tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tsout

Tsout (tsouksi: "Cou", , ) ovat yksi Taiwanin alkuperäiskansoista, joita tunnustetaan virallisesti olevan 16. Vuonna 2020 maan alkuperäiskansojen neuvosto arvioi tsouiden määräksi 6702 henkilöä. Merkittävä osa tsouista puhuu mandariinikiinaa. Alkuperäiskieli tsouta puhuu arviolta vain 10 %, mutta elvytystyötä kielen säilymiseksi on tehty. Tsoun puhujien määrä painottuu lähes yksinomaan vanhempaan väestöön. Osana kielen, ja kulttuurin noin muutenkin, elvyttämistä tsou-taustaisia nuoria on yritetty kannustaa muuttamaan takaisin tsouiden kotiseuduille Chiayin piirikunnan vuoristoisille alueille.
Taiwanin ollessa osa Japania tsouilla oli verrattain hyvät suhteet japanilaisiin siirtomaaisäntiin. Syiksi tähän on arveltu olleen mm. se, että tsout uskoivat japanilaisten olleen kauan sitten kadonnut sukulaiskansa, johon menetettiin yhteys suuren tulvan seurauksena. Tämän takia tsout ottivat lähtökohtaisesti vastaan japanilaisten mukanaan tuoman koulutuksen kielen, lääketieteen ja maanviljelyksen saralla, eivätkä tsout juurikaan vastustaneet kolonialismia.
Tsout ovat perinteisesti eläneet vuoristoisella alueella, jossa nämä ovat viljelleet maata ja metsästäneet mm. kauriita ja villisikoja. Ilmastonmuutos on vaikuttanut negatiivisesti tsouiden elämään, koska he ovat joutuneet vaihtamaan viljelemiään kasveja, mutta myös perinteisissä rituaaleissa käytettävät kasvit ovat aiempaa harvalukuisempia.
Höyhenillä koristellut nahkapäähineet ovat olleet miesten tunnusomainen asuste, jolla ilmaistaan urhollisuutta. Naisten tunnusomaisia asusteita ovat olleet mustat päähuivit ja pitkät hihat. Kankaiden värjäys on merkittävä osa kulttuuria, ja erityisesti miehet käyttävät suosivat punaista. Tsouiden luomismyytin mukaan jumalat tulivat alas Yu Shan -vuorelta (Taiwanin korkein vuori) ja ravistelivat kiinanambrapuuta, josta varisseista hedelmistä syntyivät tsouiden esivanhemmat. Tästä syystä metsän rooli elämän antajana ja pyhänä paikkana korostuu perinteisessä tsou-kulttuurissa. Nykyään suurin osa tsouista (72 %) on kristittyjä ja 28 % seuraa animismia.
Tsouilla on kolme tärkeää festivaalia, mayasvi, miyapo ja homeyaya, joita juhlitaan yhteisöllisissä ruohokattoisissa rakennuksissa nimeltä kuba. Festivaaleista homeyayaa juhlitaan satokauden päätteeksi ja sen yhteydessä yhteisön vanhimmat ovat perinteisesti päättäneet mayasvin ajankohdan. Mayasvi on tsouiden tärkein juhla ja se on perinteisesti pidetty ennen jahtia tai sotaa, mutta nyttemmin sen ajankohdaksi on vakiintunut helmikuu. Lisäksi mayasvin merkitys on aikojen saatossa muuttunut sotureiden kunnioittamisesta kohti tsou-kulttuurin juhlimista ja säilyttämistä noin yleisesti.
Mikey ja Nicky

Mikey ja Nicky (videojulkaisuna Pelkojen yö, engl. "Mikey and Nicky") on Elaine Mayn käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraama vuodelta 1976. Elokuvan pääosia, mafian tappotuomiota pakoilevaa pikkunilkkiä ja tätä auttavaa lapsuudenystävää ajelehtimassa New Yorkin yössä, näyttelevät John Cassavetes ja Peter Falk.
Tuotanto.
Elokuva kuvattiin jo vuonna 1973 ja sai suppean julkaisun vuonna 1976. Elaine May ylitti elokuvan teossa budjetin ja aikataulun ja joutui tuotantoyhtiön kanssa riitoihin, joita puitiin oikeussalissa. Elokuva julkaistiin torsona, mutta vuonna 1978 May pääsi tekemään siitä haluamansa version, jonka Criterion Collection julkaisi 2019.
Vastaanotto.
Helena Yläsen ("Helsingin Sanomat") mielestä elokuva on hieno mutta unholaan jäänyt kuvaus petoksen ja ystävyyden kuvioista rikollisten maailmassa. ”Cassavetesin elokuvien kaltainen yhden yön puheryöppy ja improvisoitu toiminta ovat Maylla hyvin käsissä ja nayttelijöiden ilmaisu on sekä oivaltavaa että tuoretta.”
Asko Alasen ("Video-opas") mielestä elokuva on puristava öinen kaupunkipainajainen alamaailman lakien maailmassa. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Veli Tage Snellman

Veli Tage Snellman (21. helmikuuta 1893 – 23. tammikuuta 1976) oli suomalainen sisustusarkkitehti ja mainostaiteilija.
Snellman suunnitteli Suomen teollisuustuotteiden näyttelyn Milanon messuille vuonna 1924. Vuonna 1934 hän suunnitteli kotimaisten teollisuuden tuotteiden näyttelyn, joka pidettiin helmikuussa Kotimaisen Viikon yhteydessä Helsingissä. Snellman piti oman näyttelynsä Helsingin Taidehallissa syksyllä 1931.
Lähteet.
Kuva Weli Tage Snellmanin haudalta Hietaniemen hautausmaalla
Baptismi Yhdysvalloissa

Yhdysvaltalainen baptismi on yksi Yhdysvaltain suurimmista ja vaikutusvaltaisimmat protestanttisista kirkkokunnista. Baptismista muodostui erityiset suurten herätysten aikana yksi amerikkalaisen kristinuskon tärkeistä lohkoista. Baptisteja esiintyy Yhdysvaltain jokaisella alueella ja kannattajakuntaan kuuluu huomattava määrä erilaisista etnisistä taustoista tulevia. Yhdysvaltain väestöstä baptistisiin kirkkokuntiin kuuluu noin 15,3 prosenttia väestöstä.
Yhdysvaltalaiset baptistit jakautuvat lähes tasan eurooppalais- ja afrikkalaistaustaisten kannattajien kesken. Koska baptismilla ei ole vahvaa kirkkokunnallista keskusjärjestöä tai yhtä ainoaa tunnustuksellista perinnettä, baptistit ovat heijastaneet yhdysvaltalaisen protestantismin monimuotoisuutta 1900-luvulla. Yhdysvaltalaiset baptistit heijastelevat sekä teologisen liberalismin, evankelikalismin kuin fundamentalismin suuntauksia. Useimmat baptistit ovat yhtä mieltä siitä, että "Raamattu" on kristillisen uskon ja käytännön ainoa lähde, uskovien kaste on kristillisen kasteen oikea muoto ja usko on omantunnonkysymys, johon valtio ei saa puuttua. Myös sisä- ja ulkolähetystoiminta on baptisteille keskeistä toimintaa.
Historia.
Baptistikirkko kasvoi toisen suuren herätyksen aikana niin, että kun baptisteilla oli vuonna 1830 noin 300 000 jäsentä, oli niitä vuonna 1844 jo 720 000. Seuraavat vuodet olivat hiljaisempia, mutta eteenpäinmeno jatkui. Vuonna 1850 baptisteiksi tunnustautui noin 800 000 ihmistä.
Kirkkokunnat.
Yhdysvalloissa toimivia baptistikirkkokuntia olivat vuonna 2017 muun muassa seuraavat:
Kannatus.
Seurakuntien määrällisesti merkittävin osavaltio baptismin kannalta on Texas. Suhteellisesti baptismin vahvimmat osavaltiot sijaitsevat maan eteläosan ns. raamattuvyöhykkeellä Mississippissä, Alabamassa, Arkansasissa, Tennesseessä ja Kentuckyssa. Baptistien merkittävin kirkkokunta on Eteläinen baptistikonventio.
Alejandro Agustín Jover Rodríguez

