tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mario Regueiro

Mario Ignacio Regueiro Pintos (s. 14. syyskuuta 1978 Montevideo, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi Espanjassa, Kreikassa ja Argentiinassa. Hän pelasi tavallisesti vasemman laitalinkin paikalla.
Regueiro aloitti uransa kotimaassaan Cerrossa kaudella 1996–1997. Seuraavalla kaudella hän siirtyi yhteen Uruguayn suurseuroihin lukeutuvaan Nacionaliin. Kolmen Nacional-kauden jälkeen Regueiro suuntasi Espanjaan Racing Santanderiin.
Kesällä 2005 viiden Santanderissa vietetyn vuoden jälkeen Valencia osti keskikenttäpelaajan 1,2 miljoonalla eurolla. Ennen Valenciaan siirtoa, Regueiron siirtymistä Real Betisiin pidettiin jo lähes varmana. Kaudeksi 2007–2008 Regueiro lainattiin Real Murciaan.
Uruguayn maajoukkueessa Regueiro teki debyyttinsä vuonna 2000. Hän oli mukana vuoden 2002 MM-kilpailuissa ja pääsi vaihtopelaajana kentälle kahdessa Uruguayn kolmesta ottelusta.
Kuhmolainen

Kuhmolainen on vuonna 1959 perustettu Kuhmossa kahdesti viikossa (tiistaisin ja perjantaisin) ilmestyvä sitoutumaton paikallislehti. "Kuhmolainen" ilmestyy painetun lehden ohella digilehtenä, joka sisältää videoita ja lisäkuvia. Näiden lisäksi "Kuhmolainen" julkaisee säännöllisesti verkkolehteä.
Kannanotoissaan lehti pyrkii ajamaan paikkakunnan yleistä etua sekä Kainuussa että valtakunnallisesti. Samalla se myös arvioi kriittisesti paikallisten hallintoelinten päätöksentekoa. 
Lehden päätoimittaja on Mari Heikura. Vuonna 2018 lehden levikki oli 4 557. "Kuhmolaisella" on yli 16 000 lukijaa.
Ota kiinni

Ota kiinni on Matin ja Tepon toinen studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet.
Kun Matin ja Tepon esikoisalbumilla oli mukana muutama käännösiskelmä, tällä kakkosalbumilla kaikki kappaleet on säveltänyt Matti Ruohonen ja sanoittanut Teppo Ruohonen. Sovituksia ovat tehneet Ilpo Murtojärvi, Tapio Pakkala, Matti ja Pirjo Bergström, Raimo Henriksson ja Seppo Paakkunainen.
Ilmavoimien viestitekniikkalaitos

Ilmavoimien viestitekniikkalaitos (IVL) oli Tikkakoskella sijainnut Suomen ilmavoimiin kuulunut joukko-osasto. Se vastasi ilmavoimien valvonta-, johtamis- ja viestijärjestelmistä sekä elektronisen sodankäynnin järjestelmistä.
Laitoksen viimeisenä johtajana vuodet 2008–2009 oli insinöörieversti Jarmo Kurunmäki (s. 1951). Laitoksen henkilöstömäärä tuolloin oli 182, joista 75 % siviilejä.
Historia.
Ilmavoimien viestitekniikkalaitoksen tausta tulee 1. joulukuuta 1941 perustetusta Ilmavoimien viestivarikosta, joka perustettiin Naarajärvelle, josta siirtyi useiden paikkakuntien kautta 1. syyskuuta 1973 Tikkakoskelle. Toisen maailmansodan aikana varikko jopa lakkautettiin ja perustettiin uudelleen. Laitos on koko toimintansa ajan kuulunut joukko-osastona Luonetjärven varuskuntaan. Laitoksella on erityisosaamista mm. tietotekniikassa, tietoliikenteessä, mikroaaltotekniikassa ja signaaliprosessoinnissa. 
Kun varikon toimet ulkoistettiin, perustettiin Valtion Sähköpaja tekemään osa sen tehtävistä. Sittemmin Valtion Sähköpaja muuttui Televaksi, joka se puolestaan muuttui Tele-Nokiaksi.
Joukko-osaston nimi muuttui 13. syyskuuta 2001 Ilmavoimien viestivarikosta (IlmavVV) Ilmavoimien viestitekniikkalaitokseksi. Aikaisempi nimi oli Ilmavoimien Varikon viestivarikko-osasto (Vvko-os/IlmavV) vuoteen 1991, jolloin yksikkö itsenäistyi. Itsenäisen viestivarikon ensimmäinen komentaja oli everstiluutnantti Osmo Korppinen.
Laitokseen aikaisemmin kuulunut Ilmavoimien kuvakeskus (sotien aikana Lentokuvakeskus LeKuvaKesk) on sittemmin sulautunut ilmavoimien muihin toimintoihin. Keskuksen päällikkönä on toiminut mm. kapteeni Olavi Halminen.
Laitos sulautui 1. tammikuuta 2010 nimenmuutoksen yhteydessä Ilmavoimien materiaalilaitokseen (IlmavMatL) ollen nykyään sen Tikkakosken toimipiste .
Päälliköt.
Laitoksen johtajina ovat olleet:
Otis

Otis Elevator Company on yhdysvaltalainen maailman suurin hissien ja liukuportaiden valmistaja. Yhtiön perusti yhdysvaltalainen Elisha Otis vuonna 1853 New Yorkissa. Yhtiö on valmistanut hissejä moniin kuuluisiin rakennuksiin, kuten Eiffel-torniin, Empire State Buildingiin ja New Yorkin World Trade Centeriin. Otis on listattu New Yorkin pörssissä.
Gotska Sandön

Gotska Sandön on Ruotsille kuuluva saari Itämerellä, noin 38 kilometriä Fåröstä pohjoiseen. Se kuuluu Gotlannin lääniin ja Gotlannin kuntaan. Saari on muodostunut tuhansia vuosia sitten moreenista, sorasta ja hiekasta. Se on kokonaan hiekan peitossa ja tuuli on kasannut hiekasta erilaisia dyynejä. Korkein kohta on 42 metriä merenpinnan yläpuolella.
Gotska Sandönin kokonaispinta-ala on 36,51 km², joka on kokonaan maa-aluetta. Vuoden 1960 väestönlaskennassa saarella oli 15 asukasta. 
Asutus.
Asukkaita Gotska Sandönillä on ollut kivikaudelta asti. Ruotsille saari on kuulunut vuodesta 1645. 1700-luvulla eräs ruotsalainen kauppias alkoi viljellä saarta tehokkaammin. Majakka rakennettiin vuosina 1858–1859. Sittemmin majakka on korvattu erillisellä valomastolla. Kappeli rakennettiin 1894, ja se sai aluksi toimia myös kouluna. Rakennus paloi 1934, mutta uusi kappeli saatiin valmiiksi vasta 1950. Uuden kappelin 50-vuotisjuhlien kunniaksi vihittiin käyttöön uusi kellotapuli, vanha kun oli kärsineessä kunnossa ja purettu turvallisuussyistä. Hautausmaa on ollut käytössä 1800-luvun puolivälistä, samoin kuin venäläinen hautausmaa. Vuonna 1939 rakennetussa koulurakennuksessa toimi koulu vuoteen 1963, jonka jälkeen siitä tehtiin luonto- ja kotiseutumuseo. Saarella on myös vanhoja venäläisiä tykkejä. 
Kasvillisuus.
Vallitsevana kasvillisuutena ovat mäntymetsät. Paikoitellen metsät ovat hyvin tiheitä. Metsiä on saarella palanut ja hakattu useita kertoja. Kasvu on hyvin hidasta, koska veden ja ravinteiden saanti on rajallista sekä kasvillisuuden pohjakerros on tiheä. Pohjakerroksessa kasvaa variksenmarjaa, kanervaa, jäkälää ja sammalia, lisäksi jonkin verran vanamoita ja talvikkeja. Lehtipuita löytyy joiltakin alueilta, esimerkiksi haapoja, koivuja, pihlajia ja tammia. Lehtipuualueilla pohjakerroksessa on enemmän lajeja kuin mäntymetsissä. Esimerkkeinä mainittakoon sinivuokko, oravanmarja, metsäorvokki ja erilaisia orkideoja. Niityillä ja dyyneillä kasvaa myös paljon monenlaisia kasveja. Metsistä on löytynyt yli 250 jäkälälajia, 50 sammallajia ja 400 putkilokasvilajia.
Eläimistö.
Saaren eristyneen sijainnin vuoksi nisäkkäitä on vähän. Maalla eläviä nisäkkäitä saarella ovat metsäjänis ja lepakot. Vedessä elävistä harmaahylkeet vierailevat saarella usein. Lintuja sen sijaan on paljon erilaisia, erityisesti keväällä ja alkukesästä: kahlaajia, lokkeja, tiiroja, käpylintuja, nuolihaukkoja jne.
Muuta.
Saari on ollut kansallispuistona vuodesta 1909 lähtien. Saaren koillispuolelta löydettiin 2009 Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene "Bars", joka oli uponnut sinne 1917.
Saaren säätiedot mainitaan Yleisradion Merisää-tiedotteessa.
Ilmasto.
Gotska Sandönillä vallitsee Itämeren vaikutuksesta leuto meri-ilmasto.
Francisco Rufete

