tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Holger Sihvola

Holger Bertel Sihvola (21. tammikuuta 1917 Kerava – 1. joulukuuta 1996 Rovaniemi) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja kuoronjohtaja. 
Sihvola syntyi yhdeksänlapsisen suomenruotsalaisen perheen nuorimpana lapsena. Hän aloitti musiikin harrastamisen alle kouluikäisenä viulua soittamalla. Vuodesta 1933 hän opiskeli Helsingin konservatoriossa viulun-, oboen- ja pianonsoittoa. Ennen toista maailmansotaa Sihvola soitti monissa tanssiorkestereissa, kuten Dallapéssa, Rytmi-Pojissa ja Ramblersissa. Tammikuussa 1940 hän liittyi armeijaan vapaaehtoisena. Sihvola matkusti sotilassoittokunnan mukana pitkiä matkoja. Tänä aikana hän soitti muiden muassa A. Aimon ja George de Godzinskyn kanssa. Sihvola jatkoi sotien jälkeen uraansa esiintyjänä muun muassa ravintoloissa, kasinoilla ja teatterissa. Hän myös kiersi Sirkus Sariolan mukana, soitti mykkäelokuvien taustalla ja osallistui "Kalle Aaltosen morsian" -elokuvaan (1948).
Sihvola valmistui Sibelius-Akatemiasta kapellimestariksi vuonna 1949. Hän muutti Rovaniemelle saatuaan Rovalan kansalaisopistosta töitä kapellimestarina. Hän loi merkittävimmän uransa Lapissa ja oli tärkeä Lapin musiikkielämän kehittäjä. Sihvola johti vuosikymmenten ajan Rovaniemen orkesteria ja Lapin maakuntaorkesteria sekä kuoroja. Hän työskenteli myös musiikinopettajana. Hänelle myönnettiin Rovaniemen kaupungin kulttuuripalkinto vuonna 1966. Omia sävellyksiään Sihvola teki 1920-luvulta alkaen. Aluksi hän keskittyi tanssimusiikkiin, mutta hänen myöhempään tuotantoonsa kuuluu kuoroteoksia ja noin viisikymmentä laajamuotoista orkesterisävellystä. Monet Lapin kuorot ottivat ohjelmistoihinsa Sihvolan sävellyksiä. Niitä myös levytettiin. 30. lokakuuta 1988 Sihvola piti Rovaniemen Lappia-talossa oman "Lapin lumoissa" -sävellyskonserttinsa, joka tarjosi läpileikkauksen hänen tuotannostaan. Hän kuoli äkillisesti Saarenkylän terveyskeskussairaalassa 79-vuotiaana. 
Vuonna 2015 Reuna-kustantamon kautta julkaistiin Holger Sihvolan varhaisia elämänvaiheita kuvaava kirja "Iskusävelten lumoissa. Muusikeri Holger Sihvolan muistiinmerkintöjä 1917-49". Se on hänen tyttärensä Anita Läntisen kirjoittama ja Sihvolan tarkoista muistiinpanoista kokoama. Jo vuonna 2012 Läntinen oli julkaissut isänsä Lapissa tekemästä elämäntyöstä Mediapinnan kautta kirjan "Lapin lumoissa – Kapellimestari Holger Sihvolan elämäntyö Lapissa 1949-1988".
Mike Danna

Mike Danna (s. 4. joulukuuta 1997 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Danna edustaa NFL-joukkue Kansas City Chiefsia. Hänen pelipaikkansa on puolustuksen linjassa. Chiefs varasi Dannan viidennellä kierroksella 177. varausvuorolla vuoden 2020 varaistilaisuudessa. Danna on pelannut 42 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on 75 taklausta, 8,5 pelinrakentajan säkitystä, kaksi aiheutettua rähmäystä ja yksi puolustettu heitto. Danna on pelannut kuusi NFL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hänellä on seitsemän taklausta ja yksi pelinrakentajan säkitys. Tilastot päivitetty 4. tammikuuta 2023.
Eldbjørg Løwer

Eldbjørg Løwer (s. 14. heinäkuuta 1943 Ål) on norjalainen Venstren poliitikko. Hän toimi Norjan työ- ja hallintoministerinä 1997–1999 sekä puolustusministerinä 1999–2000.
Peter Angelsen

Peter Angelsen (s. 6. helmikuuta 1935 Vestvågøy) on norjalainen Keskustapuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1981–1997 ja toimi Norjan kalastusministerinä 1997–2000.
Kungsbacka-Posten

Kungsbacka-Posten (lyh. KBP) on ruotsalainen vuonna 2004 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Kungsbacka. Se ilmestyy paperisena kerran viikossa ja kuuluu Stampen Media -konserniin.
Anne-Marie Godart

Anne-Marie Godart (s. 1950) on ranskalainen laulaja. Godart aloitti uransa vuonna 1966 duetoimalla Pascal Sevranin kanssa "Le Petit Conservatoire de la chanson" -ohjelmassa.
Godart edusti Monacoa Eurovision laulukilpailussa 1972 duettona Peter MacLanen kanssa kappaleella "Comme on s'aime". Duetto sijoittui kilpailussa 16. sijalle 18 kilpailijan joukosta. Godart osallistui Ranskan euroviisukarsintaan 1973 kappaleilla "Pas un mot, pas une larme" ja "Lui, il ne saura jamais", jotka sijoittuivat karsinnassa kolmannelle ja neljännelle sijalle.
Pariisi–Roubaix 2022

Pariisi–Roubaix 2022 oli miesten ja naisten maantiepyöräilyn monumenttikilpailu.
Miesten kilpailu.
Pariisi–Roubaix 2022 oli 119. maantiepyöräilyn miesten Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257,2 kilometrin reitillä Compiègneta Roubaix'hin 17. huhtikuuta 2022. Kilpailussa ajettiin kaikkiaan 30 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 54,8 kilometriä. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2022.
Dylan van Baarle voitti kilpailun 19 kilometrin sooloajon jälkeen. Hän oli tavoittanut kilpailun kärjesssä ajaneet Matej Mohoričin, Yves Lampaertin ja Tom Devriendtin 25 kilometrin ennen maalia. Vam Baarle teki ratkaisevan irtioton Camphin-en-Pévèlen mukulakiviosuudella ja voitti kilpailun lopulta minuutin ja 47 sekunnin erolla Wout van Aertiin, joka kukisti kolmanneksi sijoittuneen Stefan Küngin loppukirissä Roubaix'n velodromilla. Van Baarlen keskituntinopeus 45,79 km/h oli uusi Pariisi–Roubaix'n ennätys.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailu.
Naisten järjestyksessään toinen Pariisi–Roubaix-kilpailu käytiin 124,7 kilometrin matkalla Denainista Roubaix'hin 16. huhtikuuta 2022. Reitillä oli 17 mukulakiviosuutta, yhteispituudeltaan 29,2 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2022.
Elisa Longo Borghini voitti kilpailun lähdettyään irtiottoon 38 kilometriä ennen maalia. Hän voitti kilpailun lopulta 23 sekunnin erolla takaa-ajoryhmään, josta Lotte Kopecky sijoittui toiseksi ja Lucinda Brand kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde:
Vihjemestari

