tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Etelämantereen keittiö

Etelämantereen keittiö tarkoittaa Etelämantereella väliaikaisesti asuvien noin 4 000 tutkijan ja tukihenkilöstön sekä kymmenien tuhansien vuosittaisten turistien ruokakulttuuria.
Ruokahuolto Etelämantereella on aina ollut vaikeaa. Etelämantereella ei voi viljellä maata, kasveja ei ole ja eläinlajeja on vähän, ruokaa on vaikea valmistaa ainaisessa kovassa pakkasessa ja ilman polttopuita, ja juomakelpoisen veden valmistus jäästä on vaivalloista. Entisaikojen naparetkeilijät olivat riippuvaisia hylkeiden lihasta, ja joskus syötiin myös pingviinejä, kihuja ja pahimmassa hädässä rekikoiria. Kuivalihasta, rasvasta ja marjoista valmistettua pemmikaania tuotiin mukana. Hylkeen rasvapitoisesta lihasta saatiin ruokaöljyä sekä paljon arvokasta energiaa ympäristössä, jossa retkeilijän energiantarve on kaksinkertainen normaaliin verrattuna. Vaarana olivat ruoan riittämättömyyden lisäksi C-vitamiinin puutteesta aiheutuva keripukki sekä liiasta maksansyönnistä aiheutuva A-vitamiinimyrkytys.
Nykyisin metsästys on Etelämantereella rajoitettua, ja ruoka tuodaan muualta. Ruokalähetyksiä saapuu kerran vuodessa, ja ruoan pitää riittää tutkimusasemalle koko vuodeksi. Tämän vuoksi kokeilta vaaditaan kykyä selviytyä niukalla valikoimalla usein vanhentunutta ruokaa. Esimerkiksi munista ja hedelmistä joudutaan kuukausien kuluessa heittämään mädäntyneet pois, eikä pakastettu lihakaan säily ikuisesti. Ruokalähetyksiin kuuluu perusruoka-aineiden lisäksi myös herkkuja, kuten viiniä, viiriäistä, laadukasta juustoa ja espressokahvia. Hydroviljelyn avulla on saatu tuotettua hiukan tuoreita kasviksia, mutta sen vaarana on vierasmikrobien tuominen mantereelle.
Ruokaa valmistetaan Etelämantereella samoin menetelmin kuin muuallakin, tosin lähinnä vain sisätiloissa. Polttoainetta käytetään mahdollisimman säästeliäästi. Kullakin tutkimusasemalla noudatetaan yleensä aseman hallinnoiman maan omaa ruokakulttuuria. Tutkijat ovat kutsuneet tutkimusasemilla saatavaa ruokaa laadukkaaksi laitosruoaksi, samankaltaiseksi kuin yliopistokahviloiden ruoka. Kaloreita tutkijat nauttivat tarpeen mukaan. Koska tutkimusasemien työ tehdään lähinnä sisätiloissa, energiantarve ei ole yhtä suuri kuin entisaikoina.
Afrikanemeropuu

Afrikanemeropuu ("Lovoa trichilioides") on mahonkikasvien (Meliaceae) heimoon, emeropuiden ("Lovoa") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on suuri ja ainavihanta puulaji, jolla on tumma latvus. Afrikanemeropuu voi kasvaa 45 metriä korkeaksi. Puun runko on yleensä suora ja oksaton jopa 25 metrin korkeuteen asti. Rungon halkaisija voi olla suurimmillaan 1,2 metriä, mutta joskus jopa kaksi metriä.
Afrikanemeropuu muodostaa metsän latvuskerrosta ja sitä kasvaa siellä täällä ainavihannissa sekä lähes ainavihannissa metsissä merenpinnan tasosta 1200 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan luonnossa trooppisessa Afrikassa Sierra Leonesta Angolaan ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan ulottuvalla alueella.
Afrikanemeropuuta kerätään luonnosta paikallisesti lääkinnällisiin tarkoituksiin sekä puutavaraksi. Joskus lajia istutetaan myös teiden varsille. Afrikanemeropuun puutavara on arvokasta ja sitä tuotetaan myyntiin. Sydänpuun väri vaihtelee keltaisenruskeasta harmaanruskeaan ja sydänpuun ympärillä on 3–7 cm paksu, selvästi erottuva kerros vaaleanruskeaa tai -harmahtavaa pintapuuta. Puutavara on hyvin arvostettua muun muassa ylellisten huonekalujen valmistuksessa, sisustuksessa, paneloinneissa, parketeissa sekä puukoristeluissa. Paikallisesti puutavaraa käytetään myös talojen rakentamiseen, kulkuvälineisiin, työkaluihin sekä kanoottien valmistukseen. Puutavara sopii lisäksi useisiin muihinkin käyttökohteisiin, kuten leluihin, kuljetuslaatikoihin tai ratapölkyksi ja sitä käytetään myös polttopuuna sekä puuhiilen valmistukseen.
Afrikanemeropuu on kostean tropiikin puulaji ja kasvaa alueilla, joilla vuoden keskilämpötila vaihtelee 20°C–29°C välillä ja vuotuinen sademäärä on 1000–2800 mm. Laji suosii kosteita kasvupaikkoja, jotka eivät kuivu, eivätkä tulvi. Luonnossa afrikanemeropuu kasvaa usein happamassa maaperässä. Nuoret puut kasvavat parhaiten hieman varjossa, mutta vanhemmiten ne suosivat valoisampia kasvupaikkoja. Afrikanemeropuu kasvaa hitaasti varsinkin aluksi; taimet kasvavat siementen itämisen jälkeen kahdessa vuodessa metrinkorkuisiksi ja kolmessa vuodessa 1,5 metriä korkeiksi. Hitaan alun jälkeen taimien kasvu nopeutuu ja seitsemässä vuodessa puut voivat kasvaa yhdeksänmetrisiksi.
Hasnat Khan

Hasnat Ahmad Khan (; s. 1958 Pakistan) on brittiläis-pakistanilainen sydänkirurgi, joka tunnetaan Walesin prinsessa Dianan entisenä miesystävänä. Pari seurusteli vuosina 1995–1997.
Mediassa esitettyjen tietojen mukaan Diana oli rakastunut lontoolaisessa sairaalassa tapaamaansa Khaniin. Heidän kulttuuriset taustansa olivat kuitenkin niin erilaisia, että suhde ei johtanut avioliittoon. Khanin on myös kerrottu halunneen vältellä julkisuuden valokeilaa. Khan ja Diana erosivat kesäkuussa 1997.
Diana ja hänen uusi miesystävänsä Dodi Al-Fayed kuolivat paparazzien jahtaamana auto-onnettomuudessa elokuussa 1997.
Khan populaarikulttuurissa.
Vuonna 2013 valmistunut "Diana"-elokuva kertoo Hasnat Khanin ja prinsessa Dianan romanssista. Pääosia näyttelevät Naomi Watts ja Naveen Andrews.
Marit Berger Røsland

Marit Berger Røsland (s. 21. syyskuuta 1978 Fet) on norjalainen juristi ja oikeistopuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan ETA- ja EU-ministerinä vuosina 2017–2018.
Pohjois-Anatolian siirros

