tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marika Jalovaara

Marika Jalovaara (s. 1970) on suomalainen sosiologian ja väestötieteen tutkija ja Turun yliopiston professori. Hän on keskittynyt tutkimuksessaan perhedynamiikkaan (avoliitot, avioliitot, lastensaanti, syntyvyys) sekä sen ja sosiaalisen eriarvoisuuden välisiin yhteyksiin.
Jalovaara väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2007. Hän on toiminut Turun yliopistossa sosiologian professorina heinäkuusta 2022 alkaen.
Tutkimushankkeet.
Jalovaara johtaa kuusivuotista Muuttuva perheenmuodostus – Syyt, seuraukset ja mahdolliset tulevaisuudet (FLUX) -tutkimushanketta, jota rahoittaa Suomen Akatemian yhteydessä toimiva strategisen tutkimuksen neuvosto (2021–2027).
Jalovaara toimii INVEST-tutkimuskeskuksessa Väestö ja elämänkulku -tutkimusalueen johtajana. Aiemmin hän on johtanut mm. nelivuotista Syntyvyyden lasku ja eriarvoisuus (NEFER) -tutkimushanketta, jota rahoitti Suomen Akatemia (2019–2023).
Pilkanlampi

Pilkanlampi voi tarkoittaa seuraavia:
Paavo Huotari

Paavo Johannes Huotari (s. 1988) on suomalainen pappi ja väitöskirjatutkija. Hän kirjoitti tubettaja ja teologian tohtori Ville Mäkipellon kanssa vuonna 2023 julkaistun Raamatun tekstien historiasta kertovan tietokirjan "Sensuroitu", joka on vuoden 2023 vuoden kristillinen kirja -kilpailun finaalissa.
Itseään toteuttava kysyntä

Taloustieteessä itseään toteuttava kysyntä () on ilmiö, jossa lisääntynyt tarjonta johtaa hinnan laskuun ja kulutuksen kasvuun. Toisin sanoen kun tuote tai palvelu tulee helpommin saatavaksi, se muuttuu edullisemmaksi ja kuluttajat ostavat sitä todennäköisemmin, mikä taas johtaa kysynnän kasvuun. Itseään toteuttavan kysynnän teoria on yhteensopiva perinteisen kysynnän ja tarjonnan teorian kanssa.
Liikennesuunnittelussa itseään toteuttava kysyntä eli ”itseään kasvattava liikenne” () on merkittävä keskustelunaihe eri liikennemuotoja verrattaessa. Usein termiä käytetään kun halutaan kritisoida moottoriliikennekapasiteetin kasvattamista ratkaisuna liikenneruuhkiin, sillä teorian mukaan esimerkiksi autokaistojen lisääminen nykyisiin teihin kannustaa yhä useampia autoilemaan, jolloin lisätty kapasiteetti täyttyy ja palataan takaisin ruuhkiin.
Itseään toteuttavan kysynnän vastakohta itseään vähentävä kysyntä () on myös havaittava ilmiö.
Giuseppe Sarti

Giuseppe Sarti (28. joulukuuta 1729 Faenza – 28. heinäkuuta 1802 Berliini) oli italialainen oopperasäveltäjä. Hänen opettajansa oli Padre Martini. Sarti oli vuosina 1755–1775 Kööpenhaminassa hovikapellimestarina, ja siellä ollessaan hän sävelsi muun muassa neljä tanskalaista laulunäytelmää. Sarti siirtyi sieltä ensin Venetsiaan ja 1779 Milanoon. Hän meni 1784 hovikapellimestariksi Pietariin, jonne hän perusti 1793 konservatorion. Hän sai 1794 nimityksen Pietarin tiedeakatemian jäseneksi. Hän sävelsi 1793 sielunmessun Ludvig XVI:n muistoksi. Terveyden heikentyessä hän halusi palata kotimaahan, ja keisari Aleksanteri II vapautti hänet tehtävästä ja myönsi hänelle runsaan eläkkeen. Hän kuitenkin kuoli kotimatkalla Berliinissä 28. heinäkuuta 1802.
Himalajantuhkapensas

Himalajantuhkapensas ("Cotoneaster microphyllus") on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, tuhkapensaiden ("Cotoneaster") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on matala, vajaan metrin korkuiseksi kasvava pensas, mutta voi kuitenkin kasvaa noin kahdesta kolmeen metriä leveäksi. Lehdet ovat kirkkaantummanvihreitä ja pieniä, enintään noin 1,5 cm pitkiä, sekä alapinnoiltaan villakarvaisia. Kukat ovat myös pieniä, halkaisijaltaan alle senttimetrin, ja sijaitsevat yleensä yksittäin. Kukat ovat väriltään valkoisia ja niissä on viisi terälehteä. Himalajantuhkapensas kukkii huhtikuun lopulta kesäkuulle. Kukista kehittyvät hedelmät ovat punaisia, pyöreitä ja halkaisijaltaan noin 0,6 cm. Hedelmiä voi syödä kypsennettyinä, mutta niiden syöminen sellaisenaan ei ole suositeltavaa.
Himalajantuhkapensas kasvaa luonnossa kallioilla, rinteillä, tiheiköissä sekä korkealla vuoristossa Himalajan alueella.
Himalajantuhkapensasta voi kasvattaa koristekasvina paikoilla, joilla lajin runsaasti leveyttä kasvavasta kasvutavasta ei ole haittaa. Laji soveltuu puuvartisia kasveja sisältävään puutarhaan, kivikkopuutarhaan tai aidanteeksi. Laji sopii kasvatettavaksi parhaiten pieninä ryhminä. Himalajantuhkapensas kasvaa parhaiten kosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä savipitoisessa maassa täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Maaperän läpäisevyys on lajille tärkeää, eikä se viihdy märillä kasvupaikoilla, joilla vesi jää maaperään. Paikalleen juurtuneena laji kestää kuivuutta. Lajia voi lisätä siemenistä tai varsipistokkaista.
Toulouse Aerospace

Toulouse Aerospace, entinen "Montaudran Aerospace" tai "Aerospace Campus", on kampushanke, joka liittyy ilmailu-, avaruus- ja sulautettujen järjestelmien työhön ja osa Vallée de l’Aérospatiale -aluetta. Se sijaitsee Toulousessa Montaudranin alueella, ja se rakennetaan kokonaan Toulousen metropoleen. Sen pinta-ala on 40 hehtaaria entisen Toulouse-Montaudranin lentokentän paikalla, jolla "Aéropostale" sai alkunsa.
Kuvaus.
Kaupunkisuunnittelija David Mangin johtaa koko hanketta, jonka rakentaminen aloitettiin vuoden 2011 ensimmäisellä neljänneksellä. Université Fédérale Toulouse Midi-Pyrénées yliopiston "Institut Clément Ader" on perustettu Espace Clémentin muurien sisälle. Ader maaliskuussa 2014 ja vihittiin käyttöön lokakuussa.
26 140 m2:n rakennus B 612 avasi ovensa 1.7.2018.
Manginin hanketta suosittiin sen paikan vuoksi, jonka se antoi Aéropostalen perinnön säilyttämiselle: sille pitäisi varata kymmenen hehtaaria ja tietyt historialliset rakennukset säilytetään (karttahuone, "Château Petit Raynal" jne.) Envol des pionniers -museo.
Projekti.
Kuten onkologian "Cancéropôle", tämä edellyttää alan, tässä tapauksessa ilmailun ja avaruuden, koulutuksen ja tutkimuksen tärkeimpien toimijoiden yhdistämistä samaan paikkaan:
Tämä projekti on jatkoa Rangueil-tieteelliselle kompleksille, jossa ISAE, ENAC, INSA Toulouse, Paul Sabatier -yliopisto, LAAS-CNRS, CNES sijaitsevat... ja lähellä tärkeitä toimijoita, kuten Airbus, Airbus Defence and Space, Thales Alenia Space, Freescale, Latécoère, Siemens VDO Automotive, Thales. Toulouse Aerospace muodostuu siis tästä uudesta kehitteillä olevasta alueesta ja nykyisestä Rangueil-kompleksista. Se on osa jatkoa Toulousesta kansainväliseksi ilmailu- ja avaruuspääkaupungiksi.
Solmupiste

