tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bertel Bockström

Johan Bertel Bockström (1. tammikuuta 1870 Hinthaara, Porvoon pitäjä – 2. heinäkuuta 1943 Markby, Uudenkaarlepyyn maalaiskunta) oli suomalainen lääninagronomi ja tietokirjailija.
Bertel Bockströmin vanhemmat olivat Johan Fredrik Bockström (1837–1915) ja Therese Lucina Ekström (1849–1929). Bockström kävi Porvoon lyseota ja suoritti argronomitutkinnon Mustialassa vuonna 1891. Hän toimi sitten 1892–1894 Hahkialan ja Hyvikkälän tilojen hoitajana Hauholla. Bockström oli Uudellamaalla lääninagronomistipendiaattina 1895-1896 ja hän oli 1897 tilapäisenä apulaislääninagronomina Turun ja Porin läänissä ja samana vuonna hänestä tuli vakinainen lääninagronomi. Bockström oli nuorempana lääninagronomina Maarianhaminan piirissä 1900–1904 ja lääninagronomina Uudenmaan läänissä 1904–1920. Viimeksi Bockström oli alueagronomina vuoteen 1925 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.
Bockström oli 1904–1905 Söderkullan maanviljelyskoulun johtajana ja Söderkullan kartanon tilanhoitajana. Vuosina 1906–1913 hän omisti Mikkosin tilan Fagerstadin kylässä Porvoon maalaiskunnassa. Bockström oli Porvoon kansankorkeakoulun maatalousaineitten opettajana, vuonna 1911 voinviennin tarkastajana Hullissa Englannissa ja 1911–1912 ruotsalaisen "Pellervo"-lehden toimittajana.
Vuosina 1919–1920 Bockström kävi valtion tilapäisenä maatalousasiamiehenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän julkaisi matkansa jälkeen kirjat "Amerikan maatalous" ja "Amerikan poikien ja tyttöjen kerhotyö". 
Bockström rakennutti vuonna 1909 Espoon Leppävaaraan "Villa Sönöda"-nimisen huvilan, jonka suunnitteli hänen ystävänsä, arkkitehti Henrik Reinhold Helin.
Bockström katosi 1. heinäkuuta 1943 lähdettyään kävellen metsän halki Voltin rautatieasemalle Dalabackan kylästä Uudenkaarlepyyn maalaiskunnassa. Hänen ruumiinsa löydettiin vasta 11. elokuuta ja Bockströmin arveltiin eksyneen metsässä ja menehtyneen sitten. Hänet haudattiin Espooseen.
Matteo Pessina

Matteo Pessina (s. 21. huhtikuuta 1997 Monza) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen ja edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Monzaa. Hän pelasi Italian maajoukkueessa sen voittaessa Euroopan-mestaruuden kesällä 2021.
Pessina aloitti uransa Monzan joukkueessa kaudella 2013–2014 mutta pelasi ensimmäiset Serie A -ottelunsa vasta elokuussa 2018 AtalantastaAtalantan joukkueessa. Kauden 2019–2020 hän pelasi lainalla myöskin Serie A:ssa pelanneessa Hellas Veronassa mutta palasi Atalantaan kaudeksi 2020–2021. Aiemmin hän kuului Milanin omistukseen mutta ei päässyt pelaamaan edustusjoukkueessa. Lainasopimuksilla hän on pelannut alemmilla sarjatasoilla Leccessä, Cataniassa, Comossa ja Speziassa. Hän on 23. marraskuuta 2023 mennessä pelannut Serie A:ssa 149 ottelua ja tehnyt niissä 16 maalia, joista seitsemän Hellas Veronalle, kolme Atalantalle ja kuusi Monzalle, jossa hän pelasi lainalla kauden 2022–2023, minkä jälkeen siirtyi seuraan vakituisesti. Mestarien liigassa hän pelasi seitsemän ottelua kaudella 2020–2021 ja niistä viisi ottelua avauskokoonpanossa sekä seuraavalla kaudella neljä ottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Hän teki Mestarien liigassa maalin syyskuussa 2021 kotiottelussa Young Boysia vastaan.
Pessina pelasi Italian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Viroa vastaan. Maaliskuussa 2021 hän pääsi vaihtopelaajana muutamaksi minuutiksi kentälle MM-karsintaotteluissa Pohjois-Irlantia ja Bulgariaa vastaan sekä pelasi avauskokoonpanossa Liettuaa vastaan. Viidennessä maaottelussaan toukokuussa 2021 hän teki kaksi maalia ystävyysottelussa San Marinoa vastaan.
Kesän 2021 EM-kilpailuissa Pessina pääsi vaihdosta kentälle Italian toisen alkulohko-ottelun lopussa. Hän pelasi kolmannessa ottelussa Walesia vastaan avauskokoonpanossa ja teki ottelun ainoan maalin. Neljännesvälieräottelussa Itävaltaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle ja teki jatkoajalla Italian toisen maalin. Puolivälierässä hän ei pelannut mutta jatkoajalle ja rangaistuspotkukilpailuun edenneessä välieräottelussa Espanjaa vastaan hän tuli vaihdosta kentälle toisella puoliajalla. Italian voittamassa loppuottelussa hän ei pelannut.
Pessina on marraskuun 2023 loppuun mennessä pelannut 16 A-maaottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa. Maaleja hän on tehnyt viisi.
Syyriannuoliainen

Syyriannuoliainen ("Nemacheilus dori") on kivennuoliaisten heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji.
Syyriannuoliaisia on tavattu vain Jordanjoessa, Bet Shan laaksossa.
Vuonna 2009 löydettiin vain 40 yksilöä yhdestä lähteestä. Vuonna 2011 laskettiin jo 200 yksilöä, ja silloin alkuperäisen lähteen lähelle kaivettiin kaksi keinotekoista allasta joihin johdettiin lähdevettä.
Karboksylaatti

Karboksylaatti on karboksyylihapon konjugaattiemäs. Karboksylaatti-ioni, RCOO- syntyy karboksyylihapon, RCOOH dissosioituessa tai karboksyylihapon suolojen liuetessa.
Myös karboksyylihapon suoloja ja estereitä kutsutaan yleisesti karboksylaateiksi.
Esimerkkejä karboksylaatti-ioneista.
Alle on listattu karboksylaatteja, joista suomenkielinen Wikipedia sisältää oman artikkelin. Ensin on kerrottu vastaava karboksyylihappo (suluissa: triviaalinimi), toiseksi sen karboksylaatin systemaattinen nimi (suluissa: triviaalinimi) ja kolmanneksi tiivistetty rakennekaava.
Karboksyylihapon suolat.
Karboksylaatti-ionit muodostavat metallikationien kanssa karboksylaattisuoloja. Esimerkiksi natriumasetaatti on etikkahapon natriumsuola.
Le Grand-Pressigny

Le Grand-Pressigny on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Toursin kaupungista etelään.
Eteläinen Touraine oli kivikaudella Länsi-Euroopan suurimpia piikivien tuotantoalueita. Siellä teroitettuja piikiviä vietiin jopa Ranskan nykyisten rajojen ulkopuolelle. Tästä ajasta kertoo Grand-Pressignyn esihistoriallinen museo, "Musée de la Préhistoire de Grand-Pressigny".
Kunnan keskustassa on keskiaikaisen olevan linnan, "Château du Grand-Pressigny"n rauniot. Linnan 35 metriä korkea puolustustorni on vielä osittain jäljellä. Se romahti osittain vuonna 1988.
Vähäkonnamonni

Vähäkonnamonni ("Encheloclarias kelioides") on harvinainen ankeriasmonnien heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa 6,5 cm pitkäksi. Sitä on tavattu vain Malesiassa Bebar- ja Sedili-jokien valuma-alueiden turvemailta. Se elää suolammikoissa humuspitoisessa vedessä kasvillisuuden seassa.
Eray Cömert