Francisco Javier Pérez Rufete (s. 20. marraskuuta 1976 Benejúzar, Alicanten maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vuodesta 2006 Espanyolia edustanut Rufete on aikaisemmin pelannut Barcelonassa (1996), Toledossa (1997–1998), Mallorcassa (1998), Málagassa (1998–2001) ja Valenciassa (2001–2006).
Fårö

Fårö on Ruotsissa Gotlannin lääniin kuuluva Itämeren saari ja entinen kunta Gotlannin saaren pohjoispuolella. Fårön pinta-ala on 113 km², ja Fårönsalmi erottaa sen Gotlannista. 
Visbystä on 60 kilometriä matkaa Fårösundiin, josta menee lauttoja Fårön saarelle yleensä puolen tunnin välein. Saarella asuu suunnilleen 600 asukasta, joiden pääelinkeinoina on maatalous ja matkailu. Tosin monet käyvät varsinaisella Gotlannin saarella töissä.
Saarella on 1840-luvulla rakennettu majakka, joka on ensimmäisiä Gotlannin majakoita. Lisäksi nähtävää on mm. 1600-luvulta peräisin oleva kalkin polttoon käytetty paikka, jossa on vieläkin uunien jäännökset jäljellä. Keskiajalta on peräisin kirkon raunioita ja vanha satama, jonka maankohoaminen on kuitenkin melkein umpeuttanut. Fårön kirkko on 1600-luvulta ja kolerahautausmaa 1800-luvulta. Kirkon torni on alkuperäinen, muu kirkko uusittiin 1858. Saarella on nähtävissä rannoilla luonnon aikaansaamia kalkkikivimuodostumia (), hiekkarantoja ja lintujensuojelualue.
Elokuvaohjaaja Ingmar Bergman asui Fåröllä.
Fårö muodosti ennen vuoden 1952 kuntauudistusta oman kunnan. Tuolloin se kuitenkin liitettiin Fårösundin kuntaan, joka puolestaan liitettiin vuonna 1971 nykyiseen koko saarimaakunnan kattavaan Gotlannin kuntaan. Fårö muodostaa edelleen oman seurakunnan.
Silikoni

Silikonit eli polysiloksaanit ovat pii-happi-polymeerejä, joiden kemiallinen kaava on [R2SiO]n, jossa R on orgaaninen ryhmä, kuten metyyli, etyyli tai fenyyli. Nämä materiaalit koostuvat epäorgaanisesta pii-happi ketjurungosta, jossa piiatomeihin on kiinnittynyt orgaanisia sivuryhmiä. Joissakin tapauksissa orgaaniset sivuryhmät kiinnittävät kaksi tai useampaa -Si-O- -ketjua yhteen. Erilaisia silikoneja voidaan syntetisoida muuttamalla -Si-O- -ketjujen pituutta ja sivuryhmiä, jolloin niille muodostuu erilaisia ominaisuuksia koostumusten vaihdellessa. Silikoni voi olla nestemäistä, geeliä, kumimaista tai täysin kiinteää. Yleisin silikonityyppi on PDMS eli lineaarinen polydimetyylisiloksaani. 
Silikoniöljyt, -polymeerit ja -tiivistysaineet ovat hajuttomia ja värittömiä, vedenpitäviä, kemikaalinkestäviä, hapettumista kestäviä ja vakaita korkeissa lämpötiloissa. Niillä on matala sulamispiste eivätkä ne johda sähköä. Silikoneja käytetään voiteluaineina, tiivisteinä, palontorjunnassa, lääketieteellisissä tuotteissa kuten keinonivelissä ja rintaimplanteissa. Myös elintarvikekäytössä kuten astioissa, paistinpannun kantena tai lappoletkuna. Niitä käytetään orgaanisten polymeerien korvikkeena korkeissa lämpötiloissa.
Stora Karlsö

Stora Karlsö on Ruotsiin kuuluva saari Itämerellä, noin 6 kilometriä Gotlannin länsirannikolta. Se on osa Gotlannin lääniä. Lähistöllä on myös toinen saari nimeltä Lilla Karlsö. Molemmat saaret ovat Itämeren ainoita lintusaaria.
Stora Karlsön pinta-ala on 1 166 hehtaaria, ja korkein kohta on 51,6 metriä merenpinnasta. Saari on syntynyt samaan aikaan kuin Gotlanti eli noin 400 miljoonaa vuotta sitten. 
Saarella on mm. ravintola, museo ja majoitustiloja. 1980-luvulla matkailijoita oli jo 18 000 vuosittain ja useimmille lintuvuori oli suurin kiinnostuksen kohde.
Stora Karlsö on luonnonsuojelualue, ollut vuodesta 1970. Sen eläimistöön kuuluu huomattavissa määrin lintuja, esimerkiksi etelänkiisloja ja ruokkeja. Linnut rauhoitettiin jo 1880-luvulla. Kasvillisuudesta esimerkkinä mainittakoon orkideat. Saarella oli lampaita laiduntamassa vuosisatojen ajan ja 1800-luvulle mennessä ne olivatkin jo syöneet suurimman osan kasvillisuudesta. Vuonna 1887 lampaat vietiin pois ja sen jälkeen kasvit ovat saaneet kasvaa vapaasti. Saarella on useita luolia, joista suurimmat ovat syvyydeltään 20 metriä.
Pedro Munitis

Pedro Munitis Álvarez (s. 19. kesäkuuta 1975 Santander, Kantabria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edusti valtaosan urastaan Espanjan Primera Divisiónissa pelannutta Racing Santanderia. 
Munitis edusti Racingia kolmeen otteeseen. Hän teki ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa seuran edustusjoukkueen riveissä tammikuussa 1995. Pääsarjatasolla Munitis edusti myös Real Madridia ja Deportivo La Coruñaa. 2000-luvun alussa hän voitti Real Madridissa Espanjan pääsarjamestaruuden ja Mestarien liigan.
Munitis pelasi Espanjan maajoukkueessa 21 ottelua ja teki otteluissa kaksi maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2000 EM-kilpailuissa.
Munitis toimii kaudella 2018–2019 Espanjan kolmannella sarjatasolla pelaavan Murcian päävalmentajana.
Lilla Karlsö

