tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rooman ryöstö (1527)

Rooman ryöstö eli valloitus (ital. "Sacco di Roma") tapahtui vuonna 1527 italialaissotien aikana, kun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V:n armeija valtasi Rooman taistellessaan Cognacin liigaa (Venetsia, Ranska ja paavi) vastaan.
Tapahtumaketju alkoi, kun Bourbonin herttua Kaarle, joka oli loikannut Ranskan puolelta keisarin palvelukseen, saapui armeijoineen Rooman muurien ulkopuolelle 5. toukokuuta 1527. Armeija oli huonosti huollettu, nälkäinen, kuriltaan huono ja palkat olivat maksamatta. Herttua päätti koettaa rynnäkköä kaupungin valtaamiseksi, sillä armeijan kunto ei ollut hyvä pitkään piiritykseen. 
Puolustus murtuu.
Toukokuun kuudentena, ennen aamunkoittoa, keisarillinen armeija aloitti hyökkäyksen muureja vastaan. Aamusumun suojissa espanjalaiset sotilaat löysivät huonosti teljetyn kellariluukun, josta jotkut pääsivät kaupungin muurien sisäpuolelle. Toinen ryhmä sotilaita pääsi sisään alhaalla muurissa olevan ampuma-aukon kautta. Pian Rooman puolustajat huomasivat, että kaupungissa oli vihollisia, ja sillat Tiberin yli täyttyivät nopeasti pakenijoista. Epäonnisen herttua Kaarlen surmasi päähän osunut hakapyssyn ammus. Keisarillinen armeija mursi siitä huolimatta vielä yhden kaupunginporteista ja lisää sotilaita pääsi kaupunkiin. Iltapäivällä hyökkääjät saivat haltuunsa yhden Tiberin silloista ja hallitsemattomat sotilaat alkoivat ryöstää Roomaa.
Ryöstely.
Rooman ryöstö jatkui viikkoja. Ilman johtajaa olleet katoliset espanjalaiset ja luterilaiset saksalaiset landsknechtit ryöstivät ja häpäisivät palatsit, kirkot ja varastot. Kaupungin asukkaita raiskattiin, kidutettiin ja heiltä vaadittiin lunnaita. Jotkut saksalaisista kirjoittivat freskoihin lausetta "Eläköön paavi Luther!" ja ammuskelivat hakapyssyillään krusifiksejä. Läpi Euroopan levisi tarinoita prostituoiduista pukeutuneina pappien kaapuihin.
Keisarin ja paavin sopimus.
Paavi Klemens VII pakeni Castel Sant'Angeloon ja jäi sinne keisarillisten vangiksi puolen vuoden ajaksi. Rooman ryöstö oli nöyryytys ja katastrofi myös keisari Kaarlelle, kun suhteet muihin maihin huononivat. Paavi Klemens ja Kaarle tekivät lopulta sopimuksen: keisarin armeija auttaisi paavia valtaamaan takaisin Firenzen, joka oli Rooman ryöstön aikana noussut kapinaan paavia vastaan. Paavi taas puolestaan osallistuisi Kaarlen kruunajaisiin ja kruunaisi hänet muodollisesti keisariksi ja näin Kaarle saisi takaisin osan arvovallastaan.
Robert Schrieffer

John Robert Schrieffer (31. toukokuuta 1931 – 27. heinäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Schrieffer sai yhdessä John Bardeenin ja Leon Cooperin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1972 BCS-teorian kehittämisestä.
Schrieffer syntyi Oak Parkissa, Illinoisissa, vuonna 1931. Perhe muutti kuitenkin yhdeksän vuoden kuluttua Manhassetiin, New Yorkiin, ja vuonna 1947 edelleen Eustisiin, Floridaan. Floridassa hänen perheensä alkoi työskennellä aktiivisesti sitrushedelmien parissa. Floridassa Schrieffer innostui mm. radioamatööriharrasteesta. Tämä antoi kipinän kiinnostukseen sähkötekniikkaa kohtaan.
Schrieffer aloitti opiskelun MIT:ssä vuonna 1949, jossa hän aloitti sähkötekniikan opiskelun. Pian hän kuitenkin vaihtoi pääaineekseen fysiikan.
Juolua

Juolua on lampi tai järvi, joka on muodostunut joen tai muun virran mutkasta, kun meanderointi on vähitellen aiheuttanut sen joutumisen erilleen. Siitä käytetään syntytapansa aiheuttaman, usein makkaramaisen muotonsa takia usein myös nimitystä makkarajärvi. 
Muodostuminen.
Maalajin ollessa sopiva joen meanderointi tasaisessa maastossa tai jokilaakson tasaisella pohjalla on runsasta. Hitaasti virtaava vesi aiheuttaa sedimentoitumista mutkan kuperalla laidalla. Vastaavasti tapahtuu eroosiota koveralla laidalla, missä virtaus on nopeinta. Ilmiöiden jatkuessa kahden lähekkäisen mutkan koverat rannat alkavat lähetä toisiaan. Lopulta rantojen välinen kannas murtuu. Tällöin puhkeaa uusi, suorempi uoma, ja aiemmasta tulee pudas. Kun sedimentoituminen lopulta erottaa putaan kokonaan virrasta, syntyy juolua.
Ria Kataja

Ria Kataja (s. 15. lokakuuta 1975 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja sauna­terapeutti. Kataja näytteli yhden pää­rooleista elo­kuvassa "Musta jää". Hänet tunnetaan myös draama­sarjasta "Taivaan tulet", jossa hän esitti Rauni Viher­koskea o.s. Väänänen, sekä sketsi­sarjoista "Paristo", jota hän myös käsi­kirjoitti, "Ketonen &amp; Myllyrinne," sekä "Vedetään hatusta". Kataja näytteli myös draama­sarjassa "Kotikatu" vuosina 2000 ja 2003–2012.
Varhainen elämä.
Ria Katajalla on neljä sisarusta, jotka olivat 12-, 13- ja 14-vuotiaita, kun Ria syntyi uus­perheen kuopuksena. Hänen äitinsä Sinikka Kataja oli vuonna 1983 perustetun Teatteri Hyöky­vuoren lapsi­teatterin perustaja ja ohjaaja sekä asukas­yhdistys­aktiivi Espoon­lahden Kiven­lahdessa. Äiti teki päivä­työnsä sihteerinä, mutta hänen todellinen into­himonsa oli teatteri­harrastus, jota perheen isä ei sietänyt. Sinikka Kataja tunnettiin Teatteri Hyöky­vuoren vuonna 1985 perustetun lapsi­teatterin ”tuli­sieluisena ohjaajana”. Perhe muutti Tampereelta Espooseen Rian ollessa yhdeksän­vuotias ja Ria aloitti kolmannen luokan Mainingin koulussa. Perhe asui kiven­lahtelaisen torni­talon kolmiossa. Perus­koulun jälkeen Ria ei mennyt lukioon, vaan pääsi vuodeksi päivä­kotiin harjoittelijaksi ja sitten äitinsä täyttämällä yhteis­haku­hakemuksella opiskelemaan mielen­terveys­hoitajaksi ammatti­kouluun. Teatteri­korkea­kouluun Kataja pääsi toisella yrittämällä vuosi ammatti­koulusta valmistumisensa jälkeen. Kataja valmistui Teatteri­korkea­koulusta vuonna 2000.
Yksityiselämä.
Kataja oli naimisissa näyttelijä Tommi Erosen kanssa ja heillä on kaksi lasta. He erosivat vuonna 2012. Tammi­kuussa 2015 Kataja sai pojan tanssija-koreografi Panu Varstalan kanssa. He avioituivat saman vuoden helmi­kuussa ja asuvat Porvoossa.
Galloway–Mowatin oireyhtymä