Eray Cömert (s. 4. helmikuuta 1998 Rheinfelden) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 183-senttimetrinen. Hän edustaa espanjalaisseura Valenciaa mutta pelasi kauden 2023–2024 lainalla Ranskan Ligue 1:n Nantesissa ja on kauden 2024–2025 lainalla espanjalaisseura Real Valladolidissa.
Cömert pelasi FC Baselissa juniorina. Hän pelasi lainalla FC Luganossa alkuvuonna 2017 ja FC Sionissa kaudella 2017–2018 mutta muutoin hän pysyi Baselissa tammikuuhun 2022 saakka. Hän pelasi Sveitsin Superliigassa ensimmäisen kerran kaudella 2015–2016, ja kaikkiaan hänelle on kertynyt Sveitsin pääsarjaotteluita 125 ja niissä hän on tehnyt viisi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenen ottelua kaudella 2019–2020.
Cömert siirtyi tammikuussa 2022 Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaan Valenciaan. Hän pelasi 1,5 kauden aikana 31 liigaottelua ja teki maalin lokakuussa 2022 Espanyolia vastaan. Kaudella 2023–2024 hän pelasi lainasopimuksella ranskalaisseura Nantesissa 25 Ligue 1 -ottelua ja teki niissä kaksi maalia, syyskuussa Lorientia ja maaliskuussa Strasbourgia vastaan.
Cömert pelasi useissa Sveitsin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Sveitsin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan ja sen jälkeen täydet minuutit ystävyysotteluissa Kroatiaa vastaan lokakuussa 2020 ja Belgiaa vastaan marraskuussa 2020. Vuonna 2021 hän pelasi neljä maaottelua ja kuului Sveitsin EM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt EM-lopputurnauksessa kentälle. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Portugalia vastaan. Hän on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 15 maaottelua, joista kymmenessä hän on pelannut avauskokoonpanossa.
Montbazon

Montbazon on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Indrejoen varrella, noin 13 kilometriä Toursin kaupungista etelään.
Kaupungissa on osittain raunioitunut linnoitus "Forteresse de Montbazon". Se on Ranskan vanhimpia keskiaikaisia linnoja, jonka historia ulottuu vuoteen 991. Linnan pääpuolustustorni on 36 metriä korkea, ja maanpinnan tasolla sen seinät ovat kolme metriä paksut. Tornin rakennutti noin vuonna 1000 Anjoun kreivi Foulques III musta. Hänen tavoitteensa oli valloittaa Toursin kaupunki, joka oli hänen serkkunsa ja vihollisensa Bloisin kreivi Eudes II:n hallinnassa. Puolustustornin huipulle nostettiin vuonna 1866 Montbazonin neitsyen patsas.
Viivapuikkopimelo

Viivapuikkopimelo ("Heptapterus multiradiatus") on monnikaloihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji Brasiliasta. Sitä on viimeksi tavattu vuonna 1966, joten se saattaa olla kuollut sukupuuttoon. Se on alle 10 cm pitkä.
Svea Jansson

Svea Kristina Jansson (30. syyskuuta 1904 Nauvo – 1. joulukuuta 1980 Skövde) oli suomalais-ruotsalainen lauluntekijä, jota pidetään yhtenä Pohjoismaiden merkittävimmistä kansanlaulajista. Hänen lauluaan tallennettiin ensimmäisen kerran vuonna 1923. 
Jansson varttui kalastajatilalla Nötössä Turunmaan saaristossa. Hänen lapsuudessaan Nötö oli vilkas saaristoyhteisö, jossa asui lähes kolmesataa asukasta. Hänen vanhempansa olivat kippari Abel Konstantin Jansson, joka purjehti polttopuuta Tukholmaan, ja hänen vaimonsa Ida Sofia Gustava Jansson. Hänen Nötön Österängissä asuva isoäitinsä Eva Gustava Jansson tunnettiin hyvänä laulajana ja Jansson oli oppinut kappaleita lapsuudestaan saakka.
Svenska litteratursällskapetille kansanperinnekeräystä tekevät laulututkija Greta Dahlström äänitti Janssonin ja hänen isoäitinsä lauluja vuosina 1923–1929. Svea Jansson alkoi haaveilla laulajan urasta, mutta siihen ei ollut taloudellisia mahdollisuuksia. Dahlström kutsui Janssonin Turkuun vuonna 1939 tallentamaan lauluja pikalevylle ja niitä esitettiin radiossa. Lupaava ura katkesi tällä kertaa sodan syttymiseen.
Ruotsin radio halusi löytää hänet vuonna 1957 toteutettavaan suuren äänitysprojektin, jossa keskityttiin ruotsalaiseen keskiajan balladiin. He olivat menettäneet yhteyden Janssoniin ja pyysivät Maarianhaminan poliisin apua etsimään kaikkia samannimisiä Ahvenanmaalta, missä he olettivat Janssonin oleskelevan, ja lopulta löysivät hänet Andersbölestä Jomalasta. Toimittaja Matts Arnbergin esittelemänä Svea Jansson lauloi jouluna 1958 Ruotsin radiossa. Hänestä tuli haluttu esiintyjä Jomalan juhlissa ja kokouksissa Ahvenanmaalla. Matts Arnbergin ja Ulf Peder Olrogin kannustamana Jansson muutti Ruotsiin vuonna 1959. Hänelle myönnettiin Nordiska museetin hopeinen Arthur Hazelius -mitali vuonna 1964 ja hänestä tuli Ruotsin kansalainen vuonna 1967.
Janssonin ohjelmistoon kuului 1 000–1 200 kappaletta keskiaikaisista balladeista moderneihin iskelmiin. Jansson oli oppinut useita kappaleita vuonna 1842 syntyneeltä isoäidiltään Eva Gustava Janssonilta, joka puolestaan oli oppinut ne vuonna 1786 syntyneeltä isoäidiltään Caisa Eriksdotterilta. Jansson hän pystyi siten esittämään 1700-luvun lauluperinnettä vain yhden välittäjän kautta. Hän auttoi levittämään tietoa suomalais-ruotsalaisesta lauluperinteestä. Hänen nauhoituksensa "Den medeltida balladen" (1995) ja "Lena, Ulrika ja Svea" (1996) on julkaistu Caprice Recordsin sarjassa Musica Sveciae.
Elli Castrénin filmografia ja teatteriesiintymiset

Tämä on Elli Castrénin filmografia ja teatteriesiintymiset.
Bad Boys for Life

Bad Boys for Life on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Se on jatko-osa vuoden 2003 elokuvalle "Bad Boys 2". Elokuvan ohjasivat Adil El Arbi ja Bilall Fallah. Pääosissa esiintyvät kahden aiemman "Bad Boys" -elokuvan kaksikko Will Smith ja Martin Lawrence. 
Elokuvasta puhuttiin jo vuonna 2008, jolloin Will Smith ilmaisi halunsa saada Michael Bay ohjaamaan trilogialle päätösosan. Elokuussa 2014 näyttelijä Martin Lawrence paljasti käsikirjoituksen olevan valmis. Kuvaukset käynnistyivät tammikuussa 2019, ja lopulta elokuva sai ensi-iltansa 17. tammikuuta 2020. Elokuvasarja sai neljännen osan "" vuonna 2024. 
Vastaanotto.
Kriitikoiden arviot olivat pääasiassa myönteisiä, ja elokuva keräsi 426 miljoonan dollarin lipputulot, mikä tekee siitä vuoden 2020 kolmanneksi tuottoisimman elokuvan. Metacriticissä elokuva on saanut 59 pistettä 100:sta ja Rotten Tomatoesissa arvosanan 77 %. "Helsingin Sanomien" Juho Typpö kutsui elokuvaa trilogiansa parhaaksi osaksi.
Silmä silmästä (vuoden 1999 elokuva)