Lilla Karlsö on Itämeren saari, joka sijaitsee noin kolme kilometriä Gotlannista länteen ja 4,5 kilometrin päässä Stora Karlsöstä. Hallinnollisesti se kuuluu Gotlannin lääniin. Lilla Karlsö ja Stora Karlsö ovat Itämeren ainoita lintusaaria. Lilla Karlsöllä kävi ainakin 1980-luvun alkupuolella vain 3 000 kävijää vuosittain.
Lilla Karlsön pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Suurin osa saaresta on kalkkikiviylänköä. Korkein kohta on noin 66 metriä merenpinnan yläpuolella. Nimestään huolimatta saari on siis keskimäärin korkeampi kuin Stora Karlsö, pinta-alaltaan se tosin on pienempi. Saarella on meren tekemiä luolia, joista suurimmat ovat 30 metriä syviä. 
Suurella osalla saaresta ei ole puita ja pensaita, koska siellä on ollut vuosisatojen ajan lampaita. Saarella on laiduntanut kerrallaan jopa sata lammasta karitsoineen. Vain pienellä alueella on satoja vuosia vanhoja jalavia, tammia ja saarnia. Muita kasveja on monipuolisesti, esimerkiksi kangasajuruohoa ja tähkätädykettä, harvinaisiakin kasveja löytyy. Stora Karlsön tapaan myös Lilla Karlsöllä on monipuolinen lintulajisto. Siellä on esimerkiksi etelänkiisloja ja ruokkeja. Esimerkiksi harmaalokkeja on Gotlannin suurin populaatio.
Lilla Karlsö on luonnonsuojelualue. Vuonna 1955 siitä tuli luonnonmuistomerkki ja 1964 luonnonsuojelualue. Se on Natura 2000 -alue. Saarella on myös useita muinaisjäänteitä pronssi- ja rautakaudelta.
Konstanz

Konstanz on yliopistokaupunki Etelä-Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa, Bodenjärven rannalla. Se on samannimisen piirikunnan hallintokeskus. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 85 518 asukasta, ja sen pinta-ala on 54,1 neliökilometriä. Konstanz sijaitsee aivan Sveitsin rajalla Kreuzlingenin kaupungin naapurina Reinin varrella.
Historiaa.
Konstanzin kirkolliskokous pidettiin vuosina 1414–1418.
Konstanz ja Kreuzlingen muodostavat käytännössä yhteisen kaupunkialueen. Toisen maailmansodan aikana jätettiin kaupungissa valot päälle yöajaksi. Siksi liittoutuneet luulivat kaupunkia osaksi Sveitsiä, eikä kaupunkia siten pommitettu.
Liikenne.
Konstanzista pääsee junalla sekä Saksaan että Sveitsiin. Lähin lentoasema sijaitsee Friedrichshafenissa Saksassa, jonne pääsee nopeimmin Bodenjärven ylittävällä lautalla. Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Stuttgartin, Baselin ja Zürichin lentoasemat.
Muuta.
Zeppeliiniin keksijä Ferdinand von Zeppelin syntyi Konstanzissa.
Konstanzen ystävyyskaupungit ovat:
Insinööri (AMK)

Insinööri (AMK) (engl. "Bachelor of Engineering, B. Eng.") on 4-vuotinen tekniikan ja liikenteen alan ammattikorkeakoulututkinto, joka valmentaa lähinnä teollisuuden ja hallinnon työnjohto-keskijohtotason tehtäviin. Tutkinnon laajuus on yhteensä 240 opintopistettä. Ennen ammattikorkeakoulujen tuloa 1990-luvun puolivälissä insinööri oli ammatillisen korkea-asteen tutkinto. Tutkinnot erottaa siitä, että ammattikorkeakoulututkinnon nimikkeeseen liitetään tunnus ’(AMK)’. Insinööri (AMK) -tutkinnon nimitys englanniksi on virallisesti "Bachelor of Engineering" (lyh. "B. Eng.")"." Englanninkielinen nimike eroaa siten tekniikan kandidaatista, jonka virallinen käännös on Bachelor of Science (Technology). Tutkinnon suorittamisen ja kolmen vuoden työkokemuksen jälkeen on mahdollista suorittaa ylempi ammattikorkeakoulututkinto, jonka tutkintonimike on Insinööri (ylempi AMK). Tutkinnon suorittamisen jälkeen on myös mahdollista hakea teknilliseen yliopistoon suorittamaan maisterin tutkinto (DI). 
Insinööri (AMK) -tutkinnon voi suorittaa seuraavissa koulutusohjelmissa:
Monokokki

Monokokki eli itsekantava kori on yksiosainen rakennetyyppi, jossa rakenteen kuori kantaa suuren osan kuormasta. Sana ”monokokki” tulee ranskankielisestä sanasta "monocoque", ’yksikuorinen’.
Puhdasoppinen monokokki on käytännössä harvinainen autoissa. Sananmukainen merkitys olisi, että kuori kantaa suuren osan kuormasta, mutta käytännössä auton ovien ja ikkunoiden vuoksi se tarvitsee vahvikkeita aukkojen vuoksi menetetyn jäykkyyden korvaamiseksi. Monokokki on vaikea valmistaa pienimuotoisessa tuotannossa, mutta robottien käyttö autoteollisuudessa helpottaa valmistusta. Autoteollisuudessa käytetään toisiinsa hitsattavia prässättyjä teräslevyjä, joiden lisäksi erilliset koripaneelit voidaan liittää ja poistaa helposti: ulkoiset paneelit eivät ole kuormitusta kantavia, vaan ovipilarit, katton reunukset ja lattia tehdään vahvemmiksi. Pohjalevyrakenne on tyyppillisempi, jolloin lattiasta tehdään erityisen vahva.
Monokokille vastakkainen rakennetyyppi on erillisrunkoinen rakenne, jossa on sisäinen runko kuten avaruusrakenne, jonka päällä oleva kuori ei kanna rakenteen kuormaa. Toisinaan käytössä on yhdistelmiä esimerkiksi lentokoneissa, joissa sisäinen rakenne vahvistaa ulkokuorta. Prässätyt teräslevyt eivät ole yhtä vahvoja kuin putkirakenne ja jäykkyys painoon suhteutettuna on heikompi kuin putkirakenteessa.
Monokokin käyttökohteet.
Monokokkia alettiin 1930-luvulta lähtien käyttää lentokoneiden runkorakenteena. Corradino D’Ascanio keksi käyttää rakennetta suunnittelemassaan skootterissa, Vespassa.
Lähes kaikki henkilöautot ovat myös nykyään rakenteeltaan monokokki-tyyppisiä, jolloin peltinen korirakenne kestää yksin koko kuormituksen, eikä erillistä runkoa ole. Eri autourheiluluokkien, kuten esimerkiksi Formula 1 -luokan autoissa, käytetään hiilikuidusta valmistettua monokokkirunkoa, johon auton kaikki muut osat kuten moottori ja pyöränripustus kiinnitetään suoraan. Joissakin autoissa monokokki kattaa vain matkustamon ja lisäksi käytetään etu- ja takapään apurunkoja, joihin jousitus kiinnittyy.
Hyödyt ajoneuvokäytössä.
Itsekantavan korin etuina ovat nykyisillä, paremmilla teräslaaduilla sen keveys, edullisemmat valmistuskustannukset sekä oikein suunniteltuna parempi kolariturvallisuus. Jäykemmillä teräslaaduilla ja tietokoneavusteisella suunnittelulla korin muodonmuutokset kolaritilanteessa voidaan optimoida ja tämä antaa myös mahdollisuuden kevyempään rakenteeseen, kun metalliosien paksuutta ei tarvitse lisätä paremman kiertojäykkyyden toivossa.
Haitat ajoneuvokäytössä.
Itsekantavan korirakenteen suurimpana haittana on sen vaikea korjattavuus vakavan kolarin jäljiltä. Samoin ruostuminen on ongelma, sillä ruoste kotelorakenteissa heikentää auton rakennetta ja siten myös kolariturvallisuutta. Tämä oli itsekantavan korirakenteen suurin ongelma 1990-luvulle asti, jolloin autonvalmistajat alkoivat suunnitella yhä parempia valmistuksenaikaisia ruosteenestomenetelmiä, kuten korin osien tai koko rakenteen galvanointi.
Biarritz

Biarritz ( tai "Miarritze", ) on kaupunki Biskajanlahden rannalla Etelä-Ranskassa. Biarritz kuuluu Pyrénées-Atlantiquesin departementtiin Akvitanian provinssissa. Kaupunki sijaitsee Ranskan Baskimaassa 25 kilometrin päässä Espanjan rajalta. Biarritzissa on 25 330 asukasta (2012), mutta kesäisin asukasluku nousee 110 000:een.. 
Biarritziin pääsee Pariisista TGV-suurnopeusjunalla. Biarritzissa sijaitsee Biarritz-Anglet-Bayonnen lentoasema, joka on neljän kilometrin päässä kaupungista sisämaahan. Lentoasema palvelee lisäksi Anglet'ta ja Bayonnea.
Biarritz on tunnettu ja turistien suosima lomakaupunki. Alueella on mahdollista harrastaa talvisin hiihtoa, sillä Pyreneiden vuoristo sijaitsee kahden tunnin ajomatkan päässä.
Ramsar

Ramsar () on kunta ja kaupunki Kaspianmeren rannalla Iranin Mazandaranin maakunnassa. Se on suosittu iranilainen lomakaupunki ja kuuluisa mm. kuumista lähteistään. Kaupungin väkiluku on kehittynyt seuraavasti 27 194 (1996), 28 954 (2001), 32 085 (2006) ja 32 294 (2011).
Radioaktiivisuus.
Kaupungin alueella esiintyy paikoitellen maailman korkeimpiin luettavia luonnollisen radioaktiivisen säteilyn pitoisuuksia, jotka liittyvät kuumiin lähteisiin. Säteilymäärä on paikoin jopa 55–200 kertainen normaaliin taustasäteilyyn verrattuna. 
Ramsarin sopimus.
Ramsarin sopimus on kansainvälinen sopimus vesistöalueiden ja kosteikkojen suojelemisesta. Se solmittiin Ramsarissa vuonna 1971. Ramsarin sopimus oli ensimmäinen nykyaikaisista, valtioidenvälisistä luonnonsuojelun ja luonnonvarojen kestävän käytön sopimuksista. Sen on allekirjoittanut 158 valtiota ja siihen kuuluu 1 752 kohdetta, joiden yhteispinta-ala on noin 161 miljoonaa hehtaaria.
Kyynelneste

Kyynelneste on kyynelrauhasen tuottamaa kirkasta eritettä, joka puhdistaa ja huuhtelee silmän pintaa sekä estää hankausta silmän liikkuessa. Suojaavaa kyynelnestettä on silmän sarveiskalvojen pinnalla aina. Silmäluomien räpytysliike levittää kyynelnestettä tasaisesti silmän pintaan ja pitää sen kosteana. Kyynelnestettä tuottaa kyynelrauhanen ja silmän sidekalvossa olevat lisäkyynelrauhaset. Kyynelrauhasen ulosvievät putket päättyvät sidekalvopussiin ylemmän silmäluomen sisäpinnalle. Sidekalvopussin sisäreunasta alkaa kyynelkanava kaksiaukkoisena ja päättyy nenäonteloon. Kyynelkanavan alkuosassa on laajennus eli kyynelpussi. 
Joskus kyynelnestettä voi erittyä paljon, esimerkiksi itkettäessä tai roskan joutuessa silmään, jolloin sitä valuu alaluomen reunan yli ja silmän sisänurkasta pieniä kyynelkanavia pitkin kyynelpussiin ja sitä kautta nenään. Kyynelrefleksin tehtävänä on suojata näköaistia ulkoisilta ärsykkeiltä. Sen voi laukaista esimerkiksi sipulin happo tai ilmassa oleva savu.
Kyynelneste sisältää useita bakteereja tappavia tai niiden kasvua estäviä proteiineja, kuten fosfolipaasi A2:ta (FLA2), lysotsyymiä, laktoferriinia, immunoglobuliineja ja defensiinejä.
Fysiologia.
Ihmisen silmän pintaa peittää kolmikerroksinen kyynelfilmi. 
Rähmä.
Rähmä on silmän pinnalla olevaa tahmeaa nestettä, joka koostuu joko kyynelnesteestä tai tulehduseritteestä tai molemmista. Runsas rähmä saa silmäluomien reunat tarttumaan toisiinsa, jolloin silmien avaaminen varsinkin unen jälkeen on vaikeaa.
The Mama King

The Mama King on suomalainen rock-yhtye. Yhtyeessä soittavat Kie von Hertzen (kitara), Mikko Laiho (laulu ja kitara), Kalle Chydenius (basso) ja Mauro Gargano (rummut).
Yhtyeen esikoisalbumin "Supertender" julkaisi EMI Music Finland 20. lokakuuta 2010. Levy menestyi arvosteluissa hyvin.
Kalle Chydenius

Kalle Chydenius (s. 4. kesäkuuta 1970 Helsinki) on suomalainen musiikkituottaja. Hänen tunnetuimpia tuotoksiaan ovat Don Huonojen "Hyvää yötä ja huomenta" (1997), Egotripin "Superego" (1996) ja Kemopetrolin "Slowed Down" (2000). Hän on ollut myös mukana tuottamassa Samuli Edelmannin albumeja "Ihana valo", "Tuhat yötä" ja "Mahdollisuus".
Chydenius jätti vuonna 2004 musiikkituottajan ansiotyön keskittyäkseen teatterin tekemiseen perustamassaan Akseli Ensemble -ryhmässä. Hän on työskennellyt vuodesta 2008 vakituisesti KOM-teatterissa. Teatterityön ohella Chydenius soittaa bassoa The Mama King -nimisessä rockyhtyeessä. Hän on myös tehnyt elokuvamusiikkia. Vuonna 2008 Chydenius oli tuottajana Kalle Aholan levylle "Audio Wunderbaum". 
Chydenius on kokeillut tehdä myös konemusiikkia ja onkin perustanut yhtyeen nimeltään Dramatic Orchestra.
Chydeniuksen vanhemmat olivat säveltäjä Kaj Chydenius ja ohjaaja Kaisa Korhonen, hänen veljensä on muusikko Jussi Chydenius. Kalle ja Jussi tekivät myös yhdessä nimellä Veljekset Chydenius "Isän kädestä" -levyn, jossa on Kaj Chydeniuksen sävellyksiä.
James Reipas

James Reipas on suomalainen elektronista musiikkia esittävä trio. Tyyliltään yhtyeen musiikki on yhdistelmä koneellista, suomisaundi-tyylistä dance/trance-musiikkia yhdistettynä live-instrumentteihin. Yhtye on keikkaillut ahkerasti Suomessa, ja se on tunnettu vauhdikkaista lavaesiintymisistään.
Yhtyeen jäsenet ovat Kolmas Vasemmalta (kitara, laulu), Oskari Olevainen (lyömäsoittimet, laulu), Kayab (koskettimet, haitari) sekä Aki Himanen (trumpetti).
Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto "This Is Not In Fashion" julkaistiin australialaisella "Demon Tea" -levymerkillä vuonna 2001. Kotimainen Freakdance Records julkaisi yhtyeen toisen albumin "Uwaga" joulukuussa 2005. Keväällä 2008 orkesterin kolmas albumi, "Personal Trainer" ilmestyi hongkongilaiselta "Faerie Dragon" -levymerkiltä. Neljäs albumi, Super Life, julkaistiin joulukuussa 2010.
Oleg Maskajev

Oleg Aleksandrovitš Maskajev (; s. 2. maaliskuuta 1969) on Venäjää edustava nyrkkeilijä ja ammattilaisten WBC-liiton raskaansarjan entinen maailmanmestari. Hän asuu nykyään Staten Islandilla New Yorkissa ja on etniseltä taustaltaan mordvalainen.
Entinen Venäjän armeijan upseeri Maskajev aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan hän voitti kolmannessa erässä viimeisen ottelunsa otelleen Venäjän raskaan sarjan entisen mestarin Aleksandr Mirošnitšenkon teknisellä tyrmäyksellä. Pian Maskajev siirtyi ottelemaan Yhdysvaltoihin, ja kuudennessa ammattilaisottelussaan Lontoossa 29. syyskuuta 1995 hän voitti 12-eräisessä ottelussa Pan-Aasian nyrkkeilyliiton avoimesta raskaan sarjan mestaruudesta Nikolai Kulpinin kaikin tuomariäänin. 5. huhtikuuta 1997 hän kohtasi David Tuan ottelussa WBC:n International-tittelistä, mutta hävisi 11. erän teknisellä tyrmäyksellä. 
Myöhemmin Maskajev puolusti PABA-titteliään Toakipa Tasefaa, Jeff Woodenia ja Shane Sutcliffeä vastaan kunnes menetti sen 
7. lokakuuta 2000 Kirk Johnsonille neljännen erän tyrmäyksellä. Välissä hän otteli lukuisia muitakin otteluita, joukossa muun muassa tyrmäysvoitto Hasim Rahmanista marraskuulta 1999. 10. maaliskuuta 2001 hän haastoi hallitsevan WBC:n Amerikan-mestarin Lance Whitakerin, mutta tuli tyrmätyksi jo toisessa erässä. 
Vuosina 2000–2002 Maskajev kärsi kolme tyrmäystappiota, ja hänen silloinen valmentajansa ehdotteli vakavasti uran lopettamista. Maskajev ei kuitenkaan suostunut siihen. Sandersille kärsimänsä tappion jälkeen hän voitti yhdeksän ottelua peräkkäin, joista tyrmäyksellä kahdeksan, ja pääsi 12. marraskuuta 2005 iskemään WBC:n International-tittelistä Sinan Samil Samia vastaan. Ottelu kesti täydet 12 erää ja tuomittiin Maskajevin voitoksi kaikin tuomariäänin, jolloin hän pääsi haastamaan hallitsevan maailmanmestarin Hasim Rahmanin. Ottelu Rahmania vastaan käytiin 12. elokuuta. Myös toisessa miesten välisessä kohtaamisessa voitto meni tyrmäyksellä Maskajeville, tällä kertaa viimeisen erän viimeisellä minuutilla, kun Rahman oli pitkän aikaa ahdingossa Maskajevin iskujen tulituksessa. 
Ensimmäisen kerran Maskajev puolusti mestaruuttaan Moskovassa 10. joulukuuta Peter Okhelloa vastaan, Maskajev voitti ottelun tuomariston yksimielisellä päätöksellä. Vain päivää aikaisemmin hänelle oli myönnetty Venäjän kansalaisuus. Sitä ennen hän oli edustanut Kazakstania. Toisessa puolustusottelussaan 8. maaliskuuta 2008 Maskajev menetti WBC-liiton tunnustaman mestaruusvyön kärsittyään tappion Nigerian Samuel Peterille.
Oleg Maskaev

Oleg Maskaev (Venäjäksi: Олег Маскаев) (syntyi Marraskuun 2.na päivänä vuonna 1969 Zhambylin kaupungissa, 
Kazakhtanissa) on Venäläinen ammattinyrkkeilijä raskaassasarjassa, ja hän on tämänhetkinen WBC - liiton 
raskaansarjan mestari.
Nyrkkeilyura:
Maskaev, nuorempana kaivostyössä, aloitti hänen uransa 1980 luvulla amatöörinyrkkeilijänä Venäjällä, joka 
oli vielä tuolloin suuri ja mahtava neuvostoliitto. Hän oli Neuvostoliiton punaisen armeijan 
nyrkkeilymestari, ja myöhemmin kansallinen cup voittaja. Hän riisui paitansa (eli aloitti 
ammattinyrkkeilyn) vuonna 1993.
Oleg tunnetaan hyvin hänen voimakkaasta vasemman käden iskusta, hän on tyrmännyt WBO - liiton 
raskaansarjan nyrkkeilijän Derrick Jeffersonin, kilpailija Alex Stewart:in, ja entisen WBC - 
liiton mestarin, Hashim Rahmanin (kahdesti). Ura ei ole kuitenkaan ollut pelkkää ruusuilla 
tanssimista, hän on ehtinyt hävitä urallaan Oliver McCallille, David Tualle, Kirk 
Johnsonille, Lance Whitakerille, ja Corey Sandersille.
Maskaev muistetaan parhaiten kahdesta upeasta voitosta Hasim Rahmanista. Maskaev tyrmäsi hänet 8. erässä 
Marraskuun 6. päivänä vuonna 1999. Myöhemmin Maskaev otti uudelleen yhteen Rahmanin kanssa, ja voitti 
tämän tyrmäyksellä, ja samalla WBC - liiton tittelin 12. erässä Elokuun 12. päivänä vuonna 2006. Hänen 
toinen voittonsa Rahmanista auttoi hänen uraansa huomattavasti eteenpäin. Samalla hänet arvosteltiin 
vuoden palaajaksi arvostetussa ring - lehdessä vuonna 2006.
Maskaev voitti tittelinpuolustuksensa oteltuaan mm Sinan Samil Saminin, ja Peter Okhellon kanssa 
Joulukuun 10.päivänä 2006 12. eräisen kamppailun päätteeksi. Tämän ottelun jälkeen Maskaev ei nyrkkeillyt 
kertaakaan yli vuoteen.Hän ei voi otella Maaliskuun 8. päivänä vuonna 2008, jolloinka hänen pitäisi 
kohdata Samuel Peter WBC - liiton väliaikaisesta mestaruudesta.
Kansalaisena.
Maskaev on syntynyt Kazakhtanissa Venäläisten vanhempien lapsena. Hän on asunut yhdysvalloissa 
vuodesta 1999 eteenpäin vaimonsa, Svetlanan, ja neljän lapsensa kanssa. Tällä hetkellä hän asuu West 
Sarcamentossa, Californiassa. Ennen ensimmäistä kohtaamistaan Rahmanin kanssa hän sanoi"Minä voin sanoa 
olevani Venäjän Amerikkalainen. Siis nyt minulla on juuret amerikan Yhdysvalloissa... Kuka tahansa, joka 
tulee voittamaan, tulee Amerikkaan. Valmentautuessaan puolustamaan titteliään Peter Okhelloa vastaan hän 
kertoi mielipiteensä venäjästä: "Venäjä. Minä en halua puhua tätä enempää. Minä voin kävellä kehään 
Venäjän lipun alla, ja venäjän kansa on venäjän kaupungeissa." Venäjän Diktaattori, Vladimir Putin 
hyväksyi hänet Venäjän kansalaiseksi Joulukuussa 2006.
Maskaevin Harjoittaja oli Bob Jacson (1999 - 2001) ja nykyisenä on Victor Valle Jr.
Maskaevin Managerit ovat Fred Kesch, ja Dennis Rappaport 
Lähteet
http://www.fightnews.com/sukachev21.htm
http://sports.espn.go.com/sports/boxing/columns/story?columnist=rafael_dan&amp;id=2545745
http://lenta.ru/news/2006/12/09/rusbox/
Aiheesta muualla
 * Oleg Maskaev Fight-by-Fight Career Record
 * Professional boxing record for Oleg Maskaev from Boxrec
Targa Florio