Alejandro Agustín Jover Rodríguez (s. 20. joulukuuta 1968, Kuuba) on suomalaiskuubalainen liikemies, kirjailija ja espanjan kielen opettaja. Jover valmistui diplomi-insinööriksi Pietarin kaivoskorkeakoulusta (Санкт-Петербургский горный университет императрицы Екатерины II (Горный институт) vuonna 1992. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2002.
Jover perusti vuonna 1997 yrityksen Kielikoulu Nuevo Mundo Oy.
Perhe.
Alejandro A. Jover Rodríguezin isä oli taloustieteilijä Pedro Agustín Jover Abella ja äiti on matematiikan opettaja Magalis Petronila Rodríguez Silvera. Alejandro A. Jover Rodríguez on ollut vuodesta 2008 naimisissa Alena Mishinan kanssa.
Kinnin kirkko (Nordre Land)

Kinnin kirkko () on Nordre Landin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1956.
Kinnin kirkko

Kinnin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Nordsinnin kirkko

Nordsinnin kirkko () on Nordre Landin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1758.
Vølstadin kirkko

Vølstadin kirkko () on Nordre Landin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1959.
Rotsundin kappeli

Rotsundin kappeli () on Raisin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1932.
Skjønnen kirkko

Skjønnen kirkko () on Nore og Uvdalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1879.
Tunhovdin kirkko

Tunhovdin kirkko () on Nore og Uvdalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1942.
Noren kirkko

Noren kirkko () on Nore og Uvdalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1880.
Hova

Hova on Gullspångin kunnan keskustaajama Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 272 asukasta vuonna 2021.
Guoyu

Guoyu (, ) on Taiwanissa käytetty nimitys mandariinikiinan standardimuodosta.
Määritelmä ja historia.
Toisinaan Taiwanissa käytetään myös neutraalimpaa nimeä "huayu" (). Kiinan kansantasavallassa käytettävä nimitys mandariinikiinan virallisesta standardista on putonghua ().
Useammat kielitieteilijät ovat sanoneet, että guoyu, niin kuin putonghuakin, on tekemällä tehty standardimuoto, joka ei kaikilta osin vastaa äidinkielisten mandariinikiinan puhujien käyttämää kieltä.
Kirjakieli.
Taiwanissa käytetään virallisesti perinteisiä kiinalaisia kirjoitusmerkkejä. Translitteroinnissa voidaan käyttää Manner-Kiinassa kehitetyn pinyinin sijaan bopomofoa.
Joistain kirjoitusmerkeistä on olemassa yksinkertaisempi, lähinnä käsikirjoituksessa käytettävä versio:
Erot putonghuahan.
Guoyu ja putonghua ovat molemmat mandariinikiinan eri standardimuotoja, minkä vuoksi ne ovat myös hyvin pitkälti keskenään ymmärrettäviä. Molempien sisällä esiintyy kuitenkin variaatiota.
Fonologiset.
Verrattuna putonghuahan guoyussä esiintyviä yleisiä ääntämyseroja ovat mm. seuraavat:
Vuonna 1992 tehdyssä tutkimuksessa kävi ilmi, että 3500 käytetyimmän kirjoitusmerkin kohdalla ilmeni ääntämyksellisiä eroja 22,5 prosentilla merkeistä, kun vertailtiin guoyun ja putonghuan puhujia. 
Vierasperäisten sanojen ja nimien litterointi kiinaksi vaihtelee guoyun ja putonghuan välillä.
Sanastolliset ja kieliopilliset.
Joidenkin sanojen kohdalla guoyullä ja putonghualla on käytössä eri sana:
Otterbäcken

Otterbäcken on taajama Gullspångin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 614 asukasta vuonna 2021.
Skagersvik

Skagersvik on asuinalue Gullspångin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Skagersvik oli vuoteen 2015 oma taajamansa, minkä jälkeen se on laskettu osaksi Gullspångia.
Paikallispuhelu

Paikallispuhelu eli lähipuhelu on puhelinverkon yhtenäisen numeroalueen sisäinen puhelu. Paikallispuhelussa ei tavallisesti valita suuntanumeroa.
Paikallispuhelu Suomessa.
Suomessa paikallispuheluita ovat kiinteän puhelinverkon eli lankapuhelinverkon telealueen sisäiset puhelut.
Uudenmaan telealueella on poikkeuksellisesti kaksi numerointialuetta, joilla on eri suuntanumerot (09 ja 019). Näiden numerointialueiden väliset puhelut ovat myös paikallispuheluita, vaikka niissä on käytettävä suuntanumeroa.
Hovan taistelu

Hovan taistelu käytiin 14. kesäkuuta 1275 Ruotsin kuninkaan Valdemar Birgerinpojan ja hänen veljiensä Maunun ja Eerikin välillä Hovassa nykyisen Gullspångin kunnan alueella. Se päättyi veljien voittoon. Valdemar joutui pakenemaan maasta ja Maunu, myöhemmin lempinimeltään Ladonlukko, nousi kuninkaaksi. 
Valtataistelun taustalla oli, että heidän isänsä Birger-jaarli oli elossa ollessaan valinnut kuopuksensa Valdemarin muodolliseksi kuninkaaksi halliten kuitenkin todellisuudessa itse. Birgerin kuoltua Valdemar nousi valtaan, mutta hänen tuhlaileva elämäntyylinsä ja useat avioliiton ulkopuoliset naissuhteet eivät miellyttäneet veljiä. Hyvittääkseen aviorikoksensa kirkon silmissä Valdemar lähti vuonna 1274 pyhiinvaellukselle Roomaan, minä aikana veljet kokosivat armeijan. Palatessaan Ruotsiin Valdemar pyrki oman armeijansa avulla estämään vallankaappauksen, mutta armeijoiden kohtaaminen Hovassa kesäkuussa 1275 päättyi Valdemarin tappioon. Hän pakeni Norjaan, ja Maunu nousi kuninkaaksi.
Suzani