Pohjois-Anatolian siirros on Anatolian pohjoisosassa sijaitseva 1 500 kilometrin mittainen siirrosvyöhyke. Sen reitti kulkee itä-länsisuunnassa Erzincanin, Suşehrin, Ilgazin ja Gereden kaupunkien kautta. Lännessä se esiintyy İzmitinlahtena, kulkee siitä avautuvan Marmaranmeren alitse ja ulottuu aina Egeanmeren pohjoisosiin saakka. 
Pohjois-Anatolian siirrosvyöhykkeessä Anatolian laatta liukuu jatkuvasti länteen Euraasian laattaa vasten Afrikan ja Arabian laattojen työntöpaineessa, mistä aiheutuu maanjäristyksiä. Vuonna 1939 Erzincanissa tapahtunutta maanjäristystä on seurannut idästä länteen siirrosvyöhykettä pitkin edenneiden maanjäristysten sarja (vuosina 1942, 1943, 1944, 1951, 1967 ja 1999). Seuraavan järistyksen ennustetaan tapahtuvan 2000-luvun aikana pääkaupunki Istanbulissa tai sen lähellä.
Sytiviermänjoki

Sytiviermänjoki () on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä virtaava 24 kilometriä pitkä joki, joka laskee Korpijärveen.
Joen kulku.
Joki alkaa laajalta Pienisuolta (), jota kutsuttiin vanhoissa suomalaiskartoissa Kitsunrimmiksi. Suo sijaitsee aivan Uuksunjoen valuma-alueen vedenjakajalla. Suon ympäristössä on joitakin järviä, joista yksi toimii joen lähdejärvenä. Se on Sytiviermänjärvi (), jonka korkeus on 159 metriä mpy. Joki alkaa virtaamaan luoteeseen päin poikkeamatta suunnasta yhtään ennen saapumistaan lähelle Ylä-Mielunjärveä. Neljä kilometriä ennen järveä, se kaartaa lievästi mutkitellen kohti länttä ja laskee sitten järven itärannan kapeaan lahteen. Joki jatkaa järven pohjoispäästä pari kilometriä ja laskee Ala-Mielunjärveen. Täällä järvi kapenee leveäksi joeksi, joka kaartaa länteen päin ja laskee Korpijärven itäosaan Venäjän puolella.
Sytiviermänjoen valuma-alue.
Sytiviermänjoen kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kumpikin vesistöalue päätyy Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi ja laskee lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Sytiviermänjoen valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 93 neliökilometriä (km²) ja sen sivujoen Mutasen pituudeksi 32 kilometriä ja valuma-alueen pinta-alaksi 173 km² . Vaikka Mutanen on ilmoitettu Sytiviermänjoen sivujoeksi, on se tätä pitempi ja valuma-alueeltaan laajempi. Toinen erikoisuus on Korpijärven asema bifurkaatiojärvenä. Järvestä laskee pohjoiseen Onnenvirta, joka luetaan kuuluvaksi Korpijärven alueeseen, ja lounaaseen laskee Kanavajoki, joka yhtyy siellä Juuvanjokeen. Molemmat vesireitit johtavat lopulta samaan Jänisjokeen.
Joki saavuttaa Ala-Mielunjärven samalla, kun siihen yhtyy idästä tuleva Mutasen joki. Mutasen valuma-alue on kuvattu omassa artikkelissaan. Sytiviermänjoen valuma-alueella on melko vähän sivu-uomia. Niitä kaksi lyhyttä laskee Ylä-Mielunjärveen, yksi etelärantaan ja toinen koillisosan lahteen. Joen pitkään uomaan yhtyy ylempänä vain neljä lyhyttä sivupuroa, joiden valuma-alueilla ei ole järviä. Lopulta tullaan Sytiviermänjärvelle, josta joki alkaa. Sytiviermänjärveen laskee ylempää pieniä suopuroja. Ne alkavat pienistä suojärvistä, joita on alle kymmenen. Suurin niistä on Iso Kitjunjärvi () ja siitä kauempana erillään oleva Pieni-Kitjunjärvi (). Näiden lähellä sijaitsevat vielä esimerkiksi Iso-Kitjunlampi ja Pieni-Kitjunlampi. Suojärvet sijaitsevat noin 20 metriä korkeammalla kuin Sytiviermänjärvi.
Andrus Junolainen

Andrus Junolainen on virolainen liikemies, joka toimii R&amp;M Finlandin toimitusjohtajana sekä Viron kunniakonsulina Turussa ja Varsinais-Suomessa vuoden 2021 alusta lähtien. Kunniakonsulin toimistona toimii Varsinais-Suomen Viro-keskus ry:n konttori. Junolaisen edeltäjä kunniakonsulin tehtävässä oli Keijo Virtanen, joka toimi Viron kunniakonsulina 2001–2020.
Kolosenjärvi

Kolosenjärvi () on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä sijaitseva järvi, jonka laskujoki Mutanen laskee Mutaseen (järvi).
Maantietoa.
Kolosenjärvi on 2,9 kilometriä pitkä, noin 900 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 160 hehtaaria. Järvi on lähes tasaleveä, mutta sen rantaviiva mutkittelee pienien niemien ja lahtien mukaisesti. Ainoa merkittävä piirre järvessä on kolmiomainen lahti, josta laskujoki saa alkunsa. Järvi on autio metsäjärvi, jonka ympäristössä esiintyy pieniä suoalueita. Järveen ei ole kuitenkaan johdettu soilta kuivatusoja. Järvessä ei ole saaria eikä sen rantaan tule teitä.
Vesistösuhteita.
Kolosenjärvi kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella ja Korpijärven alueella se sijaitsee. Kummatkin vesistöalueet päätyvät Jänisjokeen, joka virtaa Jänisjärven läpi laskien lopulta Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Mutasen joki on erämaajoki, jolla on pituutta 32 kilometriä ja valuma-aluen pinta-alaa 173 neliökilometriä. Kolosenjärvi sijaitsee joen keskijuoksulla, joten sen valuma-alue on noin 100 neliökilometriä . Joella on kartoissa uoman eri kohdissa ainakin kolme nimeä. Alajuoksu on nimeltään Mutanen ja yläjuoksusta käytetään nimiä Ramajoki tai Vuotsijoki . Yläjuoksulla sijaitsee Vuotsijärvi, joka laskee suoraan Kolosenjärveen, joka laskee seuraavaksi Mutasenjärveen. Muita merkittäviä tulevia puroja ei ole. Mutanen laskee ensin Ala-Mielunjärven pohjoispäähän, mistä jatkaa joki eteenpäin Suomen puolelle Korpijärveen. Korpijärvi on bifurkaatiojärvi, jonka vuoksi se kuuluu edellä mainittuihin kahteen vesistöalueeseen.
Pirkko Koskenkylä