Vihjemestari (eng. Cluemaster) on superpahis, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa, yleensä supersankari Batmanin vihollisena sekä Tim Draken, kolmannen Robinin, toistuvana vihollisena. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Detective Comicsin numerossa #351, ja sen loivat Gardner Fox ja Carmine Infantino.
Taustaa.
Arthur "Artie" Brown on epäonnistunut peliohjelman juontaja, josta tuli rikollinen, joka jättää johtolankoja rikoksiinsa, mutta toisin kuin Arvuuttajan vihjeet, ne eivät ole arvoituksia. Hän on myös Stephanie Brownin isä, josta tuli rikostentorjuja Spoiler ja myöhemmin neljäs Robin ja kolmas Batgirl. Vihjemestari on toiminut myös Suicide Squadin jäsenenä. Toisin kuin useimmat Batmanin roistot, Vihjemestari on täysin järkevä, mikä antaa hänelle ainutlaatuisen suhteen Batmaniin. Vihjemestarilla ei ole metainhimillisiä voimia tai kykyjä. Hänellä on useita muovi-lasipellettejä kiinnitettynä univormunsa etupuolelle. Pelletit sisältävät erilaisia ​​hyökkääviä aseita, mukaan lukien: sokaisevat sytytyssoihdut, savua, toimintakyvytöntä kaasua ja räjähteitä.
Ann Sophia Stephens

Ann Sophia Stephens, alun perin Ann Sophia Winterbotham (30. maaliskuuta 1810 Humphreysville, Connecticut – 20. elokuuta 1886 Newport, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten halpojen melodramaattisten kertomusten eli niin sanottujen dime novelien kirjoittajana.
Ann halusi jo lapsena ryhtyä kirjailijaksi. Hän meni vuonna 1831 naimisiin Edward Stephensin kanssa. Pari asettui Mainen Portlandiin, jossa he perustivat naisille suunnatun "Portland Magazine" -lehden. Ann toimi lehden toimittajana, ja hän julkaisi vuonna 1836 "The Portland Sketch Bookin", paikallisten kirjailijoiden antologian.
Stephensit muuttivat New Yorkiin vuonna 1837. Ann Sophia Stephens työskenteli siellä aluksi "Ladies’ Companion" -lehden apulaistoimittajana. Sen jälkeen hän oli toimittajana sekä "Graham’s Magazine"ssa että "Peterson’s Magazine"ssa. Stephens alkoi myös kirjoittaa useisiin lehtiin melodramaattisia romanttisia tarinoita, jotka julkaistiin sarjakertomuksina. Vuonna 1856 Stephens perusti oman lehden, "Mrs. Stephens’ Illustrated New Monthlyn". Se yhdistettiin kuitenkin jo parin vuoden päästä "Peterson’s Magazineen". Lehdessä julkaistiin Stephensin kertomuksia sarjamuodossa, ja näitä kertomuksia alettiin sittemmin julkaista myös kirjoina, joista tuli suunnattoman suosittuja. Stephens kirjoitti myös humoristisia tarinoita salanimellä Jonathan Slick.
Vuonna 1860 Beadle &amp; Company -kustantamo julkaisi Stephensin alun perin 1839 kolmessa osassa julkaiseman tarinan "Malaeska: The Indian Wife of the White Hunter" uudessa huokeiden "Beadle’s Dime Novels" -kirjasten ensimmäisenä kertomuksena. Siitä tuli valtava menestys ja tarinaa myytiin yli 300 000 kappaletta. Tämä siivitti dime novel -formaatin suureen suosioon. Beadle-kustantamo julkaisi "Beadle’s Dime Novels" -sarjassaan myös monia muita Stephensin aiemmin kirjoittamia tarinoita. Aviomiehensä kuoltua 1862 Stephens pystyi elättämään koko perheensä kirjoituspalkkioillaan. Ann Sophia Stephens kuoli Newportissa vuonna 1886.
Neljä pientä aikuista

Neljä pientä aikuista on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Selma Vilhunen. Elokuvan pääosissa ovat Alma Pöysti, Eero Milonoff, Oona Airola ja Pietu Wikström.
"Neljä pientä aikuista" kertoo Juuliasta (Pöysti), joka saa tietää miehensä Matiaksen (Milonoff) pettäneen häntä, jonka jälkeen hän päättää tehdä avioliitostaan polyamorisen.
Elokuvan tuottavat Venla Hellstedt ja Elli Toivoniemi Tuffi Filmsiltä ja yhteistuottajina ovat Nima Yousefi ruotsalaisesta Hobab-tuotantoyhtiöstä sekä Aurora Studios. Elokuvan piti levittää Aurora Studios, mutta juuri ennen Suomen ensi-iltaa levittäjäksi vaihtui SF Studios.
"Neljä pientä aikuista" on valittu Rotterdamin kansainvälisen elokuvafestivaalin Big Screen -kilpasarjaan. Alma Pöysti palkittiin roolistaan Göteborgin elokuvajuhlilla parhaan näyttelijän Dragon Award -palkinnolla sekä vuoden 2024 Jussi-gaalassa parhaan pääosan Jussi-palkinnolla.
Mackenzie Dwyer

Mackenzie Dwyer (s. 17. helmikuuta 1997 Winnipeg) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SPHL-joukkue Birmingham Bullsissa.
Claude Naville

Claude Naville (10. heinäkuuta 1936 Pariisi – 3. joulukuuta 2003 Helsinki) oli ranskalainen valosuunnittelija. Hän työskenteli myös ohjaajana ja teatterinjohtajana, mutta tuli tunnetuksi varsinkin valosuunnittelijana. Naville työskenteli 1980-luvulta asti Suomessa ja vaikutti voimakkaasti maan näyttämötaiteen visuaalisuuteen.
Naville työskenteli urallaan teatterin, oopperan ja nykytanssin aloilla. Hän teki 1960-luvulla Pariisissa yhteistyötä Jean-Marie Serreaun ja Víctor Garcían kanssa. Hänellä oli 1970-luvulla oma teatteriryhmänsä. Hänen yhteistyökumppaneihinsa kuului tanssija Carolyn Carlson, jonka kanssa hän työskenteli Pariisin oopperan kokeellisessa yksikössä. Naville toi Carolyn Carlsonin kanssa työskennellessään saamansa vaikutteet myös Suomeen saapuessaan maahan 1980-luvun alkupuolella Jorma Uotisen mukana.
Suomessa Naville työskenteli muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Suomen kansallisoopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Kansallisoopperaan hän teki lukuisia valaistus- ja lavastustöitä 1980-luvulta 2000-luvulle. Lisäksi hän ohjasi sinne tuotannot Richard Wagnerin "Parsifalista" (1991), Richard Straussin "Salomesta" (1995) ja Hector Berlioz'n "Faustin tuomiosta" (1999). Navillen Jorma Uotisen kanssa tekemiin töihin kuuluvat "Unohdettu horisontti", "Kalevala", "Huuto" ja "Ballet Pathétique". Naville ohjasi myös teatterissa.
Naville opetti myöhempinä vuosinaan Teatterikorkeakoulussa. Hän kertoi valoestetiikkansa muovautumiseen vaikuttaneen erityisesti valosuunnittelija André Diot'n työn sekä Carolyn Carlsonin ja John Davisin modernin tanssin valon. Naville kuoli 67-vuotiaana sairauteen.
Valkohammaskotilot

Valkohammaskotilot (Dentaliidae) on hammaskotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Valkohammaskotilot jaetaan 13 sukuun. Heimon lajien kuori on pitkä ja suippeneva ja vaihtelevasti joko suora tai käyrä. Kuoressa on usein harjanteita. Valkohammaskotiloiden jalka on kartionmuotoinen.
Levinneisyys.
Valkohammaskotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti lämpimistä meristä, mutta myös lauhkeislta alueilta. Suurin osa on syvänveden lajeja.
Joonas Utti