Suzani on keskiaasialainen kirjontatyyli, joka tunnetaan Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Tekniikka syntyi satoja vuosia sitten ja sai nimensä persian kielen neulaa tarkoittavasta sanasta "suzan". 
Sekä Tadžikistanissa että Uzbekistanissa tehdään kaiken kaikkiaan saman tyylisiä töitä, eli töistä ei ole havaittavissa varsinaisia kansallisia eroja. Muita alueellisia tyylieroja kuitenkin on paljon. Eri alueilla saatettiin käyttää eri värejä tai kuvioita tai asetella kuviointi eri tavalla. 
Suzania kirjotaan käsin.
Perinteisesti suzania varten on käytetty kirjontalankana silkki- tai villalankaa ja joskus myös paperinarua. 1800-luvun loppuun saakka naiset kasvattivat itse silkkiperhosen toukkia ja tekivät koteloista lankaa.
Maittain.
Uzbekistan.
Uzbekistanissa suzanikirjonnalla oli tapana koristella myötäjäisiin kuuluvat kodintekstiilit ja seinävaatteet. Työt olivat arvokkaita, ja niitä saatettiin työstää useamman sukupolven ajan. Tekniikkaa alettiin käyttää vähemmän 1920-luvulla sen jälkeen, kun Neuvostoliitto otti maassa vallan. Myös kirjottuja tuotteita alettiin tuolloin valmistaa teollisesti, jolloin perinteisten käsitöiden valmistus väheni. Suzania ei vuosikymmeniin juuri kirjottu.
Vuosina 1991-2016 useimmat ulkomaalaiset eivät päässeet matkustamaan Uzbekistaniin, koska maan rajat olivat kiinni. Kun turisteja alkoi saapua maahan enemmän, myös suzanitöiden valmistus alkoi elpyä. Nykyään maassa on naisia, jotka tekevät suzanitöitä elannokseen.
Eerik Birgerinpoika

Eerik Birgerinpoika ("Erik Birgersson"; k. 17. joulukuuta 1275) oli Birger-jaarlin toiseksi nuorin poika. Hän auttoi isoveljeään Maunua ottamaan vallan veljeskatraan nuorimmalta, kuningas Valdemarilta. Vallankaappauksen jälkeen Eerik sai Svean herttuan arvon.
Telealue

Telealue tarkoittaa Suomessa maantieteellistä aluetta, jonka sisäiset puhelut ovat paikallispuheluja. Telealueiden väliset puhelut ovat kaukopuheluja.
Telealueita on 12. Kullakin telealueella on oma suuntanumeronsa. Uudenmaan telealueella on poikkeuksellisesti kaksi numerointialuetta ja suuntanumeroa.
Nykyiset telealueet tulivat Suomessa käyttöön vuonna 1996. Samassa yhteydessä toteutettiin suuntanumerouudistus, jossa suuntanumeroiden määrää vähennettiin.
Telealueiden rajat noudattelevat pääosin vuonna 1996 voimassa olleita lääninrajoja. Tähän on kuitenkin poikkeuksia. Esimerkiksi entisen Suomenniemen alue entisestä Kymen läänistä kuuluu Mikkelin telealueeseen (015), Kuhmoinen entisestä Keski-Suomen läänistä Hämeen telealueeseen (03), Joroinen entisestä Mikkelin läänistä Kuopion telealueeseen (017), Iitin Vuolenkoski entisestä Kymen läänistä Hämeen telealueeseen (03), Ypäjä entisestä Hämeen läänistä Turun ja Porin telealueeseen (02) ja Loppi, Riihimäki, Hausjärvi sekä osa Janakkalaa entisestä Hämeen läänistä Uudenmaan telealueeseen (019).
Kataklé

Kataklé, kataklè tai keteke on puusta valmistettu kolmijalkainen matala tuoli, jota käytettiin Dahomeyn kuningaskunnassa muun muassa kuninkaan kruunajaisissa, jossa se symboloi yhteistyötä, vakautta, johtajuutta ja voimaa. Tuolilla oli voimakas rituaalinen ja seremoniaalinen merkitys. Kataklé on yhdestä puupalasta valmistettu kolmijalkainen jakkara.
Hallitsijoille omistetuissa guede-seremonioissa pappi saattaa istua kuninkaallisella djande-valtaistuimella. Hänen jalkansa lepäävät pienellä, mutta rituaalisesti merkittävällä kataklé-tuolilla. Tuolia säilytettiin pääkaupungin Abomeyn ulkopuolella olevassa kylässä, jossa kuninkaan veistäjät asuivat. Se tuotiin kuninkaan palatsiin jokaisen uuden kuninkaan kruunajaisiin. Tuolien merkitystä korostaa se, että johtajaa kutsuttiin nimellä "zinkponon", ”tuolin omistaja”. Vastaavia istuimia saattoivat käyttää kuninkaan hovin naiset, papit ja alueelliset päälliköt.
Tuoleja pidettiin pyhinä ja loukkaamattomina. Tämän takia ne vietiin ulos sukujen temppeleistä vain tärkeitä seremonioita varten.
Beninin tasavaltaan Ranskasta siirrettyjen Dahomeyn kuningaskunnan esineiden kokoelman, ns. ”Béhanzinin aarteiden”, joukossa on yksi kataklè.
Tuoli Suomessa.
Myös Suomen kansallismuseon kokoelmassa oli Dahomeyn kuningaskunnasta peräisin oleva kataklé.
Suomessa olleen kataklén löytyminen ja palautus uutisoitiin marraskuussa 2024 muun muassa Beninin hallituksen verkkosivulla, "Le Mondessa", "Banoutossa" "ja Benin WebTVssä""."
Palautus.
Beninin ulkoministerin Olushegun Adjadi Bakarin vieraillessa Helsingissä marraskuussa 2024 hän keskusteli muun muassa vireillä olevasta seremonia-istuimen palauttamisesta Beniniin.
Suomesta siirretty tuoli luovutettiin Beninin tasavallan presidentille tiistaina 13. toukokuuta 2025, jolloin Cotonoussa järjestettiin virallinen palautusseremonia esineen omistusoikeuden siirron kunniaksi. Mukana Suomesta oli Suomen kansallismuseon johtajan suomalaisvaltuuskunta, jossa oli mukana muun muassa kulttuuri- ja tiedeministeri Mari-Leena Talvitie. Beninin matkailun, kulttuurin ja taiteiden ministeri Jean-Michel Abimbola luovutti "kataklén" Abomeyn museon kuraattorille. Abomeyhin rakennetaan tulevaisuudessa Danxomen kuninkaiden ja amatsonien museo (MuRAD), jossa "kataklé" ja muut palautetut 26 teosta tullaan säilyttämään.
Joan Ginther

Joan Rae Ginther (1. huhtikuuta 1947 Bishop – 12. huhtikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen nainen, joka voitti Texasin lotossa päävoiton neljään otteeseen.
Ginther opiskeli Texasin yliopistossa, Austinissa matematiikkaa ja valmistui vuonna 1969. Hän erikoistui tilastotieteeseen Stanfordin yliopistossa, josta hän väitteli filosofian tohtoriksi. Häntä opetti Edward Begle. Ginther työskenteli matematiikan opettajana kansalaisopistossa San Joséssa 1980-luvulle saakka ja oli mukana kirjoittamassa esialgebran oppikirjaa koululaisille vuonna 1986.
Lottovoitot.
Ginther sai ensimmäisen loton päävoittonsa – 5,4 miljoonaa dollaria – vuonna 1993. Keväällä 2006 hän voitti jälleen kaksi miljoonaa dollaria, keväällä 2008 kolme miljoonaa dollaria ja alkukesästä 2010 kymmenen miljoonaa dollaria. Gintherin kolme viimeistä päävoittoa kuitenkin tulivat Texasin loton raaputettavista peleistä. Kaikkiaan näiden neljän päävoiton arvo oli 20,4 miljoonaa dollaria. Kolme voittoa Ginther sai Bishopin kaupungissa Texasissa ja yhden sen naapurikaupungissa Kingsvillessä. Hän muutti Las Vegasiin.
Associated Pressin haastattelemien matemaatikkojen arvion mukaan neljän päävoiton todennäköisyys oli noin 1 / 18 septiljoonaa (18 000 000 000 000 000 000 000 000). "Harper’s Magazinen" Nathaniel Rich kertoi soittaneensa tilastotieteilijälle, jonka mukaan todellinen todennäköisyys oli huomattavasti suurempi. Gintherin väitettiin lotonneen huomattavan runsaasti. Silti tilastotieteilijä piti Richin mukaan todennäköisempänä jonkinlaista vilppiä. Rich esitteli voittomahdollisuuteen vaikuttamisen skenaarioita, joiden hän kuitenkin katsoi olevan erittäin epätodennäköisiä siinä missä onnekkaan sattumankin.
Toimittaja Peter Murca väitti Gintherin ensimmäisen voiton todennäköisesti olleen sattumaa, mutta Gintherin sitten kehittäneen jonkinlaisen strategian uusia voittoja varten. Murca väitti, että logistiikan tarkkailu ja Gintherin mahdollisesti saama apu olisivat saattaneet kasvattaa voittojen todennäköisyyttä. Murcan mukaan Ginther oli ostanut voitot saadakseen 3,3 miljoonan dollarin arvosta Texasin loton pelejä.
Kuolema.
Ginther kuoli huhtikuussa 2024. Hän testamenttasi Bishopin kaupungin eläinvalvontapalveluille 200 000 dollaria.
Kaukotunnus