Pirkko-Liisa Koskenkylä (ent. Penttilä, ent. Jäppinen, o.s. Harju, s. 1945 Vihti) on suomalainen televisiotoimittaja ja kirjailija. Hän teki pitkän uran Mainostelevisiossa, jossa hän oli mukana muun muassa "Tänään kotona-, Suvipitäjä 80-" ja "Loma-TV"-ohjelmien teossa.
Pirkko Koskenkylä menetti äitinsä kolmevuotiaana ja varttui isovanhempiensa luona Vihdin Metsäkylässä. Hän kävi oppikoulunsa Järvenpäässä ja opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa, kunnes työelämä vei mukaansa Yleisradiolle tehtyjen radiojuttujen myötä. Pian Kyllikki Stenros kutsui Koskenkylän Mainostelevisioon tekemään vuonna 1965 aloittamaansa "Tänään kotona" -makasiiniohjelmaa. Vuosina 1972–1977 Koskenkylä laskee toimittaneensa ja juontaneensa 230 ohjelmasarjan jaksoa, joita ei kuitenkaan ole säilynyt. Hänet tunnettiin tuolloin nimellä Pirkko Jäppinen.
Pirkko Koskenkylä avioitui vuonna 1995 venealan yrittäjän Pekka Koskenkylän kanssa. He veneilivät useita vuosia ympäri maailmaa ja asettuivat sitten Etelä-Ranskan Provenceen rakentamaansa taloon. Pirkko Koskenkylä on julkaissut useita muistelma- ja matkakirjoja sekä romaaneja muun muassa oman Airut-kustantamonsa kautta.
Tuomas Huumo

Tuomas Huumo (s. 1968) on suomen kielen ja suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen professori Turun yliopistossa. Huumon asiantuntijuusalueet ovat suomen kieli, kognitiivinen kielitiede, merkitysoppi, lauseoppi ja vertaileva kielitiede. Hän toimi Tarton yliopiston vierailevana suomen kielen professorina vuosina 2006–2011 ja jatkoi virassa lisäksi osa-aikaisesti 2011–2015.
Huumo on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2012.
Derrisjuuret

Derrisjuuret ("Derris") on hernekasveihin kuuluva suku, jossa on 64 lajia. Niitä esiintyy Intian valtamereltä Tyynenmeren laidalle, Afrikan itärannikolla, Madagaskarissa ja Intian valtameren muilla saarilla, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa, Australiassa ja Oseanian saarilla. Useimmat derrisjuuret ovat liaaneja, mutta muutamat puita.
Lajeja.
Suvun suomeksi nimetyt kaksi lajia ovat:
Lyijypuut

Lyijypuut ("Leucaena") on hernekasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 23 alkuperäisenä Amerikassa esiintyvää lajia. Ne ovat puita tai pensaita, joita esiintyy mantereen keskiosissa Yhdysvaltojen Teksasista Väli-Amerikan kautta Venezuelaan ja Peruun. Suvun tunnetuin laji on muun muassa koristepuuna käytetty lyijypuu ("Leucaena leucocephala"), joka on kotoisin Meksikosta. Se on levinnyt ja luonnonvaraistunut lämpimille alueille ympäri maailman ja kuuluu nykyisin maailmanlaajuisesti haitallisimpiin vieraslajeihin.
Timimounin maakunta

Timimounin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on Timimoun. Maakunnan pinta-ala on 65 203 neliökilometriä. Asukkaita on 122 000 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Adrarin maakunnasta erotettu Timimoun sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää neljä piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kymmenen kuntaa:
Bordj Badji Mokhtarin maakunta

Bordj Badji Mokhtarin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on Bordj Badji Mokhtar. Maakunnan pinta-ala on 120 026 neliökilometriä. Asukkaita on 16 400 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Adrarin maakunnasta erotettu Bordj Badji Mokhtar sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää yhden piirikunnan eli daïran, johon kuuluu kaksi kuntaa:
Mikael Diakoni

Mikael diakoni oli diakoni Etiopian ortodoksisessa kirkossa 1500-luvulla. 
Vuonna 1534 Mikael Diakoni matkusti Wittenbergiin ja tapasi Martti Lutherin, uskonpuhdistuksen johtajan. Lutherin kanssa työskentelevät uskonpuhdistajat viittasivat Mikaeliin "vaeltavana arabina" ja pahoittelivat sitä, ettei tämä osannut sujuvaa italiaa tai kreikkaa. Tapaamisen aikana he vertasivat luterilaista messua Etiopian kirkon käyttämään messuun ja totesivat olevansa samaa mieltä keskenään. Diakoni Mikael vahvisti myös Augsburgin tunnustuksen "hyväksi uskontunnustukseksi". Sellaisenaan luterilaiset kirkot aloittivat ystävyyssuhteen Etiopian ortodoksisen kirkon kanssa.
Siteki

Siteki pieni kaupunki Swazimaan itäosassa Lubombon piirissä ja toimii piirin pääkaupunkina. Siteki sijaitsee noin 619 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella. Lähimmät kaupungit ovat 65 km päässä lännessä sijaitseva Manzini sekä 69 km päässä luoteessa sijaitseva Vuvulane. Mosambikin rajalle Mhlumenin raja-asemalle on matkaa 28 km. Vuoden 2013 arvion mukaan Sitekissä asui 6381 ihmistä.
Siteki on yksi Swazimaan ensimmäisimpiä kaupunkeja.
Curious

Curious on skotlantilaisen rockyhtye Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin singlenä 25. tammikuuta 2022. Se sisältyy uutena kappaleena yhtyeen kokoelma-albumille "Hits to the Head".
Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulaja Alex Kapranos, ja sen tuotannosta vastaa hänen lisäksi Julian Corrie ja Stuart Price. ”Curious” edustaa Franz Ferdinandin popimpaa puolta. Sen B-puoleksi on digitaalisiin julkaisuihin lisätty yhtyeen vanha hittikappale ”No You Girls” (2009), joka onkin tyyliltään samankaltainen.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa, ja sen on ohjannut sekä tuottanut Andy Knowles.
Alise-Sainte-Reine

Alise-Sainte-Reine on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Kunnan alueella käytiin vuonna 52 eaa. Alesian piiritys. Siinä roomalaiset sotajoukot löivät Julius Caesarin johdolla Vercingetorixin johtamat gallialaiset. Tuolta ajalta on yhä jäljellä raunioita. Napoleon III juhlisti taistelualueella tehtyjä arkeologisia kaivauksia pystyttämällä vuonna 1865 yli 6 metriä korkean Vercingetorixia kuvaavan veistoksen. Alueelle on rakennettu myös piirityksestä kertova museo MuséoParc Alésia vuonna 2012.
Interslaavi

Interslaavi eli välislaavi ("medžuslovjansky"/"меджусловјанскы") on rakennettu kansainvälinen apukieli. Sen kielioppi on yksinkertaistettu versio muinaiskirkkoslaavista, mutta sen sanasto perustuu pääasiassa nykyaikaisiin slaavilaisiin kieliin. Se on tarkoitettu slaavilaisten kansojen väliseksi suoraksi viestintäkieleksi. Kieltä kirjoitetaan joko latinalaisilla tai kyrillisillä aakkosilla. Interslaavin kielen ovat kehittäneet kielitieteilijä Jan van Steenbergen ja ohjelmoija Vojtěch Merunka vuosina 2006–2017. Sillä on noin seitsemän tuhatta puhujaa.
Kieltä puhutaan elokuvassa Kirjava lintu.
Aakkoset.
Interslaavin latinalaiset ja kyrilliset aakkoset:
Kielinäyte.
"YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla:"
Liwonde