Joonas Utti(s. 1982) on suomalainen kuvittaja, animaattori, kirjailija ja yrittäjä. Hän on animaatioihin keskittyneen Gigglebug Entertainment-tuotantoyhtiön luova johtaja ja perustaja. Yhtiö on luonut esimerkiksi Kikattava Kakkiainen- ja Keltainen lumimies- sarjat.
Ura.
Joonas Utti harrasti lapsena piirtämistä, hän piirsi esimerkiksi erilaisia Disney-hahmoja. 
 Hän on opiskellut kuvittamista ja animointia Tampereen ammattikorkeakoulussa vuosina 2003–2007.
Utti tutustui Anttu Harliniin työskennellessään helsinkiläisessä animaatiostudiossa. 
Utti ja Harlin perustivat Gigglebug Entertainment- yhtiön vuonna 2013. Miehet olivat tutustuneet vuonna 2011, kun Utti esitteli Harlinille ideaansa tarttuvasta naurusta ja he olivat alkaneet suunnittella idean ympärille pelisovellusta. Sovellus julkaistiin yrityksen ensimmäisenä toimintavuonna ja Utti ja Harlin alkoivat ideoida keskenään myös Keltainen lumimies -hahmoa. Hahmo sai inspiraatiota Utin kotona asuneesta costaricalaisesta vaihto-oppilaasta, josta hän sai itselleen "veljen" 1990-luvulla.
Keväällä 2015 Kikattava Kakkiainen -sarja sai ensiesiintymisensä Pikku Kakkosessa ja Otava julkaisi ensimmäisen Kikattava Kakkiainen -kirjan.
Yhtiö on tehnyt yhteistyötä muun muassa Disneyn kanssa, kun Utti ja Harlin suunnittelivat Disney Channelille uuden sarjan, joka pohjautui 101 dalmatialaisia -elokuvaan.
Tuotantoja.
Animaatiosarjat.
Utti on toiminut muun muassa
Kirjat.
Utti on julkaissut useita lastenkirjoja erityisesti Harlinin kanssa:
Muut.
Utti ja Harlin ovat julkaisseet myös musiikkia ja muita äänitallenteita:
Joonas Utti tekee myös giffejä Giphy-palveluun. Joulukuuhun 2019 mennessä niitä oli ladattu yli 800 miljoonaa kertaa
Yksityiselämä.
Utti on kotoisin Lappeenrannasta.
Yhdystie 6792

Yhdystie 6792 on tie, joka johtaa Maalahdesta Åminneen. 
Tie kulkee Maalahdenjoen vieressä, kunnes joki yhtyy Pohjanlahteen. Tien osoitenimi koko matkalla on Åminnentie. Tien liikennemäärät ovat koko matkalla hieman alle 1000 autoa vuorokaudessa.
Lauri Siimes

Oma Lauri Siimes (23. heinäkuuta 1933 Karstula – 28. lokakuuta 2016 Tampere) oli suomalainen kapellimestari.
Elämä ja ura.
Varhaiset vaiheet ja opinnot.
Siimes aloitti 13-vuotiaana musiikkiopintonsa Sibelius-Akatemian alaisessa Puolustusvoimien Soitto-oppilaskoulussa. Hän valmistui ammattimuusikoksi vuonna 1950 pääsoittimenaan trumpetti. Hänen trumpetinsoiton opettajansa oli Uuno Koivu. Sibelius-Akatemiassa Siimes suoritti vuonna 1959 sotilaskapellimestarin tutkinnon Artturi Ropen opettamana ja vuonna 1962 orkesterinjohdon kurssit. Lisäksi hän suoritti Klemetti-Opiston kuoronjohtajatutkinnon 1950-luvun alussa. Orkesterinjohdon opintojaan Siimes täydensi Alankomaiden radiounionin ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n kursseilla. Orkesterinjohdon diplomin hän suoritti Sibelius-Akatemiassa Jussi Jalaksen johdolla vuonna 1977. Siimes sai opetusta myös George Szelliltä ja André Previniltä.
Varusmiespalveluksensa suoritettuaan Siimes toimi yli kymmenen vuoden ajan soittaja-aliupseerina Puolustusvoimissa. Hän soitti musiikkiopintojensa ohitti muun muassa Turun laivaston ja Helsingin varuskuntasoittokunnissa sekä Suomen Kansallisteatterin ja Suomen kansallisoopperan orkestereissa.
Työ Kuopiossa.
Vuonna 1962 Siimes valittiin Kuopion kaupungin ensimmäiseksi musiikkijohtajaksi ja Kuopion orkesterin kapellimestariksi. Vuonna 1976 orkesterista tuli Kuopion kaupunginorkesteri. Siimes jatkoi työtään sen ensimmäisenä kapellimestarina vuoteen 1980 saakka. Hänen kaudellaan orkesteri (myöhemmästä kaupunginorkesteri) ammattimaistui ja laajensi ohjelmistoaan merkittävästi. Kuopiossa ollessaan Siimes myös opetti musiikkia Kuopion kansalaisopistossa (1963–1975), Kuopion Lyseossa (1964–1965) ja Kuopion musiikkiopistossa (1962–1971).
Siimes oli yksi aloitteellisista toimijoista Kuopio tanssii ja soi -festivaalin perustamisessa. Hän toimi sen musiikkijaoston puheenjohtajana vuosina 1969–1975 sekä hallituksen puheenjohtajana (1974–1975, 1978-1980). Siimeksellä oli ratkaiseva rooli Kuopion Musiikkikeskuksen perustamisessa ja toteutuksessa.
Työ Tampereella.
Siimes toimi Tampereen konservatorion apulaisrehtorina vuosina 1980–1990 ja rehtorina vuosina 1990–1995. Vuodesta 1985 hän oli Tampereen työväenyhdistyksen soittokunnan kapellimestari. Siimes johti oopperoiden esityksiä sekä Kuopiossa että Tampereella. Siimes jäi eläkkeelle Tampereen konservatorion rehtorin virasta.
Luottamustehtävät, muut toimenkuvat ja myöhemmät vaiheet.
Siimes oli Klemettiläiset ry:n hallituksen johtaja vuosina 1958–1962 ja "Klemettiläiset"-lehden toimikunnan johtaja vuosina 1958–1961. Siimes pääsi Suomen Kapellimestarit ry:n puheenjohtajaksi vuonna 1974 ja toimi lisäksi Finland Festivalsin hallituksen johtajana vuosina 1973–1975.
Siimes johti monia harrastelijakuoroja. Hän myös itse lauloi kuoroissa, kuten Kamarikuoro Cantemuksessa ja Radion kamarikuorossa, joissa oli perustajajäsenenä. Siimekselle myönnettiin useita valtakunnallisia sekä pohjoismaisia palkintoja ja tunnustuksia. Hän kuoli Tampereella lokakuussa 2016 pitkään sairastettuaan.
Jelisei Sinitsyn

Jelisei Tihonovitš Sinitsyn (; 8. kesäkuuta 1909 – 31. maaliskuuta 1995) oli venäläinen kemian insinööri ja diplomaatti, joka toimi NKVD:n tiedustelupäällikkönä Suomessa talvisodan ja välirauhan aikana sekä uudelleen vuosina 1944–1945. Hän käytti peitenimeä Jelisei Jelisejev. Hän piti yhteyttä vaikutusvaltaisiin suomalaisiin henkilöihin ja sai heiltä luottamuksellisia tietoja. Sinitsyn toimi myöhemmin NKVD:n ulkomaantiedustelun Skandinavian osaston ja Saksan osaston päällikkönä. Vuonna 1995 julkaistiin Sinitsynin muistelmat, joissa on lista hänen suomalaisten yhteyshenkilöidensä peitenimistä. Historioitsija Jukka Tarkan mukaan mitään Sinitsynin kirjassaan esittämää ei pidä uskoa, ellei asialle löydy vahvistusta muista lähteistä.
Seututie 662

