tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sävarånin vesistö

Sävarånin vesistö (, vesistöaluetunnus 26) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Sävarånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 161 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa. Joessa on yksi vesivoimalaitos.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Sävarån ja se alkaa Lossmenträsketistä. Joen kokonaispituus on 140 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Sävarånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Skelleftejoen vesistön (tunnus 20) ja Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) välissä, jossa on seitsemän pientä päävesistöä. Sävarånin vesistö on niistä kolmen suurimman joukossa. Sillä on kaakkoispuolella yhteistä vedenjakajaa enimmäkseen Uumajanjoen vesistön kanssa, mutta Sävarånin alajuoksulla se vaihtuu ensin Tavelånin vesistöksi (tunnus 27) ja sitten mereen laskevien purojen ja ojien pienempiin valuma-alueisiin. Sävarånin vesistön koillispuolella on yhteisestä vedenjakajaa Rickleånin vesistön (tunnus 24) kanssa, Sävarånin alajuoksulla Dalkarlsånin vesistön (tunnus 25) kanssa ja lähellä merenrannikkoa sitä on mereen laskevien ojien ja purojen pienien valuma-alueiden kanssa.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (53,3 %), turve (26,9 %), kalliomaa (4,5 %), hiekka ja sora (5,6 %), multamaa (1,5 %), savimaa (0,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,7 %), joiden lisäksi on vielä 6,0 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,0 %), soita ja kosteikkoja (10,7 %), viljelymaita (1,2 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,4 %) sekä joutomaita (0,9 %). Näiden lisäksi on 6,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Sävarånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 13,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 66,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,65 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 12,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 60 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 65,8 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 1,5 m³/s tammikuussa 2003. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Vesistössä on Sävarin vesivoimalaitos, joka tuottaa sähköä 0,3 megawattin teholla noin 1,4 gigawattituntia vuodessa.
Tavelånin vesistö

Tavelånin vesistö (, vesistöaluetunnus 27) muodostuu Pohjanlahden Perämereen laskevan Tavelånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 410 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Tavelån, joka alkaa Tavelsjönistä. Joen kokonaispituus on 50 kilometriä ja se laskee Itämereen hieman yli 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee suuren Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) pääuoman Uumajanjoen joensuun pohjoispuolella ja Uumajanjoen vesistöllä on siten yhteinen vedenjakaja sen lounaispuolella. Koillispuolella se rajautuu pohjoisessa Sävarånin vesistöön (tunnus 26) ja alempana alajuoksulla mereen laskevien ojien ja purojen pieniin valuma-alueisiin.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (44,9 %), turve (11,9 %), kalliomaa (8,7 %), hiekka ja sora (13,3 %), multamaa (8,6 %), savimaa (6,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,2 %), joiden lisäksi on vielä 4,5 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (78,2 %), soita ja kosteikkoja (3,5 %), viljelymaita (8,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,6 %) sekä joutomaita (3,9 %). Näiden lisäksi on 4,1 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Tavelånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,67 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 28,5 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,9 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 38 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 30 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 0,3 m³/s viimeksi vuonna 2003. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Vesistössä on yksi vesivoimalaitos Kvarnfors, joka on varsin pieni voimala.
Adolph Törneros

Adolph (Adolf) Törneros (1794–1839) oli ruotsalainen kielitieteilijä, professori ja kirjailija. Hän julkaisi tutkimuksia klassisen filologian alalta. Kirjallisuushistoriallista merkitystä on kirjeitä ja päiväkirjoja sisältävällä Törnerosin kaksiosaisella teoksella "Bref och dagboksanteckningar" (1840–1842, laajennettu painos 1890–1891). Hänen esteettisille näkemyksilleen ja maailmankuvalleen oli keskeistä yhteys fosforisteihin.
Gustaf Svinhufvud (laamanni)

Gustaf Svinhufvud (11. toukokuuta 1817 Lempäälä – 3. huhtikuuta 1901 Lempäälä) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies. 
Svinhufvudin vanhemmat olivat laamanni Gustaf Svinhufvud ja Katarina Sofia af Enehjelm ja puoliso vuodesta 1842 Klara Vivika Ottiliana Mesterton (k. 1889). Svinhufvud tuli ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837, varatuomarin arvon hän sai 1840 ja laamannin arvon 1889. Hän oli Turun hovioikeudessa kanslisti 1842, kirjaaja ja ylimääräinen viskaali 1847, notaari 1849, protonotaari 1854 ja apujäsen 1854–1855. Porvoon tuomiokunnan tuomari hänestä tuli 1855 ja Jämsän tuomiokunnan tuomarina hän toimi 1862–1891. Svinhufvud oli Tammikuun valiokunnan sihteeri 1862 ja aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1872.
Hörnånin vesistö

Hörnånin vesistö (, vesistöaluetunnus 29) muodostuu Pohjanlahden Merenkurkkuun laskevan Hörnånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 392 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Hörnån, jonka nimi on alajuoksulla myös Hörneån. Joen kokonaispituus on 65 kilometriä ja se laskee Itämereen vähän yli 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Hörnånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Sen pohjoispuolella sijaitsee Uumajanjoen vesistö ja lounaispuolella Öreälvenin vesistö (tunnus 30). Merenrannikolla on sen joensuun ympärillä mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on Hörnånin vesistöä hieman suurempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (47,3 %), turve (17,6 %), kalliomaa (11,7 %), hiekka ja sora (7,6 %), multamaa (8,5 %), savimaa (2,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,1 %), joiden lisäksi on vielä 2,8 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (87,3 %), soita ja kosteikkoja (4,2 %), viljelymaita (3,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,4 %) sekä joutomaita (2,0 %). Näiden lisäksi on 2,8 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Hörnånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,54 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 32,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,67 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 37 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 32,3 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 0,2 m³/s viimeksi vuonna 2003. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Suuri hiljaisuus (kirja)

Suuri hiljaisuus on Markku Sadelehdon toimittama ja Jalavan vuonna 1995 julkaisema novelliantologia, joka sisältää 12 modernia kauhutarinaa. Kokoelmassa esitellään kuusi kirjailijaa, joilta kultakin kaksi teemoiltaan ja tyyliltään erilaista novellia. Esipuheen mukaan novelleissa ”etsitään 1990-lukua”. Sadelehto kuvailee tarinoita äärimmäiseksi kirjallisuudeksi ("extreme fiction"), mikä hänen mukaansa ei tarkoita pelkkää väkivaltaa vaan myös uudenlaista arvomaailmaa, jossa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt ”täytyy hyväksyä luonnollisiksi”.
Kauhunovellien ohella kokoelmassa on myös rakkaustarinoita. Sadelehto oli aloittanut modernia kauhua edustavien ”rakkauskirjojen” parissa jo vuonna 1990, jolloin ilmestyi "Outoja tarinoita 2". Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyneessä antologiassa "Julma on rakkaus" erotiikka oli aiempaa selkeämmin esillä. "Suuri hiljaisuus" oli löyhän sarjan kolmas ja viimeinen osa. Sadelehdon mukaan "Julma on rakkaus" ja "Suuri hiljaisuus" ovat aikuiselle yleisölle suunnattua ”rankkaa tekstiä”, jonka ”problematiikka ylittää murrosikäisen ongelmien tason”.
Sadelehto kokosi antologian hyvin nopeasti, omien sanojensa mukaan kolmessa tunnissa. Kirjan alkuperäinen nimi ”Kuollut ja vihainen” heijasteli hänen tuolloista mielialaansa, mutta kustantaja piti nimeä tahattoman koomisena. Sadelehto antoi siksi kokoelmalle nimeksi "Suuri hiljaisuus" hiljattain näkemänsä lännenelokuvan mukaan. Kirjan loppua Sadelehto vertasi Pier Paolo Pasolini elokuvaan "Sodoman 120 päivää" ja erityisesti sen ”Paskan kehäksi” nimettyyn jaksoon.
Sisältö.
Suom. Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä.
Vastaanotto.
"Portti"-lehden toimittaja Juho-Antti Tuhkanen piti "Suurta hiljaisuutta" Sadelehdon aiemman "Julma on rakkaus" -antologian sisarteoksena. Hän myös huomautti osan novelleista olevan ”enemmän "rakkaus"tarinoita kuin "kauhu"kertomuksia”.
"Aikakoneen" arvostelussa P. A. Manninen pitää Sadelehdon väitteitä äärimmäisestä kirjallisuudesta liioitteluna. ”Tarinat ovat näppäriä, vitsikkäitä, kyynisiä ja muodikkaita. Mitään ällistyttävää vaikutusta ne eivät silti tee. Senkun vain ovat.” Erityisen rankkaa tai rohkeaa tekstiä kokoelma ei sisällä, vaan sen novellit tarjoavat pikemminkin trendikkäitä tulkintoja kauhu- ja fantasiakirjallisuuden vanhoista teemoista. Manninen myös kritisoi esipuhetta: ”Jos kauhukirjallisuus todella voisi hyväksyä [androgyynit, transsukupuoliset, transvestiitit ja homoseksuaalit] vasta 90-luvulla, missä unessa se olisi elänyt tähän asti?”
Sadelehto itse povasi vuonna 1995, että "Suuren hiljaisuuden" arvostus tulisi aikaa myöden nousemaan, ja kuvaili kirjaa tulevaksi ”trash-klassikoksi”.
Sebastian von Knorring

Sebastian von Knorring (9. maaliskuuta 1815 Vehmaa – 7. tammikuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, juristi, pormestari ja valtiopäivämies.
Von Knorringin vanhemmat olivat tilanomistaja, kapteeni, vapaaherra Johan Fredrik Ludvig von Knorring ja Katarina Lovisa Wittfooth ja puoliso vuodesta 1842 Fredrika Ottiliana Flinckenberg (k. 1891). Hovioikeudenneuvos, valtiopäivämies Johannes Alarik von Knorring oli heidän poikansa. Sebastian Von Knorring tuli ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837. Varatuomarin arvon hän sai 1840 ja kihlakunnantuomarin arvon 1852. Von Knorring oli Turun hovioikeuden auskultantti 1837 ja Viipurin hovioikeuden auskultantti 1839. Toimittuaan vt. tuomarina hän oli Viipurin läänin maanjako-oikeuden vt. sihteeri 1853–1856 ja Rauman pormestari vuosina 1859–1863. Raaseporin tuomiokunnan tuomariksi hän tuli 1863 ja Mäntsälän tuomiokunnan tuomariksi 1874. Jääsken tuomiokunnan tuomarina von Knorring toimi 1878–1890. Hän oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1888. Von Knorring oli kuollessaan Suomen vanhin lakimies.
Otto Ferdinand Hofdahl

Otto Ferdinand Hofdahl (15. tammikuuta 1814 Hämeenlinna – 14. lokakuuta 1881 Pernaja) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Hofdahlin vanhemmat olivat raatimies Anders Magnus Hofdahl ja Johanna Salvenius. Hofdahl tuli ylioppilaaksi 1832 ja vihittiin papiksi 1840. Varapastorin arvon hän sai 1843 ja rovastin arvon 1860. Hofdahl oli Porvoon pedagogion vt. kollega ja kirkkoherran apulainen 1840, yläalkeiskoulun vt. kollega ja vt. kirkkoherra 1842, virkavuoden saarnaaja 1843, Porvoon tuomiorovastikunnan välivuoden saarnaaja ja kirkkoherran sijainen 1844, Sipoon kappalainen 1845, Valkjärven kirkkoherra 1857 ja Pernajan kirkkoherra 1867. Vt. lääninrovastina hän toimi 1869–1878. Hofdahl oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1867.
Sihja – kapinaa ilmassa