Solmupiste tai pelkkä solmu tarkoittaa sähkötekniikassa ja piirianalyysissä hyödynnettävää käsitettä, jolla kuvataan virtapiirin osia, joissa virtapiirin haarat liittyvät yhteen. 
Solmupisteiden välillä ei koskaan ole oikosulkua, vaan samaan solmuun kuuluvat kaikki johtimien toisiinsa yhdistävät alueet. Monesti solmupistettä kuvataan piiriin merkittynä täplänä, joskaan ei aina.
Kirchhoffin virtalain mukaan solmupisteeseen tulevien virtojen summa on sama kuin siitä lähtevien virtojen.
Alppihiihdon maailmancup 2023–2024

Alppihiihdon maailmancup 2023–2024 oli historian 58. alppihiihdon maailmancupin kausi. Kausi alkoi Söldenissä Itävallassa 28. lokakuuta 2023 ja päättyi 23. maaliskuuta 2024 Saalbachissa Itävallassa.
Kauden aikana ei järjestetty arvokilpailuita.
Miehillä oli tarkoitus kilpailla 45 osakilpailua 21 eri paikassa ja naisilla 45 osakilpailua 22 eri paikassa.
Marco Odermatt ja Mikaela Shiffrin olivat puolustavat kokonaiscupin voittajat edelliskaudelta.
Uran lopetukset.
Seuraavat merkittävät maailmancupissa kilpailleet laskijat, jotka ilmoittivat lopettavansa kauden 2023–2024 aikana tai sen jälkeen:
Aulla

Aulla on kunta Toscanan luoteisosassa Italiassa. Se kuuluu Massa-Carraran maakuntaan ja Lunigianan historialliseen alueeseen.
Maantiede.
Aulla sijaitsee kukkuloiden reunustamana Magra-joen laaksossa lähellä Ligurian rajaa. Etäisyys Massasta on noin 25 kilometriä luoteeseen ja Firenzestä noin 115 kilometriä luoteeseen. Maanteitse etäisyys Firenzestä on noin 145 kilometriä ja Genovasta noin 103 kilometriä.
Historia.
Aulla syntyi roomalaistie Via Francigenan varteen. Tie kulki Canterburysta Roomaan. Markiisi Adalberto I perusti paikkakunnalle San Caprasion luostarin vuonna 884. Keskiaikana Malaspinan suku ja Lunin piispat kiistelivät Lunigianan herruudesta. 1520-luvulla Giovanni delle Bande Nere pyrki saamaan jalansijaa alueella, mutta epäonnistui. 1540-luvulla genovalainen Centurionen suku osti Aullan Malaspinoilta ja samaan aikaan rakennettiin linnake Fortezza della Brunella. Malaspinan suku palasi vallan kahvaan 1700-luvun alussa ja piti asemansa vuoteen 1797, jolloin feodalismi lakkautettiin. Toisen maailmansodan pommitukset tuhosivat suuren osan Aullan historiallisesta arkkitehtuurista.
Fortezza della Brunella on todennäköisesti Giovanni delle Bande Neren rakennuttama. Nykyisin siinä toimii Museo di storia naturale della Lunigiana. Aullaan kuuluu kantakaupungin ohella useita kyliä, kuten Albiano Magra, Bibola, Caprigliola, Olivola, Pallerone ja Quercia. Niissä on sotatuhoilta säästynyttä rakennuskantaa, kuten Chiesa di San Tommaso Becket.
Talous ja liikenne.
Aulla on Lunigianan teollinen ja kaupallinen keskus. Aullan rautatieasema, Stazione di Aulla Lunigiana, sijaitsee rataosuudella Parma–La Spezia. Kaupungin halki kulkee moottoritie A15 (Autostrada della Cisa).
Ritojärvi

Ritojärvi on saareton metsäjärvi Lieksan kaakkoisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 80 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Ritojärven pituus etelärannalta järven koillisosan Riutanlahden rantaan on noin 1,9 kilometriä. Pituus kaakkoisrannalta järven luoteisosan Riihilahden pohjukassa sijaitsevaan luusuaan on myös noin 1,9 kilometriä. Järvi levenee kohti pohjoista, jossa noin 30 hehtaarin laajuinen Ritoniemi jakaa sen edellämainittuihin lahtiin. Järven itärannalta suuntaa luoteeseen Pihaniemi. Ritojärven pohja kumpuilee. Noin puolet järvestä on vähintään kolme metriä ja enintään kuusi metriä syvä. Järven itäosassa on noin kymmenmetrinen syvänne
Ritojärven ympärillä on runsaasti suoalueita, metsäjärviä ja -lampia. Itäpuolella kohoaa Ritovaara (noin 200 metriä merenpinnan yläpuolella) ja Pieni Ritovaara. Ritovaaran alueella on hieman asutusta.
Ritojärveen virtaa Heinäpuro pohjoisesta suon halki. Järven laskujoki on mutkitteleva Ritojoki, joka laskee Riuttajärveen (164,0 metriä mpy), joka sijaitsee noin kilometrin luoteeseen. Riuttajärvi laskee Hanhijokea luoteeseen Pankajärveen.
Ritojärven vesitilavuus on 4 604 000 kuutiometriä.
Ritojärvi (04.427.1.014) kuuluu Hanhijoen valuma-alueeseen (04.427), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Lieksanjoen alue (04.42) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ritojärvi on laajin Hanhijoen valuma-alueen 28:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Pentujärvi ja Riuttajärvi. Neljänneksi laajin on Koiteroinen.
Myös Joensuussa on Ritojärvi-niminen vakavesi.
Siltalampi (Lieksa)

Siltalampi on saareton metsäjärvi Lieksan luoteisosassa Pohjois-Karjalan maakunnassa. Sen pinta-ala on 23,9 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 109 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Siltalammen pituusakseli on lounais–koillissuuntainen ja sen mitta on 1,15 kilometriä. Suurin osa järvestä on noin neljänneskilometrin levyinen. Mainittavia niemiä ei ole. Siltalampi syvenee suhteellisen tasaisesti rannoilta kohti järven keskikohtaa. Vähintään kymmenen metriä syvä vyöhyke on yhtenäinen ja se kattaa yli kolmanneksen altaan pinta-alasta. Vyöhykkeen eteläosassa on järven syvin kohta, noin 21 metriä.
Siltalammen länsipuolella on soita (Suurisuo, Remessuo) ja itäpuolella vaaroja. Itärannalta kohoavan Siltalamminrinteen laki on noin 210 metriä merenpinnan yläpuolella eli runsaat 50 metriä järvenpintaa korkeammalla. Siltalammen etelärantaa viistää maantie. Järven kaakkoispuolella sijaitsee Siltavaaran kylä. Siltalammen luoteispuolella Nurmeksen alueella sijaitsee Kuohattijärvi, joka kuuluu toisessa jakovaiheessa alueeseen 04.47.
Siltalammen vesitilavuus on 1 900 000 kuutiometriä.
Siltalampi (04.486.1.002) kuuluu Syväjoen valuma-alueeseen (04.486), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Viekijoen valuma-alue (04.48) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Siltalampi on laajin Syväjoen valuma-alueen kolmesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Valkeislampi on alaltaan jonkin verran ja tilavuudeltaan huomattavasti pienempi. Remeslampi on runsaan hehtaarin laajuinen.
Suojarele