Seututie 662 on tie, joka johtaa Tiukasta Kristiinankaupunkiin. Tien pituus on 5 kilometriä. 
Tie saa alkunsa Tiukassa, missä tie alkaa valtatien 8 liittymästä. Seututie kulkee Kristiinankaupunkia kohti kaupungin pohjoispuolelta, kunnes se päättyy Köydenpunojankadun risteykseen. Tästä reitti jatkaa matkaansa osana Kristiinankaupungin katuverkkoa Merikatuna. Tien osoitenimi on koko matkalla Kristiinankaupungintie. 
Vuonna 2021 tien liikennemäärät olivat koko matkalla noin 700 ajoneuvoa vuorokautta kohden.
Hugo Novoa

Hugo Novoa Ramos (s. 24. tammikuuta 2003 Bertamiráns) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa Saksan Bundesliigan RB Leipzigissa. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Hän on pelannut Leipzigin ykkösjoukkueessa kaudesta 2021–2022 lähtien. Kevätkauden 2023 hän pelasi lainalla Sveitsin Superliigan FC Baselissa ja kauden 2023–2024 hän on lainalla alankomaalaisessa FC Utrechtissa. Hän voitti vuonna 2022 Saksan Cupin RB Leipzigin paidassa.
Hän on pelannut Espanjan U21-maajoukkueessa kymmenen ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Keuruun kaupunginvaltuusto

Keuruun kaupunginvaltuusto on Keuruun kaupungin ylin päättävä elin. Kaupunginvaltuuston puheenjohtaja on Saara Kässi-Jokinen (kesk.), 1. varapuheenjohtaja on Emilia Koikkalainen (kok.) ja 2. varapuheenjohtaja on Arto Tulonen (sd.)..
Kaupunginvaltuuston paikkajako vuosina 2025–2029 on seuraava: SDP 9 paikkaa, keskusta 8 paikkaa, kokoomus 4 paikkaa, kristillisdemokraatit 3 paikkaa, perussuomalaiset 2 paikkaa ja vihreät 1 paikka.
Koostumus vaaleittain.
SDP on ollut Keuruun suurin puolue vuoden 1996 kunnallisvaaleihin saakka, jolloin keskusta meni ohi paikoissa. Vuoden 2017 ja 2025 vaaleissa SDP onnistui saamaan jälleen eniten paikkoja Keuruun kaupunginvaltuustoon. Vuonna 2021 keskusta ja SDP saivat saman verran paikkoja ja keskusta yhden prosenttiyksikön sosiaalidemokraatteja enemmän ääniä.
Pirkko Siirilä

Pirkko Siirilä (17. lokakuuta 1927 Kerava – 4. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen sopraano ja musiikinopettaja.
Siirilä suoritti lauludiplomin. Hän esiintyi Suomen kansallisoopperassa Donna Elviran roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan "Don Giovanni" esityksissä vuonna 1954. Siirilä lauloi Aarre Merikannon oopperan "Juha" kantaesityksessä, joka pidettiin Yleisradiossa 3. joulukuuta 1958 Nils-Eric Fougstedtin johtaman Radion sinfoniaorkesterin kanssa. Siirilä teki äänityksiä myös Oskar Merikannon "Elinan surma" -oopperan ensimmäisestä näytöksestä, muiden suomalaisten säveltäjien lauluista ja kansanlauluista.
Siirilän vanhemmat olivat kansakoulunjohtaja, laulaja ja kirjailija Väinö Siirilä ja opettaja Martta (o.s. Hoffren). Pirkko Siirilä oli vuodesta 1970 naimisissa viulisti Sulo Aron kanssa. Hänen testamenttinsa perusteella muodostunut Pirkko Siirilä-Aron ja Sulo Aron rahasto sai peruspääomaksi 243 610 euroa. Rahaston tarkoitus on tukea klassisen musiikin laulajia ja viulisteja apurahoin.
Hertzogia martiorum

Hertzogia martiorum on Agaricales-lahkoon kuuluva sienilaji. Se muistuttaa malikoita ("Clitocybe") ja rusomalikoita ("Lepista"), mutta laji luokitellaan nykyään omaan "Hertzogia"-sukuunsa.
Kuvaus.
"Hertzogia martiorum" on kanelinruskea tai viininpunainen sieni. Lakki on 3–6 senttimetriä leveä, kupera ja malikkamainen. Heltat ovat tasatyviset tai lyhytjohteiset. Toisin kuin malikoilla, lajin itiöpöly on vaaleanpunertavaa. Itiöt ovat sileät, pienet, 4,5–5 mikrometriä pitkät ja 1–2 mikrometriä leveät. Vaaleanpunertava itiöpöly on tyypillistä rusomalikoille, mutta rusomalikoiden itiöt eivät ole sileät kuten "Hertzogia martiorum" -lajilla.
Esiintyminen.
"Hertzogia martiorum" kasvaa humuksella ja pitkälle lahonneella puulla. Laji on Suomessa puutteellisesti tunnettu, mahdollisesti hyvin harvinainen, laji. Sen ensisijaista elinympäristöä ovat kosteat lehdot.
Taksonomia.
"Hertzogia martiorum" on aiemmin luokiteltu malikoihin tai rusomalikoihin, mutta geneettisesti se ei kuulu kumpaankaan sukuun. Vuonna 2022 laji siirrettiin omaan "Hertzogia"-sukuunsa. Suvun nimi tulee ranskalaisen sienitieteilijän Paul Hertzogin (1928–2020) nimestä. "Hertzogia"-sukua ei toistaiseksi luokitella mihinkään heimoon, mutta se kuuluu Tricholomatineae-alalahkoon.
Yhdystie 6620

Yhdystie 6620 on tie, joka kulkee Kristiinankaupungissa Savilahdesta Karhusalmelle. Tien pituus on noin viisi kilometriä. 
Tie alkaa Savilahdessa, missä tie erkanee seututien 662 liittymästä. Tie kulkee kiertäen Kristiinankaupungin keskustan kaupungin länsipuolelta, kunnes se päättyy Leppäsalmella Karhunsaarenkadun risteykseen. Tien osoitenimi on koko matkalla Karhusaarentie. 
Vuonna 2022 tien liikennemäärät olivat tieosuudesta riippuen noin 170–190 autoa vuorokaudessa.
Lapinjärven Porlammin työväentalo

Lapinjärven Porlammin työväentalo oli Lapinjärven kunnassa Porlammin kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Porlammin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Yhdistyksen toiminta lähti vireästi liikkeelle, ja jäseniä oli seuraavana vuonna jo 90. Tämän jälkeen jäsenmäärä vaihteli vuosittain. Sosialistien kannatus oli vuoden 1907 eduskuntavaaleissa Porlammilla 65,5 %. Työväentalo rakennettiin vuonna 1908. Sos.dem. piirijärjestön vuosikertomuksen mukaan työväenyhdistyksellä ja osuuskaupalla oli yhteinen talo. Vuonna 1908 perustettu Porlammin Osuuskauppa osti riihirakennuksen, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen työväentalon yhteyteen. Tämä toimi osuuskaupan ensimmäisenä liikerakennuksena vuoteen 1920 saakka. Tämänkin jälkeen talossa toimi osuuskaupan sivumyymälä. Vuonna 1948 se annettiin henkilökunnan käyttöön. Porlammin työväenyhdistyksen toiminta oli vaihtelevaa, välillä yhdistyksen toiminta oli vuosia pysähdyksissä..
Työväenyhdistys joutui 1960-luvulla konkurssitilaan ja lopettamaan toimintansa. Perustettu uusi yhdistys Lapinjärven Sosialidemokraatit osti työväentalon pakkohuutokaupasta. Työväentalo paloi vuonna 1967.
Toimintaa työväentalolla.
Työväentalolla oli yhdistystoiminnan lisäksi näyttämö- ja muuta harrastustoimintaa. Siellä oli myös kirjasto, jonka kokoelmassa oli 32 nidettä vuonna 1909. Vuonna 1942 työväentalolla järjestettiin suuret kesä- ja arpajaisjuhlat. Päiväjuhlassa oli läsnä 600 henkeä ja iltajuhlassa niin paljon, että lipunmyynti piti keskeyttää. Ennen tulipaloa talolla oli toiminut elokuvateatteri.
Porvoon työväentalo