Galloway–Mowatin oireyhtymä on autosomin kautta peittyvästi periytyvä tai satunnaisen mutaation aiheuttama synnynnäinen kehityshäiriö. Se aiheuttaa pienipäisyyttä, munuaisvaurion ja palleatyrän. Oireyhtymään saattaa liittyä myös vesipäisyyttä, näköhermon surkastuma, psykomotoriikan kehityshäiriö, kehitysvammaisuutta, oksentelua ja kuurosokeus. 
Galloway–Mowat on vakava ja äärimmäisen harvinainen oireyhtymä, joka usein johtaa kuolemaan varhaislapsuudessa. Se kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968.
Ilmo Paananen

Ilmo Severi Paananen (23. joulukuuta 1927 Sortavala – 10. lokakuuta 2014 Lahti) oli suomalainen hallintohenkilö ja poliitikko. Hän valmistui ylioppilaaksi Pieksämäen yhteiskoulusta 1946 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1950.
Työura.
Ilmo Paananen toimi Suomen Kirkon Sisälähetysseuran talousjohtajan apulaisena 1949–1953, Kehitysvammaliiton (ent. Vajaamielishuollon Keskusliiton) toiminnanjohtajana o.t.o. 1951–1962, Vaalijalan kehitysvammalaitoksen johtajana 1954–1971, Mikkelin lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä 1971–1974 ja Oulun kaupunginjohtajana 1974–1990.
Paananen oli Mikkelin vaalipiirin kansanedustaja vuosina 1966–1972, eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtaja 1970–1972, tasavallan presidentin valitsijamies 1968 ja työvoimaministeri Liinamaan virkamieshallituksessa 1975.
Kunnallispolitiikassa Paananen oli mukana Pieksämäellä toimien kunnallisvaltuuston jäsenenä 1957–1967 ja puheenjohtajana 1961. Hän oli Pieksämäen aluesairaalan kl:n liittohallituksen puheenjohtaja 1965–1969, Pieksämäen kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1969–1971, Maalaiskuntien liiton liittovaltuuston jäsen 1965–1967 ja Suomen kaupunkiliiton hallituksen jäsen 1976–1989.
Paananen oli Kirkkohallituksen luottamustoiminen kirkkoneuvos 1970–1974. Muita luottamustoimia hänellä oli muun muassa Kehitysvammaliitossa, Kansaneläkelaitoksessa, SDP:n puolueneuvostossa, Suomi–Neuvostoliitto-seurassa, Mannerheimin lastensuojeluliitossa, Kemijoki Oy:n hallintoneuvostossa ja Valtion investointirahastossa.
Paananen sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Samana vuonna hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi Oulun yliopistossa.
Perhe.
Ilmo Paanasen vanhemmat olivat talousjohtaja Viljo Paananen ja Siiri Aarnisalo. Vuonna 1950 Paananen avioitui Aulikki Halosen (s. 1927) kanssa, ja perheeseen syntyi neljä lasta.
Hohnstein

Hohnstein on kaupunki Sächsische Schweiz-Osterzgebirgen piirikunnassa Saksin osavaltiossa Saksassa.
Ensimmäiset maininnat kaupungista löytyvät vuodelta 1333. Vuonna 2016 kaupungissa asui 3 335 ihmistä. Sen pinta-ala on 64,61 km².
Metakromaattinen leukodystrofia

Metakromaattinen leukodystrofia (MLD) on kromosomissa 22 olevan resessiivisesti perinnöllisen geenivirheen aiheuttama aivojen valkean aineen surkastumishäiriö. Varsin vaihteleviin neurologisiin oireisiin kuuluvat mm. psykoottiset tilat, ajattelun jähmeys, dementia, jäykkäkouristukset, pakkoliikkeisyys, halvaus, tajuttomuus, näkövauriot ja epilepsia, joiden lisäksi taudinkuvaan voi kuulua lihasoireita.
Jos metakromaattinen leukodystrofia puhkeaa jo varhain lapsuudessa, puhutaan sairauden infantiilista muodosta. Tämä saattaa johtaa varhaiseen kuolemaan viiden vuoden ikään mennessä. Juveniili tautimuoto puhkeaa myöhemmin, noin 3–10-vuotiaana, ja aikuisiän muoto tavallisesti yli 16-vuotiaana. Nuoruus- ja aikuisiän metakromaattiset leukodystrofiat etenevät hitaammin kuin infantiili muoto, ja niistä kärsivät saattavat elää yli vuosikymmenen diagnoosin saamisesta.
Huonoennusteisin muoto, infantiili metakromaattinen leukodystrofia, on kaikkein yleisin. Vanhemmilla potilailla saattaa jatkua pitkään etenevänä keskushermostosairautena. Heillä sairaus on vaikeampi todeta, koska se saatetaan sekoittaa esimerkiksi skitsofreniaan.
Metakromaattisen leukodystrofiaan ei tunneta parantavaa hoitoa. Sairaus kuvattiin vuonna 1933, ja siitä kärsii yksi ihminen noin 40 000:sta.
Suomessa todetaan vuosittain 1–2 MLD-tapausta, ja arviolta 0,5–1 prosenttia väestöstä on MLD-sairauden aiheuttavan geenivirheen terveitä kantajia. 
Hoitona on oireisiin perustuva kuntoutus. Myös luuydinsiirtoja on kokeiltu.
Sähköteippi

Sähköteippi on teippi, joka on suunniteltu pienten kohteiden teippaukseen. Teippejä on eri värisiä ja ne on yleensä valmistettu muovista.
Sähköasennuksissa teippiä käytetään yleensä kaapeleiden merkitsemiseen. Jos tarvitaan kahta vaihejohdinta, muttei nollajohdinta, voidaan nollajohdin merkitä mustalla teipillä vaihejohdoksi. Kahta vaihejohtoa tarvitaan esimerkiksi valokatkaisijan kaapelointiin. Johtojen merkitsemisessä keltavihreää johdinta, eli suojajohdinta, ei kuitenkaan saa koskaan merkitä toiseksi johtimeksi.
Keltavihreää teippiä eli "keviteippiä" käytetään maakaapeleissa suojajohtimen merkitsemiseen. Jos muunvärisestä johtimesta tehdään keltavihreän johtimen virkaa toimittava johto, on tämä merkittävä keltavihreällä teipillä.
Sterletti

Sterletti ("Acipenser ruthenus") on sampea pienempi sampikala. Sen erottaa sammesta muun muassa kyljissä olevien kilpien lukumäärästä, joka sterletillä on 58–70, sammella 24–40.
Koko ja ulkonäkö.
Sterletti on noin yleensä 50–70 cm pitkä (suurimmillaan 125 cm) ja painaa enimmillään noin 15 kiloa. Suipon kuonon alla on kaksi viiksisäiettä. Selkäpuoli on tummanruskea ja vatsa kellertävä.
Levinneisyys.
Sterletti on Itä-Euroopan ja Länsi-Siperian jokivesistöjen kala, joka voi esiintyä myös murtovedessä, muttei merissä. Se elää Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa vesissä (mm. Volga, Dnepr, Tonava) ja myös Vienanmereen ja Pohjoiseen jäämereen laskevissa (Vienanjoki, Irtyš ja Ob, Jenisei); lisäksi sitä tavataan Itämereen laskevissa Niemen- ja Väinäjoissa. Sitä on muutaman kerran havaittu myös Itämeressä, Suomessa kahdesti: Merenkurkussa 1959 ja Helsingin edustalla 1980. Sterlettiä on istutettu monin paikoin sisävesiin muun muassa Venäjällä, Baltian maissa ja Ruotsissa. Suomessa sitä yritettiin 1920-luvulla istuttaa Hollolan Vesijärveen, mutta pysyvää tulosta ei syntynyt. Nykyisin sterlettikannat ovat pienentyneet myös varsinaisilla levinneisyysalueilla. 
Elintavat ja lisääntyminen.
Talvella sterletit kokoontuvat pohjakuoppiin eivätkä juuri liiku. Jään lähdettyä ne nousevat kevättulvien aikaan ylävirtaan kudulle. Ne kutevat yleensä joen pääuomaan sorapohjaisille paikoille, missä virtaus on voimakasta. Naaraat kiinnittävät joen pohjaan tuhansia mätimunia. Poikaset kuoriutuvat 4–5 päivän kuluttua ja joutuvat virran viemäksi. Koiraat ovat sukukypsiä 3–5-vuotiaina, naaraat 7–9.
Sterletit syövät pohjan selkärangattomia: matoja, kotiloita, hyönteistoukkia ja äyriäisiä.
Sterletti on arvostettu ruokakala ja samoin sen mäti, kultainen kaviaari, on arvostettua herkkua.
Show (The Cure)