Liwonde on Malawin yhdeksänneksi suurin kaupunki (2018). Se sijaitsee Malawijärven laskujoen Shiren yläjuoksulla, maan eteläisellä alueella. Kaupungin itäosa sijaitsee Shirejoen itäpuolella Machingan piirikunnassa ja länsiosa Balakan piirikunnassa joen vastarannalla. Vuoden 2018 väestönlaskennassa Liwonde kaupungin itäosan väkiluku oli 23 374 ja länsiosan 13 047, eli yhteensä 36 421.
Liwonden kautta kulkee esimerkiksi Malawin päätieyhteyksiin kuuluva valtatie M3. Se ylittää Shirejoen Kamuzu-säännöstelypatoa seuraavaa siltaa pitkin. Silta yhdistää samalla kaupungin itäisen ja läntisen osan.
Liwonde sijaitsee Malawille ja Mozambikin pohjoisosalle tärkeän rautatien varrella. Tämän rautatien kautta on tavarajunayhteys esimerkiksi Mosambikin pohjoisosassa sijaitsevaan Nacalan satamaan. 
Heti kaupungin koillispuolelta alkaa 580 neliökilometrin laajuinen Liwonden kansallispuisto. Esimerkiksi virtahevoistaan ja afrikannorsuistaan tunnetun kansallispuiston ylläpidosta vastaa African Parks -suojelujärjestö, joka on siirtänyt alueelle myös esimerkiksi gepardeja ja leijonia.
Love Unlimited

Love Unlimited on bulgarialaislaulaja Sofi Marinovan esittämä kappale, jolla hän edusti Bulgariaa Eurovision laulukilpailussa 2012. Kappale valikoitui Bulgarian edustuskappaleeksi sen voitettua Bulgarian karsintana toimineen "Bylgarskata pesen za Evroviziya 2012" -laulukilpailun 29. helmikuuta. Kappale sijoittui karsinnassa puhelinäänestyksen ensimmäiseksi ja raatiäänestyksen kolmanneksi, mikä riitti vottoon.
Kappale esitetään pääosin bulgariaksi, mutta kappale sisältää "Rakastan sinua" -fraasin myös turkiksi, kreikaksi, espanjaksi, serbokroaatiksi, romanikielellä, italiaksi, azeriksi, ranskaksi ja englanniksi, minkä lisäksi kappale sisältää kaksi sanaa arabiaksi.
Eurovision laulukilpailussa kappale kilpaili toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Marinova esiintyi kilpailussa lavalla yksin pääosin vaaleanpunaisissa sävyissä tuulikoneiden ja pyrotekniikan kanssa. Semifinaalista finaaliin pääsi kymmenen kappaletta, ja "Love Unlimited" sijoittui semifinaalin pistemäärissä jaetulle kymmenennelle sijalle Norjan "Stayn" kanssa. Kuitenkin koska Norja oli saanut pisteitä useammalta eri maalta kuin Bulgaria, Norja eteni finaaliin ja Bulgaria ei.
Lähteet.
Viitteet.
Nebo

Nebo on kroatialaislaulaja Nina Badrićin esittämä kappale, jolla hän edusti Kroatiaa Eurovision laulukilpailussa 2012. Kroatian yleisradioyhtiö HRT valitsi Badrićin ja kappaleen sisäisesti maan edustuskappaleeksi. Kappaleen julkinen ensiesitys oli 18. helmikuuta.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalissa 12:nneksi eikä päässyt finaaliin.
I'm a Joker

I'm a Joker on georgialaislaulaja Anri Jokhadzen esittämä kappale, jolla hän edusti Georgiaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Kappale valittiin Georgian edustuskappaleeksi Georgian euroviisukarsinnassa 19. helmikuuta.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalin 14:nneksi eikä päässyt finaaliin. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, jolloin Goergia karsiutui Eurovision laulukilpailun finaalista.
Anri Jokhadze

Anri Jokhadze (, s. 6. marraskuuta 1980, Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen laulaja. Jokhadzea on kutsuttu Georgian kultaiseksi ääneksi johtuen hänen neljälle oktaaville ulottuvasta äänestään. Jokhadze edusti Georgiaa Eurovision laulukilpailussa 2012 kappaleella "I'm a Joker" ja oli ensimmäinen miespuolinen Georgian euroviisuedustaja. Kappale kuitenkin karsiutui kilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta, ja kyseessä oli ensimmäinen kerta, jolloin Georgia karsiutui laulukilpailun finaalista. Jokhadze toimi Eurovision laulukilpailussa myös Georgian edustaja Diana Ghurtskaian taustalaulajana vuonna 2008 sekä sävelsi maan vuoden 2017 edustuskappaleen "Keep The Faith".
Lähteet.
Viitteet.
Toiveiden koulu

Toiveiden koulu on Mohamed El Aboudiin ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-ranskalais-marokkolais-yhdysvaltalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuva kertoo marokkolaisista paimentolaisista, jotka kärsivät ilmastonmuutoksen seurauksista ja ovat rakentaneet lapsilleen koulun Atlasvuorten ylängölle, jotta heillä olisi mahdollisuus parempaan tulevaisuuteen.
Elokuva on saanut useita palkintoja kansainvälisillä festivaaleilla, mm. Hot Docs, Kanada, 2021: erikoispalkinto; PriMed, Marseille, 2021: Grand Prix; Olympia International Film Festival, Ateena, 2021: Best Feature Documentary; Millennium Film Festival, Belgia 2021: Bronze Goal- Best Film for Human Rights.
Volvera

Volvera () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 8 577 asukasta.
Vedenneito (elokuva)

Vedenneito on Petteri Saarion ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2019.
Elokuva on luontodokumentti Saimaan järviluonnosta.
We Are the Heroes

We Are the Heroes on valkovenäläisen yhtye Litesoundin esittämä kappale, jolla yhtye edusti Valko-Venäjää vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Kappale kilpaili Valko-Venäjän euroviisukarsintana toimineen "Eurofest 2012" -laulukilpailun finaalissa 14. helmikuuta. Kappale sijoittui karsinnan finaalissa alun perin toiseksi, mutta karsinnan voittanut Alyona Lanskaja hylättiin puhelinäänestyksen manipuloimisen takia, ja Litseound valittiin maan edustajaksi. Karsinnan jälkeen yhtye levytti kappaleesta lopullisen euroviisuversion, jonka oli tuottanut kreikkalainen Dimitris Kontopoulos.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalin 16:nneksi eikä päässyt finaaliin.
Valamon luostarin pääkirkko

Valamon luostarin pääkirkko viittaa seuraaviin kirkkorakennuksiin:
Verjamem

Verjamem on slovenialaislaulaja Eva Boton esittämä kappale, jolla hän edusti Sloveniaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Kappale valikoitui Slovenian edustuskappaleeksi sen voitettua slovenialaisen "EMA 2012" -laulukilpailun 26. helmikuuta.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalin 17:nneksi eli toiseksi viimeiseksi eikä päässyt finaaliin.
Boto on levyttänyt kappaleesta myös englanninkielisen version "Pure Love", jonka on sanoittanut Nektarios Tyrakis sekä serbokroaatinkielisen version "U kamen i vodu", jonka on sanoittanut Leontina Vukomanović.
Don’t Close Your Eyes

Don't Close Your Eyes on slovakialaislaulaja Max Jason Main esittämä kappale, jolla hän edusti Slovakiaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa. Slovakian yleisradioyhtiö RTVS valitsi Main sisäisesti maan edustajaksi, ja kappaleen valitsi yleisradioyhtiön tuomaristo kahdesta vaihtoehdosta.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa 24. toukokuuta. Kappale sijoittui semifinaalin 18:nneksi eli viimeiseksi eikä päässyt finaaliin.
Immutable