Porvoon työväentalo on vuonna 1912 valmistunut työväentalo Porvoossa.
Historiaa.
Porvoon työväenyhdistyksen perustava kokous pidettiin Palokunnantalossa 25. elokuuta 1901 ja rekisteröitiin SDP:n puoluetilaston tietoihin perustetuksi 27.10.1901. Tosin Porvoossa oli olemassa jo aiemmin, vuonna 1888 perustettu, wrightiläisen liikkeen työväenyhdistys. Uusi työväenyhdistys 111 jäsenineen liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen 5.5.1903. Yhdistys toimi useissa eri vuokrahuoneissa. Vihdoin 1.3.1912 pidettiin tupaantuliaiset nahkuri Saloselta ostetussa talossa, joka sijaitsi Kaivokadun varrella olevalla 1 200 neliön tontilla Näköalavuoren huipulla.
Rakennus.
Vuonna 1912 ostettua rakennusta alettiin vuosina 1912–1913 talkoovoimin peruskorjata ja parannella. Korjausten jälkeen työväentalo vihittiin 28.9.1913 uuteen käyttöönsä. Vuoden 1918 sulkutilan jälkeen, jolloin talo oli toiminut punakaartin päämajana, yhdistyksen toiminta talossa jatkui entisellään, kun työväentalo vapautui käyttöön keväällä 1919. Vuonna 1928 päätettiin tehdä taloon suurmuutoksia, ja vuonna 1938 talo maalattiin talkoovoimin ja väriavustuksin. Talon juhlasalin tanssilattia uusittiin kovan käytön vuoksi vuonna 1945 ja ravintolan lattia vuonna 1947. Ennen elokuvateatterien tuloa rakennus liitettiin vesijohto- ja viemäriverkkoon. Vuonna 1972 talo vuokrattiin Kamras-Filmi Oy:lle, joka sijoitti taloon Alfa-Romeo-nimisen elokuvateatterin. Elokuvateatterit lopettivat toimintansa talossa 1980-luvun alussa, ja talon kunnostamiseen saatiin valtion tukia vuosina 1985–1992. Yhdistys myi työväentalon yksityisasunnoiksi vuonna 2001.
Toimintaa.
Yhdistys toimi vilkkaasti heti aloittamisestaan lähtien. Esimerkiksi vuonna 1905 yhdistyksen kokouksia oli 16 kertaa, johtokunnan kokouksia 15 ja yleisiä työväen kokouksia kaksi kertaa. Iltamia oli vuonna 1905 kolmesti ja muita kansanhuveja kaksi kertaa. Urheiluseura Porvoon Veikot toimi talossa. 1930-luvulla talon toiminta oli erittäin vilkasta. Esimerkiksi vuonna 1937 talossa pidettiin 54 huvitilaisuutta arpajaisineen ja seuraavana vuonna 61. Kuorot, soittokunnat, työväen näyttämö, perhejuhlat, äitienpäivät ja vappujuhlat kuuluivat talon toimintaan. Suomen sotavuosina 1939–1944 työväentaloa käytettiin sotilasmajoitukseen, mutta jo vuonna 1945 talossa pidettiin 127 tanssit. Elokuvateattereiden toimintaa ei enää 1980-luvun jälkeen ole ollut, mutta yhdistykset ja yhteisöt, kuten yksityisetkin juhlivat ja kokoontuvat rakennuksessa edelleen.
Lapinjärven Kimonkylän työväentalo

Lapinjärven Kimonkylä työväentalo oli Lapinjärven kunnassa Kimonkylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa.
Kimonkylän työväenyhdistys mainittiin ensimmäisen kerran Sosialidemokraattisen puolueen tilastoissa vuonna 1909. Yhdistyksessä oli tuolloin 24 jäsentä. Siitä ei ole jäänyt tietoa, missä yhdistys kokoontui. Kirjasto sillä oli jo vuonna 1909. Kimonkylän työväenyhdistys aikoi ostaa Artjärven Kitulan työväentalon, mutta hanke ei toteutunut. Työväentalon rakentaminen oli kuitenkin aloitettu vuonna 1936. Yhdistys oli ostanut Anjalan Ahvion työväentalon ja siirtänyt sen omalle tontilleen Santapekkiin. Työväenyhdistys pyysi SPD:ltä lainaa vuonna 1950, jotta keskeneräisen työväentalon rakennustyöt saataisiin päätökseen. Lainan vakuudeksi talo ja tontti siirtyivät SDP:n omistukseen. Työväentalo myytiin vuonna 1956 yksityishenkilölle.
Ngäbe-Buglé

Ngäbe-Buglé tai Ngöbe-Buglé on "comarca" Panamassa. Ngäbejen ja bugléjen alkuperäiskansojen asuttama alue on perustettu vuonna 1997. Alueen asukasluku oli vuonna 2010 156 747.
Maantiede.
Ngäbe-Buglé sijaitsee Panaman luoteisosassa. Alueen pinta-ala on 6 814 km², mikä tekee siitä Panaman "comarca"-alueista suurimman. Seutu on vuoristoista. Karibianmeren rannikolla on sademetsää, kun Tyynenmeren puoleinen osa on kuivempaa ja kasvistoltaan vaihtelevampaa. Alueen läpi kulkee useita virtoja.
Ngäbe-Buglé on "comarca". Panamassa "comarca" on alue, jolla maan alkuperäiskansoilla on erityisiä oikeuksia koskien esimerkiksi maan käyttöä ja hallintoa. Ngäbe-Buglén hallinnollinen keskus on Chichia Münnan piirikunnassa.
Historia.
Ngäbe-Buglé perustettiin vuonna 1997 asiasta käydyn poliittisen kädenväännön jälkeen. Alueen alkuperäisasukkaat eli ngäbet ja buglét halusivat suojella aluetta luonnonvarojen hyödyntämiseltä ja sen kautta ympäristön tuhoutumiselta. Alue perustettiin aikaisemmin Chiriquin, Veraguasin ja Bocas del Toron maakuntiin kuuluneista alueista.
Väestö.
Ngäbe-Buglén asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 156 747. Heistä alkuperäisasukkaita oli 149 983. Vuonna 2000 vastaavat lukemat olivat ja 110 080 ja 106 716. Asukastiheys oli vuonna 2010 23,0 as./km² Alueen alkuperäisasukkaat ovat ngäbejä ja bugléja. Ngäbet ovat Panaman alkuperäiskansoista suurin. Buglét ovat pienempi kansa, jotka puhuvat ngäberen kielen sukulaiskieltä buglérea.
Cumiana

Cumiana () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 7 854 asukasta.
World on Fire

