tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alterälvenin vesistö

Alterälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 12) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Alterälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 459 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Alterälven. Joen kokonaispituus on 60 kilometriä ja se laskee Itämereen noin 0,14 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö jää kahden suuren vesistön, Luulajanjoen vesistön (tunnus 9) ja Piitimenjoen vesistön (tunnus 13), väliseen taskuun, jossa sijaitsee kolme pientä päävesistöä. Vesistön lounaispuolella sillä on yhteinen vedenjakaja Piitimenjoen valuma-alueen kanssa, mutta muualla siihen rajautuvat pienet Alånin vesistö (tunnus 10) ja Rosånin vesistö (tunnus 11). Näiden lisäksi on rannikolla pieneten purojen ja ojien valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on suhteellisen pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (58 %), turve (16,3 %), kalliomaa (6,5 %), hiekka ja sora (6,2 %), multamaa (7,9 %), savimaa (1,2 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (83,8 %), soita ja kosteikkoja (7,6 %), viljelymaita (3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,6 %). Näiden lisäksi on 3,8 % vesistöjä.
Vesistöalueen piirteitä.
SMHI on julkaissut tilastossaan Alterälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,07 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 27,9 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,9 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,5 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 9,8 m³/s . Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Perunarupi

Perunarupi on kasvitauti, joka esiintyy perunoilla. Rupityypit jaetaan oireiden mukaan syvä-, pinta-, koho- ja verkkorupiin. Ruven aiheuttavat streptomykeetit ("Streptomyces" -suvun bakteerit), jotka kuuluvat peltomaiden luontaiseen pieneliöstöön. 
Oireet.
Syvärupi aiheuttaa tummanruskeita tai mustia kuoppia perunan pintaan. Kohorupi saa perunan pintaan aikaan syylämäisiä kohoumia. Pintarupi aiheuttaa kuoren pintaan pyöreäreunaisia laikkuja. Verkkorupi muodostaa mukulan pintaan monikulmaista kuviointia ja saa mukuloiden kuoret halkeilemaan. Rupibakteeri esiintyy usein vain noin herneen kokoisissa mukuloissa.
Leviäminen.
Rupibakteeri esiintyy yleisenä peltomaassa ja taudin määrä maassa lisääntyy kun perunaa viljellään toistuvasti. Rupibakteeri viihtyy hyvin korkeassa pH:ssa ja kuivissa olosuhteissa. Kuivuus on haitallista mukulanmuodostuksen alussa, jolloin mukula on tartunnalle herkässä kasvuvaiheessa. Karkeilla, hyvin kuivuudenaroilla mailla perunarupea saattaa esiintyä jo pH 5,5:ssä, kun taas paremmin kosteutta säilyttävällä maalla peruna säästyy ruvelta pH 6:ssa. Maan ilmavuutta lisäävien maanparannusaineiden käyttö saattaa lisätä rupiriskiä. Maassa oleva rupibakteeri etsii kosteutta ja koska perunan mukulassa on yli 70 prosenttia kosteutta etsii rupi kosteutta mukulasta. Vaikka rupi on ikävän näköinen voidaan perunaa silti käyttää ravinnoksi.
Torjunta.
Paras tapa torjua rupi on käyttää mahdollisimman kestäviä lajikkeita. Maan tasaisen kosteana pitäminen mukulanmuodostuksen aikana torjuu yleensä ruven täysin. Maaperän suhteellinen tiiviys ja matala pH-arvo on eduksi ruven torjumisessa. Perunaruvelle ei ole kemiallisia torjuntamenetelmiä.
In With Lassy

In With Lassy on saksofonisti Timo Lassyn kolmas sooloalbumi.
Karl Johan Oskar von Numers

Karl Johan Oskar von Numers (15. joulukuuta 1814 Espoo – 10. heinäkuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 
Von Numersin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni Claes Johan von Numers ja Henrietta Gustava Stiernschantz ja puolisot vuodesta 1858 kirjailija Hedvig Konstantia Fredrika Ehrenstam (k. 1863) ja vuodesta 1866 Herlofina Elisabet Kristina af Trolle (k. 1884). Von Numers tuli ylioppilaaksi 1833 ja suoritti tuomarintutkinnon 1839, varatuomarin arvon hän sai 1844 ja valtioneuvoksen arvon 1879. Von Numers oli senaatissa oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1844, talousosaston ylimääräinen kopisti vuodesta 1845, kirkollistoimituskunnan kopisti vuodesta 1847, kanslisti vuodesta 1855 ja protokollasihteeri vuodesta 1858 sekä sotilastoimituskunnan esittelijäsihteeri 1873–1879. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867, 1872 ja 1877–1878.
Professori Gustaf Sigurd Gideon von Numers oli Karl Johan Oskar von Numersin poika, samoin kuin upseeri, hovineuvos Karl Johan Agaton von Numers.
Lillpiteälvenin vesistö

Lillpiteälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 14) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Lillpiteälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 619 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Lillpiteälven. Joen kokonaispituus on 90 kilometriä ja se laskee Itämereen noin 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee ”isoveljensä” Piitimenjoen vesistön (tunnus 13) kaakkoispuolella ja on sitä pinta-alaltaan huomattavasti pienempi vesistöalue. Vesistöillä on sen pohjoispuolella yhteistä vedenjakajaa lähes merelle asti. Vesistön eteläpuolella vedenjakajaan rajautuvat luoteesta lukien ensin Åbyälvenin vesistö (tunnus 17) ja sitten Rokånin vesistö (tunnus 15). Rannikolla jää sen ja Piitimenjoen vesistön väliin alue, joka muodostuu mereen laskevien oijien ja purojen valuma-alueista.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (63,6 %), turve (21,8 %), kalliomaa (1,9 %), hiekka ja sora (2,3 %), multamaa (2,6 %), savimaa (1,7 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,0 %), joiden lisäksi on vielä 5,0 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (77,5 %), soita ja kosteikkoja (13,3 %), viljelymaita (2,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,3 %). Näiden lisäksi on 5,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Lillpiteälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 6,75 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 34,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,47 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 6,5 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 46 m³/s . Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoimaa.
Lillpiteälvin pääuomassa on 2 vesivoimalaitosta Lillpite ja Råbäcken, joiden yhteisteho on 0,9 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 3,5 gigawattituntia.
Rokånin vesistö