Kaukotunnus () on puhelinliikenteessä numerosarja, jolla puhelu ohjautuu kaukoliikenteeseen. Kaukotunnusta ei käytetä ulkomaanliikenteessä eikä paikallispuheluissa.
Kaukotunnus Suomessa.
Kaukotunnus on Suomessa nykyisin 0. Kaukotunnus on suuntanumeron ensimmäinen numero.
Aiemmin kaukotunnus oli Suomessa 9. Kaukotunnus muuttui nollaksi vuoden 1996 suuntanumerouudistuksessa.
Kaukotunnus jätetään pois soitettaessa Suomeen ulkomailta.
Yritysnumero

Yritysnumero eli valtakunnallinen tilaajanumero on Suomessa telealueista riippumaton kiinteän puhelinverkon puhelinnumero.
Yritysnumerot otettiin Suomessa käyttöön 1990-luvulla.
Yritysnumeroalueet.
Yritysnumeron voi siirtää toiselle operaattorille. Numeron nykyinen operaattori ei välttämättä ole sama kuin edellä olevassa taulukossa.
Alue 076 oli aiemmin varattu yritysnumeroille. Sitä ei kuitenkaan otettu käyttöön vuoteen 2006 mennessä. Enää se ei ole yritysnumeroiden käytössä, vaan se on numeroreservissä.
Puhelumaksut yritysnumeroihin.
Yritysnumeroon soittaminen maksaa saman verran kaikkialta Suomesta.
Aiemmin yritys saattoi periä maksun yritysnumeroon soittamisesta. Yritysnumeroon soittaminen saattoi tulla kalliiksi. Vuodesta 2024 alkaen maksua ei ole enää voinut periä.
RCH 155

RCH 155 on saksalaisen KNDS Deutschlandin valmistama itseliikkuva haupitsijärjestelmä. Järjestelmän ydinosa on modulaarinen miehittämätön tykkitorni 155 mm:n tykillä, joka voidaan asentaa esimerkiksi Boxer-panssariajoneuvoon. Järjestelmän kantama on valmistajan mukaan 40–54 km ja tulinopeus 9 laukausta minuutissa. Sen on tarkoitus olla liikkuvampi, kuin esimerkiksi raskaampi PzH 2000.
Saksan asevoimat aloitti järjestelmän koekäytön helmikuussa 2023 ja Ukraina tilasi niitä heinäkuussa 2022. Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti sen kehittämisestä omien asevoimiensa käyttöön vuonna 2024 ja Sveitsi valitsi sen M109-panssarihaupitsiensa seuraajaksi samana vuonna. 
Kehitys.
RCH 155 valmistaja on saksalainen KNDS Deutschland. Järjestelmän on tarkoitus olla vaihtoehto raskaammalle PzH 2000 panssarihaupitsille. RCH 155 on kevyempi ja liikkuvampi. RCH 155 julkaistiin Eurosatory-puolusutsmessuilla Pariisissa kesäkuussa 2016. Saksan asevoimat eli Bundeswehr aloitti sen koekäytön helmikuussa 2023.
Ukraina tilasi 18 järjestelmää noin 216 miljoonan euron hintaan heinäkuussa 2022. Ne on tarkoitus luovuttaa vuoteen 2025 mennessä. KNDSn mukaan kesäkuussa 2024 Ukraina oli muut myöhemmät tilaukset huomioon ottaen tilannut yhteensä 54 järjestelmää. Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti huhtikuussa 2024 sopimuksesta kehittää järjestelmää oman armeijansa käyttöön. Sveitsin asevoimat valitsi järjestelmän Mowag Piranha-alustalla vanhempien M109-panssarihaupitsiensa seuraajaksi marraskuussa 2024.
Ominaisuudet.
RCH 155:n pääase on 155 mm tykki. Valmistajan mukaan sen tulinopeus on 9 laukausta minuutissa. Tykki sijaitsee miehittämättömässä tykkitornimoduulissa. Tykin kantama on ammuksesta riippuen 40–54 km. Joillakin ammustypeillä, kuten Excalibur, kantama voi olla vielä tätä pidempi. Tykki sijaitsee miehittämättömässä tykkitornimoduulissa. Tykin ampumakulma tykkitornissa on -2.5° – +65° ja tykkitorni kääntyy 360°. RCH 155 kantaa kerrallaan 30 esikäsiteltyä ammusta ja 144 modulaarista panosta. Tykillä on automaattilataaja, induktiivinen ammuksen sytyttimen ohjelmointi ja sähköinen täysautomaattinen suuntausjärjestelmä. Siihen voidaan lisätä optinen suorasuuntausjärjestelmä. Tulivaikutusta voidaan tehdä samanaikaisesti, eli ammuksia ammutaan eri kulmilla, jolloin ne osuvat kohteeseen yhtä aikaa. Tulta voidaan antaa ammu ja siirry menetelmällä, mutta myös järjestelmän liikkuessa. Tulenohjaustietokone tekee ballistisen laskennan ja siirtää dataa tykistönhallintajärjestelmään. Järjestelmään voidaan pääaseen ohella asentaa tarvittaesssa toissijainen kauko-ohjattu ase.
Järjestelmän pituus on 10,4 m, leveys 2,99 m ja korkeus 3,6 m. RCH 155 alusta on käytännössä sama, kuin Boxer vain pienin muutoksin. Miehistön jäseniä on kaksi. Järjestelmän taistelupaino on 39 t. Alustan voimanlähde on 600 kW/815 hv MTU mottori. Nopeus tiellä on 100 km/t ja toimintasäde 700 km. Järjestelmä on NBC -suojattu ja sisältää automaattisen palonhavaitsemis- ja sammutusjärjestelmän. Tarvittaessa siihen voidaan lisätä savunheitinjärjestelmä. Tykkimoduulissa ja miehistön tilassa on lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmä.
Fascisti