World on Fire on Slashin sooloalbumi, joka julkaistiin 10. syyskuuta 2014. Slash teki levyn yhteistyössä Myles Kennedyn ja The Conspiratorsin kanssa.
Living the Dream (Slashin albumi)

Living the Dream on Slashin sooloalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2018. Slash teki levyn yhteistyössä Myles Kennedyn ja The Conspiratorsin kanssa.
4 (Slashin albumi)

4 on Slashin sooloalbumi, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2022. Slash teki levyn yhteistyössä Myles Kennedyn ja The Conspiratorsin kanssa.
Geely SEA -pohjalevy

Geely SEA -pohjalevy ("Sustainable Experience Architecture") on Geelyn kehittämä modulaarinen pohjalevy sähköautomalleja varten. Ensimmäinen pohjalevylle perustuva tuotantoauto on vuonna 2021 esitelty Geely-konsernin täysin uuden Zeekr-merkin ensimmäinen malli, 001. Myöhemmin perusrakennetta tullaan käyttämään muun muassa Volvon malleissa. Geely on valmis tarjoamaan SEA-pohjalevyä myös muiden autonvalmistajien käyttöön.
Nombre de Dios (Panama)

Nombre de Dios on kunta ("corregimiento") ja kalastajakylä Panamassa Colónin maakunnassa Karibianmeren rannikolla. 1500-luvulla se oli huomattava espanjalainen hopea- ja kultakaupan keskus. Se kuitenkin hylättiin käytännössä kokonaan Francis Draken merirosvojen hyökkäyksen jälkeen vuonna 1571. Vuonna 2010 kunnan asukasluku oli 1 130.
Maantiede.
Nombre de Dios sijaitsee Panaman Colónin maakunnassa Karibianmeren rannikolla Santa Isabelin piirikunnassa. Nombre de Diosin kunnan ("corregimiento") pinta-ala on 143,5 km².
Historia.
Espanjalainen konkistadori Diego de Nicuesa perusti Nombre de Diosin vuonna 1510. Sen nimi tarkoittaa suomeksi vapaasti kääntäen "Jumalan nimeä". Espanjalainen siirtokunta paikalla ei kasvanut vielä ensimmäisinä vuosinaan.
Nicuesan hävittyä kilpailijalleen Vasco Nuñez de Balboalle Martín Fernández de Enciso perusti sen viereen Santa Maria la Antigua del Dariénin siirtokunnan. Kun vuonna 1519 valmistui päällystetty tie Panama Viejoon Nombre de Diosista ja Santa Maria la Antigua del Dariénista tuli merkittäviä hopea- ja kultakaupan keskuksia. Hopeaa ja kultaa tuotiin Tyyneltämereltä Panama Viejoon Perusta ja niitä vietiin kahdesta Karibianmeren rannikon kaupungista Espanjaan. Tuottoisa kaupankäynti päättyi kuitenkin englantilaisen merirosvo Francis Draken hyökkäykseen vuonna 1571. Espanjalaiset päättivät hyökkäyksen jälkeen hylätä Nombre de Diosin käytännössä kokonaan. Sen sijaan he perustivat Portobelon sataman noin 15 kilometriä Nombre de Diosista pohjoiseen. Nombre de Dios on nykyisin lähinnä pieni kalastajakylä.
Väestö.
Nombre de Diosin kunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 1 130. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 1 053 ja vuonna 1990 1 028. Asukastiheys oli vuonna 2010 7,9 as./km².
Sobralia

Sobralia ("Sobralia macrantha") on kämmekkäkasvien heimoon kuuluva kasvilaji.
Sobralia kasvaa luonnonvaraisena Meksikossa, Guatemalassa, Belizessa, El Salvadorissa, Hondurasissa, Nicaraguassa ja Costa Ricassa. Sitä on kasvatettu koristekasvina 1800-luvulta alkaen, ja se on sukunsa yleisin viljelty laji. Se kasvaa yli metrin korkuiseksi, varsi muistuttaa ruokoa tai bambua. Kukat ovat suuria, niissä on keltainen keskiosa ja violetit kehälehdet. Yksittäinen kukka kestää vain muutaman päivän, mutta kukinnon kukat aukeavat peräjälkeen niin, että kasvin koko kukinta kestää pitkään.
Vladimir Triandafillov

Vladimir Kiriakovitš Triandafillov (; 1894 – 12. heinäkuuta 1931 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotilas ja puna-armeijan yleisesikunnan operatiivisen osaston päällikkö. Hän johti Kliment Vorošilovin nimeä kantaneen vuoden 1929 jalkaväen kenttäpalveluohjesäännön kirjoitustyötä, johon osallistui 100 upseeria. Triandafillov kuoli lento-onnettomuudessa Moskovassa.
Menestyksellisten operaatioiden taktiikka.
Puna-armeijan jalkaväen taisteluohjeissa pyrittiin yhdistämään liikkuvuus ja tulivoima. Triandafillovin ”menestyksellisten operaatioiden” taktiikassa liikkeen tarkoituksena oli ”kääntää” toinen vihollisen sivustoista ja sulkea pääjoukot saarroksiin. Liikkuvat tulivoimaiset joukot olisivat ratsuväkeä ja motorisoituja joukkoja. Jalkaväki ratkaisisi läpimurron suoralla rintamahyökkäyksellä. Jalkaväen vahvuudesta 2/3 osallistuisi nopeaan panssarivaunujen tukemaan läpimurtoon ja 1/3 etenisi toisena portaana lyöden vihollisen lopullisesti pistintaistelussa. Jalkaväen tukena olisivat panssarivaunujen lisäksi myös raskaat konekiväärit. Kenttätykistö keskittyisi etsimään ja tuhoamaan vihollisen tykistöasemia. Jos rintamahyökkäyksessä ei käytettäisi panssarivaunuja, kenttätykistö myös tukisi läpimurtoon pyrkivää jalkaväkeä.
Skeleton talviolympialaisissa 2022

Skeletonissa kilpailtiin Pekingin 2022 talviolympialaisissa 10.–12. helmikuuta National Sliding Centressä, Yanqingissa.
Skeletonissa oli yhteensä kaksi tapahtumaa: miesten ja naisten kilpailu.
 "Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+8)."
Aikataulu.
Seuraavassa listassa on kahden tapahtuman aikataulut.
Lihavoidut tapahtumat ovat loppukilpailuja.
Tekomat

Tekomat ("Tecoma") on bigoniakasveihin kuuluva kasvisuku. 
Sukuun kuuluu 12 lajia, jotka kasvavat luonnonvaraisina trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla Pohjois-Amerikan eteläosassa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan länsiosassa. Joitakin lajeja viljellään muuallakin tropiikissa, ja yksi laji on levinnyt myös luontoon. ne ovat pensaita tai pieniä puita, joilla on keltaiset tai oranssit torvimaiset tai kellomaiset kukat.
Sulkasaniaiset

Sulkasaniaiset ("Nephrolepis") on kallioimarrekasveihin kuuluva saniaissuku, jossa on 28 lajia. Sulkasaniaisia esiintyy pääosin tropiikissa ja lisäksi Yhdysvalloissa, Lounais-Euroopassa ja Itä-Aasiassa hieman pohjoisempanakin.
Kietosaniaiset

kietosaniaiset eli keilantit ("Cheilanthes") on sanikkakasveihin kuuluva saniaissuku. Suvussa on jopa yli 80 lajia, mutta tarkka lajimäärä saattaa olla epävarma. Koko suku voidaan myös yhdistää laajennettuun "Hemionitis"-sukuun.
Lajeja.
Monia lajeja esiintyy Välimeren alueella, Kanariansaarilla ja Madeiralla, kuten edellä mainitut.
Riisisaniaiset