Silmä silmästä on Atro Lahtelan ohjaama suomalainen kauhuelokuva vuodelta 1999. 
Elokuvassa sisarukset Kiia ja Eija ovat muuttaneet pois Kainuussa sijaitsevalta Pirunperän kylältä isänsä itsemurhan jälkeen. Kiiasta on tullut kuvanveistäjä ja häntä vaivaavat kotikyläänsä liittyvät painajaisunet. Kiia palaa kotiseudulleen tehdäkseen veistoksia paikalliseen kirkkoon. Samalla hän selvittää isänsä ja kotikylänsä menneisyyttä.
Rundi (elokuva)

Rundi on Jouko Suikkarin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1990. Markku Vuorisen romaaniin "Rundi – Kyösti Erkinkorven tarina" perustuvassa elokuvassa vankilakierteeseen ajautunut Taisto löytää apua ongelmiinsa Jumalalta.
"Helsingin Sanomien" elokuvakriitikko Helena Ylänen kehui elokuvan näyttävän erilaiselta kuin mikään muu suomalainen elokuva mutta valitteli, ettei siitä lopulta löydy mitään tarinaa, vaikka alussa päähenkilön umpimielisyys on vaikuttavaa. Uskontoteema ilmestyy elokuvaan hänen mielestään kuin tyhjästä. Yläsestä elokuvassa on paljon turhia kuvia, kun taas monet tarinan kannalta olennaiset kuvat ja kohtaukset puuttuvat. Myös "Suomen Kuvalehden" Ywe Jalander kehui kuvausta, joskin moitti sitä paikoin mainosmaiseksi ja kikkailevaksi.
Carlo Mosca

Carlo Mosca (12. lokakuuta 1945 – 30. maaliskuuta 2021) oli Italian prefekti ja tuomari.
Hän oli Italian tasavallan ansioritarin ritari.
Hans Dominik

Hans Dominik (1872 Zwickau, Saksa – 1945 Berliini, Saksa) oli saksalainen kirjailija ja insinööri. Tunnetuimpiin saksalaisiin tieteiskirjailijoihin kuuluva Dominik kirjoitti populaariteoksia tieteestä ja tekniikasta sekä tieteisromaaneja ja kaksi nuorisokirjaa.
Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo

Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo on Timo Linnasalon ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1991. Elokuva perustuu Ilpo Tuomarilan samannimiseen näytelmään, joka kantaesitettiin Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 1988. Sen tausta-aineistona on J. P. Roosin tekemä tutkimus suomalaisten ihmisten omaelämäkerroista. 
Elokuvassa Lotta menee syömään ravintolaan ja kertoo monologin muodossa elämästään ja perheestään.
Eduard von Keyserling

Eduard von Keyserling (14. toukokuuta 1855 Kuurinmaa – 28. syyskuuta 1918 München, Saksa) oli baltiansaksalainen kirjailija. Hän kuului impressionismia edustaviin kirjailijoihin.
Georgi Mdivani

Georgi Davidovitš Mdivani (, , 26. syyskuuta 1905 Baghdati – 11. lokakuuta 1981 Tbilisi) oli neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja.
Mdivani valmistui Tbilisin yliopistosta, kirjoitti runoja ja työskenteli elokuvien käsikirjoittajana. Hänen näytelmänsä "Alcazar" (1936) herätti laajaa huomiota. Samana vuonna Mdivani muutti Moskovaan. Hän kirjoitti teoksiaan georgiaksi ja venäjäksi. Mdivanin näytelmät ja elokuvat käsittelevät muun muassa vallankumoushistoriaa, toista maailmansotaa ja ajankohtaisia poliittisia aiheita.
Mdivani liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1944. Hän sai Georgian SNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1961. Elokuva "Sevinc buxtası" (ven. "Buhta radosti") sai Azerbaidžanin SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1978.
Anna Štšerbakova

Anna Stanislavovna Štšerbakova (; s. 28. maaliskuuta 2004 Moskova) on venäläinen taitoluistelija. Hän on voittanut naisten yksinluistelussa olympiakultaa ja maailmanmestaruuden.
Štšerbakova nousi taitoluistelijana huipulle kaudella 2018–2019, jolloin hän voitti Venäjän-mestaruuden ja saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa niukasti maannaiselleen Aleksandra Trusovalle hävinneenä. Kaudella 2019–2020 hän voitti jälleen Venäjän-mestaruuden ja saavutti Grazin Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa edellään vain maannaisensa Aljona Kostornaja. Kaudella 2020–2021 Štšerbakova voitti kolmannen Venäjän-mestaruutensa ja Tukholman maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa venäläisluistelijoiden saadessa kolmoisvoiton. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Venäjän ottaessa jälleen kolmoisvoiton. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa.
Štšerbakova teki ensimmäisenä naisena yhdessä vapaaohjelmassa kaksi onnistunutta neloislutzia Las Vegasin GP-kilpailuissa lokakuussa 2019. Myös hänen neloislutz–kolmoishyppy-yhdistelmänsä oli ensimmäinen naisen kansainvälisessä kilpailussa tekemä.
Štšerbakova on pituudeltaan 157-senttinen. Häntä valmentavat Eteri Tutberidze, Sergei Dudakov ja Daniil Gleihengauz.
Štšerbakova sairastui kesällä 2023 mononukleoosiin ja hänen kilpailu-uransa on todennäköisesti kokonaan ohi.
Aleksandra Trusova

 
Aleksandra "Sasha" Vjatšeslavovna Ignatova (Trusova)(; s. 23. kesäkuuta 2004 Rjazan) on venäläinen taitoluistelija. Hän on saavuttanut yksinluistelussa mitalin olympialaisissa, MM-kilpailuissa ja EM-kilpailuissa ja on kaksinkertainen nuorten maailmanmestari.
Ignatova voitti nuorten maailmanmestaruuden vuosina 2018 ja 2019. Jälkimmäisellä kaudella hän saavutti aikuisten sarjassa Venäjän-mestaruuskilpailuissa hopeaa. Grazin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2020 Ignatova saavutti pronssia venäläisluistelijoiden viedessä kolmoisvoiton. Samalla kaudella hän sijoittui myös Torinon Grand Prix -finaalissa ja Venäjän-mestaruuskilpailuissa kolmanneksi. Kaudella 2020–2021 hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia kahden maannaisensa takana ja oli myös Venäjän-mestaruuskilpailuissa kolmas. Kaudella 2021–2022 hän saavutti EM-kilpailuissa pronssia Venäjän yltäessä jälleen kolmoisvoittoon ja sijoittui Venäjän-mestaruuskilpailuissa toiseksi. Pekingin olympialaisissa hän saavutti hopeaa oltuaan lyhytohjelman jälkeen neljäs mutta saatuaan vapaaohjelmassa parhaat pisteet.
Ignatova teki kilpailuissa ensimmäisenä naisena onnistuneesti neloislutzin vuonna 2018 ja neloisflipin vuonna 2019.
Ignatova on pituudeltaan 158-senttinen. Hän siirtyi vuonna 2020 olympiavoittaja Jevgeni Pljuštšenkon ja Dmitri Mihailovin valmennukseen mutta palasi vuonna 2021 Eteri Tutberidzen, Sergei Dudakovin ja Daniil Gleihengauzin valmennusryhmään.
Juhan Kunder