Fascisti oli eräiden Lapuanliikkeen kannattajien lehti, jota julkaistiin heinäkuusta lokakuuhun 1931. Lehden päätoimittajina olivat Gustav Wrede, L. H. J. Heimolainen ja Vilho Viita. Journalistinen taso oli heikko, kuten muissakin oikeistoradikaaleissa lehdissä, poikkeuksena IKL:n suurimmat lehdet. Aiheet kiinnostivat harvoja.
Lehti ilmoitti ajavansa fasismin asiaa. Sen mukaan Lapuanliike ei valitettavasti vielä ollut fasistinen, mutta liike sentään vaati Suomen olojen täydellistä muuttamista. Lapuanliike oli vuoden 1930 talonpoikaismarssin edellä nimenomaan julistautunut ei-fasistiseksi.
"Fascistin" korvasi 28. elokuuta 1931 perustettu "Lapuan päiväkäsky", jota toimittivat pankinjohtaja Iivari Koivisto ja opettaja Kustaa Latvala.
Lapuan päiväkäsky

Lapuan päiväkäsky oli oikeistoradikaali lehti, joka suhtautui lapuanliikkeeseen läheisesti. Se perustettiin 28. elokuuta 1931 lyhyen aikaa ilmestyneen "Fascisti"-lehden tilalle ja lakkautettiin Mäntsälän kapinan seurauksena maaliskuussa 1932. Sitä toimittivat pankinjohtaja Iivari Koivisto ja opettaja Kustaa Latvala. "Lapuan päiväkäskyn" journalistinen taso oli heikko, kuten muissakin oikeistoradikaaleissa lehdissä, poikkeuksena IKL:n suurimmat lehdet. Aiheet kiinnostivat harvoja.
Hedyscepe canterburyana

Hedyscepe canterburyana on uhanalainen ja harvinainen palmulaji, jota esiintyy vain Australian Lord Howen saarella. Laji kuuluu ainoana "Hedyscepe"-sukuun, jonka lähisukulaisia ovat Uuden-Seelannin kaksi nikaupalmulajia ("Rhopalostylis"). "Hedyscepe canterburyana"a kasvaa Lord Howen eteläosan vuoren rinteellä sirokentiapalmun ("Howea belmoreana") elinympäristön yhteydessä. Vuonna 2023 laji arvioitiin äärimmäisen uhanalaiseksi, ja se taantuu etenkin rottien aiheuttaman tuhon vuoksi.
Bununit

Buninit (bununiksi: "bunun", ) ovat yksi Taiwanin kansallisesti tunnustamista alkuperäiskansoista, joita on yhteensä 16. Vuonna 2020 bununien määräksi arvioitiin 59 536. Näistä noin 38 000 puhuu bununin kieltä.
Buninien luomismyytin mukaan heidän esivanhempansa asuivat alun perin Yu Shan -vuoren pohjoishuipulla, josta nämä sitten alkoivat laskeutumaan muualle. Han-kiinalaisten saavuttua bununit alkoivat muuttamaan takaisin vuoristoisille alueille, erityisesti nykyisen Nantoun piirikunnan alueelle. Taiwanin päädyttyä osaksi Japanin keisarikuntaa, japanilaiset siirtomaaisännät ottivat usein yhteen bununien kanssa, koska japanilaiset kielsivät metsästyksen ja käskivät bununeita viljelemään riisiä. Bununien vastarinnan hajottamiseksi japanilaiset suorittivat väestönsiirtoja, jonka seurauksena bununeita siirrettiin mm. Kaohsiungin, Taitungin ja Hualienin alueille, joissa bununeita asuu vielä nykyäänkin. Perinteisesti bununien asuinalueet ovat sijoittuneet 500–1500 m korkeuteen, mikä on korkeimpia maan alkuperäiskansojen keskuudessa.
Bununit ovat järjestäytyneet klaaneiksi, ja avioliitot saman klaanin jäsenten kesken on kielletty. Perinteisesti kuolleet haudataan perheen talon alle istuma-asentoon siten, että kasvot osoittavat kohti länttä. Yhteisöitä johtaa patriarkka. Klaaneja lasketaan olevan joko viisi tai kuusi. Perheet klaanien sisällä ovat yleensä isoja (30–40 henkilöä) ja useampi sukupolvi asuu perinteisesti yhdessä.
Suurin osa (75 %) bununeista on kristittyjä, kun taas loput (25 %) seuraa paikallista kansanuskontoa. Perinteisesti bununit ovat noudattaneet kuukalenteria. Bununeilla on monia erilaisia juhlia, joista tärkeimmät ovat:
Hirssillä on merkittävä rooli bununien kulttuurissa. Sen viljely väheni jo Japanin siirtomaa-aikana, mutta on sittemmin alkanut paranemaan 2000-luvulle tultaessa. Hirssi kestää myös hyvin kuivuutta ja sen kasvatusta on perusteltu ilmastolle parempana vaihtoehtona. Bununit ovat perinteisesti myös metsästäneet ja kalastaneet jokikaloja.
Perinteisesti bununit valmistavat vaatteensa turkiksista, pellavasta ja toisinaan puuvillasta. Miesten asusteissa, kuten päähineissä, vöissä ja kengissä käytetään myös nahkaa. Miehet käyttävät perinteisesti hihattomia paitoja ja nahkaista lannevaatetta. Naisten paidoissa on yleensä tiukat hihat ja housut ulottivat polviin asti. Vaatteet ovat väriltään yleensä mustia tai sinisiä ja niissä on paljon kuviointia. 
Laululla on iso merkitys bununien kulttuurissa, ja kahdeksanääninen kuorolaulu on nimenomaan bununeille tunnusomainen laulutyyli, joka tunnetaan jossain määrin myös ulkomailla. Laulu on myös keskeinen osa perinteisessä bununien uskonnossa.
Babitzinit konsertissa

Babitzinit konsertissa on vuonna 1975 ilmestynyt livealbumi, jolla esiintyvät ensimmäistä kertaa yhdessä Babitzinin sisarukset Kirka, Muska, Ykä ja Anna. Albumin julkaisi EMI Odeon-levymerkillään vinyylilevynä ja C-kasettina. Albumista ei ole otettu uusintapainoksia, eikä sitä ole julkaistu CD-levynä.
"Babitzinit konsertissa" äänitettiin auto-onnettomuudessa kuolleen Sammy Babitzinin muistokonsertissa 2. toukokuuta 1975 Helsingin Finlandia-talossa, ja levylle valittiin konsertin parhaina pidetyt esitykset. Sisarukset esittävät kappaleista osan yhdessä, osan duettona ja osan soolona. Kaikki kappaleet ovat alkujaan Sammy Babitzinin levytyksiä, poikkeuksena päätösraita ”Viimeinen laulu” (alun perin ”He Ain’t Heavy, He’s My Brother”). Taustayhtyeenä toimii The Islanders avustajanaan trumpetisti Jörgen Petersen. Islanders oli tuohon aikaan funk-vaikutteinen yhtye, mikä kuuluu kappaleiden sovituksissa.
Muistokonsertti järjestettiin kaksi vuotta Sammy Babitzinin kuoleman jälkeen, mikä oli monien mielestä liian myöhään. Konserttia ei myyty loppuun. Albuminkin myyntiluvut jäivät vaatimattomiksi, eikä se noussut listoille.
Harjahammasankerias