Riisisaniaiset ("Ceratopteris") on sanikkakasveihin kuuluva suku. Suvussa on kuusi lajia, joita esiintyy melko laajasti trooppisilla ja lämpimillä alueilla. Riisisaniaiset kasvavat matalassa vedessä. Juurakosta kasvaa kimppuna eri tavoin liuskoittuneita lehtiä, joista osa on steriilejä ja osa fertiilejä, itiöiviä lehtiä.
Hongkongin peruslaki

Hongkongin Kiinan kansantasavallan erityishallintoalueen peruslaki (, ) on Hongkongin erityishallintoalueen perustuslakia vastaava lakikokoelma. Tästä syystä sitä nimitetään joskus "mini-perustuslaiksi".
Peruslaki toimii Kiinan perustuslain alaisuudessa, minkä vuoksi siitä käytetään nimitystä "peruslaki". Peruslaki on kirjoitettu siten, että se takaa loppupeleissä Manner-Kiinalle vallan kontrolloida Hongkongin hallintoa mielensä mukaan.
Peruslaki on keskeinen osa Hongkongia koskevassa yksi maa, kaksi järjestelmää -sopimuksessa, jonka Iso-Britannia ja Kiina solmivat keskenään Hongkongin siirron yhteydessä. Peruslaki astui voimaan siirron jälkeen, 1. heinäkuuta 1997 ja sen on tarkoitus olla voimassa 50 vuotta tästä päivästä eteenpäin. Peruslaki takaa Hongkongille vahvan autonomian pois lukien ulko- ja puolustuspolitiikan, joka kuuluu Manner-Kiinalle. Laki myös takaa laajat valtaoikeudet kaupungin hallintojohtajalle, joka toimii Pekingin alaisuudessa. Peruslain mukaan Hongkongin oikeusjärjestelmä noudattaa brittiläistä käytäntöä.
Se, kuinka vakavasti peruslakia noudatetaan käytännössä, on kyseenalaistettu sen jälkeen, kun kansallisen turvallisuuden laki astui voimaan kaupungissa. Lain mukaan rikollisia voidaan esim. lähettää tuomittavaksi Manner-Kiinaan ja hongkongilaisten poliittisia oikeuksia rajoitetaan tuntuvasti.
Neolamarckia

Neolamarckia on trooppisessa Kaakkois-Aasiassa esiintyvä matarakasvisuku. Siihen kuuluu kaksi puulajia: kiinankadami ja molukkienkadami. Suvun lajit ovat aiemmin kuuluneet kadameihin ("Anthocephalus"), joka on viimeksi luokiteltu madagaskarilaisen "Breonia"-suvun synonyymiksi.
Saarva (Hirvensalmi)

Saarva on järvi Hirvensalmen ja Mäntyharjun rajalla Etelä-Savon maakunnan länsiosassa. Sen pinta-ala on 3,2 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelistä on 28 kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede.
Saarvan pituus kaakosta luoteeseen on 3,9 kilometriä. Järven leveys etelässä on noin puolitoista kilometriä, pohjoista kohden järvi kapenee alle kilometrin levyiseksi. Noin kahdeksasosa Saarvasta on vähintään 10 metriä syvä. Syvimmät alueet sijaitsevat järven itäisen rannan Soiniemen ja Mustaniemen läheisyydessä. Pohjoiseen suuntaavat Matinniemi ja Nuutinniemi jakavat Saarvan eteläosan kolmeen matalaan lahteen. Myös järven pohjoinen osa on matalaa.
Saarvan saariluku on 18. Saarista 2 on alle aarin laajuisia ja 2 puolestaan yli hehtaarin laajuisia. Yhteensä saarten pinta-ala on 5,5 hehtaaria. Järven kaakkoisosassa sijaitsee Maukkarinsaari ja Seppälänsaaret, länsirannan lähellä on muun muassa Kapasaari ja Kilesaari, pohjoisessa on Myllysaari.
Saarva laskee luoteisrannalta Ylämyllynjokea lounaaseen Matkuslampeen (96,7 metriä mpy), joka laskee edelleen Alamyllynjokea Tervajärveen (91,3 metriä mpy).
Saarvan rannoilla on metsämaata ja peltotilkkuja. Saarvan itäpuolella sijaitsee Ryökäsvesi, järvien välisen kannaksen korkein kohta on yli 150 metriä merenpinnan yläpuolella. Kannaksen kapein kohta on noin 400 metriä. Kannaksella sijaitsee Kilkinkylä.
Saarvan vesitilavuus on 15 911 000 kuutiometriä.
Saarva (14.918.1.004) kuuluu Tervajärven valuma-alueeseen (14.918), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä (14). Toinen jakovaihe on Vuohijärven alue (14.91) ja ensimmäinen Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Saarva on selkeästi laajin Hirvijärven alueen kuudesta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajin on Tervajärvi.
Saarva on kuudenneksi laajin Hirvensalmen noin 130:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Myös Joensuussa on Saarva-niminen vakavesi (04.374.1.011). Sen pinta-ala on noin 16 hehtaaria.
Historiaa.
Järvellä on aikoinaan toimitettu järvenlasku.
Hopeapuut

Hopeapuut ("Leucadendron") on proteakasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 84 lajia, jotka kaikki kasvavat Etelä-Afrikassa, pääosin Kapmaalla osana Fynbos-kasvillisuutta. Suvun nimi johtuu hopeanharmaan nukkakarvan peittämistä kasvien lehdistä.
Tšernihivin piiri

Tšernihivin piiri () on aluehallinnollinen piiri Ukrainan pohjoisosassa Tšernihivin alueella. Piiri rajoittuu pohjoisessa Venäjän Brjanskin alueen kahteen piiriin (Klimonon ja Starodubin piirit), idässä Korjukivkan piiriin, kaakossa Nižynin piiriin, etelässä ja lounaassa Kiovan alueen Brovaryn ja Vyšhorodin piireihin, sekä luoteessa neljään Valko-Venäjän Homelin alueen piiriin (Brahinin, Lojeun, Homelin ja Dobrušin piirit). Piirin hallinnollinen keskus on Tšernihivin kaupunki (265 471 as., 2021). 
Tšernihivin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Tšernihivin alueen piirien yhteismäärän viiteen. Tällöin uuden, laajan Tšernihivin piirin pinta-alaksi tuli 10 203,9 neliökilometriä. Tätä aiemmin samanniminen piiri oli selvästi pienempialaisempi.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Tšernihivin piirin väkiluvuksi 451 430 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 77,5 prosenttia piirin asukkaista (349 761 as.).
Tšernihivin piirin kaupungit ovat Horodnja, Tšernihiv ja Oster. Alueella sijaitsee lisäksi 13 kaupunkityyppistä taajamaa: Berezna, Hontšarivske, Desna, Dobrjanka, Zamhlai, Kozelets, Kulykivka, Ljubetš, Myh’ailo-Kotsjubynske, Olyšivka, Radul, Ripky ja Sedniv.&lt;br clear="left"&gt;
Neulaproteat

Neulaproteat ("Leucospermum") on proteakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 48 lajia. Niitä esiintyy Etelä-Afrikassa ja yksi laji myös Kaakkois-Afrikassa Zimbabwesta Mosambikiin. Neulaproteat ovat kasvumuodoltaan pensaita tai pieniä puita ja eräät lajit kasvavat vartensa rennon maanmyötäisesti. Niiden kukinnot ovat proteoiden tapaan pyöreitä kookkaita latvakukintoja, joissa on näkyvissä runsaasti pidentyneitä emin vartaloita.
Lajeja.
Sukuun kuuluu kolme suomeksi nimettyä lajia:
João Teixeira Pinto