Suojarele on sähkötekniikassa käytettävä rele, jonka päätehtävänä on toimia katkaisijana sähköverkossa. Suojareleitä käytetään sähkönsiirto- ja jakeluverkoissa osana suojausjärjestelmää verkon komponenttien suojaamiseen. Suojareleiden toiminta perustuu sähköisten suureiden mittaamiseen ja suureiden arvoissa tapahtuvien muutosten tarkkailemiseen.
Eri tyyppisiä suojareleitä.
Erilaisia suojareleitä ovat muun muassa:
Petäjäjoki

Petäjäjoki tarkoittaa seuraavia asioita:
Savukosken seurakunta

Savukosken seurakunta oli vuosina 1916–1931 Savukoskella toiminut emäseurakunta. Seurakunta liitettiin vuonna 1931 Pelkosenniemen seurakuntaan. Savukosken seurakunta irroitettiin alunperin Sodankylän seurakunnan ja Kuolajärven seurakunnan osista itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi 1916. Kirkko rakennettiin valtion varoilla. Seurakuntaan kuuluneet Tanhuan kylän asukkaat anoivat liittämistä Pelkosenniemen seurakuntaan 1921. Lopulta seurakunta määrättiin liitettäväksi valtioneuvoston päätöksellä ja liittäminen toteutui 1931.
Alatornion seurakunta

Alatornion seurakunta oli vuosina 1477–2007 Alatorniossa toiminut seurakunta. Seurakunta liitettiin vuonna 2007 Tornion seurakuntaan. 
Historia.
Seurakunta mainitaan Uppsalan hiippakunnan Luulajan kappelina 1345 ja itsenäisenä kirkkoherrakuntana 1477. Seurakunnan 1400-luvulla rakennettua kirkkoa laajennettiin 1797.
Haminan rauhassa Alatornio siirtyi Suomen suuriruhtinaskuntaan 1809. Keisarillisella käskykirjeellä seurakuntaan liitettiin kuuluvaksi Karungin kappeli ja Tornion kaupunki. Karunki itsenäistyi 1812 ja Tornio 1896.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Alatornion kirkkoherroina:
Karungin seurakunta

Karungin seurakunta oli vuosina 1859–2007 Karungissa toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Seurakunta liitettiin vuonna 2007 Tornion seurakuntaan. 
Historia.
Karungin alue kuului alkujaan Luulajan hiippakuntaan ja Länsipohjan lääniin. Alue liitettiin Haminan rauhassa Suomen suuriruhtinaskuntaan. Karungin asukkaat kävivät Ruotsin puolella entisessä kirkossaan 1809–1817, kunnes uusi kirkko rakennettiin Ulkumäelle. Karunki erotettiin itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi 1859. 
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Karungin kirkkoherroina:
Kaarlelan suomalainen seurakunta

Kaarlelan suomalainen seurakunta oli vuosina 1966–1993 Kokkolan Kaarlelassa toiminut seurakunta. Seurakunta muodostettiin vuonna 1966 Kokkolan maaseurakunnan jakautuessa suomalaiseen ja ruotsalaiseen seurakuntaan. Seurakunta yhdistettiin vuonna 1993 Kokkolan suomalaiseen seurakuntaan.
Kaarlelan ruotsalainen seurakunta

Kaarlelan ruotsalainen seurakunta () oli vuosina 1966–2003 Kokkolan Kaarlelassa toiminut seurakunta. Seurakunta muodostettiin vuonna 1966 Kokkolan maaseurakunnan jakautuessa ruotsalaiseen ja suomalaiseen seurakuntaan. Seurakunta lakkautettiin vuonna 2003 ja sen tilalle perustettiin uusi Kokkolan ruotsalainen seurakunta.
Salon helluntaiseurakunta

Salon helluntaiseurakunta on vuonna 1927 perustettu salolainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Tommi Suonpää. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Salon Mököisissä Mököistenkadulla. Seurakuntaan kuuluu noin 400 jäsentä.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö sekä musiikkitoiminta. Seurakunnassa järjestetään myös venäjänkielisiä tilaisuuksia. Seurakunta julkaisee "Seurakuntasanoma"-julkaisua.
Historia.
Helluntaiherätyksen historia Salossa juontaa juurensa vuoteen 1888. Tuolloin Fredrik Haggström tuli uskoon Perniön Mathildedalin kylässä ja ryhtyi järjestämään uskovaisten kokoontumisia. Myöhemmin osa liittyi Mathildedalin baptistiseurakuntaan. Tehtaan hiljentyessä monet Mathildedalin kristityt muuttivat Saloon, jonne perustettin heinäkuussa 1927 paikallinen helluntaiseurakunta.
Erling Sande

Erling Sande (s. 8. marraskuuta 1978 Bremanger) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Norja kunta- ja alueministerinä lokakuusta 2023 helmikuuhun 2025. Sande on istunut suurkäräjillä vuodesta 2021. Hän on opiskellut historiaa ja ihmismaantiedettä Bergenin yliopistossa.
Erling

Erling on muinaispohjoismaista alkuperää oleva miehen etunimi, jonka on tulkittu merkitsevän ”jaarlin poikaa”. Norjassa nimen sai noin 20 900 henkilöä vuosina 1900–2017 ja sen nimipäivää juhlitaan maassa 19. kesäkuuta.
Toivo Linnanvirta

Toivo Ernst Linnanvirta, käytti myös nimiä "Topi Linnanvirta" ja "Toivo Linnanvirta" (31. tammikuuta 1910 – 14. marraskuuta 1970) oli suomalainen klarinetisti ja saksofonisti. Hän soitti Dallapé-orkesterissa vuosina 1935–1936, 1938–1941 ja 1960–1964.
Husain Faizhanov

Husain Faizhanovitš Faizhanov (, ; 1823 Simbirskin kuvernementti – 28. elokuuta 1866) oli tataarilainen historijoitsija, filologi, opettaja. Faizhanov oli "venäläisille tiedemiehille merkittävä orientalisti ja tataarikansalle ensimmäinen ammatillinen historijoitsija ja muslimikoulutusjärjestelmän uudistaja". Faizhanov syntyi nykyisin Nižni Novgorodin alueeseen kuuluvassa mišäärikylässä "Safacay". (Сафаҗай, Красная Горка, Krasnaja Gorka).
Faizhanov luennoi vuodesta 1854 Pietarin yliopiston itämaisten kielten tiedekunnassa. Faizhanovilla oli merkittävä rooli Kasimovin kaanikunnan epigrafian tutkimuksissa. Vuonna 1860 Faizhanov teki tarkat kopiot Kasimovin tataarien hautakivistä. Hän myös löysi Uraz-Muhammad kaanin hautakiven. Faizhanovin hankkimia materiaaleja käytti kuuluisa orientalisti V. V. Veljaminov-Zernov pääteoksessaan "Kasimovin kuninkaiden ja ruhtinaiden tutkimus" (Исследование о касимовских царях и царевичах). He myös työskentelivät yhdessä. Faizhanov kirjoitti vuonna 1862 teoksen, jonka mukaan tataarikoulutus olisi uudistuksen tarpeessa. Tekstiä ei julkaistu, mutta sen on sanottu olevan ensimmäisiä näytteitä myöhemmin "jadidismin" nimellä tunnetusta uudistusliikkeestä. 
Faizhanov suoritti pyhiinvaelluksen Mekkaan kahdesti.
Ludvig I (Anjou)

