tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maksim Jekimov

Maksim Jekimov (, s. 1997) on venäläinen karateka. Hän saavutti MM-pronssia 2025 ja on myös vuoden 2021 Open Baltic Cupin mestari.
Myös hänen veljensä Vladislav on karateka.
Kilpaura.
Jekimov aloitti karaten harrastamisen 7-vuotiaana veljensä innoittamana. Hän sai kuitenkin vesirokon ja oli vuoden pois harjottelusta. Jekimov palasi karaten pariin 9-vuotiaana Ilja Netškasovin ohjaamana ja myöhemmin 12-vuotiaana hän siirtyi Jevgeni Baškirovin valmennettavaksi, jonka avustuksella hän aloitti kilpauran.
Aikuisten tasolla Jekimov saavutti Venäjän Cupissa hopeaa 2016 hävittyään loppuottelussa Andrei Luzinille. Seuraavana vuonna Ekimov eteni toistamiseen Venäjän Cupissa loppuotteluun, jossa hän kohtasi uudelleen Luzinin. Tällä kertaa Ekimov voitti ja saavutti ensimmäisen Venäjän cupin voiton.
Marraskuussa 2017 Jekimov sijoittui kuudenneksi Romanian Euroopan Openissa. Hän voitti muun muassa François-Xavier Marinellin ipponilla.
Jekimov onnistui saavuttamaan ensimmäisen mitalinsa vuoden 2018 Venäjän mestaruuskilpailuissa ottamalla pronssia.
Jekimov otti pronssia 2019 Venäjän cupissa voitettuaan mitaliottelussa Igor Ljašenkon. Sitä vastoin helmikuussa 2020 Venäjän cupissa hän onnistui etenemään loppuotteluun saakka, jossa Jekimov lopulta hävisi Aleksei Fedosejeville.
Marraskuussa 2020 Jekimov voitti Mustanmeren cupin. Hän voitti loppuottelussa Aleksei Fedoseevin.
Helmikuussa 2021 Jekimov eteni jälleen mitaliotteluun Venäjän Cupissa, mutta tällä kertaa hävisi pronssiottelun Ilja Averkinille. Huhtikuussa hän oli mukana Kaukoidän liittovaltiopiirin mestaruuskilpailussa. Jekimov eteni loppuotteluun saakka, jossa hän voitti Anton Klingin. Joulukuussa hän oli mukana Open Baltic Cupissa, jossa Jekimov onnistui etenemään loppuotteluun saakka. Hän kohtasi tuoreen Euroopan mestarin Igor Zagainovin, jonka Jekimov voitti tuomariäänin.
Maaliskuussa 2022 Jekimov eteni Venäjän Cupissa loppuotteluun, mutta hävisi mestaruuden Ilja Averkinille. Toukokuussa hän saavutti All-Russian turnauksessa pronssia. Lokakuussa Jekimov eteni Venäjän mestaruuskilpailuissa pronssiotteluun, mutta hävisi mitalikamppailun Vladislav Glinskikhille. Joulukuussa pidettiin toinen Venäjän cup, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Jekimov eteni turnauksen loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Igor Zagainoville.
Venäjän mestaruus (2023).
Maaliskuussa 2023 Jekimov saavutti Venäjän avoimen sarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Ilja Averkinin.
Lokakuussa 2024 Jekimov saavutti hopeaa Venäjän mestaruuskilpailuissa, Moskovassa. Hän hävisi loppuottelussa Andrei Luzinille.
MM-pronssia (2025).
Jekimov oli mukana vuoden 2025 MM-kilpailujen superraskaassasarjassa. Hän voitti avauskierroksella Jorge Carvalhon. Välierissä Jekimov hävisi Kaito Nishimuralle ja päätyi pronssiotteluun. Hän voitti mitalikamppailussa maanmiehensä Andrei Luzinin.
Ruutusiida

Ruutusiida eli queenslandinhamppu ("Sida rhombifolia") on alkuperältään trooppinen malvakasvilaji. Se on kasvualueesta riippuen yksi-, kaksi- tai monivuotinen ruoho tai puolipuutunut pensas. Ruutusiida kasvaa Pohjoismaissa 20–40 senttimetriä korkeaksi, mutta tropiikissa enimmillään 2–3 metriä korkeaksi. Kukat ovat kalpean keltaisia tai kermanvärisiä, malvamaisen muotoisia. Hedelmä on säteittäinen lohkohedelmä, jossa on tavallisesti 8–10 osaa, hedelmystä. Ruutusiida voidaan hyödyntää kuitukasvina, mutta se on myös rikkakasvi. Se esiintyy alkuperäisenä Amerikassa, Afrikassa ja Etelä-Aasiassa ja on lisäksi levinnyt Eurooppaan, Australiaan ja Oseaniaan.
Komeaonnenpensas

Komeaonnenpensas ("Forsythia" × "intermedia") on onnenpensaisiin ja oliivipuukasveihin kuuluva koristepensaana viljelty risteymälaji. Se on Kiinassa kasvavien lajien riippaonnenpensaan ("Forsythia suspensa") ja törmäonnenpensaan ("Forsythia viridissima") risteymä.
Komeaonnenpensas kasvaa yhdestä kolmeen metriä korkeaksi. Pensaan oksat ovat pystykasvuiset-kaarevat ja ryhmyiset. Laji kukkii keväällä lehdettömänä runsain kirkkaankeltaisin kukin. Kukat ovat kooltaan 2–3,5 senttimetriä. Lehdet ovat soikeita, 8–12 cm pitkiä, ohuita, epäsäännöllisen hammaslaitaisia.
Japaninstoraksi