João Teixeira Pinto (22. maaliskuuta 1876 Moçâmedes – 25. marraskuuta 1917 Negomano) oli portugalilainen sotilas, joka tunnetaan Portugalin Guinean valloittajana.
Majuri Teixeira Pinto syntyi upseeriperheeseen. Hän osallistui Angolan valloitukseen ja sai vuonna 1912 nimityksen Portugalin Guinean esikuntapäälliköksi. Pinton tehtävänä oli siirtomaan miehitys ja ”rauhoittaminen”, jossa hän käytti portugalilaisten upseerien johtamia afrikkalaisjoukkoja ja Abdul Injain palkkasotureita. Hän hävitti kapinallisten alkuasukkaiden kyliä ja onnistui valloittamaan Portugalin Guinean manneralueen. Sotarikoksista syytetty Pinto siirrettiin vuonna 1915 kotimaassa syntyneen arvostelun takia Mosambikiin, jossa hän sai surmansa taistelussa saksalaisten kanssa.
Canchungon kaupunki oli siirtomaa-aikana nimetty Teixeira Pinton mukaan.
Niinijärvi (Pornainen)

Niinijärvi on matala, saareton ja varsin kalaisa järvi Pornaisten eteläosassa Keski-Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 29,3 hehtaaria. Etäisyys Helsingin keskustasta on 36 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Niinijärven pituus lounaasta koilliseen on 1,2 kilometriä. Melko tasaleveän altaan leveys on noin 300 metriä. Niinijärvi on myös melko tasasyvä, suuri osa siitä on yhdestä kahteen metriä syvä. Niinijärveen virtaa laskuoja luoteesta. Niinijärven eteläkolkasta lähtee laskuoja lounaaseen. Se yhtyy Bastängsbäckeniin, joka virtaa itään Mustijokeen.
Niinijärveä ympäröi kulttuurimaisema peltoineen ja pientaloineen. Järven kaakkoisrannalla kohoavan mäen korkein kohta on noin 50 metriä merenpinnan yläpuolella.
Niinijärven kalalajeja ovat muun muassa ahven, hauki, kuha ja ruutana. Lummekasveista yleisin on ulpukka.
Niinijärven vesi on savista. Järvessä ei saa pestä mattoja eikä ajaa moottoriveneillä. Sen vesi on puhdasta, vesitilavuus on 516 600 kuutiometriä eli 516,6 miljoonaa litraa.
Niinijärvi (19.002.1.001) kuuluu Mustijoen keskiosan alueeseen (19.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Mustijoen vesistössä (19). Mustijoen keskiosan alueeseen kuuluu Niinijärven ohella itäinen ja läntinen Vermijärvi sekä Kaaklampi.
Niinijärvi on neljänneksi laajin Pornaisten seitsemästä vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä.
Pornaisten Niinijärvi on neljänneksi laajin Suomen neljästätoista saman nimisestä vakavedestä. Laajin on Rovaniemen Niinijärvi.
Niinijärvi (Rovaniemi)

Niinijärvi on järvi Rovaniemen pohjoisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 35 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Niinijärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 4,7 kilometriä. Kapean järven pohjoisosa on eteläosaa leveämpi. Saaria ei ole. Noin seitsemäsosa Niinijärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvin alue sijaitsee yhtenäisenä vyöhykkeenä järven pohjoisosassa. Niinijärveen laskee Korteoja kaakosta, Kinisvuomanoja idästä ja Peuraoja itäkoillisesta. Niinijärven luoteiskolkasta lähtee Niinijoki luoteeseen. Se laskee Suopajokeen, joka virtaa etelään Kotajärveen (140,9 metriä mpy), joka laskee Kotajokea luoteeseen Alajärveen (133,1 metriä mpy), joka laskee edelleen Laisentiajokea länteen Ounasjokeen.
Niinijärveä ympäröi metsä- ja suomaa. Niinijärven ja Kotajärven välissä sijaitsevan Kotavaaran laki on noin 230 metriä merenpinnan yläpuolella. Niinijärven eteläpuolella sijaitsee etelään laskeva Perunkajärvi, järvien välisen kannaksen leveys on noin 400 metriä.
Niinijärven vesitilavuus on 7 970 000 kuutiometriä.
Niinijärvi (65.528.1.016) kuuluu Laisentiajoen valuma-alueeseen (65.528), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Ounasjoen Meltauksen alue (65.52) ja ensimmäinen jakovaihe Ala-Ounasjoen alue (65.5). Niinijärvi on toiseksi laajin Laisentiajoen alueen 28:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Saittajärvi.
Rovaniemen Niinijärvi on laajin Suomen neljästätoista saman nimisestä vakavedestä.
Marcus Antonius Antyllus

Marcus Antonius Antyllus (kuoli 30 eaa.) oli Marcus Antoniuksen ja Fulvian vanhin poika. 
Fulvian kuoleman jälkeen Antonius meni naimisiin Octavia minorin kanssa. Octavia kasvatti Antylluksen ja hänen veljensä Iulluksen. 37 eaa. Tarentumin sopimuksen jälkeen, Antyllus kihlattiin Octavianuksen kaksivuotiaalle tyttärelle Julialle. Antoniuksen ja Octavian eron jälkeen, Antyllus lähti Antoniuksen luokse itään, kun taas Iullus palasi Roomaan Octavian kanssa. 
Actiumin taistelun jälkeen Antylluksesta tuli täysi-ikäinen saatuaan "toga viriliksen". Sekä Antonius että Kleopatra yrittivät neuvotella Aleksandriaa lähestyvän Octavianuksen kanssa ja kerran Antonius lähetti Antylluksen Octavianuksen luokse kullan kanssa. Antyllus palasi takaisin ilman kultaa ja vastausta. Valloitettuaan Aleksandrian, Octavianus surmautti Antylluksen, joka raahattiin tekoa varten ulos Julius Caesarille omistetusta pyhäköstä.
National Theatre

National Theatre on Ison-Britannian kansallisteatteri, joka sijaitsee Lontoossa. Se tunnetaan myös nimellä The Royal National Theatre of Great Britain, mutta tämä pitkä nimi on lähinnä seremoniallinen.
Toisin kuin monien muiden Euroopan maiden kansallisteatterit, National Theatre on perustettu vasta 1960-luvulla. Teatterin toiminta käynnistyi Laurence Olivierin johdolla vuonna 1963. Aluksi kansallisteatteri sijaitsi Old Vicin yhteydessä Waterloo Roadilla. National Theatren oma uudisrakennus valmistui Thamesin varrelle vuonna 1976. Linnakkeelta näyttävä teatteritalo on tehty betonista, ja sen on suunnitellut Denys Lasdun. Talossa on kolme teatterinäyttämöä.
Kun National Theatre täytti 25 vuotta, sen nimeen lisättiin sana "Royal" eli ’kuninkaallinen’. Teatteriväki oli kuitenkin tyytymätön kuninkaalliseen kytkökseen, ja vuonna 2002 kyseinen sana poistettiin teatterin logosta.
Sailikit

Sailikit ("Hakea") on proteakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 153 lajia. Ne ovat pensaita, jotka kaikki esiintyvät alkuperäisinä Australiassa. Muutamat koristekasvina käytetyistä lajeista ovat levinneet Espanjassa, Etelä-Afrikassa ja Uudessa-Seelannissa.
Lajeja.
Sukuun kuuluu kolme suomeksi nimettyä lajia: