Luigi Giussani

Luigi Giussani (1922–2005) oli italialainen katolinen pappi, teologi ja Comunione e Liberazione -liikkeen perustaja. Hänen autuaaksijulistamisprosessinsa aloitettiin vuonna 2012.
Giussanin äiti oli hurskas katolilainen, kun taas hänen isänsä oli anarkisti, jota uskonto ei juurikaan kiinnostanut. Isä opetti häntä kyseenalaistamaan kaiken ja olemaan sanomatta mitään sellaista, minkä puolesta hän ei olisi halukas väittelemään. Tämä antoi Giussanille valmiudet haastaa uskonnosta kiinnostumattomien, erityisesti nuorten, katsantokantoja. Vuonna 1954 Giussani lopetti teologian opettamisen omistautuakseen kokopäiväisesti Berchetin lyseon (Liceo Brechet) opettajaksi Milanossa, haluten tehdä ikivanhan kristinuskon tunnetuksi tehokkaammalla, johdonmukaisemmalla ja vakuuttavammalla tavalla nuorille. Giussani vaati vankkaa ja älyllisesti rehellistä lähestymistapaa uskoon, aivan erilaista kuin pietismi ja moralismi, jotka hallitsivat katekismusopetusta tuon ajan Italiassa. Kardinaali Joseph Ratzinger, josta myöhemmin tuli paavi Benedictus XVI, totesi, että Giussanin uskonnollisuus keskittyi kokonaan Kristukseen ja oli kaukana "keinotekoisesta innostuksesta ja epämääräisestä romantiikasta". Giussanissa oli samalla kuitenkin toinen puoli, jota Ratzingerin mukaan kosketti syvästi Kristuksesta löytyvä ääretön kauneus. Giussani tapasi elämänsä aikana monia nuoria opettajana, kirjailijana ja yliopiston luennoitsijana ja kehitti kohtaamista korostavan koulutusmenetelmän, kuten hän on esittänyt yhdessä monista kirjoistaan, “The Risk of Education” (). Hän ei itse keksinyt mitään uusia nuorisotyön muotoja. Kouluissa se sai sellaisen apostolaatin muodon, jota Azione Cattolica jo valmiiksi tarjosi nimellä "Gioventù Studentesca" ("opiskelijanuoriso"). Giussani ei edes ajatellut liikkeen ohjelman laatimista. Hänen varsinaisena kiinnostuksenkohteenaan oli välittää kristinuskon kokemus kaikille. Vietettyään 11 ​​vuotta opettajana lukiossa Giussani palasi seminaariin ja opetti myös useita vuosia Milanon katolisessa yliopistossa. Vuonna 1969 hän perusti Comunione e Liberazione -liikkeen, joka oli pitkälti maallikkojärjestö, joka oli omistautunut opiskelulle, palvelemiselle ja katolisen näkökulman puolustamiselle julkisessa elämässä. Itse hän kommentoi: "En ole koskaan 'perustanut' mitään. Väitän, että liikkeen, jonka syntymän todistin, nerokkuus piilee siinä, että se tunsi kiireellisen tarpeen julistaa paluuta kristinuskon perustavanlaatuisiin puoliin. Tällä tarkoitan intohimoa kristillistä todellisuutta kohtaan sellaisenaan sen alkuperäisissä elementeissä, eikä mitään muuta." Hänen teoksistaan tunnetuimpia on myös englanniksi käännetty bestseller uskon ja järjen suhteesta, "The Religious Sense" (). Paavi Johannes Paavali II nimitti hänet monsignoriksi vuonna 1984. Giussani jatkoi kirjoittamista, ja hänen monia teoksiaan, jotka olivat saaneet inspiraationsa Liceo Berchet'ssä pidetyistä luennoista, luettiin laajalti. Johannes Paavali II ammensi vahvasti Giussanin kirjoituksista vuoden 1998 paavillisessa kiertokirjeessään "Fides et ratio". Seuraavana vuonna, kun Giussanin klassikko, "The Religious Sense", julkaistiin espanjaksi, silloinen Buenos Airesin arkkipiispa Jorge Bergoglio, myöhempi paavi Franciscus, esitteli sen yleisölle kansallisilla kirjamessuilla. Myös Benedictus XVI:n ensimmäisessä kiertokirjeessä "Deus caritas est" sanotaan näkyvän Giussanin vaikutus. Kun Giussani kuoli vuonna 2005, silloinen kardinaali Joseph Ratzinger, joka oli Giussanin läheinen ystävä ja luottomies, piti saarnan hänen hautajaisissaan. Hän sanoi isä Giussanin "ymmärtäneen, ettei kristinusko ole älyllinen järjestelmä, dogmien paketti, moralismia; kristinusko on pikemminkin kohtaaminen, rakkaustarina; se on tapahtuma".