Targa Florio oli vuosittainen Palermon seudulla Sisiliassa vuosina 1906–1977 järjestetty urheiluautojen kestävyyskilpailu. 
Vuodesta 1978 lähtien kilpailun on korvannut Targa Florio -ralli.
Historia.
Ensimmäinen Targa Florio järjestettiin vuonna 1906. Ajatuksen isä oli Vincenzo Florio, rikas kilpa-autoilija ja moottoriurheilufanaatikko, joka oli jo vuonna 1900 järjestänyt Lombardian Bresciassa Coppa Florio -ajot. Ensimmäinen Targa Florio oli 446 kilometrin mittainen kilpailu mutkaisilla vuoristoteillä. Kilpailun voitti Alessandro Cagno keskinopeuden ollessa 50 kilometriä tunnissa. 1920-luvulle tultaessa Targa Florio oli lunastanut paikkansa yhtenä Euroopan merkittävimmistä autokilpailuista Mille Miglian ja Le Mansin 24 tunnin ajon rinnalla, kun vielä varsinaista Grand Prix -sarjaa ei ollut.
Muun muassa Mercedeksen, joka tuolloin ei vielä ollut yhdistynyt Benzin kanssa, saavuttamat voitot 1920-luvulla toivat automerkille huomattavaa mainetta Saksassa, erityisesti Christian Wernerin voitto vuoden 1924 kilpailusta. Ensimmäinen nainen joka osallistui Targa Florioon oli Eliška Junková vuonna 1926. Vuonna 1953 kansainvälinen autoliitto FIA järjesti ensi kertaa World Sportscar Championship -sarjan, ja Targa otettiin sen osakilpailuksi vuonna 1955. Vuosien varrella kilpailuun osallistui lukuisia ulkomaalaisia legendaarisia GP-tähtia kuten Juan Manuel Fangio, Olivier Gendebien ja Stirling Moss sekä italialaisia mestareita kuten Tazio Nuvolari, Alfieri Maserati, Achille Varzi sekä paikallinen suuruus Nino Vaccarella.
Historian varrella kilpailu käytiin hyvin monenlaisilla radoilla. Alkuaikoina käytettiin 148 kilometrin mittaista kierrosta, joka myöhäisempinä vuosina lyhennettiin 72 kilometriin ja kierrosmäärä lisättiin kymmeneen. Lähtö- ja maaliviiva sijaitsivat Cerdassa ja vastapäivään kierretty rata kulki Caltavuturon ja Collessanon kautta yli 600 metrin korkeuteen merenpinnasta, mistä matka jatkui Campofelice di Roccellan kautta rannikolle Buonfornelloon. Autot lähtivät liikkellee väliaikalähdöllä, koska yhteislähtö ei ollut kapeilla teillä mahdollinen. Rataennätys on Helmut Markon nimissä vuodelta 1972, kun hän kiersi Alfa Romeolla radan ajassa 33 minuuttia ja 41 sekuntia keskinopeudella 128,23 kilometriä tunnissa, tosin vuonna 1970 Leo Kinnunen kiersi radan vieläkin nopeammin hänen kierrettyä radan Porsche 908:llaan 33 minuuttiin ja 36 sekuntiin keskinopeudella 128,571 km/h. Kuljettajilla oli usein tapana harjoitella pitkällä radalla jo viikkoja ennen kilpailua yleisen liikenteen seassa. Viimeisen kerran Targa oli mukana MM-sarjassa vuonna 1973. Se jatkui vielä muutaman vuoden ajan kansallisena kilpailuna, mutta lopulta lopetettiin kokonaan vuonna 1977 tapahtuneen kuolemantapauksen seurauksena.
Voittajat.
Lähde:
Gene Fullmer

Lawrence Gene Fullmer (21. heinäkuuta 1931 – 27. huhtikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä.
Ura.
Fullmer syntyi mormoniperheeseen Utahiin. Hän ryhtyi nyrkkeilyammattilaiseksi vuonna 1951, vain kuukautta ennen 20-vuotissyntymäpäiväänsä. Kuudestatoista ensimmäisestä ammattilaisottelustaan hän voitti neljätoista tyrmäyksellä. Ammattilaisuran alkupään otteluihin mahtui myös mm. pistevoitto tulevasta keskisarjan maailmanmestarista Paul Penderistä. Vuonna 1956 Fullmer voitti Rocky Castellanin, Gil Turnerin (jolle tosin edellisessä ottelussa oli kärsinyt ammattilaisuransa ensimmäisen tappion) ja Ralph "Tiger" Jonesista ja pääsi seuraavan vuoden tammikuussa iskemään mestaruudesta. 
2. tammikuuta 1957 New Yorkin Madison Square Gardenissa käydyssä keskisarjan maailmanmestaruusottelussa Fullmer kohtasi silloisen hallitsevan mestarin Sugar Ray Robinsonin. Ottelu kesti täydet 15 erää ja voitto meni kaikin tuomariäänin väsymättömästi iskujaan jaelleelle Fullmerille. Uusintakohtaamisessa Robinsonin kanssa saman vuoden toukokuussa Fullmer menetti mestaruutensa Robinsonin tyrmättyä hänet vasemmalla koukulla viidennessä erässä. Kaksi vuotta myöhemmin 28. elokuuta 1959 Fullmer otti nimiinsä avoimena olleen NBA:n keskisarjan mestaruuden voitolla Carmen Basilioa vastaan 14. erässä teknisellä tyrmäyksellä. Samaan aikaan Robinson menetti mestaruutensa Paul Penderille, joka kuitenkin ehti lopettaa ennen kuin ehti kohdata Fullmeria mestaruusottelussa.
Fullmer puolusti NBA-titteliään Spider Webbiä, Joey Giardelloa (ratkaisematon) ja Basiliota vastaan, sekä kahdesti Robinsonia vastaan ensimmäisen kohtaamisen päätyttyä ratkaisemattomaan ja toisessa kaikin tuomariäänin saavutetulla voitolla, sekä Benny Paretia vastaan. Hänen valtakautensa päättyi 23. lokakuuta 1962 15-eräisen ottelun päätteeksi kärsittyyn tappioon Dick Tigerille WBA-liiton maailmanmestaruusottelussa. Fullmerin ja Tigerin uusintakohtaaminen seuraavana vuonna päättyi ratkaisemattomaan, ja kolmannen ja Fullmerin uran viimeiseksi jääneen ottelun, jossa panoksena oli myös WBC-mestaruus, hän hävisi seitsemännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä valmentaja Merv Jensenin pyydettyä tuomaria lopettamaan kamppailun.
Myös Gene Fullmerin veljet Don Fullmer ja Jay Fullmer olivat nyrkkeilijöitä.
Fullmer valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1991.
K-1 (potkunyrkkeily)