Rokånin vesistö (, vesistöaluetunnus 15) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Rokånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 229 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Rokån. Joen kokonaispituus on 55 kilometriä ja se laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö jää suurien vesistöjen Piitimenjoen vesistön (tunnus 13) ja Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) väliseen taskuun, jossa sijaitsee kuusi muuta päävesistöä. Rokånin vesistö on näistä pienin ja sen ympärillä sijaitsevat niin ikään pienet vesistöt, Lillpiteälvenin vesistö (tunnus 14) sen pohjoispuolella ja Åbyälvenin vesistö (tunnus 17) sen eteläpuolella. Lisäksi sen vedenjakajan kaakkoispuolelle jää mereen laskevien ojien ja purojen valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on jopa Rokånin vesistöä suurempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (61,3 %), turve (22,8 %), kalliomaa (2,6 %), hiekka ja sora (5,0 %), multamaa (2,3 %), savimaa (1,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (3,2 %), joiden lisäksi on vielä 1,3 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,4 %), soita ja kosteikkoja (14,1 %), viljelymaita (1,8 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,4 %) sekä joutomaita (0,9 %). Näiden lisäksi on 1,3 % vesistöjä.
Vesistöalueen piirteitä.
SMHI on julkaissut tilastossaan Rokånin virtaamien kuukausittaiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen laskukohdassa on keskivirtaamien keskiarvo 2,9 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), mutta päivittäisten virtaamien keskiarvo eli keskivirtaama (MQ) on 2,4 m³/s . Tilaston suurin kuukausittainen keskivirtaama 28,6 m³/s todettiin toukokuussa 2013 ja pienin 0,1 m³/s viimeksi ollut vuonna 2003. Joen keskiylivirtaama (MHQ) on 23 m³/s . Viereinen kaavio esittää edellä käytetyn tilaston mukaiset keskivirtaamien keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Jävreånin vesistö

Jävreånin vesistö (, vesistöaluetunnus 16) muodostuu Pohjanlahti Perämeri laskevan Jävreånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 196 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Jävreån. Joen kokonaispituus on 30 kilometriä ja sen keskivirtaama (MQ) on 1,8 kuutiometriä sekunnissa. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa. Talven jälkeen kevättulvan huippuvirtaamien keskiarvo (MHQ) on 15 kuutiometriä sekunnissa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Piitimenjoen vesistön (tunnus 13) ja Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) välisessä taskussa, jossa on vielä kuusi pienempää päävesistöä. Vesistön vedenjakajan eteläpuolella sijaitsee Åbyälvenin vesistö (tunnus 17) ja muualla sitä ympäröi mereen laskevien pienten purojen ja ojien valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (56,2 %), turve (23,2 %), kalliomaa (2,8 %), hiekka ja sora (4,0 %), multamaa (3,9 %), savimaa (2,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,4 %), joiden lisäksi on vielä 6,9 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (78,5 %), soita ja kosteikkoja (9,5 %), viljelymaita (2,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,0 %) sekä joutomaita (1,5 %). Näiden lisäksi on 6,8 % vesistöjä.
Vesistöalueen piirteitä.
SMHI on julkaissut tilastossaan Jävreånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 2,2 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 12,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,58 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 1,8 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 15 m³/s . Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Utashinai

Utashinai () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Sorachin yleiskehitystoimiston alueella Hokkaidōn keskiosassa. Kaupunki on rakentunut Yūbarivuorten luoteisreunalle Penkeutashunaijoen varrelle. Utashinaissa on 3 033 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 55,95 neliökilometriä. Asukasluvultaan Utashinai on Japanin pienin kaupunki.
Utashinai on saanut nimensä Penkeutashunaijoelta ja sitä kautta ainun kielestä. Utashinai on läheisten Akabiran ja Ashibetsun tavoin vanha hiilikaivoskaupunki, jossa kaivostoiminta alkoi vuonna 1890. Jo seuraavana vuonna sinne valmistui rautatieyhteys. Kaupunkioikeudet Utashinaille myönnettiin vuonna 1958. Huippukaudellaan kaupungissa oli yli 40 000 asukasta ja siellä toimi yli kymmenen kaivosta; kaivostoiminta ajettiin kuitenkin vähitellen alas 1990-luvulle mennessä ja myös kaupungin väkiluku on laskenut voimakkaasti. Vuoristoisuudestaan johtuen kaupungin alue ei juuri sovellu maanviljelyyn, mutta sinne on sijoittunut jonkin verran teollisuutta.
Utashinaissa toimii Kamoivuoren laskettelukeskus. Kaupunkia palveli aiemmin Japanin valtionrautateiden Utashinai-linja, joka kuitenkin lakkautettiin vuonna 1988.
Non praevalebunt

Non praevalebunt (lat.) tai portae inferi non praevalebunt tarkoittaa "eivät voita". Lause on Vatikaanivaltion ja Pyhän Istuimen julkaiseman L’Osservatore Romano -sanomalehden tunnuslause. 
Alkuperä.
Ilmaisu on peräisin Raamatun latinankielisestä käännöksestä ("Versio Vulgata)". Matteuksen evankeliumissa Pietari tunnustaa Jeesuksen Messiaaksi, minkä jälkeen Jeesus sanoo Pietarille: "Autuas olet sinä Simon, Joonan poika. Tätä ei sinulle ole ilmoittanut liha eikä veri, vaan minun isäni, joka on taivaissa (Matt. 16:17). Ja minä sanon sinulle: Sinä olet Pietari, ja tälle kalliolle minä rakennan kirkkoni. Sitä eivät Tuonelan portit voita (Matt. 16:18)."
Jae 18 kuuluu "Vulgatassa": "Et ego dico tibi: Tu es Petrus, et super hanc petram aedificabo Ecclesiam meam; et portae inferi non praevalebunt adversum eam." 
Merkitys.
Katolisessa kirkossa lauseella korostetaan, että pahan voimat eivät onnistu voittamaan kirkon pyhää instituutiota. Maallisemmassa käytössä lause tarkoittaa, etteivät henkilön vastustajat onnistu pyrkimyksissään.
Byskeälvenin vesistö

Byskeälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 18) muodostuu Pohjanlahden perämereen laskevan Byskeälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 3 662 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa. Joen pääuomassa tai ylipäätään koko vesistössä ei ole vesivoimalaitoksia. Se on toistaiseksi rauhoitettu vesivoiman rakentamiselta.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Byskeälven. Joen kokonaispituus on 215 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 1,3 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Byskeälvenin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Piitimenjoen vesistön (tunnus 13) ja Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) välisessä taskussa, jossa sijaitsee vielä kuusi pienempää päävesistöä. Byskeälvenin vesistö on niistä suurin. Tämän vedenjakajan pohjoispuolella sijaitsee Piitimenjoen vesistö ja Piitimenjoen vesistön itäpuolella Åbyälvenin vesistö (tunnus 17). Byskeälvenin vesistön lounaispuolella sijaitsee Skelleftejoen vesistö, joka vaihtuu kaakossa merelle päin mentäessä ensin Kågeälvenin vesistöön (tunnus 19) ja sitten pieniin mereen laskeviin ojien ja purojen valuma-alueisiin. Pieniä valuma-alueita esiintyy myös joensuun pohjoispuolella.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (57 %), turve (26,1 %), kalliomaa (5,5 %), hiekka ja sora (2,5 %), multamaa (1,1 %), savimaa (0,2 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,2 %), joiden lisäksi on vielä 5,4 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (75,0 %), soita ja kosteikkoja (17,5 %), kalliomaita viljelymaita (0,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,5 %) sekä joutomaita (1,4 %). Näiden lisäksi on 5,3 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Byskeälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 43,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 237 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 8,88 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 40,2 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 222 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 10,8 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 95,5 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 1,3 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Albertina (nimi)

Albertina on naisen etunimi. Se on Albert-miehennimen feminiininen vastine, samoin kuin nimi Alberta. Nimestä tunnetaan myös kirjoitusasu Albertiina.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 570–580 "Albertina"-nimistä ja noin 500–510 "Albertiina"-nimistä naista.
Nimipäivät.
Albertina oli 1700-luvun kansainvälinen muotinimi. Ruotsin prinsessa Sofia Albertina (1753–1829) vaikutti siihen, että nimi otettiin mukaan myös Suomen almanakkaan. Vuosina 1755–1907 Albertinan suomalainen nimipäivä oli 24. huhtikuuta. Vuosina 1890–1904 kalenterissa käytettiin vaihteeksi nimiasua "Albertiina".
Albertina-nimi palasi Suomessa almanakkaan vuonna 2000, kun se lisättiin suomenruotsalaiseen kalenteriin. Nimipäiväksi tuli jälleen 24. huhtikuuta.
Ruotsissa Albertinan nimipäivää vietetään nykyään 30. elokuuta, mutta sielläkin nimipäivänä oli alun perin 24. huhtikuuta.
Hailey Swirbul

Hailey Swirbul (s. 10. heinäkuuta 1998) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen maastohiihtäjä.
Swirbul kilpaili maastohiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Dresdenissä tammikuussa 2019. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Davosissa joulukuussa 2019 oltuaan vapaan hiihtotavan sprintissä 30:s. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2020 oltuaan kolmas. Kilpailuun eivät osallistuneet Pohjoismaat.
Nuorten MM-kilpailuissa Gomsissa 2018 Swirbul saavutti hopeaa 5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja pronssia 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa.
Swirbul lopetti uransa maaliskuussa 2023.
Kågeälvenin vesistö

Kågeälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 19) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Kågeälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 909 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Kågeälven, jonka kokonaispituus on 95 kilometriä.
Vesistön valuma-alue.
Kågeälvenin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Piitimenjoen vesistön (tunnus 13) ja Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) välisessä taskussa, jossa sijaitsee vielä kuusi pienempää päävesistöä. Kågeälvenin vesistöllä on yhteistä vedenjakajaa Skelleftejoen vesistön kanssa, joka sijaitsee vesistön lounaispuolella. Kågeälvenin vesistön koillispuolella sijaitsee Byskeälvenin vesistö (tunnus 18), ja meren suunnassa on lisäksi monia mereen laskevien purojen ja ojien valuma-alueita. Pieniä valuma-alueita sijaitsee myös joensuun kaakkoispuolella.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (55,4 %), turve (21,7 %), kalliomaa (4,1 %), hiekka ja sora (3,7 %), multamaa (7,5 %), savimaa (2,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,5 %), joiden lisäksi on vielä 2,7 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (83,8 %), soita ja kosteikkoja (8,6 %), viljelymaita (2,8 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,5 %) sekä joutomaita (1,7 %). Näiden lisäksi on 2,6 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Kågeälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 10,9 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 79,6 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,67 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 9,8 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 81 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 80 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 0,5 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Cheyenne Goh

Cheyenne Goh (; s. 2. maaliskuuta 1999 Singapore) on singaporelainen kaukalopikaluistelija.
Goh osallistui vuoden 2018 olympialaisiin. Hän sijoittui 1 500 metrillä 28:nneksi. Maailmanmestaruuskilpailuihin Goh on osallistunut vuosina 2017–2019. Hänen paras sijoituksensa on 27., joka tuli 1 000 metrillä vuonna 2018.
Olli Laine

Olli Laine (s. 1976) on suomalainen toimittaja ja dokumentaristi. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat jalkapallosta ja politiikasta tutun Hetemaj’n pakolaisperheen tarinan kertova "Kotimaa Kosovo-Suomi" (2018, 74 min) sekä anarkistisen naispapin esittelevä "Pappi. Punkkari. Anarkisti." (2019, 28 min). 
Lasten ja nuorten dokumenttielokuvalla Kolttarokkia Lapista (2010, 15 min) Laine voitti maailman suurimmilla alan festareilla Chicago International Children’s Film Festivaleilla ensimmäisen palkinnon vuonna 2010.
Dzinara Alimbekava

Dzinara Talgatauna Alimbekava (, , s. 5. tammikuuta 1996 Abai, Kazakstan) on valkovenäläinen ampumahiihtäjä, joka voitti viestin olympiakultaa talviolympialaisissa 2018. Henkilökohtaisilla matkoilla Alimbekava teki läpimurron kauden 2020–2021 alussa, jolloin hän sijoittui kauden kolmena ensimmäisenä viikonloppuna kaikilla henkilökohtaisilla matkoilla kymmenen parhaan joukkoon sekä otti Hochfilzenin pikakilpailussa ensimmäisen osakilpailuvoittonsa maailmancupissa. Kaksi päivää myöhemmin hän oli takaa-ajon toinen. Nove Meston jälkimmäisessä takaa-ajossa hän oli toinen. Myös Östersundin yhteislähdössä hän oli toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja takaa-ajocupissa viidenneksi. Kaudella 2021–2022 Alimbekava sijoittui Oberhofin takaa-ajossa kolmanneksi. Hän sijoittui Anterselvan yhteislähdössä toiseksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli normaalimatkalla viides, yhteislähdössä kahdestoista, pikakilpailussa viidestoista ja takaa-ajossa yhdeksästoista. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja normaalimatkan cupissa kolmanneksi.
Alimbekavan äiti on venäläinen ja isä kazakki. Hän syntyi Kazakstanissa, mutta on asunut Valko-Venäjällä kolmivuotiaasta lähtien, ja täten hän myös edustaa Valko-Venäjää.
Timothy Murray

Timothy ”Tim” Murray (s. 30. heinäkuuta 1987 Haverhill, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Honkaa. Murray on pelipaikaltaan maalivahti.
Murray pelasi kouluvuosinaan jalkapalloa Providence Collegen Friars-joukkueessa. Vuosina 2006 ja 2007 Friars pelasi NCAA:n lopputurnauksessa. Kaikkiaan Murray pelasi College-seurassaan 60 ottelua. Vuosina 2008–2009 hän pelasi kaksi kautta USL:n alemmassa ns. Premier Liigassa. Vuonna 2010 Murray allekirjoitti ammattilaissopimuksen MLS-joukkue New England Revolutionin kanssa. Vaikka hän nousi ensikaudellaan kakkosmaalivahdiksi ammattilaisjoukkueessa, hän ei päässyt yhteenkään MLS-peliin maalille. Sen vuoksi häntä lainattiin SL-liigaan FC New Yorkin maalivahdiksi yhteen otteluun. New England ja Murray purkivat sopimuksen maaliskuussa 2012.
Maaliskuussa 2015 Tim Murray siirtyi Suomeen. Hänen ensimmäinen suomalaisseura oli Kakkosessa pelannut Ekenäs Sport Club. Seuraavalla kaudella hän siirtyi toiseen tammisaarelaisseuraan eli Ykkösessä pelanneen EIF:n maalivahdiksi. Kaudella 2017 Murray siirtyi toiseen Ykkösen seuraan eli espoolaiseen FC Honkaan ja oli nostamassa Honkaa Veikkausliigaan. Kaudesta 2018 lähtien Murray on pelanut FC Hongan veikkausliigajoukkueen maalilla. Vuonna 2020 hänet valittiin Veikkausliigan parhaaksi maalivahdiksi. Murray teki kauden 2020 lopussa jatkosopimuksen Hongan kanssa.
Kauden 2020 loppuun mennessä hän on pelannut neljä kautta ja 67 ottelua Veikkausliigassa.
Ex oriente lux

Ex oriente lux (lat.) tarkoittaa "Idästä valo". Ilmaisu liittyy kristinuskoon, jossa ilmansuunnista idällä on suuri symbolinen merkitys.
Kristillinen rukoussuunta.
Kirkkoisä Tertullianus (noin 155–230) kirjoitti, että kristittyjen rukoussuunta on itään eli orienttiin. Kun kristitty yrittää määrittää missä itä sijaitsee, hän joutuu sen takia ”orientoitumaan". Rukoilu idän eli auringonnousun suuntaan oli silti jo esikristillinen tapa. Raamattu sisältää kristillisiä perusteluita juuri idän valintaan rukousten suunnaksi. 
Apostolisena konstituutiona annettiin 300-luvun lopulla ohje, jonka mukaan kirkot piti rakentaa itä-länsisuuntaan siten, että apsis, missä pääalttari sijaitsee, on kirkon itäpäädyssä. Eräät suuret kirkot, kuten Pietarinkirkko ja Lateraanikirkko Roomassa, on kuitenkin rakennettu niin, että alttari oli lännessä. Syynä oli mahdollisesti se, että tällöin messun toimittaja katsoi itään.
Muita merkityksiä.
Ilmaisu "ex oriente lux" on saanut myös uusia sivumerkityksiä: kulttuuri on peräisin idästä, kristinusko tulee idästä, korkeatasoinen kiinalainen sivistys tulee idästä.
Aarne Uusikylä

Kaarlo Aarne Engelbert Uusikylä, sukunimi vuoteen 1906 "Frisk" (7. marraskuuta 1884 Vaasa – 30. elokuuta 1951) oli suomalainen vakuutusjohtaja.
Aarne Uusikylän vanhemmat olivat vaatturimestari Karl Valentin Frisk ja Maria Amanda Wikman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan reaalilyseosta 1902 ja kävi Suomen Liikemiesten Kauppaopiston 1903–1905. Uusikylä teki opintomatkoja Tanskaan, Saksaan ja Englantiin 1910 sekä Ruotsiin ja Tanskaan 1912.
Uusikylä oli Suomi-yhtiössä konttoristina vuodesta 1905, tarkastajana 1906–1908, kansanvakuutusosaston esimiehenä 1911–1912, apulaisjohtajana 1912–1923, johtajana 1923–1932 ja toimitusjohtajana 1932–1951. Hän oli myös Vakuutus Oy Varman toimitusjohtajana 1919–1932.
Uusikylä oli Suomen Vakuutusyhdistyksen hallituksen jäsenenä vuodesta 1925 ja hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1935–1941. Hän oli mieskuoro Laulu-Miesten varapuheenjohtaja 1914-1919 ja puheenjohtaja 1933–1935 sekä oli pursiseura Merenkävijäin kommodorina 1922–1932 ja uudelleen vuodesta 1939 alkaen. Merenkävijäin kunniajäsen hänestä tuli 1944. Uusikylä oli myös Kameraseuran puheenjohtajana 1922–1924 ja 1929.
Aarne Uusikylä oli naimisissa vuodesta 1913 Elsa Maria Nylundin kanssa.
Wakkanai