Immutable on ruotsalaisen metalliyhtye Meshuggahin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 2022 levymerkillä Atomic Fire Records.
Kanavajoki

Kanavajoki () on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven piirissä virtaava 7,2 kilometriä pitkä joki , joka on Juuvanjoen sivujoki.
Joen kulku.
Joki alkaa Korpijärven Saarioisienselän etelärannasta lahden pohjukasta. Joki virtaa neljä kilometriä suuntaansa vaihdellen kohti etelää, jossa se laskee suolla sijaitsevaan Lahnalampeen. Joki jatkaa tämän jälkeen suon eteläosaan, jossa se kääntyy itään päin. Joki yhtyy Juuvanjokeen noin 26 kilometriä sen joensuusta. Joki putoaa matkallaan 25 metriä, jolloin sen keskimääräinen kaltevuus on 3,5 metriä kilometriä kohti. Joen keskivirtaama (MQ) Korpijärvellä joen niskalla on arviolta 3,8 m³/s ja joen Juuvanjoen yhtymäkohdassa 3,9 m³/s.
Historiaa.
Kirjallinen lähde kanavan synnylle löytyy Ensio Kettusen kirjasta. Hän kertoo kirjassaan ”Itärajan korpisoturit” rajamies Moldakoffin kertoneen, että ”"... Tätä jokea levennettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen uittoja varten. ..."”
Kanavajoen valuma-alue.
Kanavajoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jonka Juuvanjoen valuma-alueella se sijaitsee. Kanavajoki yhtyy Juuvanjokeen, joka vuorostaan yhtyy Jänisjokeen. Se virtaa Jänisjärven läpi laskien lopuksi Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Kanavajoki on toinen Korpijärven lasku-uomista, mikä tekee Korpijävestä bifurkaatiojärven. Toinen lasku-uoma on Onnenvirta järven pohjoisosassa. Bifurkaatiotilanne tekee joen todellisen valuma-alueen määrittämisen teoreettiseksi ja sen pinta-alalle on esitetty laskennallisia arvioita. Vanha venäläinen arvio on 361 km² , mutta myös arvoa 358 km² käytetään . Valuma-alueen määrittämistä hankaloittaa myös Korpijärven kuuluminen kahden valtion alueelle. Valuma-alueen järvisyydeksi ilmoitetaan 7,7 %, mutta se saattaa tarkoittaa Venäjän alueita .
Giaveno

Giaveno () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa.Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 16 402 asukasta.
Ramit

Ramit ("Boehmeria") on nokkoskasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu tropiikissa ja subtropiikissa kasvavia pieniä puita ja varpuja.
Ouled Djellalin maakunta

Ouled Djellalin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on Ouled Djellal. Maakunnan pinta-ala on 11 410 neliökilometriä. Asukkaita on 174 200 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Biskran maakunnasta erotettu Ouled Djellal sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kaksi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kuusi kuntaa:
Marzia, ystäväni

Marzia, ystäväni on Kirsi Mattilan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuva on henkilödokumentti Marzia-nimisen afganistanilaisen naistoimittajan elämästä vuosien 2011-2014 välisenä aikana.
Béni Abbèsin maakunta

Béni Abbèsin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on Béni Abbès. Maakunnan pinta-ala on 101 350 neliökilometriä. Asukkaita on 50 200 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Bécharin maakunnasta erotettu Béni Abbès sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kuusi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kymmenen kuntaa:
K. V. Suonivaara

Kaarlo Wilhelm Suonivaara, sukunimi aik. "Senvall" (8. kesäkuuta 1874 Tampere – 29. tammikuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen insinööri ja Viipurin teollisuuskoulun rehtori.
Suonivaaran vanhemmat olivat työnjohtaja Simeon Senvall ja Wilhelmina Andersin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Tampereen lyseosta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1898.
Suonivaara oli aluksi lyhyen aikaan varikon hoitajana Tampereella. Hän oli sitten mekaanisten aineitten opettajana Oulun teollisuuskoulussa 1899–1905 ja koneosaston lehtorina Viipurin teollisuuskoulussa 1905–1918. Hän oli Viipurin teollisuuskoulun rehtorina vuodesta 1918 alkaen.
Suonivaara julkaisi oppi- ja harjoituskirjoja ja hän oli myös toimittamassa Teknillistä käsikirjaa. Hän teki opintomatkoja ulkomaille tutustuen teknilliseen opetukseen siellä ja julkaisi kirjoituksia teknillisistä kysymyksistä ja teknillisestä opetuksesta. Suonivaara toimi Viipurissa vuodesta 1913 alkaen höyrykattilain ja kauppalaivojen koneistojen katsastusmiehenä sekä 1914–1934 moottoriajoneuvojen katsastusmiehenä. Hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja toimi Viipurin Teknillisen Klubin varapuheenjohtajana ja oli klubin kunniajäsen.
Suonivaara oli naimisissa vuodesta 1902 Hanna Johanssonin kanssa. Heidän tyttärensä oli arkkitehti Tuulikki Suonivaara-Löyskä.
Teoksia.
Nimellä "Kaarlo Vilho Senwall":
Nimellä "K. V. Suonivaara":
Kiekuanjoki

Kiekuanjoki () on Venäjällä Karjalan tasavallan Suojärven ja Sortavalan piirssä virtaava 10 kilometriä pitkä joki , joka laskee Jänisjärveen Kuhilaslammen läpi .
Joen kulku.
Joki alkaa Kiekuanjärvestä, joka sijaitsee 125 metriä mpy. ja se virtaa mäkisessä maastossa aluksi länteen päin. Joki putoaa neljän kilometrin jälkeen alavaan laaksoon, jossa se suuntaa kohti eteläistä Jänisjärveä. Täällä on joki virrannut vanhan suomalaisen asutuksen maalaismaiseman läpi, mutta nykyään ei joen ympäristössä ole asutusta tai viljeltäviä peltoja. Ainoat satelliittivalokuvissa näkyvät tiet liittyvät alueen metsätalouden harjoittamiseen. Järveltä työntyy pohjoiseen lahti ja sen takana sijaitsee Kuhilaslampi, jonne joki laskee. Jänisjärven vedenpinta on 64 metrin korkeudessa, joten joen pudotukseksi tulee noin 60 metriä ja keskimääräiseksi kaltevuudeksi 6,1 metriä kilometrille.
Kiekuanjoen valuma-alue.
Kiekuanjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Kiekuanjoen valuma-alue sijaitsee Jänisjärven lähialueella. Jänisjärvi laskee vuorostaan Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Kiekuanjoen valuma-alueella on suuria korkeuseroja, jotka tekevät joen uomasta jyrkän. Kiekuanjoen uoma putoaa keskimäärin kuusi metriä kilometrillä, mikä tavallista enemmän. Joki on käytännössä kahden jo alajuoksulla toisiinsa yhtyvän joen vesistö. Pääuoma on alle 10 kilometriä pitkä ja sen nimetön sivuhaara 11 kilometriä pitkä . Molemmilla haaralla on lyhyitä sivuojia, joiden yhteispituus on vähintään 10 kilometriä .
Pääuoman kulku on kuvatty yllä. Kiekuanjärveen liittyy pohjoisesta lahdenomainen vesistö, johon laskee lampia sisältävä puro. Järvestä alkavaan Kiekuanjokeen yhtyy alajuoksulla pohjoisesta tuleva nimetön sivujoki, jolla on haarautuma vanhoissa suomalaiskartoissa nimetyn Kuhilasvaaran itäpuolella. Itäinen haara tulee laksossa sijaitsevalta suolta, jossa yhtyy toisiinsa kaksi latvahaaraa. Läntinen haara alkaa Valkealammesta ja se virtaa alas kapeaa laaksoa kaakkoiseen suuntaan. Haaran latvoilla on pieniä lampia, joiden karttanimi on suomalaiskartoissa Kolmisenlammet. Kun joki saapuu Kuhilasvaaran juurelle, yhtyy siihen lännestä lyhyt puro Pajulammilta. Niiden yläpuolilla on viisi pientä lampea, joista suurimman nimi on Kalatonlampi.
Neljä elementtiä – maa, tuli, vesi, ilma