Juhan (Johann) Kunder (26. joulukuuta 1852 Holstre – 24. huhtikuuta 1888 Pietari) oli virolainen kirjailija.
Juhan Kunder syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän opiskeli Tarton opettajaseminaarissa ja suoritti kansakoulun opettajan tutkinnon. Kunder työskenteli toimittajana ja opettajana, laati oppikirjoja, kirjoitti näytelmiä ja runoutta sekä toimi kääntäjänä ja kirjallisuuskriitikkona.
Kunderin näytelmistä suosituin oli komedia "Kroonu onu" (1855). Hän keräsi kansanrunoutta ja julkaisi satukokoelman "Eesti muinasjutud" (1885). Yhteiskunnallisilta näkemyksiltään Kunder oli lähellä Carl Robert Jakobsonia.
Kotojärvi (Vihti)

Kotojärvi (myös Lahnusta) on Vihdissä läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 30 hehtaarin laajuinen matalahko ja rehevöitynyt järvi. Etäisyys Nummelasta on kolmetoista kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 42 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Kotojärven pituus on kilometrin. Järvi on saareton ja sen etelä- ja itärannalla on metsämaata, länsi- ja pohjoisrannalla on puolestaan kulttuurimaisemaa. Aivan itärannalla maasto kohoaa jyrkästi yli sadan metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle, eli runsaat 50 metriä Kotojärven pinnan yläpuolelle. Kotojärveen saapuu laskuoja pohjoisesta peltojen halki; laskuojan läntisen haaran päässä on Kulppi. Kotojärvestä lähtee laskuoja länteen kohti Vihtijokea. Puolitoista kilometriä Kotojärvestä länteen sijaitsee Averia, johon Vihtijoki laskee.
Kotojärvi (23.092.1.002) kuuluu Vihtijoen alaosan alueeseen (23.092), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Kotojärvi on Karjaanjoen alueen koillisia vakavesiä.
Harjunpää ja kiusantekijät (elokuva)

Harjunpää ja kiusantekijät on Åke Lindmanin ohjaama suomalainen rikoselokuva vuodelta 1993. Elokuva perustuu Matti Yrjänä Joensuun romaaniin Harjunpää ja Kiusantekijät vuodelta 1986. 
Elokuvassa rikosetsivä Timo Harjunpää saa tutkittavakseen tapauksen, jossa it-alalla toimiva Jari Lehikoinen ja hänen vaimonsa Sanna joutuvat kiusanteon ja kiristyksen kohteeksi. 
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa pätevän rikosromaanin jäyhänä ja todentuntuisena sovituksena, jossa kuitenkin sponsorit ja ulkomaisten esikuvien kyynisen tyylikkyyden imitointi näyttäytyvät jopa häiritsevästi. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”..
Gösta Lindblom

Gustaf Adolf (Gösta) Lindblom (28. huhtikuuta 1862 Turku – 22. huhtikuuta 1916 Turku) oli suomalainen kauppias, yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Lindblomin vanhemmat olivat kauppaneuvos, valtiopäivämies Gustaf Adolf Lindblom ja Marie Louise Indrén. Lindblom ryhtyi liikealalle isänsä kauppaliikkeen palveluksessa, jonka hän otti haltuunsa 1889 ja jota hän hoiti vuoteen 1901 asti. Hän oli myös useiden liikeyritysten johtaja, joka kehitti erityisesti merenkulku- ja laivanvarustustoimintaa, ja Hollannin varakonsuli Turussa. Lindblom oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen yhteensä 18 vuotta ja porvarissäädyssä Turun edustaja valtiopäivillä 1900.
Oles Dontšenko

Oles (Oleksandr) Vasyljovytš Dontšenko (, 19. elokuuta 1902 nykyisen Poltavan alueen Veliki Sorotšyntsin kylä – 12. huhtikuuta 1954 Lubny) oli ukrainalainen neuvostokirjailija.
Oles Dontšenko syntyi opettajan perheeseen. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1918. Dontšenko kirjoitti romaaneja teollisuuden rakentamisesta ja keskittyi myöhemmin lastenkirjallisuuteen.
Alina Baraz

Alina Baraz (s. 24. syyskuuta 1993) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä.
Nuoruus.
Baraz syntyi Clevelandissa, Ohiossa ja kasvoi venäläis-ukrainalaisten maahanmuuttajien perheessä. Baraz kasvoi klassisen musiikin parissa ja teini-ikäisenä hän kiinnostui pop- ja R&amp;B-musiikista. Hän aloitti nuorena laulamisen gospelikuorossa, ja 19-vuotiaana hän muutti Los Angelesiin jatkamaan musiikki-uraansa.
Ura.
Baraz alkoi tekemään vuonna 2013 yhteistyötä tanskalaisen tuottajan Galimatiasin kanssa. He tekivät yhdessä EP-levyn nimeltään "Urban Flora", joka julkaistiin Ultra Musicin kautta vuonna 2015. Se sijoittui Billboard 200 -listalla sijalle 111. Vuonna 2016 Baraz allekirjoitti levytyssopimuksen itsenäisen levy-yhtiön Mom + Pop Musicin kanssa ja julkaisi vinyylipainoksen "Urban Florasta".
Baraz teki yhteistyössä Khalidin kanssa singlen "Electric" vuonna 2017. Barazin ensimmäinen soolo-EP, "The Color of You", julkaistiin vuonna 2018. Barazin esikoisalbumi, "It Was Divine", julkaistiin huhtikuussa 2020. Albumilla oli mukana muun muassa 6lack ja Nas.
Aljona Kostornaja

Aljona Sergejevna Kostornaja (, s. 24. elokuuta 2003 Moskova) on venäläinen taitoluistelija. Hän on voittanut naisten yksinluistelussa Euroopan-mestaruuden.
Kostornaja saavutti kaudella 2017–2018 hopeaa nuorten MM-kilpailuissa edellään vain maannaisensa Aleksandra Trusova. Kaudella 2019–2020 hän voitti Torinon Grand Prix -finaalin ja Grazin Euroopan-mestaruuskilpailuissa kultaa säilytettyään lyhytohjelmassa hankkimansa etumatkan vaikka maannainen Anna Štšerbakova olikin vapaaohjelmassa parempi. Trusova varmisti venäläisnaisille EM-kilpailussa kolmoisvoiton. Vuoden 2020 maailmanmestaruuskilpailuissa Kostornaja olisi ollut ykkössuosikki mutta kilpailut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Kaudella 2020–2021 hänen kilpailunsa jäivät vähiin muun muassa koronavirustartunnan vuoksi. Venäjän-mestaruuskilpailuissa Kostornaja on saavuttanut pronssia kausina 2017–2018 ja 2018–2019 sekä hopeaa kaudella 2019–2020.
Kostornaja on pituudeltaan 155-senttinen. Hänen valmentajanaan huippukaudella 2019–2020 oli Eteri Tutberidze, jonka valmennukseen hän ilmoitti palaavansa maaliskuussa 2021. Kaudella 2020–2021 hän kuului olympiavoittaja Jevgeni Pljuštšenkon valmennettaviin, ja aiemmin häntä on valmentanut muun muassa maailmanmestari Marina Tšerkasova.
Seututie 377

Seututie 377 on seututie, joka alkaa Kouvolan Tuohikotista, entisen Valkealan kunnan alueelta ja päättyy Savitaipaleelle. Itä-länsi-suuntainen tie on 36 kilometriä pitkä.
Herman Roschier