 
Harjahammasankerias ("Ariosoma balearicum") on meriankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö.
Harjahammasankerias voi kasvaa suurimmillaan 33–35 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on käärmemäisen pitkäomainen ja tylppäpyrstöinen. Yläleuka on hieman alaleukaa pidempi. Kalan selkäevä on pitkä ja pyrstöevä pieni ja usein surkastunut. Väriltään harjahammasankerias on kellertävän tai harmahtavan ruskea ja vatsastaan vaalea. Evissä on tumma reuna.
Levinneisyys ja elintavat.
Harjahammasankeriasta tavataan Atlantin länsiosissa Pohjois-Carolinasta Brasilian eteläosiin ja itäosissa Portugalista Angolaan sekä Välimerestä. Se kaivautuu hiekka- ja mutapohjaan useimmiten alle 100 metrin ja syvimillään noin 730 metrin syvyydessä. Harjahammasankerias on petokala. Ainakin Länsi-Atlantin harjahammasankeriaat kutevat Sargassomerellä.
Juri Butsajev

Juri Gennadjevitš Butsajev (; s. 11. lokakuuta 1978 Toljatti) on entinen venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Butsajev oli Detroit Red Wingsin toisen kierroksen varaus kesän 1997 NHL-varaustilaisuudessa.
Ennen siirtymistään pohjois-Amerikan kaukaloihin, Butsajev pelasi neljä kautta Venäjän jääkiekon superliigassa Lada Toljattin joukkueessa. Syksystä 1999 Butsajev siirtyi Detroit Red Wingsin organisaatioon. Tulokaskaudellaan hän pääsi pelaamaan 57 NHL-ottelua mutta jatkossa vastuu väheni ja maaliskuussa 2002 hänet myytiin Detroitista Atlanta Trashersiin yhdessä 3. kierroksen varausvuoron kera vaihdossa Jiri Slegriin. Butsajev pelasi kauden lopun sekä 16 ottelua kauden 2002-2003 alusta Atlantan joukkueessa ennen paluutaan kesken kauden Venäjälle Lokomotiv Jaroslavlin joukkueeseen.
Keväällä 2002 Butsajev voitti AHL:n mestaruuden, Calder Cupin, Chicago Wolvesin joukkueessa.
Venäjällä Butsajev pelasi muiden muassa ZSKA Moskovan, Lada Toljattin, MVD Tverin ja Torpedo Nizhni-Novgorodin joukkueissa. Butsajev lopetti uransa keväällä 2012.
Saint-Martin-Vésubie

Saint-Martin-Vésubie on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Vésubiejoen varrella, noin 60 kilometriä Nizzan kaupungista pohjoiseen.
Saint-Martin-Vésubie on keskiaikainen linnoitettu kaupunki, jonka muurien jäännöksiä on vielä nähtävissä. 1300-1600-luvuilla rakennettu muuri ympäröi kylän länsisivua, jonne pääsee Sainte-Annen portin kautta. Kaupunkia laajennettiin itäpuolella olevalle rinteelle, minne pääsee kivettyä Rue du Docteur-Cagnoli -katua pitkin. Kadun varrella on useita merkittäviä perintökohteita, kuten Maison du Coiffeur, joka on eräänlainen keskiaikainen alppitalo, sekä Maison Gubernatis, joka on Piemonten ja Nizzan välillä suolakauppaa hallinneen aristokraatin linnoitettu talo renessanssin ajalta.
Hiljainen

Hiljainen on heavy metal -yhtye Viikatteen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2024 ja jonka julkaisusta vastasi Universal Music.
Albumi on tunnelmaltaan yhtyeen aiempaa tuotantoa hillitympi ja rauhallisempi. Yhtyeen laulaja-kitaristi Kaarle Viikate on kertonut, että idea albumin tekemiseen lähti uudesta kaikukitaraefektistä sekä Kouvolan Teatterin yhtyeelle esittämästä ehdotuksesta soittaa totutusta hiljaisemman konsertin teatterin suurella näyttämöllä. Hänen mielestään Hiljainen on yhtyeen kaunein ja erilaisin albumi.
August Fabian Ripatti

August Fabian Ripatti (16. syyskuuta 1891 – 15. syyskuuta 1966) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja.
Ripatti opiskeli 1910-luvulla Ateneumissa ja Helsingin yliopiston piirustussalissa. 1920-luvun alkupuolella hän työskenteli muotokuva-alalla etupäässä Tanskassa. Joulukuussa 1924 hän piti näyttelyn Aarhusissa Tanskassa. Suomessa Ripatti oli piirustuksenopettajana muun muassa Heinolan keskikoulussa 1920-luvulla.
Saint-Dalmas-le-Selvage

Saint-Dalmas-le-Selvage on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee noin 96 kilometriä Nizzan kaupungista pohjoiseen.
Saint-Dalmas-le-Selvagen vuoristokylä on 1 500 metrin korkeudella, ja se on Meri-Alppien korkeimmalla sijaitseva keskusta. Samoin kunnan kylistä on 1 900 metrin korkeudella oleva Bousieyas, joka on talvisin asumaton. Se sijaitsee Jausiersin kunnan puolelle vievän tien varrella, joka kulkee kuntien rajalla olevan Col de la Bonette -solan kautta. Se sijaitsee 2 802 metrin korkeudessa. Kunnan pinta-alasta kaksi kolmasosaa kuuluu Mercantourin kansallispuistoon.
Parkanon virastotalo

Parkanon virastotalo on vuonna 1961 rakennettu valtion virastotalo Parkanon keskustassa Satakunnankadulla. Rakennuksessa on ollut toimintaa 2000-luvulle saakka: poliisilaitos, ulosottoviranomainen, lupapalvelupiste ja verotoimisto. Poliisi muutti pois 2004, jolloin rakennus myytiin yksityiselle. Verotoimisto oli siinä vielä vuoteen 2009, jolloin toimisto lakkautettiin. Huonokuntoinen rakennus huutokaupattiin 5 400 eurolla vuonna 2023, kun omistaja ei uhkasakosta huolimatta kunnostanut sitä. Omistaja riitautti kaupan. Pirkanmaan käräjäoikeus kuitenkin katsoi, että kauppa on pätevä, eikä Turun hovioikeus antanut valituslupaa. Omistajalla on vielä mahdollisuus hakea korkeimmasta oikeudesta valituslupaa. Ellei lupaa tule, kauppa on lainvoimainen. Ostajat, parkanolaiset yrittäjät, aikovat purkaa rakennuksen.
Saint-Sauveur-sur-Tinée

Saint-Sauveur-sur-Tinée on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Tinéejoen varrella, noin 60 kilometriä Nizzan kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Michelin kirkko on rakennettu 1200- ja 1400-luvuilla. Se lisättiin historiallisten monumenttien luetteloon vuonna 1939.
Onnen maa (albumi)

Onnen maa (myös nimellä Lauluja elokuvasta Onnen maa) on suomalaislaulaja Reijo Taipaleen 28. studioalbumi, joka julkaistiin joulukuussa 1993. Albumi sisältää lauluja Markku Pölösen samannimisestä elokuvasta, joka sai ensi-iltansa huhtikuussa 1993. Vaikka elokuvassa albumin kappaleita kuullaan alkuperäisesityksinä, elokuvan menestyksen myötä Taipale levytti kappaleet uusina sovituksina.
Kappaleet.
Lähde:
Tekijät.
Muusikoita.
Lähde:
Jousisoittajia.
Lähde:
Beausoleil (Alpes-Maritimes)

Beausoleil on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Nizzan kaupungista itään.
Beausoleilin kaupungilla on poikkeuksellinen maantieteellinen sijainti. Se on rajakaupunki Monacon ruhtinaskunnan kanssa, ja sieltä on näkymät Monacon rannikolle ja Välimerelle. Yksi kunnan merkittävimmistä rakennuksista on vuonna 1898 valmistunut hotelli Riviera Palace. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Georges Chedanne. Erityisesti sen talvipuutarha ja sen poikkeuksellinen lasikatto on kuuluisa arkkitehtuuriltaan. Rakennuksen julkisivu on listattu historialliseksi muistomerkiksi.
James Gamble (yrittäjä)