Sihja – kapinaa ilmassa on Marja Pyykön ohjaama lastenelokuva, joka sai ensi-iltansa 5. elokuuta 2022. Elokuva kertoo Alfred-nimisen kaupunkilaispojan ja Sihja-nimisen keijun ystävyydestä. Elokuvassa Alfred ja Sihja selvittävät kaupungista kuolleina löytyvien lintujen mysteeriä.
Elokuvan budjetti oli 2 921 000 euroa, joista Suomen elokuvasäätiön osuus oli 907 800 euroa.
Sihja on Suomen historian kallein perhe-elokuva. Sen tuotantoa rahoittivat myös hollantilaiset ja norjalaiset tahot.
Samalla Sihja oli tuotantoyhtiö Tuffi Filmsin kallein elokuva. Elokuva ei kuitenkaan saavuttanut sille asetettuja tuotto-odotuksia, mikä osaltaan vaikutti siihen, että Tuffi Films hakeutui yrityssaneeraukseen.
Öreälvenin vesistö

Öreälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 30) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Öreälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 3 029 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa. Koko vesistössä ei ole vesivoimalaitoksia ja se on toistaiseksi rauhoitettu vesivoimarakentamiselta.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Öreälven, jotka kutsutaan yläjuoksulla myös nimellä Örån. Joen kokonaispituus on 190 kilometriä ja se laskee Itämereen noin 1,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Öreälvenin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Se on niistä toiseksi suurin päävesistö. Sillä on Uumajanjoen vesistön kanssa lähes merenrannikolle asti jatkuva yhteinen vedenjakaja. Merenrannikon läheisyydessä Uumajanjoen vesistö vaihtuu pieneen Hörnånin vesistöön (tunnus 29). Öreälvenin vesistön lounaispuolella sillä on yhteinen vedenjakaja usean vesistön kanssa. Vesistön luoteispäässä on Ångermanjoen vesistöllä vedenjakajasta vain pieni yhteinen osuus, mutta sitten seuraavana kaakossa sijaitsevalla Lögdeälvenin vesistöllä (tunnus 32) sen osuus on pisin. Vasta alajuoksulla Lögdeälvenin vesistö vaihtuu pieneen Leduånin vesistöön (tunnus 31). Öreälvenin vesistön alajuoksulla meren rannikolla sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (55,9 %), turve (24,7 %), kalliomaa (5,9 %), hiekka ja sora (2,9 %), multamaa (5,0 %), savimaa (1,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,1 %), joiden lisäksi on vielä 2,4 % muita maalajeja. Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (79,3 %), soita ja kosteikkoja (15,4 %), viljelymaita (1,5 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,2 %). Näiden lisäksi on 2,4 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Öreälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 39,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 250 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 6,24 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 34 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 260 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 5,9 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 228,1 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 1,7 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Leduånin vesistö

Leduånin vesistö (, vesistöaluetunnus 31) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Leduånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 330 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Leduån. Joen kokonaispituus on 60 kilometriä ja laskee Itämereen hieman yli 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Leduånin vesistö on niistä kolmanneksi pienin ja se jääkin täysin Öreälvenin vesistön (tunnus 30) ja Lögdeälvenin vesistön (tunnus 32) väliin. Rannikolla sen joensuuta ympäröi mereen laskevien ojien ja purojen pienet valuma-alueet, joiden yhteispinta-ala on hieman Leduånin vesistöä pienempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (48,1 %), turve (9,5 %), kalliomaa (18 %), hiekka ja sora (8,5 %), multamaa (7,9 %), savimaa (2,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (86,3 %), soita ja kosteikkoja (2,3 %), viljelymaita (3,9 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,2 %) sekä joutomaita (2,3 %). Näiden lisäksi on 5,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Leduånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,09 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 23,6 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,69 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,5 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 23 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 27,1 m³/s on mitattu toukokuussa 2012 ja pienin 0,2 m³/s helmikuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Kauhupokkari 1

Kauhupokkari 1 on Markku Sadelehdon toimittama ja Jalavan vuonna 1991 julkaisema kioskikirja, joka sisältää yhdeksän kauhunovellia eri kirjoittajilta. Mukana on kahdeksan englannista käännettyä tarinaa ja lisäksi Boris Hurtan varta vasten kokoelmaan kirjoittama novelli ”Sillikuningas”; saatteessaan Hurtta kuvaili tarinaa siihenastisen uransa synkimmäksi.
"Kauhupokkari" oli Jalavan yritys laajentaa kauhunovellien kustannustoimintaa kioskikirjamarkkinoille. Tarkoituksena oli esitellä sekä 1900-luvun alun että tuoreempia kirjailijoita. Myöhemmissä osissa oli määrä ilmestyä muun muassa Stephen Kingiä. Ensimmäiseen osaan tarkoitettu Ramsey Campbellin ”Seuralainen” ("The Companion") jätettiin lopullisesta kirjasta pois, koska Sadelehto ei ollut tyytyväinen suomennokseen.
"Kauhupokkarin" oli tarkoitus ilmestyä kuudesti vuodessa, mutta julkaisu lopetettiin jo ensimmäisen osan jälkeen. Sadelehdon mukaan "Kauhupokkari 1" ei tehnyt tappiota mutta ei myöskään tuottanut odotettua voittoa, mikä johti sarjan nopean päättämiseen. Kirjaa painettiin 12 000 kappaletta, joista ylijäämä myytiin eräälle tamperelaiselle antikvariaatille. Sarjan toinen ja kolmas osa ehdittiin suomentaa kesällä 1991, ja toiseen osaan Sadelehto ehti luonnostella kirjailijaesittelyt.
Suomennetut novellit Sadelehto kierrätti novellit muihin toimitustöihinsä. "Kauhupokkari 2" muodosti pohjan antologialle "Outoja tarinoita 5"; yksi "Kauhupokkariin" tarkoitetuista novelleista jätettiin pois ja tilalle otettiin kuusi muuta tarinaa. Pois jätetty tarina oli David Draken muinaiseen Roomaan sijoittuva kauhutarina, jota Sadelehto piti niin huonona, että jätti sen julkaisematta, vaikka kustantaja olikin jo ehtinyt ostaa julkaisuoikeudet. "Kauhupokkari 3:n" novelleista tuli "Outoja tarinoita 3", johon lisättiin kaksi uutta tarinaa. Sadelehdon mukaan "Kauhupokkarin" tekeminen oli ”pyöritystä piikkitynnyrissä”, ja ylijäämänovellien toimitustyö hidasti hänen kehittymistään antologistina.
Vastaanotto.
"Kauhupokkari 1:n" alkusanoissa Sadelehto pyysi lukijoilta palautetta, ja kustantaja saikin muutaman yhteydenoton. Myyntiluvut jäivät odotettua heikommiksi, ja sarja lopetettiin ensimmäiseen osaansa. Vuonna 1995 Sadelehto kuvaili "Kauhupokkari 1:stä" ”surullisen kuuluisaksi”, mutta mainitsi saaneensa myös maltillisen myönteistä palautetta.
"Portti"-lehden Juho-Antti Tuhkanen kuvaili kansikuvaa ”Jari Rasin naivismiksi”. Sadelehdon mukaan kansi oli ”tökerö kioskikirjaksi, joilla on omat rajansa ja sääntönsä”. Hän myös huomautti, että kioskikirjan olisi pitänyt olla helppolukuinen eikä se saisi sisältää klassikoita tai mitään ”raflaavaa”. Sadelehto väitti kuulleensa antikvariaatissaan vierailleiden kesäturistien kommentoivan "Kauhupokkaria:" ”Ei käy, tätä lukiessa on ajateltava.”
Anglikaanisen kirkon sakramentit