Paul Herman Roschier (12. helmikuuta 1866 Vaasa – 1. toukokuuta 1924 Kaskinen) oli suomalainen pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Roschierin vanhemmat olivat tuomari Paul Ludvig Roschier ja Mathilda Hammarström. Roschier kävi kuusi luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota, mutta ryhtyi sitten pankkiuralle. Hän työskenteli ensin Yhdyspankin Vaasan konttorissa ja sitten Kansallis-Osake-Pankin pääkonttorissa toimistonjohtajana vuodesta 1890, Vaasan Osake-Pankin palveluksessa vuodesta 1892 ja pankin Kaskisten konttorin johtajana vuodesta 1897. Roschier oli Kaskisten kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1898, paitsi vuonna 1907, ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Hän oli porvarissäädyssä Kaskisten edustaja valtiopäivillä 1900.
Johan Wilhelm Samberg

Johan Wilhelm Samberg (14. helmikuuta 1861 Vaasa – 18. elokuuta 1923 Vaasa) oli suomalainen tekniikan alan opettaja, rehtori, yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Sambergin vanhemmat olivat räätälimestari Wilhelm Samberg ja Maria Charlotta Strömblad. Samberg kävi Vaasan teknillisen reaalikoulun ja Polyteknillisen opiston koneenrakentajan ammattikoulun 1882, harjoitteli ulkomailla ja tuli Vaasan teollisuuskoulun opettajaksi. Koulun rehtorina hän toimi vuodesta 1887 ja oli myös Vaasan Sähkö -yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1892. Samberg sai kollegiasessorin arvonimen. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen useita vuosia ja porvarissäädyssä Vaasan edustaja valtiopäivillä 1900.
Paula Morelenbaum

Regina Paula Martins Morelenbaum (s. 31. heinäkuuta 1962 Rio de Janeiro) on brasilialainen laulaja.
Morelenbaum aloitti ammattimaisen uransa vuonna 1979 lauluyhtye Céu da Bocassa, jonka albumeilla "Céu da Boca" ja "Baratotal" lauloi. Vuosina 1984–1994 hän kuului miehensä Jaques Morelenbaumin kanssa Antônio Carlos Jobimin yhtyeeseen. Morelenbaum aloitti soolouransa vuonna 1990 New Yorkissa, jossa lauloi muun muassa Birdland-jazzklubilla. Vuonna 1993 ilmestyi Morelenbaumin ensimmäinen sooloalbumi, "Paula Morelenbaum". Vuonna 1995 Morelenbaum muodosti miehensä sekä Jobimin pojan Paulo Jobimin ja lapsenlapsen Daniel Jobimin kanssa Quarteto Jobim Morelenbaumin. Tämän kokoonpanon ensimmäisenä albumina ilmestyi vuonna 1999 "Quarteto Jobim Morelenbaum". 
Morelenbaum on myös tehnyt yhteistyötä Ryūichi Sakamoton kanssa ja laulanut elokuvien ääniraidoilla.
Žemaitė

(Julia) Žemaitė (oikealta nimeltään "Julija Beniuševičiūtė-Žymantienė", 4. kesäkuuta 1845 Bukantėn maatila Plungėn lähellä – 7. joulukuuta 1921 Marijampolė) oli liettualainen kirjailija.
Žemaitė syntyi köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän kannatti vuoden 1863 kansannousua ja meni naimisiin siihen osallistuneen entisen maaorjan kanssa. Žemaitė ja hänen perheensä elivät köyhissä oloissa viljellen maata vuokratilalla.
Žemaitėn ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1894. Hän kuvasi realistisissa kertomuksissaan Liettuan talonpoikaistoa ja arvosteli maanomistajia, papistoa ja virkamiehiä. Žemaitė osallistui yhteiskuntaelämään varsinkin muutettuaan Vilnaan vuonna 1911. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän matkusti Yhdysvaltoihin keräämään varoja sodasta kärsineille.
Aiheesta muualla.
Professori Arkadius Presaksen kirjoittamat Žemaitėn elämäkerta-artikkelit:
Henrik Solin

Henrik Solin (19. elokuuta 1848 Tampere – 8. heinäkuuta 1902 Varsova) oli suomalainen yritysjohtaja ja valtiopäivämies.
Solinin vanhemmat olivat kauppias Adolf Henrik Lorens Solin ja Maria Henrika Fontell. Käytyään yläalkeiskoulun Solin tuli 16-vuotiaana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n palvelukseen apumieheksi. Hänet lähetettiin sitten kauppakouluun Saksaan ja sieltä palattuaan hän oli työssä yhtiön konttorissa hoitaen muun muassa kirjeenvaihtoa. Solin nimitettiin yhtiön isännöitsijäksi 37-vuotiaana ja hän hoiti tehtävää 1885–1902. Myös muita Solinin perheen jäseniä oli yhtiön palveluksessa ja myöhemmin Henrik Solinin poika Arno Solin oli yhtiön toimitusjohtajana. Henrik Solinin toinen poika oli pankinjohtaja Edvard Solin.
Solin oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1881–1901 ja porvarissäädyssä Tampereen edustajana valtiopäivillä 1900. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan liikematkalla Varsovassa Puolassa.
Limettivahakas

Limettivahakas ("Hygrocybe citrinovirens") on helovahakkaiden sukuun kuuluva sienilaji.
Limettivahakkaan lakki on aluksi kellomainen ja myöhemmin laakeneva. Lakki on leveydeltään 3–9 senttimetriä ja sen väri vaihtelee vihreänkeltaisesta oranssinkeltaiseen. Heltat ovat harvat ja paksut. Ne ovat aluksi vaaleita, mutta muuttuvat vanhetessaan kellertäviksi. Malto on keltaista. Jalka on 5–13 senttimetriä pitkä ja lakin värinen.
Limettivahakas on kalkinsuosija ja se kasvaa niityillä ja laidunmailla. Sitä tavataan Euroopassa. Suomessa laji on erittäin uhanalainen ja sitä tavataan harvinaisena eteläisessä Suomessa. Kansainvälisesti laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Loena Hendrickx

Loena Hendrickx (s. 5. marraskuuta 1999 Turnhout) on belgialainen taitoluistelija, joka on Euroopan-mestari, kaksinkertainen MM-mitalisti ja viisinkertainen Belgian-mestari.
Hendrickx voitti ensimmäisen Belgian-mestaruutensa kaudella 2016–2017 ja pääsi arvokisaedustajaksi; hän sijoittui Euroopan-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 15:nneksi. Kaudella 2017–2018 hän oli EM-kilpailuissa viides, MM-kilpailuissa yhdeksäs ja Pyeongchangin olympialaisissa kuudestoista. Kaudella 2018–2019 hän voitti kolmannen Belgian-mestaruutensa ja sijoittui MM-kilpailuissa 12:nneksi.
Hendrickx palasi loukkaantumisen aiheuttaman välivuoden jälkeen arvokisoihin MM-kilpailuissa 2021, missä hän nousi lyhytohjelman 10. sijalta lopputuloksissa viidenneksi. Vuoden 2022 EM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi edellään kolme venäläistä oltuaan lyhytohjelmassa toisena mutta saatuaan vapaaohjelmasta viidenneksi parhaat pisteet. Samana vuonna hän sijoittui Pekingin olympialaisissa kahdeksanneksi ja saavutti MM-hopeaa sekä voitti Belgian-mestaruuden. Kaudella 2022–2023 Hendrickx voitti viidennen kerran Belgian-mestaruuden. Hän saavutti EM-kilpailuissa hopeaa ja nousi MM-kilpailuissa lyhytohjelman viidenneltä sijalta pronssille. Vuoden 2024 EM-kilpailuissa Kaunasissa hän voitti kultaa 6,73 pisteen erolla hallitsevaan Euroopan-mestariin, Georgiaa edustavaan Anastasija Gubanovaan. Hendrickx oli paras sekä lyhyt- että vapaaohjelmassa.
Hendrickx toimi taitoluistelukohtauksissa sijaisnäyttelijänä suomalaisen Veera W. Vilon kirjoittamassa ja Roope Oleniuksen ohjaamassa taitoluistelumaailmaan sijoittuvassa elokuvassa "Free Skate".
Hendrickx on pituudeltaan 160-senttinen. Hänen isoveljensä Jorik Hendrickx osallistui taitoluistelijana arvokilpailuihin ja toimii Loenan valmentajana. Aiemmin häntä on valmentanut myös Carine Herrygers.
Viiruvahakas