Show on The Curen livealbumi/video, joka on julkaistu vuonna 1993. Se on kokoelma kappaleista, jotka esitettiin 18. ja 19. heinäkuuta 1992, Auburn Hillsissä, Yhdysvalloissa.
Albumi on julkaistu monissa erilaisissa formaateissa. Yleisimmät lienevät 2 CD:n audioversio ja Tim Popen ohjaama VHS-video.
Kappaleet.
Levy 1
Levy 2
Videon bonusbiisit
(*) Ei sisälly 1 CD:n versioon. (**) Ei sisälly 1 tai 2 CD:n versioon.
Nadja Tiller

Nadja Tiller (16. maaliskuuta 1929 Wien, Itävalta – 21. helmikuuta 2023 Hampuri, Saksa) oli itävaltalainen näyttelijä.
Tiller syntyi näyttelijäperheeseen Wienissä vuonna 1929. Hän voitti Miss Austria -kilpailun vuonna 1949. Tiller esitti pääosaa vuoden 1958 elokuvassa "Tapaus Rosemarie" ("Das Mädchen Rosemarie"), joka perustui Rosemarie Nitribittin elämään ja josta tuli hänen kansainvälinen läpimurtoroolinsa. Tillerin muita elokuvia olivat muun muassa "Ammattivakoilija" ("Spion für Deutschland", 1956), "Noiduttu yö" ("La chambre ardente", 1962) ja "Kevytmielisyyden hinta" ("Die Barrings", 1955). 
Nadja Tiller meni vuonna 1956 naimisiin näyttelijä Walter Gillerin kanssa. Parilla on tytär ja poika. He asuivat pitkään Sveitsissä, lähellä Luganoa, mutta muuttivat yhdessä Hampuriin vanhainkotiin vuonna 2004. Hänen miehensä kuoli siellä vuonna 2011 syöpään. Tiller asui vanhainkodissa kuolemaansa asti 21. helmikuuta 2023.
Maxim-konekivääri

Maxim-konekivääri on Sir Hiram Maximin kehittämä vyösyöttöinen ja vesijäähdytteinen konekivääri, jota pidetään ensimmäisenä nykyaikaisena konekiväärimallina. Se vaikutti ratkaisevasti maasodankäyntiin. 
Muutettuaan Englantiin, jossa markkinat olivat paljon paremmat kuin kotimaassaan Yhdysvalloissa, Maxim aloitti aseen tuotannon pienissä sarjoissa. 
Vuonna 1889 brittiarmeijan käyttöön hyväksytty Maxim m1884 oli ensimmäinen taistelussa käytetty konekivääri. 
Maxim myi vuonna 1897 asetehtaansa brittiläiselle Vickersille, josta tuli merkittävä konekiväärivalmistaja. Maxim-tyyppisiä konekiväärejä alettiin valmistaa ennen ensimmäistä maailmansotaa myös Saksassa ja Venäjällä.
Konekivääri muutti sodan luonteen yhdessä rautateiden ja tykistön kehittymisen myötä: puolustajan oli helppo ohjata hyökkääjän läpimurtokohtaan suuret määrät reservejä nopeasti, kun taas tykistöllä voitiin tuhota suuret määrät hyökkääjiä. Lisäksi konekiväärituli aiheutti hyökkääjälle suuria tappioita. Rintama ei liikkunut paljoa, mutta molempien osapuolten tappiot olivat suuret. Sota muuttui kilpailuksi viholliselle aiheutetuista omia suuremmista tappioista.
Vasta lentoaseen ja panssariaseen kehitys Espanjan sisällissodan aikana ja sen jälkeen muutti sodankäynnin luonteen jälleen liikkuvammaksi. Konekiväärin keksimisestä aiheutui muun muassa se, että ratsuväestä aselajina jouduttiin luopumaan.
Maxim-konekiväärejä ostettiin Suomeen 1920-luvulla Puolasta ja Italiasta. Lisäksi niitä saatiin talvisodassa sotasaaliiksi puna-armeijalta noin tuhat kappaletta, ja niillä oli suomalaisille suuri merkitys vihollisen hyökkäysten torjunnassa.
Laukaisumekanismi.
Ensimmäiset mallit pesitettiin .45-70-mustaruutipatruunoille ja ne käyttivät kankaista patruunavyötä. Ammuttaessa piippu ja siihen kytketty lukko perääntyvät lyhyen matkaa yhdessä, kunnes polvinivel taittuu keskeltä ja lukko ja piippu irtoavat toisistaan. Lukko jatkaa matkaa taakse vetäen samalla hylsyn patruunapesästä, uuden patruunan vyöstä ja jännittäen aseen ulkokylkeen sijoitetun palautinjousen. Jousi palauttaa lukon eteen. Palatessaan lukko työntää uuden patruunan patruunapesään ja polvinivel suoristuu. Sama toistuu kunnes liipaisimesta hellitetään tai ammukset loppuvat.
Tahdon! (Veltto Virtasen albumi)

Tahdon! on suomalaisen rockmuusikko Veltto Virtasen vuonna 1978 julkaistu kolmas sooloalbumi. Sen alaotsikkona on ”Sävelrunoelma hyvän ja pahan taistelusta ihmisessä – ja kuinka kumpikin voitti”. Levyllä soittaa Velton ja kitaristi Pekka Rechardtin perustama HERU-yhtye. Albumista julkaistiin vuonna 2006 re-masteroitu CD-painos, jonka bonuskappaleiden liveraidat äänitettiin Velton &amp; HERUn ensimmäisellä keikalla syyskesällä 1978 Tampereen ylioppilastalolla.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset ja sanoitukset: Veltto Virtanen.
Sovitukset: Veltto V. &amp; Heru, paitsi 16–17 Ismo Kätkä.
Freeman Wills Crofts

Freeman Wills Crofts (1. kesäkuuta 1879 Dublin Irlanti – 11. huhtikuuta 1957, Worthing Britannia) oli irlantilais-brittiläinen rikoskirjailija. 
Crofts julkaisi ensimmäisen romaaninsa vuonna 1920. Hän meni vuonna 1912 Colerainessa naimisiin Mary Bellas Canningin kanssa. Hänet valittiin vuonna 1939 Royal Society of Artsin jäseneksi. 
Jännitysromaanien lisäksi Crofts julkaisi novelleja. Hänet tunnetaan parhaiten teoksista, joissa seikkailee ensimmäistä kertaa vuonna 1925 esitelty komisario Joseph French.
Ennen täysitoimiseksi kirjailijaksi omistautumista Crofts työskenteli rautatieinsinöörinä. Hän kuoli Englannissa vuonna 1957.
Kattaus

Kattaus on yksi ruokailua edeltävistä valmisteluista. Siinä järjestetään ruokailuvälineet käytännölliseen ja esteettiseen järjestykseen, jotta ruokailu olisi miellyttävämpää ja helpompaa. Katettavat ruokailuvälineet ovat usein tarjoiluastiat ja ottimet, ruokalautaset, ruokailuvälineet ja juomalasit sekä lautasliinat.
Kattauksen yhteydessä asetetaan pöytäliina, mahdolliset kukkamaljakot, kynttilät ynnä muut koriste-esineet juhlavuutta lisäämään.
Vuoden 1915 kattausoppaan mukaan lautaset asetellaan kahden senttimetrin etäisyydelle pöydän reunasta ja aterimet samalle suoralle viivalle, yhtä etäälle pöydän reunasta ja toisistaan. Veitset lautasen oikealle puolelle terä kohti lautasta, haarukat lautasen vasemmalle puolelle piikit ylöspäin ja lusikat lautasen taakse lusikan pesät vasemmalle. Laseja katetaan kolme lautasen oikealle puolelle korkeusjärjestykseen, korkein lasi lähimmäs lautasta.
Robert Lowell

Robert Traill Spence Lowell (1. maaliskuuta 1917 – 12. syyskuuta 1977) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänen ensimmäisiin kokoelmiinsa vaikutti hänen kääntymyksensä episkopaalisesta katoliseksi. 
Myöhemmässä runoudessaan Lowell siirtyi yhteiskunnallisten ja eettisten ongelmien pohdintaan. Hänen runonsa ovat usein tilityksiksi luonnehdittavia. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä yhdysvaltalaisista runoilijoista.
Via della Conciliazione

Via della Conciliazione (suom. "Sovinnon tie") on Rooman Borgon kaupunginosassa sijaitseva katu, joka yhdistää Pietarinkirkon edustalla olevan Pietarinaukion ja Tiber-joen rannalla sijaitsevan Castel Sant’Angelon linnoituksen. Nimi viittaa Italian ja Vatikaanivaltion välillä vuonna 1929 allekirjoitettuun lateraanisopimukseen, joka päätti paavin 60-vuotisen Vatikaanin vankeuden. Noin puolen kilometrin pituinen katu rakennettiin vuosina 1936–1950 diktaattori Benito Mussolinin aloitteesta vanhoja Carlo Fontanan ja Gian Lorenzo Berninin suunnitelmia mukaillen.
&lt;mapframe width="250" height="250" longitude="12.459" latitude="41.9023" zoom="14" text="Via della Conciliazione"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q1140395",
]
&lt;/mapframe&gt;
Rakentaminen.
Mussolini tilasi uuden kadun suunnitelmat vuonna 1934 arkkitehtikaksikko Marcello Piacentinilta ja Attilio Spaccarellilta. Hanke herätti alkuun vastustusta varsinkin katolisen kirkon taholta, mutta Mussolinin vahvistettua suunnitelman kesäkuussa 1936 paavi antoi sille hyväksyntänsä. Kadun tieltä purettiin 1,6 hehtaarin laajuinen keskiaikainen Spina di Borgon alue, jossa asui 5 000 asukasta. Purkutyöt valmistuivat syksyyn 1937 mennessä. Katualueeksi raivattiin 1400-luvulla rakennettujen Borgo Nuovo- ja Borgo Vecchio -katujen väliset korttelit, mutta myös lähes kaikki niiden varrella sijainneet rakennukset purettiin, jotta uuden kadun molemmin puolin voitaisiin rakentaa symmetrisiä uudisrakennuksia monumentaalisen ilmeen luomiseksi. Pietarinaukion edessä sijainneelta Piazza Rusticucci -aukiolta purettiin historialliset palatsit Palazzo Alicorni ja Palazzo dei Convertendi, jotta Pietarinkirkko saataisiin näkymään paremmin kadun itäpäähän. Vanhoista rakennuksista säilytettiin kadun pohjoislaidalla Palazzo Torlonia ja Santa Maria in Traspontinan kirkko, etelälaidalla Palazzo dei Penitenzieri ja Palazzo Serristori.
Hanke viimeisteltiin pystyttämällä vuonna 1950 kadun molemmin puolin 28 obeliskia. Samana vuonna avattiin Piacentinin kadun varrelle suunnittelema konserttisali Auditorium.
Liilakeijuahven

Liilakeijuahven ("Pseudochromis fridmani") on magentanpunainen Punaisenmeren kala.
Koko ja ulkonäkö.
Liilakeijuahven kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen, evät melko huomaamattomat. Silmän läpi menee tummempi juova.
Alkuperä.
Liilakeijuahven elää luonnossa vain Punaisellamerellä 1–60 metrin syvyydessä. Se on melko suosittu meriakvaariokala; vaikka myyntihinta on kallis, se on melko helppohoitoinen ja voi elää 5–8 vuotta. Aiemmin kalat kerättiin luonnosta, nykyisin niitä kasvatetaan myyntiin, mikä on laskenut kalojen myyntihintaa.
Käyttäytyminen.
Liilakeijuahven asuu koralliriutan jyrkänteessä olevassa kolossa. Nämä jyrkänteet voivat olla 60 m korkeita. Kala pysyttelee kotikolonsa läheisyydessä, ja vaaran uhatessa se sujahtaa heti koloon. Vaikka liilakeijuahvenet eivät ole varsinaisia parvikaloja, niitä saattaa olla jopa 7 kappaletta neliömetrillä.
Liilakeijuahven on sukunsa rauhallisin laji.
Vesiolot ja ravinto.
Liilakeijuahvenia pidetään 22–28-asteisessa merivedessä, yleensä riutta-akvaariossa, joissa on paljon elävää kiveä ja piilopaikkoja. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, ja pyydystävät matoja myös elävän kiven joukosta.
Keltavälskäri

Keltavälskäri ("Zebrasoma flavescens") on välskärikaloihin kuuluva kalalaji. Se on yksi suosituimmista meriakvaariokaloista.
Koko ja ulkonäkö.
Keltavälskäri on tasaisen kirkkaankeltainen ja litteä kala, joka kasvaa jopa 20 cm pitkäksi, yhtä korkeaksi mutta vain pari senttiä paksuksi. Sillä on suuri, tumma silmä ja ohut nokka, jolla se nyppii levää pienistäkin kivenkoloista.
Alkuperä.
Keltavälskäreitä elää 2–50 metrin syvyydessä koralliriutoilla Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä, Havaijin länsipuolella ja Japanin itäpuolella.
Käyttäytyminen.
Keltavälskärit pysyttelevät itsekseen tai hajanaisissa ryhmissä; niiden on havaittu kutevan sekä ryhminä että koiraiden reviireillä.
Vesiolot ja ravinto.
Keltavälskäreitä pidetään 24–27-asteisessa merivedessä, yleensä riutta-akvaariossa. Ne syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää, mutta myös kuivaruokaa. Ne ovat hyvä lisä yli 400-litraisiin riutta-akvaarioihin.
Pinsettikala

Pinsettikala ("Chelmon rostratus") on perhokaloihin kuuluva kala, joka elää läntisen Tyynenmeren koralliriutoilla.
Koko ja ulkonäkö.
Pinsettikala voi kasvaa 10–20 cm korkeaksi. Se on litteä kala, suunnilleen yhtä korkea kuin pitkä. Nokka on kapean pinsettimäinen ja soveltuu hyvin saaliseläinten kaiveluun pienistä koloista. Vartalon pohjaväri on valkoisen ja vaaleanharmaan vaakajuovainen. Siinä on neljä oranssisävyistä, tummareunaista pystyraitaa, joista etummainen kulkee silmän läpi. Selkäevän takaosassa on tumma täplä. Pyrstö on valkoinen, ja sen tyvessä on kapea musta juova. Evät ovat keltaiset, ja niitä kiertää hyvin ohut vaaleansininen juova. Nuoret yksilöt ovat saman värisiä kuin aikuiset, mutta niiltä puuttuu lajille ominainen pinsettimäinen nokka.
Alkuperä.
Pinsettikaloja elää koralliriutoilla läntisellä Tyynellämerellä. Sen levinneisyysalue ulottuu Andamaaneilta Ryukyu-saarille ja Australiaan. Sitä tavataan tyypillisesti 3–20 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Pinsettikala elää yleensä pareina koralliriuttojen lähellä. Sen poikasten kehitykseen kuuluu ”toukkavaihe” jolloin ne ajelehtivat avovedessä eläinplanktonin mukana, ja voivat silloin levitä uusille elinalueille. Aikuistuessaan kalat asettuvat riutan läheisyyteen. Samalla niille kasvaa pinsettimäinen nokka.
Vesiolot ja ravinto.
Pinsettikaloja pidetään 22–28-asteisessa merivedessä riutta-akvaariossa, jossa niille kasvaa paljon elävää ravintoa: matoja ja pieniä merivuokkoja sekä muita pehmeitä selkärangattomia. Kaikki yksilöt eivät opi syömään korvaavaa ravintoa. Pinsettikala sopii jo keskikokoisiin merivesiakvaarioihin. Sopiva minimikoko 250–300 litraa, jossa tehokas vaahdotus.
Pinsettikala puolustaa reviiriään, ja samassa akvaariossa ei yleensä suositella pidettäväksi enempää kuin yhtä pinsettikalaa. Kaikki eivät suosittele niiden seuraan muitakaan perhokaloja. Toisten lähteiden mukaan pinsettikala ja muut perhokalat eivät kiinnostu toisistaan.
Brouwerin kiintopistelause