Anglikaanisen kirkon mukaan sakramentit ovat todellisia armonvälineitä. Kristuksen asettamia sakramentteja on kaksi: kaste ja ehtoollinen. Sakramentit ovat näin ollen samat kuin muissakin protestanttisissa kirkoissa.
Kasteen ja ehtoollisen lisäksi Book of Common Prayerin pappisvihkimyskaavassa annetaan kuitenkin myös valtuutus synninpäästöön ripissä:
Anglikaanisessa kirkossa on käytössä lapsikaste. Kasteessa ihminen tulee kirkon jäseneksi ja saa anteeksiantamuksen synneilleen. Ehtoolliskäsitys on muuttunut ajan kuluessa. Anglikaanisen kirkon ehtoolliskäsitys oli alkuperäisesti samanlainen kuin reformoiduilla kirkoilla: ehtoollinen nähtiin muistoateriana Kristukselle. Nykyään ehtoolliskäsitys vaihtelee kirkon suuntauksen mukaan.
Vuonna 1981 julkaistussa anglikaanis-roomalaiskatolisen niin sanotun ARCIC-prosessin ekumeenisessa asiakirjassa ”Eucharistic Doctrine” (1971) anglikaanisuuden opetukseksi vahvistettiin Kristuksen todellinen läsnäolo ehtoollisessa. Anglikaanisen kirkkoyhteisön vuoden 1988 Lambeth-konferenssi vahvisti muun muassa eukaristiaa käsittelevän ARCIC-dokumentin opetuksen "olemukseltaan yhdenmukaiseksi anglikaanien uskon kanssa" ("consonant in substance with the faith of Anglicans"). 
Tämä näkyy myös Porvoon sopimuksen tekstissä vuodelta 1992.
ICL (täsmennyssivu)

ICL tai ICl voi viitata johonkin seuraavista:
Tietäisitpä, poikani, miten vähällä järjellä maailmaa hallitaan

Tietäisitpä, poikani, miten vähällä järjellä maailmaa hallitaan () on poliittista valtaa kommentoiva lentävä lause. Sanat on pantu Ruotsin valtakunnankanslerin Axel Oxenstiernan (1583–1654) suuhun, kun hän rohkaisi Westfalenin rauhanneuvotteluihin lähtevää poikaansa Johania. Tämä oli epäillyt omia kykyjään kokeneiden valtiomiesten ja diplomaattien seurassa. 
Latinisti Reijo Pitkärannan mukaan lause voi olla peräisin myös paavi Julius II:lta (1503–1513).
Neo (nimi)

Neo on miehen etunimi. Se merkitsee ’uutta’ ja ’nuorta’: useissa sivistyssanoissa esiintyvä etuliite "neo-" tulee kreikan kielen sanasta "neos".
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Neo on elokuuhun 2023 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 840 miehellä ja noin 40–50 naisella. Pelkästään 2010-luvulla on syntynyt yli 470 Neoa. Nimen yleistymiseen on mahdollisesti vaikuttanut elokuva "Matrix" (1999), jossa on tämänniminen päähenkilö.
Vuodesta 2020 alkaen Neolla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 12. syyskuuta. Vuodesta 2025 lähtien sama päivä on myös suomalaisessa nimipäiväkalenterissa Neon nimipäivä.
Fredrik Vetterlund

Fredrik Mauritz Vetterlund (1865–1960) oli ruotsalainen kriitikko ja runoilija: Hän on kirjoittanut lyriikkaa, joka muistuttaa aikaisempien ruotsalaisten romantikkojen runoutta. Hän on kohdistanut huomiota kirjallisuushistorioitsijana ja esseistinä Ruotsin uusromantikkoihin, erityisesti Per Daniel Amadeus Atterbomiin.
Vetterlund oli Lundin yliopistossa dosenttina 1902–1910 ja Tukholman yliopistossa 1911–1918. Hän oli Aftonbladetin kirjallisuuskriitikko 1900–1924.
Vetterlundin tytär oli näyttelijä Inga-Bodil Vetterlund.
Tuotantoa ei ole suomennettu.
Lögdeälvenin vesistö

Lögdeälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 32) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Lögdeälven ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 608 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Lögdeälven. Joen kokonaispituus on 200 kilometriä ja laskee Itämereen noin 0,6 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Lögdeälvenin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Lögdeälvenin vesistö on niistä neljänneksi suurin. Se jää Gidejoen vesistön (tunnus 34) ja Öreälvenin vesistön (tunnus 30) väliin. Ångermanjoen vesistö reunustaa vain pientä osaa sen valuma-alueen luoteispäätä. Lögdeälvenin vesistön lounaisreunalla sillä on yhteinen vedenjakaja Gidejoen vesistön ja alajuoksulla Husånin vesistön (tunnus 33) kanssa. Lögdeälvenin vesistön vastakkaisella koillispuolella on yhteistä vedenjakajaa yläjuoksulla Öreälvenin vesistöllä ja alajuoksulla Leduånin vesistöllä (tunnus 31). Merenrannikolla Lögdeälvenin joensuuta ympäröi mereen laskevien purojen ja ojien pienet valuma-alueet, joiden yhteispinta-ala on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (56,9 %), turve (20,3 %), kalliomaa (9,4 %), hiekka ja sora (1,7 %), multamaa (4,5 %), savimaa (0,3 %) ja jäätikköjokijäänteet (3,0 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (82,1 %), soita ja kosteikkoja (12,5 %), viljelymaita (0,5 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,1 %) sekä joutomaita (0,8 %). Näiden lisäksi on 3,9 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Lögdeälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 19,9 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 108 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,92 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 18,5 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 108 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 108,4 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 1,2 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Richard Teschner

Richard Teschner (22. maaliskuuta 1879 – 4. heinäkuuta 1948) oli tšekkiläistaustainen itävaltalainen nukkenäyttelijä. Hän oli ensimmäisiä jaavalaista nukketeatteria hyödyntäneitä eurooppalaisia. Teschnerin työllä oli merkittävä vaikutus siihen, että mainettaan välillä menettänyt nukketeatteri tuli Euroopassa ja Yhdysvalloissa jälleen suosituksi.
Elämäkerta.
Teschner syntyi Karlsbadissa Itävalta-Unkarissa vuonna 1879 ja opiskeli taidetta Prahassa vuodesta 1896 alkaen. Vuonna 1900 hän siirtyi lyhyeksi aikaa Wieniin, mutta palasi seuraavana vuonna Prahaan, missä hänestä tuli arvostettu nukkenäyttelijä ja näyttämösuunnittelija. Vuonna 1908 Teschner ohjasi "Pelléas et Mélisanden" ensimmäisen saksankielisen näytöksen. Seuraavana vuonna hän palasi Wieniin, missä asui loppuelämänsä.
Vuonna 1911 Teschner matkusteli Hollannissa ja kiinnostui siellä näkemistään jaavalaisista nukeista, joita ohjailtiin käsiin kiinnitettyjen tikkujen avulla. Teschner alkoi hyödyntää aihetta omassa taiteessaan ja kehitteli esimerkiksi gorillanuken, jonka huulet vetäytyivät paljastaen otuksen hampaat. Tikkujen ja lankojen yhdistelmällä Teschner onnistui luomaan nukkeja, joiden raajat liikkuivat eläväisesti ja kasvot kykenivät ilmaisemaan monenlaisia tunteita. Vuoteen 1948 mennessä Teschner oli valmistanut noin 140 nukkea. Tyypillinen nukke oli noin 30–40 senttimetriä korkea, yksityiskohtaisesti koristeltu ja wieniläisen jugendin innoittamaan sarongiin puettu. Teatterin ohella nukkeja esiteltiin vuodesta 1920 alkaen myös museoissa.
Vuodesta 1932 alkaen Teschner hyödynsi nukketeatterissa peilejä, jotka laajensivat perinteisesti varsin ahdasta näyttämötilaa. Peilit mahdollistivat myös erilaisten valaistustehosteiden ja silmänkääntötemppujen käytön.
Teschner kuoli Wienissä Itävallassa vuonna 1948. Hänen vaimonsa Emma Bacher-Paulik jatkoi tämän jälkeen nukketeatteriesityksiä. Nykyään Teschnerin töitä on esillä Wienin teatterimuseossa.
Populaarikulttuurissa.
Gustav Meyrinkin romaanissa "Golem" esiintyy Teschnerin inspiroima ”Nukettaja Zwakh” -niminen hahmo. Meyrink ja Teschner tutustuivat asuessaan Prahassa 1900-luvun alussa ja joivat usein yhdessä.
Słubicen piirikunta

Słubicen piirikunta () on Puolan piirikunta Lubuszin voivodikunnassa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 46 929. Se jakautuu viiteen maalaiskuntaan, jotka ovat Cybinka, Górzyca, Ośno Lubuskie, Rzepin sekä Słubice. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Słubicen kaupunki.
Słubicen piirikunnan pinta-alasta 47,1 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018. Sillä on yhteistä rajaa Gorzówin, Sulęcinin ja Krosnon piirikuntien sekä Saksan Brandenburgin osavaltion kanssa.
Słubicen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 2,4 prosenttia. Luku on huomattavan pieni koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Słubicen piirikunnassa oli 46 929 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 47 533 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 41 205 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,7 prosenttia, työikäisten 62,3 prosenttia ja eläkeikäisten 19 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 456 lasta.
Guingamp