Viiruvahakas ("Hygrocybe spadicea") on helovahakkaiden sukuun kuuluva sienilaji.
Viiruvahakkaan lakki on aluksi kartiomainen ja myöhemmin laakeneva. Leveydeltään lakki on 3–8 senttimetriä ja väriltään tummanruskea tai mustanruskea. Heltat ovat harvat, paksut ja keltaiset. Malto on keltaista. Jalka on 4–9 senttimetriä pitkä, tummaviiruinen ja keltainen. Sienen haju on epämiellyttävä.
Viiruvahakas kasvaa kedoilla ja harjuniityillä. Sitä tavataan enimmäkseen läntisessä Euroopassa. Etelä-Suomessa laji on harvinainen ja se on luokiteltu vuodesta 2019 lähtien erittäin uhanalaiseksi. Sitä ennen laji oli luokiteltu Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi. Kansainvälisesti viiruvahakas on luokiteltu vaarantuneeksi.
Jin-dynastia (265–420)

Jin-dynastia (perinteisillä merkeillä 晉朝, Jìn Cháo) oli Kiinaa vuosina 265–420 jaa. hallinnut dynastia. Sen valtakausi jakautuu läntiseen Jin-dynastiaan 265–316 ja itäiseen Jin-dynastiaan 317–420.
Dynastian perusti Sima Yan, joka syrjäytti Cao-perheen. Sima Yanin onnistui pitää maa yhtenäisenä ja hänen hoviinsa saapui suurlähettiläitä aina Rooman valtakunnan itäososta saakka. Jin-dynastian pääkaupunki oli aluksi Luoyang vuoteen 311 asti, sitten Chang'an. Chang'anin valtauksen jälkeen 316 hovi pakeni etelään nykyisen Nanjingin lähistölle ja nimitti heitä suojelleen Longyanin prinssin uudeksi keisariksi. Näin sai alkunsa itäinen Jin-dynastia.
Jin-dynastia yhdisti lyhyeksi aikaa koko Kiinan kukistettuaan itäisen Wun. Perimysriidat ja sisällissodat (Kahdeksan prinssin sota 291–306) johtivat siihen, ettei läntinen dynastia kyennyt selviämään paimentolaiskansojen hyökkäyksistä. Myös itäinen Jin-dynastia kärsi kapinoinnista koko olemassaolonsa ajan.
Dynastiaa seurasi Pohjois-Kiinassa 16 kuningaskuntaa ja etelässä Liu-Song-dynastia ja muut eteläiset dynastiat.
James Greenwood

James Greenwood (1831 Lontoo – 11. elokuuta 1927 Catford) oli englantilainen kirjailija ja toimittaja.
Toimittajana työskennellyt Greenwood kirjoitti lastenkirjoja ja köyhälistön kuvauksia. Hänen kertomuksensa "Pieni ryysyläinen" ("The True History of a Little Ragamuffin", 1866) käännettiin vuonna 1884 venäjäksi ja julkaistiin uusintapainoksina noin 40 kertaa. Sen aiheena ovat Lontoon köyhien lasten surulliset kohtalot. Kotimaassaan Greenwood joutui täysin unohduksiin.
Omar Sosa

Omar Sosa (s. 10. huhtikuuta 1965 Camagüey) on kuubalainen pianisti, lyömäsoittaja, säveltäjä ja yhtyeenjohtaja. Hän on yhdistellyt monia genrejä, kuten latinojazzia, afrikkalaista sekä afrokuubalaista perinnemusiikkia, avantgardistista improvisaatiota ja länsimaista taidemusiikkia. 
Sosa aloitti 8-vuotiaana marimban ja muiden lyömäsoitinten soiton opiskelun konservatoriossa Camagüeyssa. Teini-ikäisenä hän aloitti pianonsoiton opintonsa Havannassa. Vuonna 1993 hän muutti Ecuadoriin, jonka traditioihin syventyi, ja vuonna 1995 hän asettui San Franciscon lahden ympäristöön. Sosa aloitti sooloalbumeiden tekemisen pianolevyllään "Omar Omar" (1996). Hän on saanut levytyksillään Grammy- ja Latin Grammy -ehdokkuuksia. Hän oli myös vuosina 2004 ja 2006 ehdolla BBC Radio 3:n World Music Awardin saajaksi. Vuonna 2003 Sosalle myönnettiin Smithsonian Associatesin palkinto elinikäisistä saavutuksista vaikutuksestaan latinojazzin kehitykseen Yhdysvalloissa.
Sosa on työskennellyt soolopianistina ja vaihtelevin kokoonpanoin, myös big bandin kanssa. Hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet muiden muassa Paquito D’Rivera, Steve Argüelles, Dhafer Youssef, Paolo Fresu, Jaques Morelenbaum, NDR Bigband, Trilok Gurtu, Adam Rudolph ja Seckou Keita. Sosa on myös säveltänyt teoksia sinfoniaorkesterille; vuonna 2003 kantaesitettiin kolmiosainen, 45 minuutin kestoinen "From Our Mother" ja vuonna 2009 20-minuuttinen "Oda Africana". Lisäksi hän on säveltänyt elokuva- ja televisiomusiikkia.
Sosa on santería-uskonnon harjoittaja.
Zachris Valmari

Zachris Valmari (Walmari) (2. kesäkuuta 1843 Kemi – 17. marraskuuta 1902 Kuopio) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies.
Valmarin vanhemmat olivat maanviljelijä Zachris Walmari ja Maria Magdalena Gabrielintytär Kauppila ja puoliso vuodesta 1901 Frida Fortuna Svensson. Valmari tuli ylioppilaaksi 1863 ja valmistui filosofian maisteriksi 1869 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1874. Hän oli Käkisalmen kaupunginlääkäri 1876–1880, Haapajärven piirin piirilääkäri 1880–1886 ja Kuopiossa vankila- ja sairaalalääkäri 1886–1895 ja piirilääkäri vuodesta 1895. Valmari oli kaupunginvaltuuston puheenjohtaja sekä Käkisalmessa että Kuopiossa. Hän oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja valtiopäivillä 1900.
Wilków (Opolen voivodikunta)

Wilków on maalaiskunta Namysłówin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 4 385. Kunnan hallintokeskus ja suurin kylä on Wilków.
Wilkówin kunta on nykymuodossaan perustettu vuonna 1973.
Kunnan kylät ovat Bukowie, Dębnik, Idzikowice, Jakubowice, Krzyków, Lubska, Młokicie, Pągów, Pielgrzymowice, Pszeniczna, Wilków sekä Wojciechów. Sen pinta-ala on 101 neliökilometriä. Wilków rajautuu Namysłówin, Bierutówin ja Dziadowa Kłodan kuntiin. Metsän osuus kunnan pinta-alasta on noin 2,8 prosenttia, mikä on Opolen voivodikunnan alhaisin luku.
Vuoden 2019 lopussa 49,2 prosenttia Wilkówin kunnan asukkaista oli naisia ja 50,8 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 18,3 prosenttia, työikäiset 64,3 prosenttia ja eläkeikäiset 17,4 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 39,9 vuotta.
Gemma Whelan

Gemma Elizabeth Whelan (s. 23. huhtikuuta 1981 Leeds, Englanti, Britannia) on englantilainen näyttelijä ja koomikko. Hän on näytellyt muun muassa Yara Greyjoyn roolissa televisiosarjassa "Game of Thrones", kuten myös Eunice Noonina televisiosarjassa "The End of the F***ing World".
Ethelwynn Trewavas

Ethelwynn Trewavas (5. marraskuuta 1900 Penzance, Cornwall, Englanti – 16. elokuuta 1993 Reading, Berkshire, Englanti) oli brittiläinen iktyologi. Trewavas tutki monia kalaryhmiä, mutta parhaiten hänet tunnetaan työstään kirjoahventen (Cichlidae) ja rummuttajien (Sciaenidae) parissa.
Trewavas valmistui vuonna 1921 Readingin yliopistosta. Tämän jälkeen hän toimi neljä vuotta luonnontieteiden opettajana useissa eri kouluissa. Trewavas teki töitä ja opiskeli 1925–1928 Lontoossa King’s Collegessa, ja siellä hän tapasi ensimmäisen kerran Charles Tate Reganin. Natural History Museumin johtajana tuolloin toiminut Regan tarvitsi henkilökohtaisen tutkimusavustajan, ja Trewavasin innosta ja taidoista vaikuttuneena palkkasi hänet museoon töihin tähän puoliviralliseen tehtävään. Reganin tutkimuskohteita olivat afrikkalaiset kalalajit ja syvänmeren krottikalat, ja Trewavas tutki hänen kanssaan näitä kumpiakin, mutta alkoi itse kiinnostua pian erityisesti afrikkalaisista kirjoahvenista. 
Vuonna 1935 Trewavas sai Natural History Museumissa siirron makeanveden kalojen osaston apulaishoitajaksi, missä tehtävässä hän työskenteli vuoteen 1946 saakka. Trewavas toimi museon eläintieteellisen osaston vastaavana hoitajana vuodesta 1958 viralliseen eläkkeellejäämisvuoteensa 1961 asti, mutta teki useita Afrikkaan suuntautuvia tutkimusretkiä vielä sen jälkeisinäkin vuosina. Trewavas kuoli 16. elokuuta 1993 sydänkohtaukseen kotonaan Readingissa.
Trewavas kirjoitti uransa aikana yli 120 kirjaa, monografiaa, tieteellistä artikkelia ja populaaria artikkelia. Hän kuvaili tieteelle uutena kaikkiaan yli 460 sukua, lajia ja alalajia. Hänet palkittiin vuonna 1968 Linnean Societyn Linné-mitalilla. Hänen mukaansa on myös nimetty useita kalasukuja ja -lajeja kuten tummavatsautaka ("Copadichromis trewavasae").
Saara Harju

Saara Harju (22. maaliskuuta 1935 Kristiinankaupunki – 26. joulukuuta 2017 Nyadal) oli ruotsinsuomalainen tekstiili- ja kuvataiteilija.
Harju opiskeli Kuvataideakatemiassa Helsingissä ja Tukholman taideakatemiassa. Hän osallistui näyttelyihin Bodenissa, Skellefteåssa ja Tukholmassa. Keskeinen hänen julkisista teoksistaan on suuri huovutetusta villasta tilkkutekniikalla toteutettu kollaasi "Fyrens öga" Hornöbergetin hotelli- ja informaatiokeskuksen kokoushuoneessa sekä koristeet armeijan tekniselle koululle Östersundissa. Harjun esittävissä maalauksissa on ekspressionistista siveltimenkäyttöä. Hänen teoksiaan on Moderna Museetin kokoelmissa. Tukholmassa, Länsmuseet Gävleborgissa ja Kiirunan kunnassa.
William Joseph Burns

William Joseph Burns (s. 4. huhtikuuta 1956) on yhdysvaltalainen diplomaatti, joka toimi CIA:n pääjohtajana 23. maaliskuuta 2021 – 20. tammikuuta 2025. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Yhdysvaltain apulaisulkoministerinä vuosina 2011–2014. Hän jäi vuonna 2014 eläkkeelle Yhdysvaltain ulkoministeriöstä 33 vuoden diplomaattiuran jälkeen. Vuosina 2014–2021 hän toimi Carnegien kansainvälisen rauhan rahaston puheenjohtajana.
Burns toimi vuosina 1998–2001 Yhdysvaltain suurlähettiläänä Jordaniassa ja vuosina 2005–2008 Yhdysvaltain Venäjän-suurlähettiläänä.
Burns syntyi Fort Braggissa Pohjois-Carolinassa. Hänen isänsä William F. Burns (k. 1921) oli Yhdysvaltain armeijan kenraalimajuri, joka toimi muun muassa Yhdysvaltain asevalvonta- ja aseistariisuntaviraston johtajana vuosina.
Burns suoritti alemman korkeakoulututkinnon historiasta La Sallen yliopistosta ja suoritti maisterin ja tohtorin tutkinnot kansainvälisistä suhteista Oxfordin St John's Collegesta.
Mervi Kaarninen

Mervi Kristiina Kaarninen (s. 15. marraskuuta 1957 Lahti) on suomalainen yliopistonlehtori ja Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Hän on tutkinut muun muassa suomalaisen yhteiskunnan, lapsuuden ja nuoruuden historiaa sekä koulutuksen historiaa etenkin sukupuolen näkökulmasta. Vuosina 2006–2012 hän toimi ylioppilaslautakunnan jäsenenä.
Kaarnisen tunnetuimpia teoksia on vuonna 2008 julkaistu "Punaorvot 1918". Teos käsittelee sisällissodan jälkeisessä Suomessa tapahtuneita punaisten lasten siirtoja ja tuo esille, kuinka punaiset äidit nähtiin yhteiskunnan näkökulmasta vaarallisina ja soveltumattomina kasvattamaan lapsia.
TOP500

TOP500 on supertietokoneita luetteloiva verkkosivu, joka on perustettu vuonna 1993. Sivusto järjestää ja hyväksyy listalle Linpack-testin tuloksien perusteella eikä siten määrittele mikä lasketaan "supertietokoneeksi". Järjestyksen listalla määrää suorituskyky lineaariyhtälöiden ratkaisussa liukuluku-aritmetiikalla.
Listalla on myös HPCG-suorituskyky (High Performance Conjugate Gradient).
Listan kehittäjä on Jack Dongarra Tennesseen yliopistosta. Dongarra on kehittänyt Linpack-testiohjelmaa sisältämään alhaisen tarkkuuden liukulukutestit, jotka soveltuvat GPU- ja tekoäly-piireille HPL-AI-testissä.
Dongarra seurasi Mannheimin yliopiston Hans Meuerin ideaa järjestelmien sijoitukseen ja osallistui Linpackin kehitykseen.
Lista julkaistaan kahdesti vuodessa, kesäkuussa ja marraskuussa.
Kesäkuussa 2020 listan ensimmäiseksi nousi Fugaku, joka oli ensimmäinen myös HPCG-listalla. Toukokuussa 2022 listan ensimmäiseksi nousi Frontier, joka on ensimmäinen eksaflopsin suorituskykyyn yltävä.
Syksyn 2017 supertietokoneiden TOP500-listalla jokainen kone käytti Linuxia.
Listalla ei ole koneita, joille ei ole ajettu suorituskykytestiä tai joita ei ole edes julkisesti paljastettu. Tiedustelupalvelut ja tietyt yritykset voivat haluta pitää tietokoneensa olemassaolon salaisena. Lisäksi joitakin akateemisessa käytössä olevia kuten Blue Watersia ei koskaan lisätty.
Uuden tekstiilitaiteen yhdistys UUTE

Uuden tekstiilitaiteen yhdistys UUTE ry on valtakunnallinen nykytekstiilitaiteilijoiden järjestö.
UUTE ry perustettiin ja rekisteröitiin Helsingissä joulukuussa 2014. Se on European Textile Networkin ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton jäsenjärjestö. 
UUTE kehittää tekstiilitaidetta sekä edistää tekstiilitaiteen asemaa ja jäsentensä yhteistoimintaa. Se toimii myös jäsenten ammatillisten etujen hyväksi ja tekee yhteistyötä muiden taidejärjestöjen kanssa. UUTE järjestää esitelmiä ja opintomatkoja sekä koulutus-, tiedotus-, julkaisu-, näyttely- ja kilpailutoimintaa. 
Jäseniksi voidaan hyväksyä ammattimaisesti toimivia tekstiilitaiteilijoita, jotka käyttävät kuvataiteen kenttään luettavissa teoksissaan tekstiiliä konkreettisena tai käsitteellisenä lähtökohtana.
Fjodor Kanonidi

Fjodor Grigorjevitš Kanonidi (, ; 21. kesäkuuta 1897 Gümüşhane – 4. tammikuuta 1954) oli kreikkalaissyntyinen neuvostoliittolainen kirjailija ja teatteriohjaaja.
Turkissa syntynyt Fjodor Kanonidi jäi varhain orvoksi. Hän kävi lukion Trabzonissa ja työskenteli kreikan kielen opettajana. Ensimmäisen maailmansodan aikana Kanonidi kutsuttiin osmanien työpataljoonaan, josta hän pakeni Venäjälle vuonna 1917. Hän työskenteli näyttelijänä Novorossijskin kiertävässä kreikkalaisteatterissa ja opiskeli tanssia ja musiikkia. Pian Kanonidista tuli yksi teatterin pääohjaajista.
Vuonna 1924 Kanonidi asettui Suhumiin, jossa hän työskenteli opettajana jatkaen teatteriopintojaan Moskovassa. Kanonidi perusti näytelmäkerhon, josta kehittyi Abhasian valtionteatterin kreikkalainen osasto vuonna 1927. Kanonidi toimi teatterin ohjaajana sekä kirjoitti ja käänsi sille näytelmiä. Teatterityönsä ohella hän sepitti runoja sekä kuului Georgian kirjailijaliiton hallitukseen ja "Sovetski pisatel Abhazii" -lehden toimitukseen.
Neuvostoliiton kreikkalaisten kulttuuritoiminta lakkautettiin 1930-luvun lopulla ja monet kreikkalaissyntyiset joutuivat Stalinin vainojen uhreiksi. Fjodor Kanonidi muutti Moskovaan, jossa hänen vaimonsa Zinaida Morina työskenteli Molodaja gvardija -kustantamon toimittajana. Toisen maailmansodan aikana Kanonidi oli armeijan kulttuurityöntekijänä.
Vuonna 1947 ilmestyneessä kirjassa "Ljudi na Olimpe" (”Ihmisiä Olympoksella”) Kanonidi kuvaa Kreikan sisällissotaa. Hänen lastenkirjansa "Kertomuksia kreikkalaisesta pojasta" ("Rasskazy o gretšeskom maltšike") ilmestyi suurina painoksina ja se käännettiin monille kielille. Kanonidi laati myös vuonna 1951 ilmestyneen venäläis-nykykreikkalaisen sanakirjan.
Anna Leska

Anna Zofia Maria Leska-Daab (14. marraskuuta 1910 Varsova – 21. tammikuuta 1998 Varsova) oli puolalainen lentäjä, joka palveli toisen maailmansodan aikana brittiläisissä liittoutuneiden sotilaslentokoneita siirtolentäneissä Air Transport Auxiliary -joukoissa.
Elämä.
Anna Leska syntyi 11. marraskuuta 1910. Hänen veljensä oli lentäjänä ja myöhemmin Puolan kotiarmeijan tiedustelu-upseerina tunnetuksi tullut Kazimierz Leski. Leska hankki 18-vuotiaana lupakirjan purjelentokoneiden ja kuumailmapallojen lentämiseen Varsovan lentokerhossa, ja siirtyi moottorikäyttöisten koneiden pariin vuonna 1939. Kesäkuussa 1939 hän sai lupakirjan RWD 8 -koulukoneen lentämiseen. Saksan hyökättyä Puolaan syyskuussa 1939 Leska määrättiin sotilaspalvelukseen Puolan ilmavoimien esikuntalaivueeseen lentämään yhteyslentoja. Hän lensi myös RWD 13 -koneen toimituslennon, vaikka hänellä oli vain muutama tunti kokemusta yksin lentämisestä. Lopulta hän lensi RWD 13 -koneilla yhteensä 16 lentoa sotilastehtävissä.
Vielä syyskuussa 1939 Leska pakeni saksalaissotilaiden vartioimalta kentältä Puolan ilmavoimien koneella ja lensi Romaniaan, josta hän matkusti Ranskan kautta Englantiin. Siellä hän työskenteli aluksi Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien esikunnassa ja myöhemmin Air Ministryssä. Läpäistyään lentokokeen, joka oli tarkoitettu 250 tuntia lentäneille, hänet värvättiin liittoutuneiden sotilaslentokoneita siirtolentäneihin Air Transport Auxiliary -joukkoihin, vaikka hänen lentokokemuksensa oli vain kymmenesosa vaaditusta.
Leska aloitti siirtolennot Air Transport Auxiliaryn palveluksessa 10. helmikuuta 1941. Hän lensi ilmavoimien koneita tehtailta ja korjauspajoilta niitä käyttäneiden joukkojen kotikentille. Leska siirtolensi kaikkiaan 1 295 konetta, niiden joukossa 557 Supermarine Spitfire -hävittäjää. Hän lensi sodan aikana 93 eri konetyyppiä ja keräsi 1 241 lentotuntia. Kertoman mukaan hänellä oli toisinaan vaikeuksia saada koneita vastaanottavat mieslentäjät uskomaan, että hän oli lentänyt konetta itse. Leska nousi palveluksensa aikana "first officeriksi" ja toimi komentajana kahdeksan lentäjän ryhmälle.
Leska jatkoi Air Transport Auxiliaryn palveluksessa 31. lokakuuta 1945 asti. Sodan jälkeen hän jäi asumaan Yhdistyneeseen kuningaskuntaan aviomiehensä, kapteeni Mieczysław Daabin kanssa. He palasivat Puolaan vuonna 1977. Leska jatkoi ilmailun parissa myös vanhoilla päivillään ja oli mukana Varsovan veteraanilentäjien kerhon johtokunnassa.
Leska kuoli 87-vuotiaana 21. tammikuuta 1998. Hänet on haudattu Varsovaan Powązkin hautausmaalle.
Hannah Blundell

Hannah Jayne Blundell (s. 25. maaliskuuta 1994 Eastbourne) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 163-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Superliigassa pelaavaa Chelseaa ja on pelannut Englannin maajoukkueessa.
Blundell on pelannut Chelsean edustusjoukkueessa vuodesta 2013. Hän on pelannut Englannin pääsarjassa 95 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Hän on voittanut liigamestaruuden vuosina 2015, 2017 ja 2018 sekä cup-mestaruuden 2015 ja 2018.
Englannin naisten maajoukkueessa Blundell on pelannut kolme ottelua vuonna 2018, vastustajina Yhdysvallat, Kazakstan ja Itävalta. Yhdysvaltoja vastaan hän tuli vaihdosta kentälle muutamaksi minuutiksi ja kahdessa jälkimmäisessä ottelussa hän pelasi täyden ajan. Hän saavutti alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2013 Englannin hävittyä loppuottelussa jatkoajan jälkeen Ranskalle 0–2. Blundell pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014.