lähellä. Ne operoivat mm. Qabala-tutka-asemia Azerbaidžanissa ja A-135 ohjustorjuntaohjuksia Moskovan seudulla.
Avaruudessa liikkuvia kappaleita seurataan myös optisesti. Optoelektroninen Okno-S -observatorio (Okno eli ikkuna) on osa tätä toimintaa . Seuranta-asema sijaitsee Tadžikistanissa, noin 17 kilometriä Norakin kaupungista etelälounaaseen, noin 2,2 kilometrin korkeudessa vuorella (). Se seuraa lähiavaruuden (2 000–40 000 km) kappaleita automaattisesti. Järjestelmää voidaan käyttää esimerkiksi siviili- ja sotilassatelliittien sekä avaruusromun kulun seurantaan ja uusien kohteiden etsimiseen.
Avaruusvoimat operoivat Plesetskin kosmodromia ja Svobodnyn laukaisukeskusta. Se jakaa Baikonurin kosmodromin hallintavastuun Venäjän avaruusjärjestön kanssa. Tilanne vastaa NASAn ja Yhdysvaltain ilmavoimien toimintaa mm. Cape Canaveralissa.
Betoniyö

Betoniyö on Pirkko Saision romaani vuodelta 1981. 
"Betoniyön" dramatisointi ensiesitettiin Pekka Milonoffin ohjaamana KOM-teatterissa 1982, rooleissa Heikki Paavilainen, Vieno Saaristo, Tapio Liinoja/Pekka Valkeejärvi, Marja Packalén, Pekka Milonoff ja Pirkko Saisio. Näytelmäversio on käännetty ruotsiksi ja espanjaksi. Se esitettiin espanjankielisenä versiona "La Noche de Concreto" Venezuelan kansallisteatterissa Caracasissa 11. lokakuuta 2001. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun suomalainen näytelmä esitettiin venezuelalaiselle yleisölle.
Romaanin perustuva Pirjo Honkasalon "Betoniyö"-elokuva kuvattiin Helsingissä syksyllä 2012, ja se sai ensi-iltansa 1. marraskuuta 2013. Elokuvan tuotti tuotantoyhtiö Bufo.
Kauppamatkustajan kuolema

Kauppamatkustajan kuolema () on Arthur Millerin käsikirjoittama näytelmä vuodelta 1949. Näytelmä on noussut klassikon asemaan ja se on palkittu muun muassa Pulitzer-palkinnolla. Elia Kazanin ohjaamana sitä esitettiin Broadwaylla 742 kertaa. Pääroolissa nähtiin Lee J. Cobb. New York Drama Critics’ Circle palkitsi näytelmän vuoden parhaana amerikkalaisnäytelmänä.
Näytelmä kertoo keski-ikäisestä kaupparatsusta nimeltä Willy Loman, joka menettää työnsä ja jonka elämä lähtee alamäkeen. Hän joutuu luopumaan amerikkalaisesta unelmastaan ja hyväksymään, ettei pysty lunastamaan kaikkia odotuksia ja muun muassa läheisilleen tekemiään lupauksia. Näytelmä kritisoi rahan saamaa valtaa ja siinä käsitellään runsaasti muun muassa yksinäisyyttä, pettymystä ja henkilökohtaista tragediaa.
Sovituksia.
Näytelmästä on tehty runsaasti eri ohjaajien omia sovituksia eri teattereihin eri puolilla maailmaa. Lisäksi siitä on olemassa muutamia TV-versioita sekä kaksi elokuvaa. Elokuvat ovat ohjanneet László Benedek (1951) ja Volker Schlöndorff (1985).
Berzovia

Berzovia tai Jidovin (, , ) on kunta Caraș-Severinin piirikunnassa Romaniassa. Se sijaitsee Caraș-Severinin piirikunnan luoteisosassa. Alueeseen kuuluu Berzovian, Fizeșin ja Ghertinișin kylät. Vuonna 2002 kunnassa asui 4 165 ihmistä.
Alue on arkeologisesti merkittävä. Siellä sijaitsi muun muassa antiikin aikainen Berzobiksen kaupunki, joka toimi myöhemmin roomalaisen legioonan varuskuntana. Alueelta on löytynyt myös lukuisia roomalaisia kolikoita.
College of William &amp; Mary

The College of William &amp; Mary (William &amp; Mary, W&amp;M) on julkinen tutkimusyliopisto Williamsburgissa Virginiassa Yhdysvalloissa, jonka perustivat vuonna 1693 kuningas Vilhelm III ja kuningatar Maria II. Se on toiseksi vanhin college Yhdysvalloissa ja yksi kahdeksasta alkuperäisestä Public Ivy -yliopistosta.
Tunnettuja entisiä opiskelijoita ovat Thomas Jefferson, James Monroe, John Tyler ja Henry Clay sekä 16 itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajaa.
Rohtokataja

Rohtokataja ("Juniperus sabina") on sypressikasvien heimoon kuuluva pienikokoinen havupuu. Se on matalakasvuinen, leveä, ja sen neulaset tuoksuvat mausteiselta jos niitä murskaa. Kasvi on myrkyllinen.
Rohtokatajaa käytetään maanpeitekasvina, koska se on matalakasvuinen ja ikivihreä.