Wakkanai (, ainuksi "Yam-wakka-nay") on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se on Sōyan yleiskehitystoimiston pääkaupunki ja maan pohjoisin kaupunki. Wakkanai sijaitsee Japaninmeren ja Ohotanmeren toisiinsa yhdistävän La Pérousen salmen rannikolla. Sen keskusta on rakentunut Sōyanniemen ja Noshappunniemen väliin jäävän Sōyanlahden länsirannalle. Wakkanaissa on 33 083 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 761,47 neliökilometriä. 
Wakkanain nimi on peräisin ainun kielestä ja merkitsee kylmävetistä jokea. Edo-kaudelta lähtien paikkakunta on toiminut Japanin porttina Sahalinille (Karafuto), joka sijaitsee 43 kilometrin päässä Sōyanniemestä. Matsumaen daimiokunta perusti alueelle tukikohdan, josta kalastettiin etenkin silliä. Vuonna 1888 Wakkanaista tehtiin paikallinen hallintokeskus. Kun Japani hallitsi Sahalinin eteläosaa 1900-luvun alkupuolella, pääasiallinen yhteys saarelle kulki Wakkanain kautta. Kaupunkioikeudet Wakkanaille myönnettiin vuonna 1949. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin satamaa on kehitetty kalastussatamana, ja sinne on sijoittunut myös kalastukseen liittyvää elintarviketeollisuutta ja öljysatama. Yhteydet Sahalinille ovat vilkastuneet jälleen Neuvostoliiton hajottua.
Wakkanaita palvelee JR Hokkaidōn Sōya-päälinja. Aikaisemmin kaupunkiin johti myös Tenpoku-linja, mutta se lakkautettiin vuonna 1989. Wakkanain lentoasemalta on reittilentoja Sapporoon ja Tokioon. Kaupungista on myös lauttayhteys Korsakovin kaupunkiin Sahalinilla sekä läheisille Rebunin ja Rishirin saarille.
Wakkanain rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Kita bōhatei-dōmu, kaupungin satamaan 1930-luvulla valmistunut pitkä, betoninen suojarakennus pilareineen. Muita nähtävyyksiä ovat Wakkanain puisto, Noshappun akvaario, Japanin pohjoisin piste Sōyanniemellä ja kaupunkia ympäröivät luonnonalueet. Osa kaupungista kuuluu Rishirin–Rebunin–Sarobetsun kansallispuistoon.
Live With Lassy

In With Lassy on saksofonisti Timo Lassyn livealbumi. Levy ilmestyi tuplalevynä + CD–levynä.
Clas Collan

Clas Collan (8. helmikuuta 1816 Iisalmi – 12. tammikuuta 1901 Parikkala) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Clas Collanin vanhemmat olivat kirkkoherra Pehr Johan Collan ja Elisabet Kristina Crohns ja puoliso vuodesta 1853 Aurora Vilhelmina von Bonsdorff (k. 1865). Collan tuli ylioppilaaksi 1833, valmistui filosofian maisteriksi 1840 ja vihittiin papiksi 1850, sotarovastin arvon hän sai 1859. Collan oli Helsingin yläalkeiskoulun vt. kollega 1841 ja tyttökoulun opettaja 1844, Haminan kadettikoulun pastori ja uskonnonopettaja hänestä tuli 1852 ja Parikkalan kirkkoherra 1863. Vt. lääninrovastina Collan toimi 1884–1885. Hän oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872. 
Clas Collanin veljiä olivat kirjailija, säveltäjä Karl Collan ja toimittaja, kirjailija Fabian Collan sekä lääkäri, valtiopäivämies Alexander von Collan.
Paronihaimonni

Paronihaimonni ("Pangasius sanitwongsei") on haimonneihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Paronihaimonni kasvaa yleensä noin 50 cm pitkäksi, mutta voi suurimmillaan saavuttaa 2,5–3 metrin pituuden ja 300 kilogramman painon. Väriltään paronihaimonni on tumman harmaa. Lajin pää on kookas ja leveä, kuonossa on neljä viiksisäiettä. Ensimmäinen selkäevä on korkea ja siinä on yksi pitkä ruoto, toinen selkäevä on pienempi. Myös rinta- ja vatsaevissä on pidentynyt ruoto. Kalan peräevä on mustakärkinen ja pyrstöevässä on syvä lovi.
Levinneisyys ja elintavat.
Paronihaimonni on makean veden laji, joka elää Mekong- ja Chao Phrayajoissa Kiinasta Thaimaahan ja Kambodžaan. Tosin se voi olla hävinnyt Chao Phrayasta. Laji liikkuu kuivien- ja sadekausien mukaan joissa eri alueille. Paronihaimonnin kutuaika on juuri ennen sadekautta huhti–toukokuussa. Kalan ravintoa ovat pienemmät kalat ja äyriäiset.
Paronihaimonni on levinneisyysalueellaan suosittu ruokakala ja sitä pyydystetään verkoilla ja siimoilla. Perinteinen tapa on käyttää syöttinä kuolleita koiria tai siipikarjaa. Lajin kannan koko on pienentynyt voimakkaasti ja se luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Syynä tähän on liikakalastus, patojen rakentaminen, elinympäristön saastuminen ja pyytäminen akvaariokaloiksi.
Paronihaimonnia pidetään joskus myös akvaariokalana ja akvaarioista vapaaksi päästettyjä yksilöitä on tavattu muun muassa Etelä-Afrikasta.
Pesäpallokauden päätösristeily