James Gamble (3. huhtikuuta 1803 lähellä Enniskilleniä – 29. huhtikuuta 1891 Cincinnati) oli irlantilaissyntyinen, vuodesta 1819 lähtien Yhdysvalloissa asunut saippuanvalmistaja. Hänet tunnetaan yhtenä Procter &amp; Gamblen perustajista.
Gamble syntyi vanhimpana George Gamblen ja tämän vaimon Mary Norrisin kuudesta lapsesta. Koko perhe muutti vuonna 1819 Yhdysvaltoihin, jossa isä toimi metodistisaarnaajana ja harjoitti puutarhataloutta. Gamble sairastui vakavasti matkan aikana, mutta toipui ja aloitti harjoittelun saippuanvalmistajana. Vuosina 1828–1829 hän aloitti oman liiketoimintansa. Vuodesta 1837 lähtien hän teki yhteistyötä kynttiläntekijä William Procterin kanssa. Gamblen ja Procterin yhteistyössä valmistamien tuotteiden myyntiä edisti rautatieverkoston laajeneminen. Vuonna 1859 myynti ylitti jo miljoonan dollarin rajapyykin. Gamble ja Procter toimittivat Unionin armeijalle saippuaa ja kynttilöitä Yhdysvaltain sisällissodan aikana.
Gamble meni 21. maaliskuuta 1833 naimisiin Elizabeth Ann Norrisin (k. 1888) kanssa. Pariskunnalle syntyi yhteensä seitsemän poikaa ja kolme tytärtä. Yksi pojista ja yksi tyttäristä kuolivat lapsuudessaan. Gamblen vanhin poika James Norris Gamble (1836–1932) laajensi ja monipuolisti huomattavasti liiketoimintaa, jota hänen isänsä oli ollut aloittamassa.
Progressiivinen kristillisyys

Progressiivinen kristillisyys on kristinuskon suuntaus, joka on vallinnut pääasiassa Pohjois-Amerikan ja muiden englanninkielisten protestanttisten kristittyjen keskuudessa 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa. Progressiiviselle kristillisyydelle ominaista on teologinen moninaisuus, eklektinen hengellisyys ja voimakas huoli sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta ja siihen liittyvistä poliittista kysymyksistä. Progressiiviselle kristillisyydelle ainutlaatuista on avoimuus kriittistä raamatuntutkimusta kohtaan ja liike hyväksyy mysteerit, paradoksit ja kokonaisvaltaisemmat lähestymistavat hengellisyyteen.
Progressiivinen kristillisyys ei ole yhtenäinen liike, vaan laaja tunnus, jota käyttävät löyhästi toisiinsa liittyvät organisaatiot, yksilöt ja verkostot. Vaikka progressiiviset kristityt liittyvät historiallisesti sekä sosiaalisen evankelumin perinteeseen päälinjan protestanttisissa kirkoissa että 1970-luvun lopulta vasemmistolaisesti suuntautuneihin evankelikaaleihin, käyttävät he itse termiä usein tietoisesti erottaakseen itsensä konservatiivisesta evankelikalismista että perinteisestä liberaalista päälinjasta.
Järjestöt.
Progressiiviiseen kristillisyyteen liittyviä järjestöjä ovat muuassa vuonna 1994 perustettu Center for Progressive Christianity sekä Emergent Church -liike. Progressiivisiksi kristityiksi tunnustautuvat muun muassa John Spong, Tony Campolo, Jim Wallis ja Cornel West.
James Gamble

James Gamble on ollut seuraavien henkilöiden nimi:
Puula (lehti)

Puula on julkaisema suomalainen aikakauslehti, joka ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Lehti käsittelee Puulan alueen ajankohtaisia asioita ja ilmiöitä, historiaa ja luontoa sekä laajemmin veteen, järviluontoon ja ympäristöön liittyviä aiheita. &lt;br&gt; &lt;br&gt;
"Puulan" sisältöä ovat laajat artikkelit, henkilökuvat, kuvajournalistiset reportaasit, kolumnit, asiantuntijakirjoitukset, tiedejournalismi ja kulttuurihistorialliset katsaukset. &lt;br&gt; &lt;br&gt;
"Puulaa" julkaistaan vain painettuna aikakauslehtenä. Lehden perustaja ja päätoimittaja on Samuli Arkko.
Rudolf Möllerson

Rudolf Alexander Möllerson (8. elokuuta 1892 Tartto - 8. lokakuuta 1940 Berliini) oli virolainen diplomaatti, joka toimi mm. Viron Helsingin-lähettiläänä vuosina 1937–1939.
Rudolf Möllerson kävi koulunsa Tartossa ja Pihkovassa. Hän suoritti konetekniikan opinnot Braunschweigin teknillisessä yliopistossa vuonna 1914. Sen jälkeen hän työskenteli yksityisellä sektorilla Saksassa, Sveitsissä ja Venäjällä.
Viron vapaussodassa Möllerson oli Viron hallituksen yhteysupseeri Viron kanssa liittoutuneiden brittiläisten merivoimien kanssa taisteltaessa Neuvosto-Venäjää vastaan. Hän työskenteli Britannian sotilasoperaation palveluksessa vuoteen 1921 asti.
Sotavuosien jälkeen Möllerson toimi Viron apulais- ja pääkonsulina ja Viron Lontoon lähetystön neuvonantajana vuosina 1921–1931, ulkoministeriön hallinnollisen osaston päällikköna ja apulaispääkonsulina Leningradissa vuosina 1931–1934, ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä 1934–1936, neuvonantaja Viron Pariisin-suurlähetystössä 1936–1937, lähettiläs Helsingissä vuosina 1937–1939 ja Berliinissä 1939-1940. Hänellä oli Saksan lisäksi vastuualueenaan Alankomaat.
Viron lähettiläiden eli Hans Rebanen ja Möllersonin toimintaa Helsingistä Tallinnaan lähetettyjen raporttien perusteella tehtiin johtopäätös:
Lähettiläs Rudolf Möllerson kuoli yllättäen Berliinissä toimiessaan tällöin Viron Berlinin lähettiläänä.
Kunniamerkit.
Viron tasavallan kunniamerkit:
Ulkomaiset kunniamerkit:
Womanist-teologia

Womanist-teologia on vapautuksen teologian muoto, joka heijastaa erityisesti Yhdysvaltain mustien naisten erityistä ääntä ja kontekstia. Womanist-teologia syntyi afroamerikkalaisten kristittyjen naisten vakaumuksesta, jonka mukaan feministinen teologia tai musta teologia eivät heijasta tai käsittele riittävästi mustien naisten kysymyksiä.
Tarve mustien naisten äänelle vapautusta koskevalle erityisteologialle johti mustan Womanist-etiikan ja musta Womanist-teologian kehitykseen. Tarvetta womanist-teologialle on korostettu näkökulmasta, jonka mukaan mustat naiset kokevat paljon rasismia, seksismiä ja luokkasyrjintää Yhdysvalloissa ja että mustien miesten äänet ovat etusijalla mustassa kirkossa ja sen ulkopuolella.
Historia.
Womanist-teologia luotiin Yhdysvalloissa 1980-luvulla afroamerikkalaiseen vähemmistöön kuuluvien naisten toimesta. He eivät halunneet nimetä liikettään feministiteologiaksi, sillä heidän mukaansa feminismissä ei pohdisttu riittävästi muita eroja kuin sukupuolta.
Garstadin kirkko