Neljä elementtiä – maa, tuli, vesi, ilma on Natalie Hallan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva on henkilödokumentti neljästä ihmisestä, joilla on erityinen työ tai harrastus. Philipp Halla harrastaa BASE-hyppäämistä, Georg Zagler on luolatutkija, Johanna Nordblad on vapaasukeltaja ja Pako Rivas toimii palomiehenä katastrofialueilla.
In Salahin maakunta

In Salahin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on In Salah. Maakunnan pinta-ala on 131 220 neliökilometriä. Asukkaita on 50 392 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Tamanrassetin maakunnasta erotettu In Salah sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kaksi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kolme kuntaa:
Valkokämmekät

Valkokämmekät ("Pseudorchis") on kämmekkäkasvien (Orchidaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku, johon kuuluu luokittelutavasta riippuen yksi laji, valkokämmekkä ("Pseudorchis albida"), joka jakautuu kahdeksi alalajiksi (ahovalkokämmekkä "P. albida" subsp. "albida" ja tunturivalkokämmekkä "P. albida" subsp. "straminea"), tai kaksi erillistä lajia (ahovalkokämmekkä "P. albida" ja tunturivalkokämmekkä "P. straminea").
Valkokämmeköitä esiintyy luontaisina suuressa osassa Eurooppaa, lähes koko Venäjän pohjoisosissa Suomen rajalta Kamtšatkalle, Grönlannissa sekä Labradorin niemimaalla ja Newfoundlandissa.
Aleksi Lampola

Sulo Aleksi Lampola, entinen Lundqvist (13. helmikuuta 1917 Lieto – 8. huhtikuuta 1983 Rauma) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Lampolan vanhemmat olivat maanviljelijä Otto Anton Lundqvist ja Olga Kurppa ja puoliso vuodesta 1953 Pirkko Kyllikki Mäkinen. Lampola tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1938. Keihäänheittoa nuorena harrastanut Lampola voitti muun muassa 
Suomen oppikoulujen mestaruuden 1937 ja oppikoulujen Ruotsi–Suomi-maaottelun 1938, joskin hän oli myös aktiivi pesäpalloilija. Molempiin sotiin osallistunut Lampola oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.
Lampola valmistui 1946 insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta ja aloitti sitten työt rakennusliike Hakkalan palveluksessa. Toisen teollisuusneuvoksen arvonimen saaneen henkilön Mauno Suoramaan yhtiökumppanina hän ryhtyi 1948 rakennusalan yrittäjäksi. Vuonna 1960 Lampola perusti kokonaan oman yrityksen, Rakennusliike A. Lampolan, josta tuli alallaan Satakunnan suurimpia. Elementtirakentamisesta kiinnostuneena hän perusti 1966 myös Rauman Betoni ja Elementti Ky Lampola -yrityksen valmisbetonin ja betonielementtien tuotantoon. Lampolan vuoteen 1982 johtamat yritykset toteuttivat muun muassa kouluja, kunnantaloja, seurakuntien tiloja, vesitorneja ja telakka- ja tehdaskiinteistöjä. Rakennusliiketoiminnan ohella Lampola perusti yritykset 1969 sähköasennuksia ja 1977 valaisintuotantoa varten ja yhdessä muiden kanssa 1978 rakennusalan vientiyhtiön. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1969.
Hiroshi Suzuki (pasunisti)

Hiroshi Suzuki (; 12. marraskuuta 1933 Yokohama, Japani – 16. tammikuuta 2020 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli japanilainen jazzpasunisti.
Suzuki muutti Yhdysvaltoihin 38-vuotiaana soittaakseen orkesterinjohtajan sekä rumpalin Buddy Richin kanssa. Suzuki asui Las Vegasissa. Vuonna 1975 hän palasi Japaniin ja äänitti esikoisalbuminsa "Cat" (1976) viisi kappaletta. Albumi julkaistiin 26. heinäkuuta 1976, muttei saanut merkittävää huomiota. Albumi on myöhemmin saanut merkittävämpää huomiota ja vuonna 2015 Columbia Records julkaisi sen uudelleen. 
Suzuki kuoli 16. tammikuuta 2020 Las Vegasissa. Hän oli kuollessaan 86-vuotias.
In Guezzamin maakunta

In Guezzamin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on In Guezzam. Maakunnan pinta-ala on 88 126 neliökilometriä. Asukkaita on 11 200 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Tamanrassetin maakunnasta erotettu In Guezzam sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kaksi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kaksi kuntaa:
Into the West (kappale)

Into the West on Annie Lennoxin esittämä kappale ja vuoden 2003 -elokuvan loppulaulu.
Lennox kirjoitti kappaleen yhdessä elokuvan tuottajan ja käsikirjoittajan, Fran Walshin, sekä kappaleen säveltäjän, Howard Shoren kanssa. Kappale soi kokonaisuudessaan "Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu" -elokuvan päätöstekstien aikana, vaikka kappaleen instrumentaalimusiikkia soitetaan muissa kohdissa itse elokuvan aikana. Kappaletta ovat coveroineet myöhemmin uusiseelantilaiset laulajat Yulia Townsend ja Will Martin sekä amerikkalainen laulaja Peter Hollens. Vuonna 2014 saksalainen a cappella -metalliyhtye Van Canto esitti coverin viidennellä studioalbumillaan "Dawn of the Brave".
Tyyli.
Alkuperäinen elokuvan päätöstekstiksi suunniteltu kappale oli ”Frodo’s Song”, josta tuli sittemmin ”Use Well the Days” (kirjoittanut Howard Shore). Elokuvassa Frodo lauloi kyseisen kappaleen Samille hänen lähtiessään Keski-Maasta. Ohjaaja Peter Jacksonin mielestä kappale ei sopinut sarjan päätöslauluksi, joten Shore alkoi yrittää kirjoittaa erilaista lopputekstikappaletta. Shore, Walsh ja Lennox saivat inspiraation ”Into the West” -kappaleen kirjoittamiseen, kun Jacksoniin ja hänen tiimiinsä vaikutuksen tehnyt Cameron Duncan, kuoli syöpään vain 16-vuotiaana. Laulun ensimmäinen julkinen esitys oli Duncanin hautajaisissa.
Kappaleen melodia on yksi elokuvaan kirjoitetussa musiikissa käytetyistä musiikillisista teemoista, edustaen Harmaita Satamia ja Valinoria. Kappaleen melodiaa käytetään hienovaraisesti, kun Gandalf kuvailee Valinorin näkyä Pippinille Minas Tirithissä, ja myöhemmin voitokkaasti, kun Sam kantaa Frodon Tuomiovuorelle. Se palaa selloin ja hyräilevin äänin Harmaiden Satamien kohtausten aikana. Itse kappale seuraa melodiaa pian ja sen avaa ja sulkee huomiota herättävä kitarasoolo, joka jatkaa kappaleen säestämistä koko ajan ja sen alla soi bodhrán-rumpujen sydämenlyöntimäinen aihio.
Versiot.
Kappaleesta on viisi eri versiota elokuvassa käytetyn version lisäksi. Tarjoukset julkistettiin marraskuun lopussa 2003.
Palkinnot.
Kappale voitti parhaan alkuperäisen kappaleen Oscarin 76:nnessä Oscar-gaalassa. Tämä oli yksi elokuvan yhdestätoista voitosta. Lennox esitti kappaleen myös livenä seremoniassa. Gaalassa Lennoxin kappaleen esitteli Liv Tyler, joka oli esitti Arwenia samaisessa elokuvassa. Kappale voitti myös parhaan kappaleen Golden Globe -palkinnon vuonna 2004.
Tansanianhedekuppi