Guingamp (bretoniksi "Gwengamp") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d’Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaaliin laskevan Trieuxjoen varrella. Guingampissa on departementin aliprefektuuri.
Guingampin kaupungin historia juontaa keskiajalle saakka. 1000-luvulla sinne rakennettiin ensimmäinen linnoitus suojelemaan kaupunkia sekä sen kauppiaita ja käsityöläisiä. Uusi linna rakennettiin 1400-luvulla. Sen rakennutti Bretagnen herttua Pietari II. Linnan valleja ja torneja ovat yhä jäljellä.
Nähtävyyksiä.
Kaupungissa on useita 1400- ja 1500-luvun puuristikkotaloja. Kaupungintalo on entinen 1700-luvulla rakennettu Augustinian luostari. Samalta ajalta on kaupungin keskusaukio "Place du Centre", sekä aukiolla oleva suihkulähde "La Plomée". Kaupungin basilika "Notre-Dame de Bon-Secours" on rakennettu vuosisatojen aikana, ja se koostuu useasta erilaisesta arkkitehtonista tyylistä. Kaupungin vanha vankila on rakennettu vuonna 1841 amerikkalaisen mallin mukaan. Se oli valmistuessaan uudenaikainen, jossa katetut käytävät olivat ulkona ja vankisellit sisällä rivissä.
Urheilu.
Kaupungin jalkapalloseura on En Avant de Guingamp. Se pelaa kotiottelunsa Stade du Roudouroulla.
Puńsk

Puńsk on maalaiskunta Sejnyn piirikunnassa Podlasian voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 4 161.
Sejnyn piirikunnan asukkaista 20,4 prosenttia asuu Puńskin kunnassa ja sen pinta-alasta 16,2 prosenttia kuuluu Puńskin kuntaan. Kylät kunnassa ovat Boksze Stare, Boksze-Osada, Buda Zawidugierska, Buraki, Dziedziule, Giłujsze, Kalinowo, Kompocie, Krejwiany, Nowiniki, Ogórki, Oszkinie, Pełele, Poluńce, Przystawańce, Puńsk, Rejsztokiemie, Sankury, Sejwy, Skarkiszki, Smolany, Szlinokiemie, Szołtany, Tauroszyszki, Trakiszki, Trompole, Widugiery, Wiłkopedzie, Wojciuliszki, Wojtokiemie, Wołyńce sekä Żwikiele. Puńskin kunnalla on yhteistä rajaa Sejnyn, Krasnopolin ja Szypliszkin kuntien sekä Liettuan valtion kanssa. 
Vuoden 2019 lopussa 49,9 prosenttia Puńskin asukkaista oli naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,6 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 62,3 prosenttia ja eläkeikäiset 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,6 vuotta. Vuonna 2019 Puńskin kunnassa syntyi 22 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 73,4 prosenttia oli liettualaisia, ja liettuan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Husånin vesistö

Husånin vesistö (, vesistöaluetunnus 33) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Husånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 578 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Husån, joka laskee Itämereen noin 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Husånin vesistö on niistä yksi pienempiä. Se sijaitseekin kahden vesistön Lögdeälvenin vesistön (tunnus 32) ja Gidejoen vesistön (tunnus 34) välissä. Husaånin joensuun ympärillä on vielä mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (42,1 %), turve (7,8 %), kalliomaa (24,5 %), hiekka ja sora (3,9 %), multamaa (10,6 %), savimaa (2,0 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (84,5 %), soita ja kosteikkoja (3,4 %), viljelymaita (2,2 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,4 %) sekä joutomaita (1,5 %). Näiden lisäksi on 7,8 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Husånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 7,05 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 29,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,57 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 6,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 37 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 34,2 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,6 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Matkaan

Matkaan oli VR-Yhtymän vuosina 1993–2015 julkaisema asiakaslehti. Lehti ilmestyi 12 kertaa vuodessa, ja sitä jaettiin rautatieasemilla. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Pekka Karhuvaara. Vuonna 1994 "Matkaan" voitti silloisen Suomen Postin järjestämän lehtikilpailun.
Navigare necesse est, vivere non est necesse

Navigare necesse est, vivere non est necesse (lat.), tarkoittaa ”purjehtiminen on välttämätöntä, eläminen ei”.
Alkuperä.
Plutarkhoksen mukaan prokonsuli Gnaeus Pompeius (75–45 eaa), Pompeius Suuren vanhin poika, huusi myrskyssä nämä sanat, kun merimiehet olivat haluttomia nostamaan Roomaan menossa olevan viljalaivan ankkuria.
Käyttö.
Lause oli 1200–1400-luvuilla Itämerellä toimineen Hansaliiton tunnuslause ja on yhä luettavissa Bremenin merimiestalon päätykolmiossa. Stefan Zweig aloittaa sillä romaaninsa "Maghellanes, historian rohkein purjehdus. " Italiassa sanonta oli suosittu fasistipiireissä. Gabriele D'Annunzio (1863–1938) käytti sitä sankarillisen elämän mottona ja viljeli ilmaisua teoksissaan. Se oli myös Benito Mussolinin (1883–1945) kuuluisan artikkelin otsakkeena sanomalehti "Popolo d'Italiassa" 1. tammikuuta 1920.
Merkitys.
Pompeius tarkoitti sanoillaan, että vehnän vienti provinsseista Roomaan oli tärkeämpi asia kuin merimiesten henki. D'Annunzio ja hänen jäljissään Italian fasistit käyttivät lausetta sotilaallisen ja kansallismielisen rohkeuden tai huimapäisyyden ("arditismo)" tunnuksena.
Gidejoen vesistö