Garstadin kirkko () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1856.
Valøyan kappeli

Valøyan kappeli () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1972.
Foldereidin kirkko

Foldereidin kirkko () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1863.
Gravvikin kirkko

Gravvikin kirkko () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1875.
Lundringin kirkko

Lundringin kirkko () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1885.
Rørvikin kirkko

Rørvikin kirkko () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 2019. Sen edeltäjä tuhoutui tulipalossa vuonna 2012.
Salsbruketin kappeli

Salsbruketin kappeli () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1950.
Steinen kappeli

Steinen kappeli () on Nærøysundin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1911.
Koskullskulle

Koskullskulle on taajama Jällivaaran kunnassa Norrbottenin läänissä Lapin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 193 asukasta vuonna 2021. Koskullskulle on nimetty Georg Adolf Koskullin mukaan, joka toimi Norrbottenin läänin maaherrana vuosina 1816–1821.
Hakanen (Jällivaara)

Hakanen () on taajama Jällivaaran kunnassa Norrbottenin läänissä Lapin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 361 asukasta vuonna 2021.
Valbo

Valbo on taajama Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 7 147 asukasta vuonna 2016.
Hedesunda

Hedesunda on taajama Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 021 asukasta vuonna 2021.
Lauri Rosendahl

Lauri Mikael Rosendahl (s. 1960) on suomalainen sijoitustutkija ja pörssijohtaja.
Rosendahl aloitti uransa sijoitustutkijana vuonna 1987 ja tuli 1990-luvulla tunnetuksi Nokia-analyytikkona. Hän oli mukana perustamassa Aros Securities -pankkiiriliikettä vuonna 1989 ja sai nimityksen sen toimitusjohtajaksi vuonna 1990. Hän oli mukana kehittämässä suomalaista sijoitustutkimusta. Rosendahl toimi Aros Securitiesin palveluksessa yli yhdentoista vuoden ajan ja siirtyi sitten Deutsche Bankiin. Vuonna 2007 hänet nimitettiin Kaupthing-pankin maajohtajaksi. 
Rosendahl aloitti työskentelyn Nasdaqin palveluksessa vuonna 2009. Hän oli Helsingin pörssin toimitusjohtaja toukokuusta 2009 maaliskuuhun 2016. Vuosina 2013–2020 hän oli liiketoiminta-aluevastaava, joka vastasi Nasdaqin Euroopan osake- ja osakejohdannaiskaupankäynnistä. Rosendahl aloitti vuonna 2016 toimimisen Nasdaqin neljän pohjoismaisen pörssin hallitusten puheenjohtajana. Vuosina 2016–2019 hän oli myös Nasdaq Nordicin ja vuosina 2016–2020 Tukholman pörssin toimitusjohtaja. Rosendahlia seurasi Tukholman pörssin toimitusjohtajana Fredrik Ekström.
Norrsundet

Norrsundet on taajama Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 003 asukasta vuonna 2021.
Bergby

Bergby on taajama Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 498 asukasta vuonna 2021.
Åbyggeby

Åbyggeby on taajama Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 915 asukasta vuonna 2021.
Furuvik (Gävle)

Furuvik on taajama Ruotsissa Gävlen kunnassa Gävleborgin läänissä Gästriklandin historiallisessa maakunnassa. Taajamassa oli 760 asukasta vuonna 2021. Furuvikissa on eläintarha-huvipuisto.
Brottsförebyggande rådet

Brottsförebyggande rådet (lyh. "BRÅ", suom. Rikoksentorjuntaneuvosto) on Ruotsin valtion viranomainen, jonka tehtävänä on torjua rikoksia. Se on perustettu vuonna 1974. Se on osa oikeuslaitosta.
Laura Lahtinen

Laura Lahtinen (s. 3. kesäkuuta 2003) on suomalainen uimari. Hän edustaa Helsingfors Simsällskapia. Hän on voittanut 100 metrin perhosuinnissa kaksi maailmancupin osakilpailua ja 200 metrin perhosuinnissa alle 23-vuotiaiden EM-pronssin.
Lahtinen kilpaili arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Kööpenhaminan lyhyen radan EM-kilpailuissa 2017 sijoittuen parhaimmillaan 17:nneksi 200 metrin perhosuinnissa. Hän sijoittui samassa lajissa seuravana vuonna kuudenneksi nuorten EM-kilpailuissa ja viidenneksi nuorten olympialaisissa. Hän saavutti nuorten EM-kilpailuissa 200 metrin perhosuinnissa pronssia ja sijoittui 200 metrin rintauinnissa neljänneksi 2019. Saman vuoden Gwangjun MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnin välierissä 15:nneksi. Hän saavutti samana vuonna ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa oltuaan Unkarissa kolmas 200 metrin rintauinnissa.
Lahtinen ei selviytynyt Budapestissa vuonna 2021 käydyissä EM-kilpailuissa henkilökohtaisilla matkoilla välieriin, mutta kuului seitsemänneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa seitsemänneksi ja 4 × 50 metrin sekauintiviestissä kuudennneksi. Lisäksi hän karsiutui välierissä 100 metrin sekauinnissa sekä 50 ja 100 metrin perhosuinneissa. Niin ikään vuonna 2021 käydyissä Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän sijoittui sekajoukkueiden 4 × 50 metrin sekauintiviestissä kahdeksanneksi, muttei selviytynyt henkilökohtaisilla matkoilla välieriin.
Lahtinen karsiutui vuoden 2022 Rooman EM-kilpailuissa 200 metrin perhos- ja rintauintien välierissä. Saksassa käydyssä maailmancupin kilpailussa hän oli 100 metrin perhosuinnissa kolmas. Saman vuoden Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa kahdeksanneksi. 100 metrin perhosuinnissa hän karsiutui välierissä. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän jäi kaikilla matkoilla alkueriin. Saman vuoden Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa neljänneksi ja 100 metrin perhosuinnissa seitsemänneksi. Lisäksi hän oli kuudes naisten 4 × 50 metrin sekauintiviestissä ja sekajoukkueiden 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä sekä kahdeksas naisten 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä.
Lahtinen sijoittui 2024 Dohan MM-kilpailuissa 200 metrin perhosuinnin välierissä 16:nneksi. Saman vuoden Belgradin EM-kilpailuissa hän oli 200 metrin perhosuinnissa kahdeksas ja 200 metrin rintauinnin välierissä yhdestoista. Hän voitti Shanghain maailmancupissa 100 metrin perhosuinnin suomenennätysajalla 55,58, millä hän nousi kaikkien aikojen Euroopan tilastossa yhdeksänneksi. 200 metrin perhosuinnissa hän oli kolmas niin ikään suomenennätysajalla 2.03,13.. Seuraavalla viikolla hän voitti Incheonin maailmancupissa 100 metrin perhosuinnin ajalla 55,76 ja sijoittui 200 metrin perhosuinnissa kolmanneksi. Singaporen maailmancupissa hän oli kolmas sekä 100 että 200 metrin perhosuinnissa. Saman vuoden Budapestin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän sijoittui 100 ja 200 metrin perhosuinneissa kahdeksanneksi sekä karsiutui 50 metrin perhosuinnin välierissä.