Brouwerin kiintopistelause on matematiikan useista kiintopistelauseista ehkä kaikkein tärkein ja se on nimetty alankomaalaisen matemaatikon Luitzen Egbertus Jan Brouwerin mukaan. Kyseessä on erittäin vahva matemaattinen tulos, sillä kiintopisteen olemassaolon oletuksena on vain n-ulotteinen suljettu yksikkökuula, joka kuvautuu jatkuvasti itselleen. Lauseen 1-ulotteinen tapaus on triviaali (käytännössä Bolzanon lause), mutta ei ole itsestään selvää, että tulos pätee "kaikissa" Euklidisen avaruuden ulottuvuuksissa. Lauseen ehdot ovat selvästi välttämättömiä, jatkuvuus ja suljettu kuula (hieman yleisemmin kompaktin ja konveksin joukon kanssa homeomorfinen joukko), mutta tulos ei suoraan päde ääretönulotteisille avaruuksille, sillä suljetut ja rajoitetut joukot eivät välttämättä ole enää kompakteja. Brouwerin kiintopistelause on Euklidista avaruutta karakterisoiva topologinen ominaisuus ja tuloksella on paljon sovelluksia useilla matematiikan osa-alueilla.
Tulos.
" "Jokaisella jatkuvalla kuvauksella Euklidisen avaruuden suljetulta yksikkökuulalta itselleen on olemassa kiintopiste.""
"Olkoon formula_1 jatkuva. Löytyy formula_2 siten, että formula_3."
Sergio Batista

Sergio Batista (s. 9. marraskuuta 1962 Buenos Aires) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Puolustavana keskikenttäpelaajana pelannut Batista voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 MM-kisoissa. Toukokuusta 2015 lähtien hän toimi vuoden ajan Bahrainin maajoukkueen päävalmentajana.
Pelaajaura.
Sergio Batista, jonka lempinimi on "El Checho", aloitti uransa Argentinos Juniorsin junioriorganisaatiossa. Hän edusti kasvattajaseuraansa Argentiinan pääsarjassa eli Primera División Argentinassa vuosina 1981–1988. Batista voitti Argentinos Juniorsissa Argentiinan mestaruuden vuonna 1984 sekä Copa Libertadoresin vuonna 1985. Vuosina 1988–1990 Sergio Batista pelasi River Platessa. Segunda Divisiónassa Batista edusti Club Atlético Nueva Chicagoa (1992–1993) ja All Boysia (1997–1999). Japanissa hän kävi pelaamassa Tosu Futuren joukkueessa vuosina 1995–1996.
Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa Sergio Batista osallistui vuosien 1986 ja 1990 MM-kisoihin. Vuonna 1986 hän voitti maailmanmestaruuden ja vuoden 1990 MM-kisoissa hopeaa. Batista pelasi vuosina 1985–1990 yhteensä 39 maaottelua.
Valmennusura.
Batista aloitti valmentajanuransa vuonna 2000 uruguaylaisessa Bella Vistassa. Seuratasolla hän on valmentanut myös Argentinos Juniorsia, Talleres de Córdobaa ja Nueva Chicagoa. Vuosien 2005–06 aikana Batista toimi Argentiinan pääsarjassa Club Atlético San Lorenzo de Almagron apuvalmentajana Oscar Ruggerin ollessa päävalmentaja.
Vuonna 2007 Batistasta tuli Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja. Hän johdatti Argentiinan olympiakultaan Pekingin olympialaisissa 2008. Diego Maradonan sopimuksen päätyttyä 2010 MM-kisojen jälkeen Batista nimitettiin A-maajoukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi 2010 loppuun asti. Batistan johdolla Argentiina voitti muun muassa maailmanmestari Espanjan 4–1. Marraskuussa hänen sopimuksensa pidennettiin MM-kisoihin 2014 saakka. Batistan ensimmäinen todellinen koetus päävalmentajana, eli Argentiinan isännöimä Copa América 2011 sujui kuitenkin kehnosti. Batista sai turnauksen aikana kovaa kritiikkiä vaisujen esitysten vuoksi ja lopulta isäntien tie päättyi puolivälierätappioon Uruguaylle. Tappion jälkeen Batistan kerrottiin saavan jatkaa tehtävässään. Viikkoa myöhemmin liitto tuli kuitenkin toisiin ajatuksiin ja Batista sai potkut tehtävistään. 
Toukokuun lopussa 2012 Batistasta tuli Kiinan Superliigassa pelaavan Shanghai Shenhuan päävalmentaja. Batistan johdolla seura sijoittui Kiinan sarjassa kauden päätteeksi sijalle 9. Argentiinalaisvalmentaja jätti seuran lopulta heinäkuussa 2013, kun seura ei ollut maksanut hänen palkkaansa neljään kuukauteen. 
Maaliskuussa 2014 Batista palasi Shanghai Greenlandiksi nimensä muuttaneen kiinalaisseuran päävalmentajaksi. Kausi sujui heikosti ja Shanghai oli Kiinan Superliigassa vasta kahdeksas. Kauden jälkeen Batista sai tehdä tilaa Francis Gillot'lle. 
Toukokuussa 2015 Batista allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Bahrainin jalkapallomaajoukkueen kanssa.
Abel Salazar

Abel Salazar (s. 19. heinäkuuta 1889, Guimarães, k. 29. joulukuuta 1946, Lissabon) oli portugalilainen lääkäri, tutkija, professori ja taidemaalari. Hän toimi Porton yliopistossa histologian ja embryologian professorina vuodesta 1917. Salazar julkaisi yhteensä 116 tieteellistä julkaisua.
Salazarin mukaan on nimetty Porton kaupungissa sijaitseva Instituto de Ciências Biomédicas Abel Salazar (, ICBAS). Instituutti perustettiin vuonna 1975 ja se kuuluu hallinnollisesti Porton yliopiston yhteyteen.
Abel Salazar ei ole sukua Portugalin pitkäaikaiselle diktaattorille António de Oliveira Salazarille.
Loir-et-Cher

Loir-et-Cher on Ranskan departementti, jonka tunnusnumero on 41. Alueen hallinnollinen keskus on Blois. Departementin pinta-ala on 6 343 neliökilometriä ja väkiluku oli vuonna 2006 yhteensä 325 183. Väestötiheys oli 51,3 asukasta neliökilometrillä. 
Loir-et-Cher perustettiin Ranskan vallankumouksen seurauksena, 4. maaliskuuta 1790. Perustamisessa sovellettiin vain runsas kaksi kuukautta aikaisemmin säädettyä lakia, joka oli päivätty 22. joulukuuta 1789. Uuteen alueeseen yhdistettiin aikaisemmin Tourainen ja Orléanaisin maakuntiin kuuluneita alueita. Se sai nimensä kahden alueellaan virtaavan joen mukaan. 
Loir-et-Cher kuuluu Centren hallintoalueeseen (), ja sen rajanaapureita ovat Eure-et-Loir, Loiret, Cher, Indre, Indre-et-Loire ja Sarthe.
Loir-et-Cherin hallinnollisella alueella on yhteensä 291 kuntaa, joista suurimpia ovat:
José Carlos Mariátegui