K-1 on potkunyrkkeilyn promootio, jossa käytetään tekniikoita monista pystykamppailulajeista kuten nyrkkeilystä, potkunyrkkeilystä, thai-nyrkkeilystä, shorinji kemposta ja karatesta (katso vapaaottelu). Promootion perusti vuonna 1993 japanilainen entinen Kyokushin-karateka Kazuyoshi Ishii, jolla oli aikaisemmin oma karateliitto Seidokaikan, tavoitteenaan selvittää kuka on maailman paras pystyottelija. Nimen K-1 takana on vastaavankaltainen periaate kuin autourheilun kuninkuusluokkana pidetyssä Formula 1:n nimessä.
Ottelusäännöt.
K-1-otteluissa sallittavia tekniikoita ovat potkut jalkoihin, keskivartaloon ja päähän sekä nyrkkeilyssä sallitut lyönnit. Myös polvipotkut ovat sallittuja mutta kyynärpäälyönnit eivät, lähinnä siksi että ne aiheuttavat helposti verenvuotoja, jotka saattavat johtaa ottelun keskeyttämiseen. Nykyisin thainyrkkeilyssä suuressa osassa olevan pystypainin ja sitomisen aikana potku on sallittu ainoastaan yhden polvella suoritettavan potkun verran. 
Perinteisesti K-1-turnaukseen osallistuu kahdeksan ottelijaa, jotka pudotuspelisysteemillä ottelevat toisiaan vastaan kolmesta kolmen minuutin erästä koostuvissa kamppailuissa. Otteluissa on kolme pistetuomaria, ja ottelut pisteytetään samalla tavalla kuin ammattilaisnyrkkeilyssä. Pisteratkaisun lisäksi ottelu voi päättyä tyrmäykseen, tekniseen tyrmäykseen, hylkäämiseen tai ratkaisemattomaan. Luvunlaskutilanteessa tuomari laskee aina kahdeksaan. Kolme luvunlaskua yhden erän aikana katsotaan tekniseksi tyrmäykseksi. 
Jos kolmen erän jälkeen tilanne on ottelijoiden välillä tasan voidaan otella lisäerä, jolloin voittaja saadaan selville. Turnauksissa ottelu ei voi päättyä "ratkaisemattomaan" eli tasapeliin.
Kilpailuja.
K-1-verkosto järjesti aikaisemmin lukuisia turnauksia ja -kilpailuita Japanissa ja ympäri maailmaa, mutta nykyisin tapahtumia järjestetään lähinnä vain Japanissa. Suurimpia turnauksia olivat eri puolilla maailmaa järjestettävät World Grand Prix -turnaukset, joita järjestettiin vuosittain kuusi, sekä K-1 MAX -turnaukset, joissa on 70 kilogramman painorajoitus. Vuoden lopulla kummassakin järjestettiin Japanissa kahdeksan parhaan ottelijan finaaliturnaukset. Lisäksi eri puolilla maailmaa järjestettiin lukuisia K-1-turnausjärjestelmää noudattavia alueellisia turnauksia sekä yksittäisiä K-1-säännöillä käytäviä otteluita.
K-1 World Grand Prix.
Suurin K-1-kilpailu oli "World Grand Prix", joka koostui sekä kahdeksan miehen turnauksista että yksittäisistä ottelijoista. Kahdeksan parhaan ottelijan kesken käytävä lopputurnaus järjestettiin yleensä Tokiossa Tokya Domessa, jonne jokainen manner lähetti yhden edustajan. Lisäksi mukaan otettiin ottelijoita niin sanotulla villillä kortilla.
World Max.
World Max on tavallisilla K-1-säännöillä oteltava sarja, jossa on 70 kilogramman enimmäispainorajoitus.
K-1 Fighting Network.
K-1 Fighting Network oli turnausten sarja, jonka oli tarkoitus löytää uusia K-1-kykyjä. Vuonna 2006 turnauksia järjestettiin 12 eri maassa.
PRIDE Fighting Championships

PRIDE Fighting Championships, lyhyemmin Pride oli japanilainen vapaaottelujärjestö, jonka säännöillä käytävissä otteluissa yhdisteltiin tekniikoita useista muista kamppailulajeista. Ensimmäinen PRIDE:n alainen kilpailu järjestettiin Tokiossa vuonna 1997.
PRIDE-säännöillä käytävä ottelu koostui kolmesta erästä, joista ensimmäinen kestää kymmenen minuuttia ja kaksi muuta viisi minuuttia. Erien välillä on kahden minuutin tauot. Kevyen keskisarjan ja kevytsarjassa, joista käytetään nimitystä BUSHIDO, ottelut muodostuivat kahdesta viiden minuutin erästä.
Maaliskuussa 2007 PRIDE myytiin kilpailevan UFC-järjestön omistavalle yhtiölle ja sittemmin sen toiminta lopetettiin.
Suomen arkkitehtuurimuseo

Suomen arkkitehtuurimuseo eli Arkkitehtuurimuseo (vuoteen 2012 Suomen rakennustaiteen museo, ) oli Helsingissä vuosina 1956–2023 toiminut arkkitehtuurin valtakunnallinen vastuumuseo, joka yhdistettiin vuoden 2024 alussa Designmuseon kanssa osaksi Arkkitehtuuri- ja designmuseota. Museo järjesti näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Sen toimintaan kuului suomalaisen arkkitehtuurin kokoelman ylläpitäminen, arkiston ja kirjaston ylläpito, tutkimus, julkaiseminen ja tietopalvelut. Toiminta painottui vuoden 1900 jälkeiseen arkkitehtuuriin.
Museota ylläpiti Suomen arkkitehtuurimuseon säätiö, joka sai rahoituksensa pääosin valtionapuina. Museo oli maailman vanhimpia arkkitehtuurimuseoita.
Historia.
Suomen rakennustaiteen museon perusti Suomen Arkkitehtiliitto vuonna 1956. Siihen yhdistettiin vuonna 1949 perustettu Arkkitehtiliiton valokuvakokoelma, josta tuli museon kuvakokoelmista huolehtinut arkkitehtuuriarkisto. Museon kirjasto erotettiin omaksi yksikökseen vuonna 1963, ja museon tutkimus- ja julkaisutoimisto perustettiin vuonna 1976. Museo toimi vuoteen 1981 Kaivopuistossa sijaitsevassa huvilassa (Puistokatu 4), minkä jälkeen se muutti Kaartinkaupunkiin Kasarmikatu 24:ään. Myös Kaivopuiston talo säilyi museon omistuksessa vuoteen 2020 asti.
Arkkitehtuurimuseossa vieraili vuonna 2017 yhteensä noin 19 000 ihmistä. Museon johtaja Juulia Kauste irtisanottiin maaliskuun lopulla 2018, ja hänen työsuhteensa päättyi toukokuun lopussa 2018. Sen jälkeen väliaikaisena johtajana toimi Reetta Heiskanen. Vuonna 2021 museon johtajana aloitti filosofian maisteri Carina Jaatinen.
Arkkitehtuurimuseo ja Designmuseo sijaitsivat samassa korttelissa. Museoiden yhdistymisen jälkeen toimintaa jatkettiin aluksi kummankin vanhassa rakennuksessa, mutta syyskuussa 2025 toiminta keskitettiin Korkeavuorenkadulla olevaan entiseen Designmuseon taloon. Syksyllä 2025 Senaatti-kiinteistöt ilmoitti Arkkitehtuurimuseon entisen talon olevan myynnissä.
Kasarmikadun rakennus.
Magnus Schjerfbeckin suunnittelema uusrenessanssityylinen rakennus valmistui vuonna 1899 Tieteellisten seurain taloksi. Myöhemmin se oli Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen käytössä. 
Museolla oli yleisötiloja kolmessa kerroksessa. Pohjakerroksessa olivat asiakaspalvelupiste, museokauppa, kirjasto, lasten A&amp;O-huone ja maksuton näyttelytila Studio. Toisessa kerroksessa olivat vaihtuvien näyttelyiden tilat. Kolmannessa kerroksessa sijaitsi suomalaisen arkkitehtuurin historiaa esitellyt pysyvä näyttely, arkisto ja museon hallinnon tilat.
Kerrallaan museossa oli yleensä kaksi näyttelyä. Ne esittelivät tunnettujen arkkitehtien töitä, kaupunkisuunnittelua, arkkitehtikilpailujen voittajia jne.
Magnus Schjerfbeck

Svante Magnus Schjerfbeck [šärvbek] (24. heinäkuuta 1860 Pietarsaari – 8. toukokuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui Suomen Polyteknillisestä opistosta 1881. Schjerfbeck toimi arkkitehtina Yleisten rakennusten ylihallituksessa, jossa hän aloitti työt heti valmistuttuaan. Yliarkkitehtina hän oli siellä vuodesta 1914 vuoteen 1926. Hän johti vuonna 1890 Raaseporin linnan raunioiden korjausta. Turun tuomiokirkon korjausta varten perustetun komitean jäsenenä hän laati kaksi en korjaussuunnitelmaa. Vuodesta 1881 Schjerfbeck oli piirustuksen, tyyliopin ja koristesommittelun opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa. Taidemaalari Helene Schjerfbeck oli hänen sisarensa ja taidemaalari Johanna Appelberg hänen tyttärensä. 
Suunnittelutyö.
1800-luvun loppupuolella Schjerfbeckin suunnitelmien tyyli oli uusrenessanssia. 1900-luvun alkupuolen suunnitelmissa on puolestaan piirteitä jugendista, ja myöhemmät taas alkavat jo olla klassismia.
Monet Schjerfbeckin suunnittelemista rakennuksista ovat sairaaloita tai kouluja. Hänen suunnittelemiaan rakennuksia ovat muun muassa
Poole