Ludvig I (; 23. heinäkuuta 1339 Vincennes, Ranska – 20. syyskuuta 1384 Bisceglie, Napolin kuningaskunta) oli ranskalainen prinssi, Anjoun herttua sekä Provencen ja Mainen kreivi, joka julistautui vuonna 1382 Napolin kuningaskunnan kuninkaaksi saamatta sitä kuitenkaan haltuunsa. Hän oli myös Ranskan sijaishallitsija 1380-luvun alussa.
Elämänvaiheet.
Ludvig oli Ranskan kuninkaan Juhana II Hyvän toiseksi vanhin poika. Hänen äitinsä oli Böömin prinsessa Bonne. Ludvigin veljiä olivat Ranskan kuningas Kaarle V, Burgundin herttua Filip Rohkea ja Berryn herttua Juhana.
Nuori Ludvig annettiin vuonna 1354 panttivangiksi Navarran kuningas Kaarle Pahalle. Ludvig osallistui vuonna 1356 tappiolliseen Poitiers’n taisteluun englantilaisia vastaan. Samana vuonna hän sai läänityksikseen Anjoun ja Mainen kreivikunnat. Vuonna 1360 hänen isänsä Juhana II korotti Anjoun perinnölliseksi herttuakunnaksi. Ludvig luovutettiin vuoden 1360 Brétignyn rauhansopimuksen nojalla Englantiin kuningas Edvard III:n panttivangiksi, mutta hän onnistui pakenemaan takaisin Ranskaan vuonna 1363. Tämän seurauksena kuningas Juhana II meni vapaaehtoisesti itse poikansa tilalle panttivangiksi Englantiin ja kuoli siellä vuonna 1364.
Veljensä Kaarle V:n hallitsijakaudella Ludvig toimi vuodesta 1364 Languedocin ja vuodesta 1369 myös vähitellen takaisinvallatun Guyennen maakunnan käskynhaltijana ("lieutenant général"). Ludvig taisteli englantilaisia vastaan ja alisti kovin ottein englantilaismieliset alueet, erityisesti Bretagnen. Kaarle V:n kuoltua vuonna 1380 Ludvig toimi alaikäisen veljenpoikansa Kaarle VI:n sijaishallitsijana.
Niin sanotun suuren skisman puhjettua Ludvig I asettui tukemaan vastapaavi Klemens VII:tä, joka lupasi luoda hänelle vastapalvelukseksi Keski-Italiaan oman ”Adrian kuningaskunnan”. Vuonna 1380 Ludvigin isän serkku, Napolin lapseton kuningatar Johanna I, joka oli myös Klemens VII:n tukija, adoptoi Ludvigin kruununperillisekseen. Napolin kruununperimyksestä syrjäytetty Johannan toinen sukulainen Kaarle Durazzolainen sai tukijakseen paavi Urbanus VI:n, joka kruunasi hänet Napolin kuninkaaksi Roomassa vuonna 1381 nimellä Kaarle III. Kaarle valtasi Napolin ja syrjäytti Johanna I:n ennen kuin Ludvig ehti tulla armeijoineen tämän apuun. Klemens VII kruunasi vuorostaan Ludvigin Sisilian (Napolin) ja Jerusalemin kuninkaaksi Avignonissa 30. toukokuuta 1382. Ludvig otti vuonna 1382 haltuunsa Johanna I:n valtakuntaan kuuluneen Provencen ja Forcalquier’n kreivikunnan. Hän lähti kesäkuussa 1382 Etelä-Italiaan sotaretkelle Kaarlea vastaan, mutta kuoli vuonna 1384 ehtimättä saada Napolia käsiinsä. Hänet haudattiin Angersin katedraaliin Ranskaan.
Ludvig I:stä polveutui niin sanottu nuorempi Anjou-suku. Hänen puolisonaan oli vuodesta 1360 Marie de Blois, jonka isä oli Blois’n kreivi Kaarle. Ludvigin läänitykset ja arvonimet peri hänen poikansa Ludvig II, joka jatkoi taistelua Napolin valtaistuimesta.
Avinor

Avinor AS on norjalainen valtionyhtiö, joka ylläpitää lentoasemia ja muuta lentoliikenteen infrastruktuuria. Kaikkiaan se hallinnoi 44 lentoasemaa. Avinor perustettiin vuonna 2003 yhtiöittämällä entinen valtionvirasto Luftfartsverket.
Pehmytjäätelö

Pehmytjäätelö eli pehmis on pehmeämpi versio jäätelöstä. Suomessa pehmikset valmistetaan yleensä pehmytjäätelömassasta, joka on valmistettu pääosin maidosta ja kermasta. Tavallinen jäätelö valmistetaan valmiiksi etukäteen ennen siirtoa myyntiin, kun taas pehmytjäätelö myydään usein suoraan pehmiskoneesta, jossa massa saa lopullisen muotonsa.
Suomessa pehmytjäätelöä valmistavat muun muassa Fazer, Unilever Ingman Production ja Froneri Finland. Suomessa "Pehmis" -nimellä kulkevan brändin omistaa Froneri Finland. Pehmytjäätelöä valmistetaan myös vegaanisena.
Historia.
Joidenkin lähteiden mukaan pehmytjäätelön olisi keksinyt Ison-Britannian pääministeri Margaret Thatcher, mutta tästä ei kuitenkaan ole olemassa yksimielisyyttä.
Suomessa pehmis tuli myyntiin jäätelökioskeihin 1970-luvulla ja Valio alkoi myymään pehmistä vuonna 1975.
Inndyr

Inndyr on taajama Gildeskålin kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku 629 vuonna 2022.
Tauno Kukko

Tauno Kukko (15. syyskuuta 1916 Kuolemajärvi – 4. syyskuuta 2001 Espoo) oli suomalainen trumpetisti, säveltäjä ja sanoittaja. 
Tauno Kukko tuli 13-vuotiaana soitto-oppilaaksi Viipurin tykistörykmentin soittokuntaan. 17-vuotiaana hän siirtyi Helsinkiin laivaston soittokuntaan ja jäi sieltä siviiliin 1935. Hän soitti sitten Helsinginkadulla ravintola Tenhon orkesterissa kunnes siirtyi Dallapé-orkesteriin, jossa hän soitti trumpettia 1935–1939 Alvar Kososen kanssa. Jatkosodan aikana Kukko soitti merivoimien Trio Ohoi-orkesterissa ja sittemmin hän oli freelance-trumpetistina kunnes siirtyi 1949 Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen Poliisisoittokuntaan. Hän jakoi samalla myös liikennevalistusta lapsille nukketeatterin avulla.
Tauno Kukko toimi opettajana Helsingin Kansankonservatoriossa, kirjoitti lastenlauluja ja Trumpettikoulu-kirjan. Hän vietti kymmenen vuotta eläkeläisenä Floridassa kunnes palasi Suomeen 1997. Kukko kuoli 84-vuotiaana syyskuussa 2001 Espoossa.
Muusikko Sakari Kukko on Tauno Kukon veljen Pauli Kukon poika.
Jacksonin piirikunta (Missouri)

Jacksonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Missourin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 717 204 vuonna 2020, ja se oli väkiluvultaan osavaltion toiseksi suurin piirikunta. Piirikunnan hallintokeskukset ovat Kansas Cityn ja Independencen kaupungit. Piirikunta on perustettu vuonna 1826.
Väestö.
Vuonna 2020 Jacksonin piirikunnan 717 204 asukkaasta valkoisia oli 70,0 %, mustia 23,4 %, aasialaisia 2,0 %, alkuperäisasukkaita 0,7 % ja Tyynenmeren alkuperäisasukkaita 0,3 %. Asukkaista 3,6 % kuului kahteen tai useampaan rotuun. 9,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,9 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Juhana Hyvä