José Carlos Mariátegui La Chira (14. kesäkuuta 1894 Moquegua – 16. huhtikuuta 1930 Lima) oli perulainen toimittaja ja poliittinen filosofi. Mariátegui oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä sosialisteista Latinalaisessa Amerikassa. Hänen tärkein teoksensa on 1928 julkaistu "Siete ensayos de interpretacion de la realidad peruana" ("Seitsemän tulkitsevaa esseetä perulaisesta todellisuudesta"). Samana vuonna hän myös erosi APRAsta johtuen erityisesti ideologisista erimielisyyksistä Haya de la Torren kanssa, ja oli sen jälkeen perustamassa perustamassa Perun sosialistista puoluetta.
Giresunin maakunta

Giresun maakunta () on maakunta pohjoisessa-Turkissa Mustanmeren rannalla. Giresun maakunnan pääkaupunki on Giresun.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 426 686.
Piirikunnat.
Giresun maakunta on jaettu 16 piirikuntaan.
Giresun

Giresun on samannimisen maakunnan pääkaupunki Turkin pohjoisosassa. Vuoden 2015 lopussa kaupungin arvioitu väkiluku oli 105 748.
Kaupungissa toimii yliopisto, joka perustettiin vuonna 2006. Sen edeltäjä oli tyttökoulunopettajien seminaari, joka toimi jo vuodesta 1962.
Nikolai Piljugin

Nikolai Aleksevitš Piljugin (, 5. toukokuuta 1908 – 2. elokuuta 1982) oli neuvostoliittolainen kantorakettien ja avaruusalusten propulsiojärjestelmien säätöjärjestelmien pääsuunnittelija.
Hän osallistui pitkän uransa alussa mannertenvälisen ballistisen ohjuksen R-7:n ja lopussa Buran-avaruussukkulan säätöjärjestelmien suunnitteluun.
Andrew Wood

Andrew Patrick Wood (8. tammikuuta 1966 – 19. maaliskuuta 1990) oli yhdysvaltalainen rock-laulaja. Hän oli grunge-yhtyeen Mother Love Bonen keulakuvana sen perustamisesta saakka, aikaisemmin Wood toimi lyhytikäisen Malfunkshun-yhtyeen laulajana. Woodilla oli pitkään ollut suuri riippuvuus heroiiniin, joka vei häneltä lopulta hengen vuoden 1990 keväällä juuri ennen Mother Love Bonen ensimmäisen pitkäsoiton julkaisua. Woodilla oli myös paljon soolomateriaalia tehtynä, mutta nämä ovat toistaiseksi jääneet julkaisematta. Hänen kunniakseen perustettiin projektiluonteinen yhtye Temple of the Dog.
Kuoleman jälkeen.
Woodin muistoksi Mother Love Bonen jäsenet ja silloisen Soundgardenin jäsenet Chris Cornell ja Matt Cameron perustivat yhdessä muusikoiden Eddie Vedderin ja Mike McCreadyn superyhtyeen Temple of the Dogin ja julkaisivat samalla nimellä albumin vuonna 1991. 
Wood nousi kuolemansa jälkeen grunge genren jonkinmoiseksi legendaksi, ja hän on ollut monille genren muusikoille inspiraation lähde. Esimerkiksi Alice in Chainsin kitaristi Jerry Cantrell teki kappaleen "Would?", joka on saanut vaikutteita Woodista. Kappale julkaistiin yhtyeen menestysalbumilla "Dirt" (1992).
Vladimir Syromjatnikov

Vladimir Sergejevitš Syromjatnikov () ( 7. tammikuuta 1933 Arkangeli – 19. syyskuuta 2006 Moskova) oli neuvostoliittolainen avaruusalusten suunnittelija. 
Syromjatnikov osallistui 1950-luvun lopussa Vostok-avaruusaluksen suunnitteluun.
Hänet tunnetaan miehitettyjen avaruusalusten telakointimekanismien suunnittelijana. Hänen suunnittelemansa mekanismi oli käytössä, kun Sojuz ja Apollo telakoituivat avaruudessa 1970-luvun puolivälissä. 
1990-luvulla hän kehitti telakointimekanismiaan siten, että sen avulla voitiin telakoida NASAn avaruussukkula Mir-avaruusasemaan. Kansainvälisen ISS-avaruusaseman telakointijärjestelmät ovat Syromjatnikovin suunnittelemia.
Häkämies

Häkämies on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Marc Karam

Marc Karam (s. 28. elokuuta 1980, Montreal) on kanadalainen pokeriammattilainen. Karamin syntymän jälkeen libanonilaistaustainen perhe muutti Libanoniin vuonna 1982, mutta palasi takaisin Kanadan Ottawaan seuraavana vuonna. Karam aloitti täyspäiväisen pokeriammattilaisuuden alkuvuodesta 2006. Hänen lempinimensä on "Myst".
Karamin pokeriuran toistaiseksi arvokkain saavutus on European Poker Tourin Monte Carlon vuoden 2007 Grand Finalin kakkostila. Karam ansaitsi Gavin Griffinin voittamasta turnauksesta 1 061 820 euroa. Vuonna 2006 hän oli samassa turnauksessa neljäs. 
World Poker Tourilla Karam on selvinnyt finaalipöytään kerran: North American Poker Championship WPT No-Limit Hold'em Championship -turnauksessa vuonna 2006 hän oli kuudes ansaiten 169 027 dollaria. Australian mestaruuskilpailuissa eli "Aussie Millions" -tapahtuman pääturnauksessa vuonna 2007 Karam oli samoin kuudes.
Marc Karam edustaa Eurolinx Poker -nettipokerihuonetta. Lokakuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 2,0 miljoonaa dollaria.
Severodvinsk

Severodvinsk () on satamakaupunki Vienanmeren Vienanlahden etelärannalla Pohjois-Venäjällä. Se sijaitsee Vienanjoen suiston länsireunalla, 35 km Arkangelista länteen. Severodvinsk on Arkangelin alueen toiseksi suurin kaupunki. Väkiluku oli vuonna 2010 noin 192 353.
Historia.
Paikkakunnalla sijaitsi vuodesta 1419 saakka Pyhän Nikolauksen mukaan nimetty karjalainen luostari. Luostari oli linnoitettu, ja se oli Moskovan Venäjälle sotilaallisesti merkittävä tukikohta Vienanmeren äärellä. Vuosina 1553–1583 paikkakunnalla oli Venäjän ensimmäinen merisatama. Paikkakunnan neuvostoaikana suljetun luostarin puinen linnoitustorni (1691–1692) siirrettiin vuonna 1932 Moskovaan Kolemeskojen (Коломенское) museoalueelle.
Alueelle perustettiin kesäkuussa 1936 laivanrakennusta varten taajama nimellä Sudostroi (). Rakennustyöhön käytettiin gulag-vankityövoimaa. Paikkakunta sai pian kaupungin aseman. Vuosina 1938–1957 kaupungin nimi oli Molotovsk Neuvostoliiton pääministeriä vastaavassa tehtävässä kansankomissaarien puhemiehenä toimineen Vjatšeslav Molotovin (1890–1986) mukaan. Toisen maailmansodan syttyessä kaupungissa asui 40 000 ihmistä. Satama avattiin joulukuussa 1941, ja yli puolet Britanniasta ja Yhdysvalloista tulleesta Lend-Lease-avusta kulki sen kautta.
Kaupungissa oli vuonna 1939 noin 21 000 asukasta, ja kehitys jatkui niin, että vuonna 1959 asukkaita oli 79 000, vuonna 1970 noin 145 000 ja vuonna 1979 noin 197 000. Destalinisaation aikana vuonna 1957 kaupungin nimi muutettiin Severodvinskiksi. 
Kaupunkiin johtaa rautatie. Siellä on Venäjän laivaston telakka ja satama. Lisäksi on muutakin telakkateollisuutta, tienpitokoneiden valmistusta, rakennustarvike-, puunjalostus-, kaluste- ja vaateteollisuutta, lihanjalostamo, meijeri, tekninen oppilaitos, teatteri ja kivisiä luostarirakennuksia.
Laivastotukikohta ja telakka.
Severodvinsk on Venäjän laivaston ydinsukellusveneiden päätukikohta ja suuri laivastotelakka, johon on keskitetty erityisesti ydinkäyttöisten alusten, sukellusveneiden ja myös öljynporauslauttojen rakennus- ja korjaustoimintaa. 
Severodvinskin merkittävin yritys on nykyisin meriteollisuuskonserni OSK:hon kuuluva Sevmaš-telakka eli telakka numero 402, Sevmašpredprijatije (Севмашпредприятие). Siellä rakennettiin Neuvostoliiton ensimmäiset ydinsukellusveneet 1957. Venäjän sukellusveneiden valmistus on nykyisin keskitetty telakalle, ja siellä työskentelee yli 25 000 henkilöä. Telakalla valmistetaan myös öljynporauslauttoja. Vuonna 2007 telakalla aloitettiin kelluvien ydinvoimaloiden valmistus.
Osroene