Gidejoen vesistö (, vesistöaluetunnus 34) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Gidejoen () ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 3 442 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Gidejoki. Joen kokonaispituus on 225 kilometriä ja se laskee Itämereen noin 1,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Gidejoen vesistö on niistä suurimpia. Vesistön länsipuolella sijaitsee Ångermanjoen vesistö, jolla on sen kanssa yhteinen vedenjakaja alajuoksulle mentäessä puolimatkaan asti. Siellä sen tilalle tulee Moälvenin vesistö (tunnus 36), ja vähän ennen merenrantaa pieni Idbyånin vesistö (tunnus 35). Gidejoen vesistöä reunustaa sen pohjoispäästä alkaen Lögdeälvenin vesistö (tunnus 32). Vasta lännempänä merenrannikon läheisyydessä Lögdeälvenin vesistön tilalle vaihtuu pieni Husånin vesistö (tunnus 33). Gidejoen joensuun ympäristössä on mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (57,5 %), turve (19,0 %), kalliomaa (10,2 %), hiekka ja sora (1,1 %), multamaa (3,1 %), savimaa (0,7 %) ja jäätikköjokijäänteet (3,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,2 %), soita ja kosteikkoja (11,6 %), viljelymaita (0,8 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,2 %) sekä joutomaita (0,9 %). Näiden lisäksi on 5,3 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Gidejokiin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 39,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 189 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 9,76 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 35,9 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 145 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 124,6 m³/s on mitattu toukokuussa 1988 ja pienin 2,7 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 91 patoa, joista 15 % säännöstellään jokien virtaamia. Niiden säännöstelykapasiteetti on 36,5  miljoonaa kuutiometriä.
Gideälvenin pääuomassa on 7 vesivoimalaitosta: Gideåbacka, Gidböle, Gideå, Björna, Hemlings, Gammelby ja Stennäs. Lisäksi Gigånin sivu-uomassa on Lomforsen. Voimaloiden yhteisteho on 69,5 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 355,1 gigawattituntia.
Quintin

Quintin (bretoniksi "Kintin") on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Englannin kanaaliin laskevan Gouëtjoen varrella.
Quintin oli menestyvä kutomateollisuuskeskus 1500-luvulta 1800-luvulle saakka. Kaupungissa työskenteli yli 300 kutojaa, ja siellä tehtyjä laadukkaita liinavaatteita vietiin aina Etelä-Amerikkaan saakka. Entisessä kutojan talossa on alan historiasta kertova museo "Musée-Atelier des Toiles". Kutojille on myös oma vuosittainen festivaali "Fête des Tisserands" elokuussa.
Kutomateollisuus kasvatti kaupungin vaurautta, mikä näkyy alueen suurissa taloissa. Huomattavin niistä on 1700-luvulta peräisin oleva "Château de Quintin". Se on ollut tunnettujen sukujen omistuksessa, mutta nykyään se on avoinna yleisölle. Opastetulla kierroksella voi tutustua linnan sisustukseen ja koristeelliseen puutarhaan.
Osansa kaupungin menestykseen ovat tuoneet Gouëtjoen useat myllyt. Yksi myllyistä, "Moulin de la Perche", on kesäisin käynnissä matkailijoita varten, jotka voivat tutustua viljan jauhamiseen.
M51 (ohjus)

M51 on ranskalainen sukellusveneestä laukaistava ballistinen monikärkinen ydinohjus (MIRV SLBM, ). Ohjus otettiin käyttöön vuonna 2010. Sillä on suoritettu laukaisukokeita vuodesta 2006. M51-ohjukset ovat laukaistavissa Triomphant-luokan ydinsukellusveneitä (SSBN), joita Ranskan laivastolla on neljä. Yhteen ohjukseen voidaan sijoittaa 6–10 ydinkärkeä tai harhautusmaaleja eli valekärkiä, joissa ei ole ydinräjähdettä. Aiempien versioitten räjäytysteho on 110 kilotonnia, mutta myöhempien 100 kT.
M51-ohjusten odotetaan olevan käytössä 2040-luvulle. Ohjuksen kantama on vähintään 6 000 km, ehkä jopa 11 000 km. Ohjusten edeltäjiä ovat M4 ja siitä kehitetty M45, joka on edelleen palveluksessa 2020-luvun alussa.
Ariane Groupin valmistaman kolmivaiheisen kiinteää ajoainetta käyttävän ohjuksen laukaisupaino on 52 000 kg. Ohjuksen läpimitta 2,3 metriä ja pituus 12,0 metriä. Ohjus käyttää inertiasuunnistusta, mikä mahdollistaa 150–200 metrin osumatarkkuuden (CEP). Ohjuksen kärjessä on antennin kaltainen kappale (), joka pienentää ilmanvastusta. Ydinkärkien nimet on muutettu osittain, aiempaan käytäntöön viitaten. Ne ovat: TNO () ja TN75. Ydinkärjet sisältävät turvallisuuskomponentteja, jotka estävät ennenaikaisen tai tahattoman laukeamisen. Ohjus yltää 25 Machin nopeuteen.
Ranskan aiempi "Force de frappe" -doktriini oli kolmikantainen (triadi), mutta vuoden 1993 ydinsulkusopimus kuitenkin kielsi siltä lyhyen kantaman taktiset ja keskikantaman maalle laukaisusiiloihin sijoitetut ydinaseet. Ranskalle jäi laivaston ydinohjusten (M45 ja M51) lisäksi lentokoneista laukaistavat ASMP-ohjukset.
Ruosteet

 
Ruosteet ("Puccinia") ovat ruostesieniin kuuluva suku. Global Biodiversity Information Facilityn mukaan sukuun kuuluu 3756 lajia.
Lajeja.
Sukuun kuuluvia lajeja, jotka esiintyvät Suomessa ja joilla on suomenkielinen nimi.
Rinkebyn koululakko 1984