Juhana Hyvä voi tarkoittaa seuraavia historiallisia hallitsijoita:
Astilbeae

Astilbeae on rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon kuuluva tribus, johon kuuluu kolme sukua: jaloangervot ("Astilbe"), kilpiangervot ("Astilboides") ja valeangervot ("Rodgersia"). Lajeja tribuksessa on yhteensä 24 ja muunnoksia 13.
Astilbeae-tribuksen lajit ovat luultavasti lähtöisin Japanin ja Korean niemimaan alueilta sekä nykyisen Kiinan Jilinin ja Liaoningin maakuntien itäosista. Myös tribuksen lajien nykyinen esiintymiskeskittymä on samalla seudulla, joskin tietyt lajit kasvavat nykyisin varsin kaukana tuolta alueelta. Kaiken kaikkiaan tribuksen lajeja kasvaa luontaisina Nepalista Filippiineille ja Japaniin ulottuvalla alueella sekä Jaavalla ja Yhdysvaltojen itäosissa. Aasiasta Pohjois-Amerikkaan tribuksen lajit ovat levinneet luultavasti Beringinsalmen kohdalla olleen maayhteyden kautta, vaikka tribuksen lajeja ei nykyisin kasvakaan itäisimmässä Siperiassa tai suuressa osassa Pohjois-Amerikkaa. Tämä lajien nykyinen puuttuminen noilta alueilta saattaa olla seurausta kvartäärikauden jääkausista, jotka ovat hävittäneet tribuksen lajit noilta alueilta sukupuuttoon.
Olavi Koskela

Olavi August Koskela (28. maaliskuuta 1912 Seinäjoki – 26. huhtikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, trumpetisti ja soitonopettaja.
Koskela soitti Helsingissä Rainbow-orkesterissa ja hän oli myös Dallapé-orkesterin soolotrumpetistina. Vuonna 1951 hän perusti Olavi Koskelan orkesterin. Tämä tanssiorkesteri esitti 1950-luvulla Glenn Miller-tyylistä swingiä muun muassa Linnanmäellä, Hämäläisten talolla, Ostrobotnialla ja Vanhalla ylioppilastalolla. Orkesteri oli koossa aina vuoteen 1964 saakka. 
Koskela oli Radion sinfoniaorkesterin ja Radion viihdeorkesterin trumpetistina 1952–1972 ja hän jäi eläkkeelle 1972. Koskela johti Helsingin työväenyhdistyksen puhallinorkesteria 1969–1979 sekä useiden vuosien ajan Helsingin NMKY:n Big Bandiä, Helsingin liikennelaitoksen soittokuntaa ja Postin sinfoniaorkesteria. Hän oli Suomen Trumpettikillan ensimmäisiä kunniajäseniä.
Olavi Koskela sai director musices-arvonimen 1987. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Gildeskålin vanha kirkko

Gildeskålin vanha kirkko on Gildeskålin kunnassa Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko. Se on rakennettu 1100-luvulla.
Michaloff Wigdehl

Michaloff Wigdehl (16. heinäkuuta 1856 Gildeskål – 14. heinäkuuta 1921 Oslo) oli norjalainen taidemaalari. Hänen opettajiaan olivat muun muassa Harriet Backer ja Laurits Tuxen. Wigdehl tunnetaan Pohjois-Norjan ja Huippuvuorten maisemia esittävistä synkkäsävyisistä maalauksista.
Knutsen &amp; Ludvigsen

Knutsen &amp; Ludvigsen oli norjalainen lastenmusiikkia esittänyt duo. Yhtyeen perustivat Øystein Dolmen ("Knutsen") ja Gustav Lorentzen ("Ludvigsen") Trondheimissa vuonna 1970. He voittivat vuoden lastenlevyn Spellemannprisen-palkinnon vuosina 1972 ja 1983. Vuonna 1987 Dolmen ja Lorentzen lähtivät soolourille, mutta palasivat duoksi vuonna 1999 ja tekivät satunnaisesti keikkoja, kunnes Lorentzen kuoli vuonna 2010. Yhtyettä pidetään yhtenä Norjan musiikkihistorian merkittävimmistä lastenmusiikin saralla, ja laulajien esittämistä hahmoista Knutsenista ja Ludvigsenista on tehty myös teatterinäytelmiä sekä vuonna 2015 animaatioelokuva, joka palkittiin parhaan lastenelokuvan Amandalla.
Nahal Oz

Nahal Oz () on kibbutsi Israelin Eteläisellä hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuonna 2021 yhteensä 470.
Maantiede.
Nahal Oz sijaitsee Israelin Eteläisellä hallintoalueella lähellä Gazan kaistaa.
Historia.
Nahal Ozin kibbutsi perustetiin vuonna 1951. Alkujaan se oli sotilaskoulutusta antaneen Nahal-liikkeen tukikohta. Nimen osa "Oz" viittaa Gazan heprealaiseen nimeen "Azzah", joka on johdettu samasta juuresta "oz", tarkoittaen vapaasti käännettynä "voimaa". Kibbutsin perustamisen jälkeen paikalle saapui uusia juutalaisia siirtolaisia esimerkiksi Etelä-Amerikasta. Kibbutsin alkuvuosina ennen Suezin kriisiä ja myöhempää kuuden päivän sotaa kibbutsia tulitettiin usein Gazan puolelta.
Vuosina 1997–1998 kibbutsin toimintoja alettiin yksityistää, mikä johti taloudellisiin ongelmiin ja monien paikallisten muuttoon muualle. Aamulla 7. lokakuuta 2023 joukko Hamasin taistelijoita soluttautui kibbutsiin, jossa he surmasivat ja kaappasivat siviilejä.
Väestö.
Vuonna 2021 Nahal Ozin asukasluku oli 470. 1990-luvun puolivälillä vastaava lukema oli 495 ja vuonna 2002 288.
Eratin piiri

Erátin piiri (, aiemmin myös "Distrito de Namapa-Erati") on Mosambikin Nampulan maakunnan pohjoisosassa sijaitseva piiri. Piirin keskus on Namapan taajama (Namapa-Erati, Eráti). Se sijaitsee linnuntietä 166 kilometriä ja maanteitse 227 kilometriä aluekeskus Nampulasta koilliseen. Mosambikin kansallinen maantie N1 (Estrada Nacional Número Um, EN-1) kulkee piirin kautta.
Eratin piirin naapurina ovat idässä Memban piiri, etelässä Nacaroan piiri ja Muecaten piirit lännessä Mecubúrin piiri sekä pohjoisessa Cabo Delgadon maakunnan Namunon ja Chiúren piirit.
Piirin väkiluku oli Mosambikin tilastokeskuksen (INE) ennusteen mukaan 449 578 vuonna 2022. 
Väestönlaskennoissa asukasluvuksi saatiin 210 239 (VL 1997), 263 146 (2007) ja 387 713 (VL 2017).
Eratin piirin pinta-ala on 5 751 neliökilometriä (2022, 2005) (tosin erään lähteen yllättävä, ilmeisen virheellinen väite on: 9 773 km²). Piiri jakautuu kolmeen hallinnolliseen alueseen: P.A de Alua, P.A de Namapa ja P.A de Namiroa. Nämä jakautuvat yhteensä kymmeneen paikkakuntaan (locadidades).
Vuonna 2021 lukutaidottomia oli 60,5 prosenttia väestöstä, vuonna 1997 heitä oli jopa 87,1 prosenttia piirin väestöstä. Miesten lukutaitoprosentti oli tuolloin oleellisesti korkeampi kuin naisten. Paikallinen pääkieli on emakuwa, joka oli äidinkielenä 84 prosentilla väestöstä. Mosambikin virallista kieltä portugalia osasi tuolloin vain 15,7 väestöstä (1997).
Pääelinkeino on maatalous. Paikallisia maataloustuotteita ovat muun muassa maissi, riisi, maniokki, lehmänpapu, kyyhkynherne, maapähkinä ja puuvilla.
&lt;br clear=left&gt;
Alnesin majakka