 
Osroene ( tai "Osrhoēnē") oli antiikin aikainen alue ja kuningaskunta Lähi-idässä Eufratin yläjuoksulla nykyisten Syyrian ja Turkin alueilla. Se oli itsenäinen tai osittain itsenäinen vuosina 132 eaa. – 244 jaa. Osroene tunnettiin myös sen pääkaupungin Edessan (nyk. Şanlıurfa) nimellä.
Abgarien hallitsijasuku perusti Osroenen kuningaskunnan noin vuonna 132 eaa. seleukidien ja parthialaisten sotien sekasorron aikana. Aluksi Osroene oli parthialaisten vasallina, myöhemmin Armenian Tigranes Suuren alaisena. Pompeiuksen sotaretkien jälkeen Osroene siirtyi Rooman valtapiiriin. Roomalaiset valtasivat Edessan Trajanuksen aikana. Noin vuonna 195–199 Osroenesta tuli Rooman Osroenen provinssi.
Kansanviisaus

Kansanviisaus tarkoittaa yleisimmin kansanomaisia, ei-tieteellisiä tietoja tai käsityksiä maailmasta, jotka eivät kuitenkaan ole suoranaisesti myyttisiä tai yliluonnollisia. Tosin jotkut laskevat kansanviisauksiksi myös yliluonnolliset käsitykset ja monenlaiset kulttuuri-ilmiöt, varsinkin, jos sanaa pidetään vastineena englannin termille "folklore". Folklorea vastaa kuitenkin paremmin termi kansanperinne. Kansanviisaudet sitovat yleensä jonkin syyn johonkin seuraukseen, esimerkiksi tietynlaiset pilvet tietynlaiseen tulevaan säähän tai jonkin yrtin käytön paranemiseen. Kansanviisauksien avulla voi tehdä likimääräisiä ennustuksia ilmiöistä, kuten säästä tai naisen käytöksestä. Kansanviisauksista osa on havaittu maailmaa tarkkailemalla. Niiden päätelmät eivät kuitenkaan vastaa luotettavuudessa tai ennustuskyvyssä tieteellisiä teorioita, jotka on hankittu tieteellisen tutkimuksen keinoin.
Kansanviisaudet ovat yleensä melko yksioikoisia ja yksinkertaisia. Niistä monet onkin suomessa puettu sananlaskujen muotoon.
Aristeides Ateenalainen

Aristeides Ateenalainen (myös Pyhä Aristeides tai Aristeides Markianos, , ; k. n. 134) oli varhaiskristillinen kreikkalainen kirjailija ja apologeetti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea teoksestaan "Apologia".
Aristeides ja hänen kirjoituksensa tunnettiin 1800-luvulle saakka ainoastaan Eusebioksen ja Hieronymuksen teoksissa olevien viittausten kautta. Eusebios kirjoitti, että Aristeides ja eräs toinen apologeetti, Kodratos, toimittivat apologiansa henkilökohtaisesti keisari Hadrianukselle. Aristeideen kerrotaan toimineen filosofina Ateenassa senkin jälkeen kun oli kääntynyt kristinuskoon. Hänen nimiinsä on laitettu myös saarna "Luukkaan evankeliumin" jakeesta 23:43.
Vuonna 1878 armenialaiset venetsialaisen mekhitarilaisluostarin munkit julkaisivat apologian kaksi ensimmäistä lukua, jotka he olivat löytäneet kokoelmistaan, sekä niiden latinankieliset käännökset. Katkelmien aitoudesta kiisteltiin, ja ennen kaikkea Ernest Renan vastusti tekstien aitoutta.
Rendell Harris löysi kuitenkin vuonna 1889 kokonaisen syyriankielisen käännöksen "Apologiasta" Pyhän Katariinan luostarista Siinailta. Tämä todisti armenialaisen käsikirjoituksen aitouden sekä johti havaintoon, että kreikankielinen teksti oli ollut säilynyt osana 500-luvulla kirjoitettua romaania nimeltä "Barlaamin ja Josafatin elämä". F. C. Conybeare löysi vielä toisen armenialaisen käsikirjoitusfragmentin 1000-luvulta.
"Apologiassaan" Aristeides kirjoittaa, että täytyy olla olemassa yksi Jumala luojana, ja että kristityt ymmärtävät ja noudattavat Jumalan käskyjä paremmin kuin sen enempää juutalaiset, kreikkalaiset, barbaarit kuin pakanatkaan.
Seppo Lindblom

Seppo Olavi Lindblom (s. 9. elokuuta 1935 Helsinki) on suomalainen sosiaalidemokraattinen talousmies ja poliitikko sekä entinen ministeri ja Postipankin pääjohtaja.
Lindblomin isä oli ammattiyhdistysjohtaja Olavi Lindblom. Lindblom itse liittyi SDP:hen ja Akateemiseen sos.dem. yhdistykseen 1950-luvun puolivälissä. Lindblom pääsi ylioppilaaksi 1954 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1960.
Koiviston sihteerinä.
Lindblom työskenteli Suomen Työväen Säästöpankin konttorinhoitajana 1958–1960 ja Suomen Pankin tutkijana 1960–1968. Hän tuli julkisuuteen toimiessaan pääministeri Mauno Koiviston poliittisena sihteerinä 1968–1970. 1970-luvun alussa Lindblom oli Työväen Taloudellisen Tutkimuslaitoksen esimiehenä 1970–1972, valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkönä 1973–1974 ja valtioneuvoston tulopoliittisena virkamiehenä 1973–1974.
Lindblom ei tuntenut Koivistoa kovin läheisesti suostuessaan tämän sihteeriksi vuonna 1968, mutta siitä alkoi näiden kahden yli neljä vuosikymmentä jatkunut poikkeuksellisen läheinen ystävyys ja yhteistyö.
Pankkimiehenä.
Suomen Pankissa Lindblom oli johtajana 1974–1982 ja johtokunnan jäsenenä 1982–1987. Viimeksi Lindblom oli Postipankin pääjohtajana 1988–1995. Hän joutui lähtemään Postipankista 1995 pankin New Yorkin sivukonttorin aiheuttamien satojen miljoonien markkojen tappioiden synnyttämän arvostelun jälkeen. Tällöin entinen presidentti Koivisto puolusti häntä voimakkaasti. Lindblom itse puolustautui toteamalla, ettei osannut varautua pankin New Yorkin konttorin jättitappioihin ja pääjohtajan erottamiseen johtaneisiin ongelmiin, vaikka "koko kansantalouden taseiden kertomista uhkakuvista olin sen sijaan osannut varoittaa. Olin näköjään ollut väärään aikaan väärässä paikassa".
Ministerinä.
Lindblom oli kauppa- ja teollisuusministerinä Rafael Paasion II hallituksessa 1972 ja Kalevi Sorsan IV hallituksessa 1983–1987. Ylijohtajakaudellaan Lindblom sotkeutui Zavidovo-vuotoon eli presidentin muistion julkistamiseen syksyllä 1972.
Toiminta 2000-luvulla.
Lindblom toimi Kauppa- ja teollisuusministeriön alaisen Invest in Finlandin hallituksen puheenjohtajana 2000–2004. Eläkevuosinaan Lindblom väitteli sosiaalipolitiikan alalta valtiotieteen tohtoriksi 2002. Hän on myös julkaissut runsaasti talousalan kirjallisuutta.
Perhe.
Lindblomin puolisona on ollut vuodesta 1958 Anneli Mirjami Johansson. Heillä on neljä tytärtä, joista vanhin on Helsingin yliopiston rehtori Sari Lindblom.
Mustamolli