Rinkebyn koululakko vuonna 1984 oli suomalaisten maahanmuuttajien Tukholman Rinkebyn lähiössä järjestämä toimenpide, jossa he pitivät lapsiaan kotona koulusta viiden viikon ajan. Lakko toteutettiin vastaulauseena suunnitelmille lakkauttaa kaikki suomenkielinen opetus Rinkebyssä, jossa suurin osa asukkaista oli etnisiä suomalaisia.
Tausta.
Vuosina 1950–1980 noin puoli miljoonaa Suomen kansalaista muutti Ruotsiin etsimään työtä ja asuntoa, joita puuttui sodanjälkeisestä köyhästä Suomesta. Suomalaisen maahanmuuton lisääntyessä asenne suomalaisiin muuttui yhä vihamielisemmäksi. Suomi nähtiin uhkana homogeeniselle Ruotsin valtiolle. Täten esiteltiin integraatiomalli, jonka mukaan suomalaiset oppilaat sijoitettaisiin neljänneltä luokalta lähtien ruotsinkielisiin luokkiin harjoitteluaineiden ja matematiikan oppitunneilla. Kuudesluokkalaisia opetettaisiin vain suomen ja englannin oppitunneilla suomeksi. Ruotsin kielen oppitunneilla suomalaiset oli tarkoitus erottaa toisistaan ja suomen käyttöä oli tarkoistus rangaista. Koululakko alkoi 16. tammikuuta 1984 vastalauseena sille, mikä suomalaisten vanhempien mukaan oli Suur-Ruotsin assimilaatiopolitiikkaa.
Tapahtumien kulku.
Yli puolet alueen suomalaisista perheistä osallistui lakkoon, ja johtavassa asemassa olivat naiset, jotka olivat asuneet Ruotsissa yli kymmenen vuotta. Monet olivat naimattomia. Useimmat olivat töissä terveydenhuolto- tai lastenhoitoalalla. Lakkoa ohjattiin vanhempainkokouksien kautta. Yhteensä 12 vanhempaa, kaksi kultakin luokalta, osallistui näihin kokouksiin. Heistä neljä muodosti tiedotusosaston, jonka kautta lakosta kerrottiin medialle.
Lakon aikana vapaaehtoiset opettivat lapsia Suomi-Seuran tiloissa ja jäsenien kodeissa. Opettajat olivat lakon kannalla olevia opettajia, suomenkielisen kansanopiston opiskelijoita, opettajakorkeakoulun harjoittelijoita tai vapaaehtoisia vanhempia.
Lopuksi viiden viikon lakon jälkeen, 7. maaliskuuta 1984, lakko päättyi kompromissiin, jonka mukaan integraatiomalli hylättiin, ja sen tilalle kehitettiin uusi malli, jossa teoreettisten aineiden oppilaita opetettaisiin ensin suomeksi, sitten ruotsiksi samasta aiheesta. Lakko sai paljon huomiota ja aiheutti jännitteitä Ruotsin sosiaalidemokraattien ja SDP:n välille, koska ne eivät olleet samaa mieltä asiasta. Lakkoajan aikana kansallismieliset ruotsalaiset levittivät myös myyttejä siitä, että suomalaiset vaativat, että Ruotsista tehtäisiin virallisesti kaksikielinen maa.
Tukitoimenpiteet.
Lakko sai tukea monilta ruotsinsuomalaisilta yhdistyksiltä, muun muassa Ruotsin suomalaiselta opettajainliittolta. Näiden lisäksi lakkoa sai tukea vasemmistopuolueen paikallisyhdistyksiltä, Ruotsin kreikkalaisten keskusliitolta sekä Ruotsin vähemmistöeläkeläisten keskusliitolta. Silja Line ja Viking Line lahjoittivat paperia, kyniä ja viivaimia opetukseen. 
Naapuroivassa Tenstassa järjestettiin omat lakot Järingen koulussa ja Gullingen koulussa tarkoituksena tukea Rinkebyn lakkoa. Myös Skanstullin lukio ja Rinkebyn suomenkielinen esikoulu osallistuivat näihin toimiin.
Saudi-Arabian Grand Prix

Saudi-Arabian Grand Prix () on Saudi-Arabiassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu. Kilpailu ajetaan Jeddah Corniche Circuitin katuradalla.
Saudi-Arabian Grand Prix järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2021. Kilpailu ajetaan Jeddan katuradalla yöllä, ja näin ollen kilpailu on toinen täysin iltavaloissa ajettava kilpailu Singaporen Grand Prix’n kanssa.
Orimattilan Osuuspankki

Orimattilan Osuuspankki on perustettu "Niemisten Osuuskassana", mikä aloitti toimintansa 13. joulukuuta 1905 Päärnilän talossa. Konttori muutti Orimattilan kunnan keskustaan 1946, minkä jälkeen Niemisten toimipaikka jäi sivukonttoriksi. Orimattilan Osuuspankilla on yksi toimipaikka Orimattilan keskustaajamassa. 
Myrskylän Osuuspankki, aikaisempi Latvasyrjän Osuuskassa, minkä uukuniemeläiset toivat mukanaan Uukuniemen Moskovan välirauhan 19.9.1944 luovutetuilta alueilta, on liitetty Orimattilan Osuuspankkiin.
Orimattilan Osuuspankki liittyi Kärkölän Osuuspankin ja Mäntsälän Osuuspankin kanssa uudeksi Ylä-Uudenmaan Osuuspankiksi 1. tammikuuta 2023.
David Dastmalchian

David Dastmalchian on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt uransa aikana monessa elokuvissa, joihin kuuluvat muun muassa "Yön ritari" (2008), "Ant-Man" (2015), "Blade Runner 2049" (2017), "Ant-Man and the Wasp" (2018), "" (2021) ja "Dyyni" (2021).
Idbyånin vesistö

Idbyånin vesistö (, vesistöaluetunnus 35) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Idbyånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 222 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Idbyån, joka laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Idbyånin vesistö on niistä yksi pienimmistä ja siksi se sijaitsee kahden pienemmän vesistön Gidejoen vesistön (tunnus 34) ja Moälvenin vesistön (tunnus 36) välissä. Idbyånin joensuun ympärillä on mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on kuitenkin suurempi kuin Idbyånin vesistö itse.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (31,9 %), turve (6,0 %), kalliomaa (29,9 %), hiekka ja sora (8,8 %), multamaa (14,4 %), savimaa (4,0 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,8 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (84,6 %), soita ja kosteikkoja (4,2 %), viljelymaita (4,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,6 %) sekä joutomaita (2,5 %). Näiden lisäksi on 4,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Idbyånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,1 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 18,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,42 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 2,65 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 31 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 21,3 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,1 m³/s syyskuussa 2002. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.