Poole on noin asukkaan satamakaupunki Dorsetin muodollisessa kreivikunnassa Englannin etelärannikolla. Se sijaitsee 32 kilometriä Dorchesteristä itään ja lähellä Bournemouthia, ja se on Dorsetin toiseksi suurin kaupunki Bournemouthin jälkeen. Poole muodosti yhdessä Bournemouthin ja Christchurchin kanssa huhtikuussa 2019 yhtenäishallintopiirin, jolle annettiin nimeksi Bournemouth, Christchurch and Poole.
Poolen satama on hyvä luonnonsatama, ja sitä tiedetään käytetyn jo rautakaudella, sillä satama-altaasta on löytynyt rautakautinen vene. Alueella on ollut asutusta jo ennen rautakautta.
Poole on lomakohde, joka vetää vierailijoita puoleensa satamallaan, historiallaan ja hiekkarannoillaan.
Maastohiihtäjä Andrew Musgrave on kotoisin Poolesta.
Altševsk

Altševsk (, ) on teollisuuskaupunki Ukrainan kaakkoisosassa, Luhanskin alueella, noin 45 kilometrin päässä alueen pääkaupungista Luhanskista. Vuonna 2013 siellä arvioitiin olevan 111 360 asukasta. Altševsk on yksi Donetsin laakion tärkeimmistä teollisuuskeskuksista; siellä tuotetaan neljännes koko alueen teollisuustuotannosta. Kaupungin talous rakentuu rauta- ja terästehtaan ympärille.
Tammikuussa 2006 kaupungin kaukolämpöjärjestelmä romahti kovilla pakkasilla, ja 60 000 ihmistä jäi useiksi viikoiksi ilman lämmitystä. Pari päivää myöhemmin myös viemärijärjestelmä jäätyi. Luhanskin alueen kuvernööri piti tapahtumaa tuolloin, ennen Venäjän sotilaallisia toimia Ukrainassa vuodesta 2014 lähtien, Ukrainan itsenäisyyden ajan suurimpana ihmisen aiheuttamana katastrofina.
Diffa (alue)

Diffan alue () on hallintoalue Nigerin kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 156 906 neliökilometriä. Asukkaita on 593 821 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).
Maantiede.
Diffan alue muodostaa 12,4 % Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Zinderin ja pohjoisessa Agadezin alueisiin, idässä Tšadiin ja etelässä Nigeriaan.
Seutu kuuluu Tšadjärven altaaseen. Pinnanmuodostusta leimaavat hiekkadyynit, laaksot ja pohjoisen kalliorinteet. Vesistöjä ovat koillisessa sijaitseva Tšadjärvi ja Nigerian rajalla virtaava Komadougou Yobé. Kuivuudesta ja laiduntamisesta kärsinyt kasvillisuus on pohjoisessa aroa ja etelämpänä savannia. Kaikkein eteläisimmässä osassa on jäljellä vähän metsää.
Alueen eteläosa kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Pohjoisosa on Sahelin ja Saharan siirtymäaluetta. Vuotuinen sademäärä vaihtelee etelän 400 millimetristä pohjoisen 20 millimetriin. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Tammikuun keskilämpötila on 30,7 ja toukokuun 42,3 astetta.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Alue jakautuu kuuteen departementtiin ja 12 kuntaan. Departementit ovat Bosso, Diffa, Goudoumaria, Mainé Soroa, N’Gourti ja N’Guigmi. Kaupunkikuntia ovat Diffa, Mainé Soroa ja N’Guigmi ja maalaiskuntia Bosso, Chétimari, Foulatari, Goudoumaria, Gueskérou, Kabaléwa, N’Gourti, N’Guelbeyli ja Toumour. Perinteinen hallinto käsittää kuusi kantonia ja joukon paimentolaisryhmiä.
Alueella asuu 3,5 % Nigerin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 14,8 %. Asukkaiden enemmistö on kanureja (58 % vuonna 2001). Lisäksi on fulbeja (27 %), tubuja (7 %), hausoja (3 %), arabeja (3 %), budumoja ja tuaregeja. Vallitseva uskonto on islam.
Talous.
Tärkein liikenneväylä on lännestä N’Guigmiin johtava asfaltoitu maantie RN1. Diffassa on lentokenttä.
Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja lehmänpapu. Keinokastelun avulla viljellään pippuria, sipulia, riisiä, vehnää, maissia ja ohraa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.
Matkailu.
Matkailu alueelle on hyvin vähäistä. Kiinnostavina kohteina mainitaan Goudoumarian keidas, Talin valkoinen autiomaa N’Guigmin pohjoispuolella, Tšadjärvi, Komadougou Yobé, Kanem-Bornun muinaisen pääkaupungin Garou Melen rauniot ja autiomaareitti N’Guigmista Agademin kautta Bilmaan. Matkailupalveluja on lähinnä vain Diffassa.
Dosso (alue)

Dosson alue () on hallintoalue Nigerin lounaisosassa. Sen pinta-ala on 31 000 neliökilometriä ja väkiluku 2 037 713 henkeä (väestönlaskenta 2012). Alueen hallinnollinen keskus on Dosson kaupunki.
Maantiede.
Dosson alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Tillabérin ja idässä Tahouan alueisiin, kaakossa Nigeriaan ja lounaassa Beniniin. Sen pohjoisosa kuuluu Sahelin ja eteläosa Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Kuiva kausi kestää marraskuusta toukokuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 511–810 millimetriä (vuosina 2009–2013). Keskilämpötilat vaihtelevat 22:n ja 36:n asteen välillä. Pinnanmuodostusta leimaavat tasangot sekä pohjoisesta etelään kulkevat vadit, joita kutsutaan nimellä "dallol". Alueen etelärajalla virtaa Nigerjoki.
Aluejako.
Alue jakautuu Boboyen, Dioundioun, Dogondoutchin, Dosson, Falmeyn, Gayan, Logan ja Tibirin departementteihin sekä 43 kuntaan. Kaupunkikuntia ovat Birni N’Gaouré, Dogondoutchi, Dosso, Gaya ja Loga. Perinteinen hallinto käsittää Dosson sulttaanikunnan, 15 kantonia ja kolme fulberyhmää. Vuonna 2014 alueella oli 1 672 kylää ja hallinnollista heimoa.
Väestö.
Asukkaista 48,1 % on djermoja, 42,1 % hausoja, 8,6 % fulbeja ja 1,0 % tuaregeja (vuonna 2001). 91,1 % väestöstä elää maaseudulla. Asutus on tiheintä alueen eteläosassa.
Talous.
Alueen halki kulkee päällystetty valtatie N1, josta haarautuu Dossossa päällystetty valtatie N7 Beninin rajalle Gayaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja metsien hyödyntäminen. Maanviljely on keskittynyt Nigerjoen laaksoon ja vadien varsille. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset ja aasit. Teollisuutta edustavat leipomot ja maataloustuotteiden jalostus. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Matkailu alueelle on vähäistä.
Koulutusjärjestelmä käsittää lastentarhoja, ala- ja yläkouluja, ammattikouluja sekä Dosson, Dogondoutchin ja Gayan lukiot. Terveysasemien ja terveyskeskusten lisäksi on viisi piirisairaalaa ja aluesairaala.