Mustamolli on mollin ("Poecilia sphenops") pitkälle jalostettu muoto, eikä sitä tavata tässä muodossa luonnossa ollenkaan. Molli kuuluu synnyttäviin hammaskarppeihin. Luonnonvaraiset mollit ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Akvaariossa molleja on pidetty jo yli 100 vuotta. Sametinvärisen mustamollin käyttäytyminen ja vaatimukset akvaariossa vastaavat hyvin paljon perinteistä mollia. Mustamolli tarvitsee elääkseen melko lämmintä vettä, n. 25–28 °C. Veden pH-arvon tulisi olla 6,8–8. Aikuisen mustamollin pituus on noin 6–8 cm. Akvaarion minimikoon suositellaan olevan vähintään 80 litraa.
Ravinto.
Mustamollit syövät melko monipuolista ruokaa. Akvaariokaloille hiutaleruoka on pääsääntöinen ravintomuoto, mutta myös levät ja pakasteruoat ovat hyvää vaihtelua ravintoon. Pienet pelletit ja pienet elävät hyönteiset kuuluvat myös mustamollin ruokavalioon.
Sukupuolierot.
Sukupuolierot ovat melko selkeät, kuten kaikilla synnyttävillä hammaskarpeilla. Koiraat kasvavat noin 6 cm pitkiksi ja naaraat 8 cm pitkiksi. Naarailla on myös pulleampi vatsa. Vielä varmempaa on katsoa sukupuoli koirailla olevasta eväsiittimestä.
Lisääntyminen.
Mustamollien viljely on helppoa, sillä ne lisääntyvät jatkuvasti, mikäli kalat viihtyvät akvaariossa ja vesiarvot ovat oikeat. Naaras kantaa poikasia noin 3,5–4 viikkoa. Mustamolli viihtyy hyvin pareittain, parvessa tai haaremittain. Suositeltavaa on, että yhtä koirasta kohti olisi vähintään kaksi tai kolme naarasta. Akvaariossa tulee olla poikasten piilopaikoiksi paljon kasvillisuutta.
Evämuunnokset.
Mustamollista on tehty myös joitain evämuunnoksia, kuten lyyrapyrstöinen mustamolli. 
Sairaudet.
Mustamollit ovat alttiita sairastumaan pilkkutautiin, mutta akvaariossa oikeat vesiarvot edesauttavat taudin välttämistä. Akvaarioveden onkin suotavaa olla melko kovaa ja hieman emäksistä. Raakaveden manipulointi molleille sopivaksi on mahdollista, mutta pitkällä aikavälillä ei ehkä suositeltavaa ylimääräisen vaivan ja altaan muiden asukkaiden vuoksi. Monet muut akvaariokalat elävät pehmeässä ja happamassa vedessä, ja lemmikkimustamollien vesiarvovaatimukset voikin olla helpompi ottaa huomioon, kun niille hankkii oman akvaarion.
Kansainvälinen Paulon sellokilpailu

Kansainvälinen Paulon sellokilpailu on Suomessa pidettävä, tärkeimpiin luettu kansainvälinen sellokilpailu. 
Kilpailu on järjestetty vuosina 1991, 1996, 2002, 2007, 2013, 2018 ja 2023. Kilpailun taiteellisena johtajana ja tuomariston puheenjohtajana toimii sellotaiteilija Arto Noras.
Kilpailu on saanut nimensä sen perustajalta ja päätukijalta Paulon Säätiöltä.
Lähde: cellocompetitionpaulo.org
Aikaisempien kisojen voittajat.
I Paulon sellokilpailu (4.–14.11.1991)
II Paulon sellokilpailu (3.–15.11.1996)
III Paulon sellokilpailu (5.–14.11.2002)
IV Paulon sellokilpailu (13.–24.4.2007)
V Paulon sellokilpailu (16.–27.4.2013)
VI Paulon sellokilpailu (15.–25.10.2018)
VII Paulon sellokilpailu (1.–12.10.2023)
Valladolidin polemikea

Valladolidin polemikea oli espanjalaisessa Valladolidin kaupungissa vuosina 1550 ja 1551 järjestetty väittelytilaisuus intiaanien kohtelusta. Kaarle V:n toimeksiannosta järjestetyssä väittelytilaisuudessa kiisteltiin valloitussodan oikeutuksesta, intiaanien kristinuskoon käännyttämisen menettelytavoista ja encomenderojen oikeuksien ikuistamisesta.
Väittelytilaisuudessa olivat osapuolina Chiapasin piispa Bartolomé de las Casas ja Espanjan johtava humanisti, kuninkaan virallinen historioitsija, tohtori Juan Ginés de Sepúlveda, jonka mukaan käännytystyö sujuisi helpommin sotaa ja pakkoa käyttäen. Chiapasin piispa Bartolomé de las Casas vastusti Sepúlvedan näkemystä, vaikka hyväksyikin Francisco de Vitorian tavoin sodan joissakin tilanteissa oikeutetuksi. Käännytystyön tuli kuitenkin tapahtua rauhanomaisesti. Kokouksen tulokset jäivät heikoiksi.
Kertšinsalmi

Kertšinsalmi (, , ) on noin 40 kilometriä pitkä Asovanmeren ja Mustanmeren yhdistävä kapea salmi, joka jää Krimin niemimaan itäisimmän osan eli Kertšin niemimaan ja Kaukasian puolella olevan Tamanin niemimaan väliin. Salmi on kapeimmillaan pohjoisosassaan, jossa se on vain 3–5 kilometriä leveä. Mustaanmereen avautuvassa eteläpäässä leveys on noin 14 kilometriä. Kertšin kaupunki sijaitsee salmen keskivaiheilla Kertšin niemimaan puolella. Salmi on 5–13 metriä syvä. Se tunnettiin antiikin aikana Krimin Bosporuksena.
Alueella syntyi vuonna 2003 kriisi, kun Venäjä ryhtyi rakentamaan patoa Tamanin niemimaalta kohti salmessa Ukrainan puolella rajaa sijaitsevaa Tuzlan saarta. Padon rakennustyöt keskeytettiin ja myöhemmin osapuolten välillä solmittu sopimus määritti salmen yhteiskäyttöön. Venäjä kuitenkin kyseenalaisti saaren kuulumisen Ukrainalle vuonna 2005, ja asiasta ei ole päästy sopimukseen.
Luettelo Knallin ja sateenvarjon jaksoista

Tämä on luettelo "Knallin ja sateenvarjon" jaksoista. Luettelo on numeroitu Yleisradion äänitysjärjestyksen mukaan. Jakson 139 ja jaksot 146–170 Edward Taylor käsikirjoitti suoraan Ylelle, eikä niitä käännetty alkuperäisjaksoista.
Kääntämättömät jaksot.
Alla on lueteltu "The Men of the Ministryn" jaksot, joilta puuttuu suomalainen vastine. Osa jaksoista on samankaltaisia aiempien kanssa.