Tansanianhedekuppi ("Lepidotrichilia volkensii") on hedekuppien ("Lepidotrichilia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta ja runsasoksainen pensas tai puu, joka voi kasvaa 3–20 metriä korkeaksi, joskus jopa 25 metriä korkeaksi.
Tansanianhedekuppi kasvaa vuoristoalueiden kosteissa metsissä metsän alakerroksissa. Se kasvaa tavallisesti 1050–2400 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta joskus jopa 3000 metrin korkeuteen asti. Tansanianhedekuppi kasvaa usein yhdessä podokarpusten, kossojen ja liuska-aralioiden kanssa. Tansanianhedekuppia tavataan itäisessä Afrikassa Sudanista ja Etiopiasta etelään Tansaniaan, Sambiaan ja Malawiin ulottuvalla alueella.
Tansanianhedekupin hedelmät ovat syötäviä sellaisenaan ja niitä käytetään ravintona. Hedelmien lisäksi tansanianhedekuppia kerätään luonnosta puutavaraksi. Lajin sydänpuu on vaaleaa sekä kovaa ja sitä käytetään paikallisesti muun muassa työkalujen käsiosiin. Lisäksi puutavaraa käytetään polttopuuna sekä puuhiilen valmistukseen.
Touggourtin maakunta

Touggourtin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on Touggourt. Maakunnan pinta-ala on 17 428 neliökilometriä. Asukkaita on 247 200 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Ouarglan maakunnasta erotettu Touggourt sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kuusi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu 14 kuntaa:
Hilkka Koiso-Kanttila

Hilkka Marjatta Koiso-Kanttila, o. s. "Lumme", kirjailijanimi Liisa Lokkiluoto (25. tammikuuta 1922 Kristiinankaupunki – 2. lokakuuta 2008) oli suomalainen Tampereella asunut toimittaja ja lastenkirjailija. Koiso-Kanttila oli toimittajana Keskipohjanmaa-lehdessä.
Koiso-Kanttila teki yhteistyötä sisarensa siluettitaiteilija Kerttu Meriläisen (s. 1920) kanssa, joka kuvitti useita Koiso-Kanttilan kirjoja. Koiso-Kanttilan setä oli kalatalouteen perehtynyt tietokirjailija Aarne Limnell.
Hilkka Koiso-Kanttilan puoliso oli Pentti Kalervo Koiso-Kanttila (1917–2007) ja heillä oli lapset Pekka Ilkka, Heikki Mikko, Marjut Kristiina ja Sini-Maarit. Koiso-Kanttilan harrastuksia olivat pianonsoitto, öljyvärimaalaus, ja linnut.
Teoksia.
Nimimerkillä "Liisa Lokkiluoto":
Omalla nimellä :
Djanetin maakunta

Djanetin maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on Djanet. Maakunnan pinta-ala on 86 185 neliökilometriä. Asukkaita on 17 600 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Illizin maakunnasta erotettu Djanet sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää yhden piirikunnan eli daïran, joihin kuuluu kaksi kuntaa:
Jugo-Vostotšnajan metroasema

Jugo-Vostotšnaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. maaliskuuta 2020.
El Meniaan maakunta

El Meniaan maakunta () eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharassa. Sen hallinnollinen keskus on El Meniaa. Maakunnan pinta-ala on 62 215 neliökilometriä. Asukkaita on 57 300 henkeä (vuonna 2008, väestönlaskenta).
Ghardaïan maakunnasta erotettu El Meniaa sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kolme kuntaa:
Cocktailtilaisuus

Cocktailtilaisuus eli cocktailkutsut on seurustelutilaisuus, jossa nautitaan seisaaltaan alkoholijuomia, kuten cocktaileja eli drinkkejä tai viiniä, sekä pieniä paloja erilaista syötävää.
Cocktailtilaisuus on usein tyylikäs ja huolella valmisteltu tapahtuma, joka järjestetään esimerkiksi merkkipäivien, kansallisten juhlapäivien tai korkea-arvoisten vieraiden vuoksi. Tilaisuus voidaan järjestää ravintolassa tai yksityiskodissa. Cocktailtilaisuus voi olla suuritöinen ja kallis, sillä pienten suupalojen valmistaminen vaatii paljon työtä.
Cocktailtilaisuus järjestetään usein kello 16–20.30 välisenä aikana, ja se kestää pari tuntia. Kutsussa ilmoitetaan tilaisuuden alkamis- ja päättymisaika.
Cocktailtilaisuuden juomat tarjoillaan joko tarjottimilta tai juomabuffetista. Ruoat syödään ilman lautasia, käyttäen sormia tai cocktailtikkuja. Palat ovat yleensä miedosti maustettuja ja sopivat juomien kanssa yhteen. Osanottajat nauttivat juomat ja suupalat seisaaltaan, ja samalla keskustelevat ja tutustuvat toisiinsa.
Suvipitäjä 80