Pesäpallokauden päätösristeily on jokasyksyinen tapahtuma, joka kerää pesäpalloyhteisön yhteen juhlistamaan päättynyttä kautta ja palkitsemaan kauden parhaita. Suuren suosionsa myötä risteily on innostanut mukaan lajin ulkopuolistakin väkeä yhteisölliseen tunnelmaan. Risteilylle ovat kaikki kiinnostuneet tervetulleita. Viime vuosina virallisten matkapakettien myynnistä on vastannut Matkapojat.
Risteilyllä järjestetään pesäpallokauden parhaat -palkintogaala, jossa palkintonsa saavat mm. vuoden pesäpalloilijat, pudotuspelien arvokkaimmat pelaajat, vuoden lukkarit ja vuoden pelinjohtajat.
”Koko pesisperhe kokoontuu perinteisesti laivalle huippupelaajista lähtien. On huikeaa, miten risteilylle lähtee mukaan lajiväkeä laidasta laitaan – ja on siellä mukana ei-niin pesisihmisiäkin. Kesällä on voinut olla koviakin vääntöjä, mutta risteilyllä ne ovat jo takana. Kaikki ovat hyvällä fiiliksellä messissä. Pahimmat taisteluparit lyövät siellä kättä yhteen”, hehkutti vuoden 2018 gaalajuontaja Sebastian Waheeb.
Pesäpallokauden päätösristeily järjestettiin ensi kertaa jo 1970-luvulla markkinointinimellä ”Hanskat naulaan”. 1990-luvulta ovat tuttuja nimet Lemmenlaiva ja kavereiden kesken vain Lemmari. Nykyisin risteilyn nimeksi on vakiintunut yksinkertaisesti pesiskauden päätösristeily, mutta suosionsa se on säilyttänyt vuosikymmenten ajan.
Syksyllä 2020 Pesäpalloliitto joutui tekemään päätöksen pesäpallokauden päätösristeilyn siirtämisestä seuraavaan vuoteen koronaviruspandemian aiheuttaman poikkeustilanteen vuoksi. Pesäpallokauden parhaat -gaala nähtiin Ruudun ja ISTV:n lähetyksenä Helsingin Vallilasta perjantaina 16. lokakuuta 2020.
Yūbari

Yūbari () on Japanin kaupunki Hokkaidōn saarella Hokkaidōn prefektuurissa. Se sijaitsee Sorachin yleiskehitystoimiston alueella Hokkaidōn keskiosassa. Kaupunki on rakentunut Yūbarivuorten lounaisosaan Yūbarijoen yläjuoksulle; koillisessa kaupungin alue nousee 1 668 metriä korkealle nimikkovuorelleen Yūbarille. Yūbarissa on 7 468 asukasta (marraskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 763,07 neliökilometriä.
Yūbari on saanut nimensä Yūbarijoelta ja sitä kautta ainun kielestä; nimi merkitsee mineraalivesilähdettä. Yūbari kehittyi 1890-luvulta lähtien merkittävänä hiilikaivoskaupunkina Ishikarin hiilikenttien eteläosassa. Kaupunkioikeudet Yūbarille myönnettiin vuonna 1943. Kaupungin huippukaudella 1960-luvulla siellä oli yli 100 000 asukasta ja sen kaivokset tuottivat 30 miljoonaa tonnia hiiltä vuodessa. Sen jälkeen kaivostoiminta on kuitenkin ajettu vähitellen alas ja kaupungin väkiluku on laskenut murto-osaan aiemmasta. 1980-luvulla kaivoksissa tapahtui useita vakavia kaasuonnettomuuksia, ja viimeinenkin kaivos suljettiin vuonna 1990. Kaupungissa viljellään meloneja ja esimerkiksi kiinanjamssia.
Yūbariin on kaivosten sulkemisen jälkeen rakennettu turistien houkuttelemiseksi useita nähtävyyksiä, kuten vuonna 1980 avattu Yūbarin hiilikaivosmuseo. Yūbarivuori ja Shūparon tekojärvi tunnetaan kauniista maisemistaan. Yūbaria palvelee JR Hokkaidōn Sekishō-linja. Kaupungin keskustaan johtanut haaralinja lakkautettiin vuonna 2019.
Valdrin Rashica

Valdrin Rashica (s. 14. joulukuuta 1994, Vushtrri Kosovo) on kosovolais-albanialainen jalkapalloilija, joka edusti Veikkausliigassa kaudella 2020 FC Lahtea. Hänellä on synnyinmaansa Kosovon ja Albanian kansalaisuudet. Rashica siirtyi FC Lahteen vuoden 2020 alussa FC Espoosta.
Kosovossa syntynyt Raschica pelasi aluksi kotiseutunsa juniorijoukkueessa ja siirryttyään saman seuran Llamkos Kosova miesten joukkueeseen hän oli voittamassa maansa mestaruuden keväällä 2014. Sen jälkeen hän siirtyi Albaniaan ja edusti siellä kahta seuraa KF Skënderbeu Korçë ja KS Teuta Durrës vuosina 2016-2017.
Kaudella 2017 Rashica siirtyi Suomeen, ja hänen ensimmäinen suomalaisseura oli Kakkosessa pelannut FC Espoo, jota hän edusti kolme kautta. Hänet valittiin kauden 2018 Kakkosen B-lohkon parhaaksi pelaajaksi. Kausilla 2018 ja 2019 hän oli Kakkosen lohkonsa toiseksi paras maalintekijä. Vuonna 2020 hän siirtyi 1+1 - sopimuksella veikkausliigajoukkue FC Lahden riveihin, jossa hän pelasi kauden aikana 19 ottelua.
Alberta (nimi)

Alberta on naisen etunimi. Se on johdettu miehennimestä Albert.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 50–80 Alberta-nimistä naista. Albertalla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää.
Hengitysääni

Hengitysääni on keuhkojen eri osien värähtelyn tuottamaa ääntä, jota voidaan kuunnella eli auskultoida stetoskoopilla tai muulla ääntä vahvistavalla menetelmällä eri kohdista rintakehää tai ilman apuvälinettä. Hengitysäänten määrittäminen antaa keuhkoista tärkeää tietoa monien sairauksien diagnostiikkaan, mutta keuhkoauskultaatiolöydös on kuitenkin harvoin yksinään riittävä diagnoosin asettamiseksi ja hoidon valitsemiseksi (eli diagnostinen).
Normaalisti keuhkojen alueelta kuullaan stetoskoopilla auskultoiden selvästi kuuluva sisäänhengitysääni ja hyvin heikosti kuuluva uloshengitysääni. Henkitorven eli trakean alueelta uloshengitysääni on sisäänhengitysääntä voimakkaampi, jolloin tällaista hengitysääntä kutsutaan trakeaaliseksi. Suurten keuhkoputkien eli bronkusten alueelta rintalastan yläosan molemmilta puolilta kuullaan normaalissa tilanteessa yhtäsuuret sisään- ja uloshengitysäänet, jolloin tällaista hengitysääntä kutsutaan bronkiaaliseksi. Normaali hengitysääni kuuluu symmetrisesti ilman sivuääniä, kuten matala- tai korkeataajuista vinkunaa, matala- (karkeaa) tai korkeataajuista (hienojakoista) rahinaa tai hankausääntä.
Hengitysäänen hiljentyminen johtuu äänenkulun estymisestä esim. nesteen, ilmattomuuden (atelektaasi), ilmarinnan, keuhkoahtaumataudin tai lihavuuden seurauksena. Hengitysäänten voimistuminen taas aiheutuu keuhkokudoksen tiheyden kasvusta esim. keuhkokuumeen seurauksena.
Hengitysäänen matala- tai korkeataajuinen vinkuna aiheutuu henkitorven ahtaumasta tai sulkeutumassa olevien ilmateiden värähtelystä. Sisäänhengitykseen painottuvaa henkitorvesta tulevaa vinkunaa kutsutaan stridoriksi. Korvin kuultavaa vinkunaa voivat aiheuttaa muun muassa kasvaimet, astma, keuhkoahtaumatauti, vaikea sydämen vajaatoiminta ja keuhkopöhö. Hengitysäänen karkeat tai hienojakoiset rahinat aiheutuvat sulkeutuneiden ilmateiden aukeamisäänistä esim. keuhkofibroosin, sydämen vajaatoiminnan tai keuhkokuumeen aikana. Hankausäänet johtuvat karhentuneiden keuhkopussilehtien hankauksesta esim. pleurafibroosin seurauksena.
Wladimir Schohin

Wladimir Schohin (1862–1934) oli suomalainen kauppias ja autochrome-värivalokuvistaan tunnettu valokuvaaja.
Schohin toimi kauppiaana Helsingissä ja hänellä oli kauppatalo Unioninkadun ja Pohjoisen Makasiinikadun kulmassa. Valokuvausta harrastanut Schohin oli jäsenenä helsinkiläisessä ruotsinkielisessä Amatörfotografklubben (AFK) -valokuvausyhdistyksessä, joka oli perustettu 1889. Hänen valokuviaan palkittiin valokuvakilpailuissa ja näyttelyissä. Hänet palkittiin ensimmäisen kerran vuonna 1900 Fotografiamatörklubbenin vuosikilpailussa ja vuonna 1903 hän sai ensimmäisen palkinnon Ateneumissa pidetyssä yleisessä valokuvanäyttelyssä. Schohin pyrki kuvissaan harmoniaan ja käytti muun muassa kuvien vedostuksessa jalopainomenetelmiä. Hän kykeni myös hankkimaan kalliista autochrome-levyjä ja otti jo 1900-luvun alussa värikuvia. AFK osti Schohinin kuoltua 1934 106 Schohinin väripositiivia omiin kokoelmiinsa.
Yūbari (täsmennyssivu)

Yūbari voi tarkoittaa:
Bureälvenin vesistö

Bureälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 21) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Bureälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 046 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa. Vesistöä on muokattu jonkin verran vesivoiman tuottamiseksi.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Bureälven, jonka kokonaispituus on 115 kilometriä.
Vesistön valuma-alue.
Bureälvenin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) välissä, jossa on seitsemän muuta päävesistöä. Bureälvenin vesistö on näistä pienistä kolmanneksi suurin. Sen pohjoispuolella sijaitsee Skelleftejoen vesistö, lounaispuolella Rickleånin vesistö (tunnus 24) ja kaakkoispuolella, lähinnä merenrantaa, Mångbyånin- (tunnus 22) ja Kålabodaånin vesistöt (tunnus 23). Joensuun kummallakin puolella sijaitsee pieniä mereen laskevien ojien ja purojen valuma-alueita, joilla on pieni yhteispinta-ala.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (49,9 %), turve (12,5 %), kalliomaa (6,8 %), hiekka ja sora (7,5 %), multamaa (7,8 %), savimaa (6,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,2 %), joiden lisäksi on vielä 6,5 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (79,1 %), soita ja kosteikkoja (2,6 %), viljelymaita (7,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,8 %) sekä joutomaita (3,7 %). Näiden lisäksi on 6,4 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Bureälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 10,9 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 51,8 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,11 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 10,9 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 56 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 55,9 m³/s on mitattu toukokuussa 1998 ja pienin 1,8 m³/s huhtikuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut kuukautiset keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta heinäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Bureälvenin pääuomassa on 4 vesivoimalaitosta: Falmarksforsen, Mjödvattsforsen, ja Stormyrforsen. Voimaloiden yhteisteho on 1,9 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 7,0 gigawattituntia.
Pulssioksimetria

Pulssioksimetria on mittausmenetelmä, jolla voidaan arvioida veren happisaturaatiota (SpO2). Pulssioksimetriaa käytetään laajasti lääketieteessä alhaisen veren happipitoisuuden eli hypoksemian tunnistamiseen ja seurantaan. Erityisesti happisaturaation lasku alle 90 %:n ennustaa merkittävää happiosapaineen (pO2) laskua.
Pulssioksimetri mittaa kahdella eri aallonpituudella lähetetyn valon absorboitumista kudokseen, yleensä sormen päähän tai korvaan, pulssiaallon aikana. Veren pelkistetty hemoglobiini ja oksihemoglobiini absorboivat valoja eri tavalla, joten absorboitumisesta voidaan arvioida happea sitovan hemoglobiinin osuutta. Laite on yleensä kalibroitu arvovälille 75–99 % niin, että mittausvirheeksi jää noin 2 %-yksikköä. Mittausvirhettä voivat aiheuttaa muun muassa mittausalueen huono verenkierto, liike, laskimopulsaatio, karboksi- ja methemoglobinemia, valaistus ja absorptioesteet.
Mångbyånin vesistö

Mångbyånin vesistö (, vesistöaluetunnus 22) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Mångbyånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 219 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Mångbyån, jonka pituus on 10 kilometriä.
Vesistön valuma-alue.
Mångbyånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) välissä, jossa on seitsemän muuta päävesistöä. Mångbyånin vesistö on näistä pienin. Se jakaa saman vedenjakajan kahden muun päävesistön kanssa, eli lounaassa Kålabodaånin vesistön (tunnus 23) ja luoteessa Bureälvenin vesistön (tunnus 21) kanssa. Merenrannikolla on sen ympärillä mereen laskevien purojen ja ojien valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on jopa sitä itseään suurempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (51,0 %), turve (13,1 %), kalliomaa (10,5 %), hiekka ja sora (3,4 %), multamaa (4,4 %) ja savimaa (8,5 %), joiden lisäksi on vielä 9,1 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (74,4 %), soita ja kosteikkoja (3,2 %), viljelymaita (9,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,6 %) sekä joutomaita (3,3 %). Näiden lisäksi on 9,1 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Mångbyånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 2,31 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 10,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,57 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 2,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 15 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 12,6 m³/s on mitattu toukokuussa 1982 ja pienin 0,2 m³/s lokakuussa 2002. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Kålabodaånin vesistö

Kålabodaånin vesistö (, vesistöaluetunnus 23) muodostuu Pohjanladen Perämereen laskevan Kålabodaånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 506 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Kålabodaån, joka laskee Itämereen noin 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) välissä, jossa sijaitsee yhteensä seitsemän pienempää päävesistöä. Kålabodaånin vesistö on näistä kolmanneksi pienin. Vesistön lounaispuolella on sen vedenjakaja yhteinen Rickleånin vesistön (tunnus 24) kanssa, luoteispuolella Bureälvenin vesistön (tunnus 21) kanssa, koillispuolella se on vähäisessä määrin yhteinen Mångbyånin vesistön (tunnus 22) kanssa. Merenrannikolla sen on sen joensuun ympärillä pieniä mereen laskevien ojien ja purojen valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (46,3 %), turve (12,2 %), kalliomaa (13,5 %), hiekka ja sora (8,2 %), multamaa (6,9 %), savimaa (11,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,6 %), joiden lisäksi on vielä 1,2 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (80,4 %), soita ja kosteikkoja (2,2 %), viljelymaita (11,9 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (3,9 %). Näiden lisäksi on 1,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Kålabodaånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 5,92 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 45,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,62 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 5,7 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 54 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 43,5 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 0,2 m³/s viimeksi vuonna 2002. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Selbäcken

Selbäcken on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Bodenin kunnassa sijaitseva Rånejoen sivupuro, jonka nimikko-osuus on vain noin kilometrin pitkä. Sen pääuoma on kuitenkin 9 kilometrin pituinen. Joen valuma-alueen pääuoma alkaa Tjuvmårdseltjärnenistä ja se yhtyy Rånejokeen Västra Holmsvattenselin kulmakunnalla Sör-Lillånin ja Norr-Lillånin väliin.
Selbäcken on valuma-alueensa nimikkojoki, mutta se ei ole valuma-alueensa pääuoma koko sen pituudella. Ruotsin vesistöviranomaiset määrittävät vesistön pääuoman vesireitin seuraamalla alajuoksulta alkaen sitä haaraa, jolla on yläjuoksulla suurin valuma-alue. Selbäcken muodostaa pääuoman vain sen viimeisen kilometrin matkalla, sillä yläjuoksulla se syntyy kahden puron Björkbergbäckenin ja Hömyrbäckenin yhtymisestä toisiinsa. Näistä Hömyrbäcken kuuluu pääuomaan, sillä se on Holmsvattnetin lasku-uoma. Järven pohjoispäähän tulee lisäksi vielä Holmsvattenbergetin suunnalta Stortjärnbäcken, jonka lähteenä on Tjuvmårdseltjärnen ja joka virtaa Stortjärnenin kautta. Pääuomalle tulee tätä reittiä myöten 9 kilometriä pituutta.
Joen nimikko-osuus ja pääuoman yläpuoliset osuudet sijaitsevat jyrkässä maastossa. Pääuoma alkaa Tjuvmårdseltjärnenistä, jonka vedenpinta on noin 276 metriä mpy. ja se laskee sieltä Strotjärneniin (241 m mpy.). Pääjärven Holmsvattnetin vedenkorkeus on enää 143 metrin korkeudella, joten sen lasku-uomalle jää hieman yli 40 metrin pudotus. Keskimääräinen kaltevuus olisi pääuomalle noin 19 metriä kilometrille ja Holmsvattnetin lasku-uomalle enää noin 10 metriä kilometrille.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (68,8 %), turve (20,1 %), hiekka tai sora (1,2 %) ja kallioalue (1,2 %). Maasto on ilmavalokuvien mukaan metsämaata, jossa pienet suot rikkovat metsän yhtenäisyyttä. Myös korkeat mäet eli vaarat ovat metsän peitossa. Valuma-alueella on asutusta vain Holmsvattnetin etelärannalla. Sinne tulee tiet Näätäsuannon ja Gunnarsbynin suunnilta.
Selbäckenin valuma-alueen pinta-ala on 25 neliökilometriä. Sen on 0,6 % koko Rånejoen vesistön (päävesistötunnus 7) valuma-alueesta, joka on 4 207 neliökilometriä. Selbäckenin keskivirtaama on noin 0,25 kuutiometriä sekunnissa, mutta sen arvo vaihtelee vuodenaikojen mukaan suuresti. Talvella ei virtaamaa ole lainkaan, mutta kevättulvan aikana voi kuukauden keskivrtaama kohota 1,7 kuutiometriin sekunnissa.