Alnesin majakka () on Gisken kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1853 ja automatisoitiin sekä jätettiin miehittämättömäksi 1982.
Gisken kirkko

Gisken kirkko () on Gisken kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko. Se on rakennettu noin vuonna 1130 ja muodoltaan pitkäkirkko.
Muuratsalo (Jyväskylä)

Muuratsalo on Jyväskylän 33. kaupunginosa entisen Säynätsalon kunnan alueella. Se kattaa Päijänteen Muuratsalon saaren Jyväskylään kuuluvan osan kokonaan; saaren eteläosa kuuluu Muuramen kuntaan. Lemmensilta yhdistää Muuratsalon Lehtisaareen.
Suurin osa kaupunginosan asutuksesta on saaren pohjoisosassa, mutta myös itärannalla Kortepellon eteläpuolella on kaavoittamatonta asutusta. Saaren keskiosassa ei ole asutusta. Kahdella kaupunginosan asuinalueella on oma nimensä: Satasarvisen koillispuolella sijaitsevan niemen asuinaluetta kutsutaan Haikaksi ja kaakkoispuolella Hauhonselän rannalla olevaa asuinaluetta Kortepelloksi.
Kaupunginosassa toimii Muuratsalon päiväkotikoulu.
Naturgy

Naturgy Energy Group S. A. (aiemmin Gas Natural Fenosa) on espanjalainen monikansallinen maakaasu- ja sähköenergiayhtiö. Sen pääkonttori on hallinnollisesti Barcelonassa, mutta laillisesti Madridissa.
Toiminta.
Naturgy jakelee maakaasua, tuottaa sähköä ja hallinnoi maakaasuun liittyvää infrastruktuuria ja kuljetuskalustoa. Yhtiön toiminta-alueita ovat Espanjan lisäksi pääosin Australia, Latinalainen Amerikka, Yhdysvallat ja jotkut Euroopan maat.
Yhtiö perustettiin nimellä Gas Natural vuonna 1991, kun espanjalaisia kaasuyhtiöitä yhdistyi. Vuonna 2018 päätettiin nimen vaihdosta Naturgyksi. Naturgyn suurimmat omistajat ovat La Caixa ja Repsol.
Aigueperse (Puy-de-Dôme)

Aigueperse on kunta Ranskassa Puy-de-Dômen departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Buronjoen varrella noin 30 kilometriä Clermont-Ferrandin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskusta oli keskiajalla muurien ympäröimä muinaisen Montpensierin ruhtinaskunnan pääkaupunki. Keskusta on kehittynyt pitkänomaiseksi sitä halkovan pääkadun Grande-ruen varrelle.
1200-luvun alussa rakennettua Notre-Damen kirkkoa pidetään yhtenä Auvergnen ensimmäisistä goottilaisista rakennuksista. Kirkossa on useita vanhoja maalauksia, kuten Benedetto Ghirlandaion teos Nativité sekä jäljennös Andrea Mantegnan maalauksesta Pyhä Sebastianus. Alkuperäinen on nähtävillä Louvressa. Aiguepersen Sainte-Chapelle on yksi Ranskan jäljellä olevista "Pyhistä kappeleista". Sen on rakentanut kuninkaallisen perheen jäsen kreivi Louis de Bourbon-Montpensier.
Kaupunkiin rakennettiin vuonna 1650 Ursulian luostari. Sen rakennutti Montpensierin herttuatar Grande Mademoiselle, joka oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n serkku. Luostari toimi tyttöjen korkeakouluna, jota ursuliininunnat johtivat. Ranskan suuren vallankumouksen aikana se muutettiin kaupungintaloksi. Kaupungintalon pihalle vievän sisäänkäynnin päällä on vuonna 1794 rakennettu kellotapuli. Kellossa on kolme 1300-luvulta peräisin olevaa puupatsasta, Jacquemartia, jotka lyövät kelloja.
Aigueperse

Aigueperse voi tarkoittaa seuraavia:
Carl Gustaf von Schantz

Carl Gustaf von Schantz (23. syyskuuta 1896 – 28. heinäkuuta 1954) oli suomalainen radioalan pioneeri ja radiotehtailija.
Schantz kävi Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon ja vuonna 1914 hän matkusti Saksaan opiskellakseen kipinäsähkötystä. Hän ehti oleskella Saksassa muutamia kuukausia ja oli juuri päässyt opiskelemaan Darmstadtin teknilliseen korkeakouluun kun ensimmäinen maailmansota alkoi ja Schantz joutui palaamaan Suomeen. Hän jatkoi ominpäin radioalan opiskelua ja Suomen sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 hänestä tuli Valkoisen kaartin radio-osaston johtaja. Toukokuun alussa hän rakensi Teknilliselle korkeakoululle langattoman lennättimen lähetysaseman. Toukokuun 1918 lopulla valkoisten Pohjois- ja Etelä-Suomen armeijat radio-osastoineen yhdistettiin ja Schantz toimi sitten radiolaboratorion johtajana joulukuuhun 1918 saakka. Schantz valmisti Ruotsalaiselle normaalilyseolle teslakoneen sekä langattoman lennättimen lähettimen ja vastaanottimen. Hän rakensi myös sähkö- ja radioalan opetusvälineitä Koulutarpeiden keskusliikkeelle ja kirjoitti Nuori Voima-lehteen nimimerkillä "S:z".
Schantz toimi sittemmin AEG:n radio-osaston päällikkönä, kauppalaivojen radiosähköttäjäkurssien opettajana ja vuodesta 1945 "Elektro Oy":n toimitusjohtajana. Hän perusti yhdessä Fenno Radion perustajiin kuuluneen Eric Lindenin ja Alfred W. Nymanin kanssa vuonna 1926 "Suomen Langaton Lennätin ja Puhelin"-nimisen yhtiön, joka asensi, korjasi ja valmisti lennätin- ja puhelinputkilähettimiä sekä valmisti myös radiovastaanottimia. Ensimmäisen radiopuhelinaseman yhtiö asensi Suomen Höyrylaiva Oy:n S/S Aegir-laivaan. Schantz rakensi myös Viipuriin pystytetyn yleisradiolähettimen, joka siirrettiin myöhemmin Sortavalaan. Yhtiö meni konkurssiin 1931.
Porvoon helluntaiseurakunta

Porvoon helluntaiseurakunta on vuonna 1949 perustettu porvoolainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Jori Asikainen. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Porvoon keskustassa Adlercreutzinkadulla. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko -kirkkokuntaan. Seurakuntaan kuului vuonna 2024 noin 260 jäsentä.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö sekä lähetystyö Fida Internationalin kanssa.
Porvoon helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia.
Porvoon helluntaiseurakunnan perustava kokous järjestettiin toukokuussa 1949. Paikalla oli tuolloin 15 henkilöä. Seurakunnan toiminta alkoi raamattutunneilla, musiikilla, pyhäkouluilla ja nuorisotyöllä.
Yli 30 vuoden ajan seurakunta toimi vuokratiloissa ja järjesti kesäisin telttakokouksia. Suomenkielinen seurakunta alkoi kasvaa Nesteen myötä 1960- ja 1970-luvuilla. Vuonna 1984 seurakunnalla oli noin 150 jäsentä.
Toimitilat.
Porvoon helluntaiseurakunnan rukoushuone valmistui Adlercreutzinkatu 31:een. Taloa on kunnostettu talkoilla ja rahankeräyksillä. Ensimmäisiä korjauksia talossa tehtin vuonna 2010-luvun vaihteessa. Vuosien 2015–2018 aikana rukosuhuoneen julkisivua ja pihaa remontoitiin. Vuonna 2018 rakennukseen asennettiin hissi. Samassa yhteydessä kunnostettiin myös äänentoistoa, akustiiikkaa ja valaistusta.
Mikkelin helluntaiseurakunta

Mikkelin helluntaiseurakunta on vuonna 1933 perustettu mikkeliläinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Toni Rautiainen. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Mikkelin keskustassa Porrassalmenkadulla. Seurakuntaan kuuluu noin 330 jäsentä.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelukset ja rukousillat, pienryhmät, nuoriso-, varhaisnuoriso-, ja lapsityö sekä lähetystyö. Seurakunta osallistuu lähetystyön tukemiseen Fida Internationalin ja Avainmedian kautta. Seurakunta julkaisee "Yhteys"-lehteä.
Mikkelin helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia.
Helluntailiikkeen toiminta saapui Mikkeliin 1930-luvulla ja keskeisiä henkilöitä liikkeen vakiintumisessa olivat Sandra Kinnunen ja Katri Mäkelä. Mikkelin helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1933. Vuonna 1936 Mikkeliin saapui Lauri Heimonen, jonka työtoveriksi tuli seuraavana vuonna hänen vlejensä Niilo Heimonen. Veljekset saivat tukea vaatturi Otto Pyykköseltä, joka toimi seurakunnan saarnaajana vuosina 1937–1948.
Hämeenlinnan helluntaiseurakunta

Hämeenlinnan helluntaiseurakunta on vuonna 1929 perustettu hämeenlinnalainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan johtavan pastorin tehtäviä hoitaa virkaa tekevänä Ruut Turunen, edellisen johtavan pastorin jäätyä eläkkeelle ja uuden pastorin valintaprosessin ollessa kesken. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Hämeenlinnan keskustassa Turuntiellä. Seurakuntaan kuuluu noin 500 jäsentä. 
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi opiskelijaillat sekä lapsi- ja nuorisotyö. Lähetystyötä seurakunta tekee Itävallassa, Israelissa ja Venäjän Karjalassa.
Hämeenlinnan helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Hämeenlinnaan 1920-luvulla. Hämeenlinnan helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1929 nimellä Hämeenlinnan Saalem-seurakunta.
Järjestyksessään neljännet helluntaiherätyksen valtakunnalliset kesäjuhlat järjestettiin Hämeenlinnassa heinäkuussa 1948. Tapahtumaan osallistui noin 3 000 vierasta. Ulkomaisena puhujavieraana juhlissa oli ruotsalainen veli Zettersten. Suomalaisia puhujia juhlilla oli yli 40. 1960–1980-luvuilla kesäkonferenssi järjestettiin useaan otteeseen naapurikunta Hattulassa, jossa sijaitsi helluntaiherätyksen raamattuopisto.
Lappeenrannan helluntaiseurakunta

Lappeenrannan helluntaiseurakunta eli Lappeenrannan Betania on vuonna 1925 perustettu lappeenrantalainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Mika Turunen. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Lappeenrannan keskustassa Armilankadulla. Seurakuntaan kuuluu noin 470 jäsentä. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko -kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten lisäksi lähetystyö, lapsi- ja nuorisotyö sekä avioliittotyö. Lisäksi seurakunta järjestää solutyötä, perhetyötä sekä erilaista musiikkitoimintaa. Lappeenrannan helluntaiseurakunnan yhteydessä on toiminut Royal Rangers-partiojärjestö.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Lappeenrantalaiset helluntalaiset olivat jo 1910-luvun alussa järjestämässä tilaisuuksia Viipurissa. Vuonna 1912 pelastusarmeijalainen Albin Vepsäläinen järjesti helluntailiikkeen kokouksia Lappeenrannassa. Vepsäläisen toiminnan kautta Lappeenrannassa levitettiin "Ristin Voitto"-lehteä sekä venäläisille sotilaille "Pobeda Krista"-lehteä. Muita alkuaikojen julistajia olivat myös Juho Turunen ja Pekka Hakkarainen. Thomas Ball Barratt vieraili Lappeenrannassa kahteen otteeseen.
Lappeenrannan helluntaiseurakunta perustettiin 16. elokuuta 1925. Seurakunnan nimeksi tuli Betania, joka on myös paikan nimi Raamatussa. 
Seurakunnan omat kokoustilat rakennettiin vuonna 1952 ja seurakunta rekisteröityi vuonna 1956.
Tapahtumat.
Kesäjuhlat.
Helluntaiherätyksen valtakunnalliset kesäjuhlat on järjestetty Lappeenrannassa kaksi kertaa. Ensimmäiset, järjestyksessään viidennet, kesäjuhlat järjestettiin vuonna 1949, jolloin tapahtumaan osallistui 3 500 vierasta. Toisen kerran kesäkonferenssi järjestettiin vuonna 1982 tunnuksella "Nyt on otollinen aika".
Charles Chester

Charles Henry Chester (s. 27. marraskuuta 1885 Lontoo) oli englantilaissyntyinen Suomeen muuttanut insinööri. Hän käynnisti 1920-luvun lopulla amerikansuomalaisten artistien tekemien äänilevyjen myynnin Suomessa.
Chester opiskeli Kings Collegessa ja Northampton Institutessa Lontoossa ja toimi vuosina 1911–1918 Ruotsissa Graham Brothers-yhtiön sähkömittarikojeiden valmistamon johtajana. Hän oli sitten lyhyen aikaa Venäjällä saman yhtiön palveluksessa kunnes hänes kutsuttiin ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa Englannin lentokoneteollisuuden palvelukseen. 
Chester muutti 1919 Suomeen ja oli työssä turkulaisessa Hj. Lindbergin insinööritoimistossa perustean sinne sähkökojeiden valmistamon. Toimiston mentyä 1922 konkurssiin Chester työskenteli Oy Gottfrid Strömbergin palveluksessa. Vuonna 1925 hän perusti "Chester Radio-House" nimisen liikkeen, joka myi aluksi "Radioaitta Oy":n konkurssipesän jäämistöä ja valmisti myös radiovastaanottimia. Chester Radio-House lakkautettiin vuonna 1927 ja Chester perusti sitten yhdessä Jarl A. Wasastjernan ja Elias Hydenin kanssa "Ab Chester Radio Oy":n, sittemmin "Oy Chester Ab". Tämä yhtiö jatkoi radiovastaanottimien valmistusta ja edusti "Amplion" ja "Igranic"-yhtiöiden tuotteita. Chester oli yhtiön johdossa vuoteen 1946 saakka. Välirauhan aikana 1940–1941 hän oli myös Englannin Suomen-lähetystön palveluksessa. 
Chester avasi vuonna 1925 radio- ja gramofoniliikkeen Helsinkiin. Hän myi liikkeessä aluksi ruotsalaisia, saksalaisia ja yhdysvaltalaisia äänilevyjä mutta alkoi sitten etsiä paremmin suomalaiseen makuun sopivaa musiikkia. Chester neuvotteli Lontoossa Columbia Records -yhtiön kanssa ja teki sopimuksen amerikansuomalaisten esiintyjien Columbialle tekemien äänilevyjen levittämisestä Suomessa. Chesterin liike myi vuosina 1928–1930 Suomessa kymmeniä tuhansia tällaisia äänilevyjä. Äänilevyjen joukossa oli muun muassa valssi "Meren aallot", jonka olivat Columbialle levyttäneet amerikansuomalaiset muusikko Antti Kosola ja laulaja Leo Kauppi (1900–1938). Tätä äänilevyä Chester myi Suomessa 17 000 kappaletta. Chester levitti Suomeen myös Columbialle levytettyä amerikansuomalaista työväenmusiikkia, muun muassa marssit Kansainvälinen, Proletaarit nouskaa ja Vapaa Venäjä sekä balladi Punavangin laulu. Chesterin myymien äänilevyjen ostajakunta Suomessa koostui maalaisväestöstä ja kaupunkien työväestöstä.
Pietarin neuvoston määräys nro 1

Pietarin neuvosto antoi 14. maaliskuuta vuonna 1917 helmikuun vallankumouksen yhteydessä Pietarin sotilaspiireille käskyn numero 1. Sillä määrättiin armeijan yksiköihin perustettavaksi sotilaiden neuvostot, jotka ryhtyivät purkamaan armeijan hierarkkisia rakenteita ja jotka asettivat omat edustajansa Pietarin neuvostoon. Käskyllä numero 1 armeija alistettiin Pietarin neuvoston alaisuuteen. Duuman asettaman väliaikaisen komitean päätökset olivat toteutettavissa vain, jos ne eivät olleet ristiriidassa Pietarin neuvoston päätösten kanssa. Kaikki aseet joutuivat sotilaiden neuvostojen hallintaan eikä niitä annettu upseereille. Käsky numero yksi luhisti vanhan sotilaskurin ja määritti uuden järjestyksen, jolla valta armeijassa hajautettiin, mikä oli vallankumouksellista. Käsky lisäsi sotilaskarkuruutta entisestään.
Joensuun helluntaiseurakunta

Joensuun helluntaiseurakunta (aik. Joensuun Siion-seurakunta) on vuonna 1928 perustettu joensuulainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan johtava pastori on Jussi-Pekka Tahvanainen. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Joensuun Niinivaaralla Niinivaarantiellä. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko -kirkkokuntaan. Seurakuntaan kuului vuonna 2025 noin 650 jäsentä. Jäsenistä noin kolmannes asuu lähikuntien alueella. Seurakunnalla on rukoushuoneet myös Pyhäselässä, Polvijärvellä ja Uimaharjussa.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö, musiikkitilaisuudet, pienryhmät sekä lähetystyö Japanissa Pohjois-Karjalan helluntaiseurakuntien yhteisen lähetyskassan kautta. Seurakunta tekee yhteistyötä Fida Internationalin kanssa. Seurakunta pitää myös kirpputoria. Seurakuntaan kuuluu viisi toimintayksikköä, joiden kautta seurakunta toimii Joensuun ympäryskunnissa ja Rantakylän kaupunginosassa. Rantakylässä on toiminut vuodesta 2023 lähtien Katkukirkko Olkkari.
Joensuun helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Joensuun Lehmon kylään 1910-luvulla, kun Vilho Kokko kutsui Gerhard Olsen-Smidtin puhumaan. Kokko oli baptistiseurakunnan jäsen. Kilvenniemen tilalla pidettiin keväisin ja syksyisin baptistien kokouksia.
Vuoden 1928 baptistien juhlilla perustettiin 55 jäsenen voimin helluntaiseurakunta nimellä "Kristuksen seurakunta Lehmossa". Seurakunnan toiminta siirtyi 1930-luvulla Joensuuhun ja vuonna 1936 nimettiin Siion-seurakunnaksi. Nykyisen nimensä seurakunta sai vuonna 1966. Vuonna 1948 seurakunnan toimitilat valmistuivat Niinivaaralle ja rukoushuone nimettiin Siioniksi. Nykyinen Siion-temppeli valmistui 1976. Enimmillään seurakunnalla on ollut jäseniä (800) vuonna 1982, jolloin Tohmajärven noin 100 uskovan rukouspiiri itsenäistyi omaksi seurakunnakseen.
Siion-temppeli.
Joensuun helluntaiseurakunnan Siion-temppeli (nykyisin Helluntaikirkko) vihittiin käyttöön 21. maaliskuuta 1976. Siion-temppelin pinta-ala on 1 060 neliömetriä ja pääsalissa on istumapaikkoja 380 henkilölle. Siion-temppeli aloitti paitsi arkkitehti Veikko Gröhnin uran, myös helluntailaisen kirkkoarkkitehtuurin Suomessa.
Siion-temppeli on helluntailiikkeen näkyvä symboli Joensuun kaupunkikuvassa. Rakennuksen kirkkosali on tasasivuinen kolmio, jonka runko rakentuu liimapuupalkeista. Kirkon länsisivu rajoittuu kaupungin puistoon. Rakennuksen jalustaosa on rakennettu Nilsiän liuskekivistä ja kirkkosalin matala sivuosa keltaisesta Kanervatiilestä. Rakennuksen pääty on kolmionmuotoista lasitettua erikoislevyä ja katto kuparia.
Siion-temppelin suunnittelu alkoi syksyllä 1974 ja rakentamispäätös tehtiin helmikuussa 1975. Temppeli rakennettiin vanhan rakennuksen paikalle. Kirkkorakennuksessa on pyritty arkkitehtonisesti yhdistämään sekä kirkon pyhyyttä että seurakunnan yhteisöllistä lämpöä korostavia elementtejä. Ulkoisessa olemuksessa on otettu vaikutteita samassa ympäristössä sijaitsevasta Pielisensuun kirkosta.
Kouvolan helluntaiseurakunta

Kouvolan helluntaiseurakunta eli Kouvolan Betania on vuonna 1930 perustettu kouvolalainen helluntaiseurakunta. Seurakunnan pastori on Tero Ojasalo. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kouvolan keskustassa Kalevankadulla. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko -kirkkokuntaan. Kouvolan helluntaiseurakuntaan kuului vuonna 2024 noin 325 jäsentä.
Seurakunnan toimintaan kuuluvat jumalanpalvelusten ja rukouskokousten lisäksi ovat lapsi- ja nuorisotyö, koulutyö, musiikkityö, diakonia, ystäväpalvelu, pienryhmätoimintaa eri intressiryhmille sekä lähetystyö Etiopiassa. Seurakunta tukee myös Fida Internationalin ja Avainmedian toimintaa. Seurakunta julkaisee "Sananen"-lehteä.
Kouvolan helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta sekä TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Kouvolan helluntaiseurakunnan perustamiskokous pidettiin tammikuussa 1930. Seurakunnan perustavassa kokouksessa seurakuntaan liittyi 24 jäsentä. Ensimmäiset vuodet seurakunta toimi ns. Moijasen putiikissa, pienessä liiketilassa silloisen Kouvolan kauppalan keskustassa. Ensimmäisen kirkkorakennuksen seurakunta rakensi talkootyönä Keskikadulle vuonna 1920. Nykyinen kirkkorakennus valmistui vuonna 1965 Kalevankadulle. Vuonna 1980 seurakunta hankki Kouvolan ev.lut. seurakunnalta Suviranta- nimisen kiinteistön Valkealan Toikkalasta leirikeskustoimintaansa varten.
Toimitilat.
Kouvolan helluntaiseurakunnan Betania-kirkko on valmistunut vuonna 1965. Betania-kirkko sijaitsee Kouvolan keskustassa. Pääsalin lisäksi rakennukseen kuuluu lasten leikkihuone ja alakerran eteistilat, wc-tilat sekä ruokasali jakahvio. Kirkon yhteydessä on parkkialue. Seurakunnalla on käytössä hissi liikuntarajoitteisille.