Suvipitäjä 80 oli Mainostelevision kesällä 1980 lähettämä viikottainen ohjelmasarja, jossa vierailtiin yhdeksässä eri maaseutukunnassa ympäri Suomea. Kunnat olivat paikallisten maakuntaliittojen ja silloisten läänien maaherrojen valitsemia. Ohjelma koostui paikallisten päättäjien haastatteluista ja paikallisten esiintyjien esityksistä.
Mainostelevision taka-ajatuksena ohjelmasarjan suunnittelussa oli järjestää maakunnallisia tapahtumia, joilla suostuteltaisiin etenkin keskustapuolueen poliitikkoja suhtautumaan myönteisesti yhtiönsä aikeeseen ryhtyä lähettämään ohjelmistossaan Yleisradion kanssa kilpailevia mainosrahoitteisia televisiouutisia. Niistä päättäminen oli puoluepoliittinen prosessi, lopullisena päättäjänä puolueiden edustajista muodostunut Yleisradion hallintoneuvosto, jossa keskustan neljällä edustajalla oli vaa’ankieliasema oikeistopuolueiden kannattaessa ja vasemmistopuolueiden vastustaessa hanketta. Ohjelmasarjan ennakkovalmisteluissa MTV:n johtohenkilöt kiersivät vuonna 1979 läänejä esittelemässä sekä Suvipitäjä-ohjelmaideaa että yhtiönsä toiveita oman uutistoiminnan, oman toimiluvan ja vähitellen oman kanavan saamiseksi. He tapasivat myös maakuntalehdistön edustajia, sillä keskustapuolueen ohella MTV:n uutishanketta vastusti Sanomalehtien liitto. Uutishanke onnistui, ja MTV Uutiset saatiin alkamaan syksyllä 1981.
Ohjelmasarjan juontajana toimi Pirkko Jäppinen, ohjaajana Ritva Huhtala ja tuottajana keskustapoliitikko Johannes Virolaisen kanssa keväällä 1980 kihlautunut MTV:n perheohjelmien päällikkö Kyllikki Stenros.
Vastaanotto.
Mainostelevision ohjelmiin yleensä nuivasti suhtautunut "Helsingin Sanomien" Jukka Kajava kehui Sodankylässä kuvattua avausjaksoa: ”MTV:n perheohjelmasarja täyttää tehtävänsä, esittelee todella paikkakuntia, jotka ovat muuten jääneet televisiossa vähemmälle huomiolle. [--] Tällä linjalla pysyvää suvipitäjäsarjaa suostuu katsomaan, jos ei ihan mielikseen, niin kotimaansa asioita opiskellakseen.” Sen sijaan television ohjelmaneuvosto – joka valvoi sekä Ylen että sen kanava-aikaa vuokraavan MTV:n tarjontaa – piti heinäkuun 1980 kokouksessaan "Suvipitäjä 80" -sarjaa yksimielisesti huonosti toteutettuna, ulkoluvun makuisena ja hyvin vähän kuvauspaikkakunnistaan kertovana.
Ismaël Bennacer

Ismaël Bennacer (s. 1. joulukuuta 1997 Arles, Ranska) on algerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka edustaa Kroatian pääsarjassa pelaavaa Dinamo Zagrebia lainalla Serie A:n Milanista.
Seurajoukkueura.
Bennacer aloitti uransa Arlesin joukkueessa, josta hän siirtyi Arsenalin junioriakatemiaan vuonna 2015. Hän pelasi Arsenalin edustusjoukkueessa vain yhden ottelun liigacupissa ja vietti kevätkauden 2017 lainalla Toursissa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Kesällä 2017 Bennacer siirtyi italialaiseen Empoliin, ja auttoi nostamaan joukkueensa kauden 2017–2018 päätteeksi Serie A:han. Seuraavalla kaudella hän pelasi 37 Serie A -ottelua. 
Heinäkuussa 2019 Bennacer siirtyi Milaniin 16 miljoonan euron siirtosummalla. Hän on pelannut Milanissa kuuden kauden aikana 137 Serie A:n ottelua, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia ja antanut kahdeksan maalisyöttöä. Milanin mestaruuskaudella 2021–2022 hän pelasi 31 ligaottelua ja teki kaksi maalia. Mestarien liigassa pelaamissaan 17 ottelussa hän on tehnyt yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän on pelannut 11 ottelua.
Helmikuussa 2025 Bennacer siirtyi ranskalaisseura Marseilleen loppukauden mittaisella lainasopimuksella, johon sisältyi 12 miljoonan euron osto-optio. Kevätkaudella 2025 Bennacer pelasi Marseillessa 12 Ligue 1:n ottelua, joissa hän antoi kaksi maalisyöttöä. Marseille ei käyttänyt lainasopimukseen kuulunutta osto-optiota ja Bennacer palasi kesällä 2025 AC Milaniin.
Syyskuussa 2025 Bennacer siirtyi Kroatian liigassa pelaavaan Dinamo Zagrebiin kauden 2025–2026 loppuun ulottuvalla lainasopimuksella. Lainasopimukseen sisältyy osto-optio.
Maajoukkueura.
Maajoukkuetasolla Bennacer edusti Ranskaa alle 18- ja alle 19-vuotiaiden joukkueissa, mutta alkoi edustaa Algeriaa A-maajoukkuetasolla. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Lesothoa vastaan syyskuussa 2016. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Meksikoa vastaan lokakuussa 2020. Hän pelasi avauskokoonpanossa kaikissa seitsemässä ottelussa ja syötti loppuottelun voittomaalin Algerian voittaessa Afrikan-mestaruuden 2019. Hän pelasi kaksi ottelua Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2021 ja yhden ottelun Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2023.
Mur Lafferty

Mur Lafferty (s. 25. heinäkuuta 1973) on yhdysvaltalainen podcast-toimittaja sekä kirjailija. Hän on toimittanut "I Should Be Writing" ja "Escape Pod" -ohjelmia ja hänen ensimmäinen kirjansa "Playing for Keeps" ilmestyi vuonna 2008. Hänen teoksensa "Six Wakes" (2017) oli ehdolla Hugo- ja Nebula-palkinnoille.
Lafferty on voittanut John W. Campbell -palkinnon parhaalle uudelle kirjailijalle vuonna 2013. Lafferty on voittanut Manly Wade Wellman -palkinnon vuonna 2014 teoksella "The Shambling Guide to New York City".
Bussy-le-Grand

Bussy-le-Grand on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Montbardin kaupungista kaakkoon.
Kunnan nähtävyys on 1600-luvun linna "Château de Bussy-Rabutin". Sen rakennutti Bussy-le-Grandin kreivi Roger de Bussy-Rabutin. Linnan kunnosti 1800-luvulla Kreivi de Sarcus ja onnistui saamaan linnan historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1862. Tämä oli ensimmäinen kerta kun valtio suojeli yksityisomaisuutta. Ranskan valtio osti linnan vuonna 1929, ja siellä on tehty laajoja kunnostustöitä 1970-luvulta lähtien. Linnan puutarha kunnostettiin 1600-1700-luvun tyyliseksi vuonna 1990, ja se on tunnustettu merkittäväksi puutarhaksi ("Jardin Remarquable").
Return to the Void

Return to the Void on suomalaisen funeral doom metal -yhtye Shape of Despairin viides studioalbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Neonlusifer

Neonlusifer on psykedeelisen rockin yhtye Seremonian viides studioalbumi. Se on julkaistiin 4. helmikuuta 2022 levymerkillä Svart Records.
Särmäpäät

Särmäpäät (Melamphaidae) eli harjapäät tai suurisuomukalat on limapääkalojen lahkon kalaheimo, jonka lajeja elää useimpien valtamerten syvissä osissa.
Lajit ja anatomia.
Särmäpäihin kuuluu viisi sukua ja niissä noin 70 lajia. Suurin osa lajeista on pienikokoisia, suurimmatkin kasvavat vain 16–18 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuri pää, kookas suu, ja kookkaat rintaevät. Suomut ovat usein suuret ja osalla lajeista ne muodostavat päälaelle teräväreunaisen harjan. Särmäpäiden päässä on limatäytteisiä onteloita. Väriltään heimon kalat ovat ruskeita tai mustia.
Levinneisyys ja elintavat.
Särmäpäälajeja tavataan niin Atlantista, Intian valtamerestä kuin Tyynestämerestäkin. Ne liikkuvat tyypillisesti 200–2 000 metrin syvyydessä. Särmäpäiden ravintoa ovat äyriäiset.