Japaninstoraksi ("Styrax japonicus") on storaksikasvien (Styracaceae) heimoon, storaksien ("Styrax") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta puu, jolla on pyöreä latvus. Japaninstoraksi kasvaa tavallisesti noin 6–9 metriä korkeaksi sekä yhtä leveäksi, mutta voi toisinaan kasvaa jopa noin 15 metriä korkeaksi. Vanhempien oksien harmaa kuori hilseilee paljastaen kuoren oranssin sisäkerroksen. Lehdet ovat soikeita ja enintään noin 8 cm pitkiä. Kukat ovat halkaisijaltaan noin 2 cm, nuokkuvia, viisiterälehtisiä, muodoltaan kellomaisia ja väriltään valkoisia. Japaninstoraksi kukkii touko–kesäkuussa. Kukinnan jälkeen kukat muuttuvat vihreänruskeiksi, oliivinmallisiksi hedelmiksi, jotka voivat pysyä puussa myöhään syksyyn. Syksyllä puun lehdet voivat muuttua keltaisiksi tai punertaviksi.
Koristekasvina japaninstoraksi kasvaa parhaiten runsasravinteisessa, happamassa sekä keskikosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa.
Lana Pudar

Lana Pudar (s. 19. tammikuuta 2006 Mostar, Hertsegovina) on bosniahertsegovinalainen uimari. Hän edustaa mostarilaista Orka Swim Clubia.
Pudar saavutti nuorten EM-kilpailuissa 2021 kultaa 100 metrin perhosuinnissa ajalla 57,56 sekä hopeaa 50 ja 200 metrin perhosuinneissa. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 100 metrin perhosuinnissa 19:nneksi. Kazanin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2021 hän oli 200 metrin perhosuinnissa viides ja 100 metrin perhosuinnissa kuudes. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti 200 metrin perhosuinnissa pronssia ajalla 2.04,88. Kyseessä oli Bosnia ja Hertsegovinan ensimmäinen uinnin aikuisten sarjan arvokisamitali. Samojen kisojen 100 metrin perhosuinnissa hän oli seitsemäs.
Pudar sijoittui Budapestin MM-kilpailuissa 2022 kuudenneksi 200 metrin perhosuinnissa ja kahdeksanneksi 100 metrin perhosuinnissa. Saman kesän nuorten EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 50 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 100 metrin perhosuinnissa. Kuukautta myöhemmin hän voitti Roomassa Euroopan-mestaruuden 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.06,81 ja sai 100 metrin perhosuinnissa pronssia ajalla 57,27. Melbournen lyhyen radan MM-kilpailuissa 2022 hän oli 200 metrin perhosuinnissa viides. Hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 50, 100 ja 200 metrin perhosuinneissa 2023. Saman vuoden Fukuokan MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrin perhosuinnissa neljänneksi. Nuorten MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti kultaa 100 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 50 metrin perhosuinnissa. Vuoden päätteeksi hän sai Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa pronssia 200 metrin perhosuinnissa. Hän saavutti Dohan MM-kilpailuissa 2024 niin ikään pronssia 200 metrin perhosuinnissa ajalla 2.07,92. Saman vuoden Belgradin EM-kilpailuissa hän sai 200 metrin perhosuinnissa hopeaa. Pariisin olympialaisissa hän oli 200 metrin perhosuinnissa kahdestoista.
Bongcloud

Bongcloud, joka tunnetaan englanniksi nimillä Bongcloud Attack (”Bongcloud-hyökkäys”) ja Bongcloud Opening (”Bongcloud-avaus”) on epätavallinen shakkiavaus, jota kuvaavat seuraavat siirrot:
1.e4 e5
2.Ke2?
Bongcloudia pidetään pila-avauksena, ja se esiintyy usein internetshakkihuumorissa. Huonona avauksena Bongcloudia on myös käytetty henkilökohtaisena haasteena. Esimerkiksi Twitch-striimaajat, kuten SM Hikaru Nakamura ovat käyttäneet sitä onlinepikashakissa itseään vahvempiakin vastustajia, kuten maailmanmestari Magnus Carlsenia vastaan. Bongcloudiksi kutsutaan myös muita avauksia, joissa toinen pelaajista liikuttaa kuningasta toisella vuorollaan.
Bongcloud-avauksessa kuninkaan liikuttaminen rikkoo käytännössä kaikkia shakin yleisesti hyväksyttyjä periaatteita. Se muun muassa estää linnoittautumisen, tukkii kuningattaren ja vaalearuutuisen lähetin liikkumislinjat, jättää kuninkaan alttiiksi vastustajan hyökkäyksille sekä häviää temmon edistämättä valkean asemaa millään lailla. Englantilainen suurmestari Nigel Short on kuvaillut Bongcloudia Twitter-viestissään ”loukkaukseksi shakkia kohtaan”.
Nimen taustaa.
Bongcloud-avauksen nimen arvellaan juontuvan joko Chess.com-käyttäjästä nimeltä ”Lenny_Bongcloud”, joka käytti sitä huonolla menestyksellä tai bong-tyyppisestä vesipiipusta, joka on kannabiksen polttamisessa käytetty väline.
Käyttö huipputasolla.
Bongcloudin käyttöön huipputasolla yhdistetään lähinnä Hikaru Nakamura, joka on käyttänyt sitä onlinepikashakissa. Vuonna 2020 hän striimasi yrityksen pikapelata itsensä uudella Chess.com-tunnuksella vahvuuslukuun 3000 Bongcloudia käyttämällä. Vuonna 2018 Nakamura pelasi Bongcloudia kolme kertaa SM Levon Aroniania vastaan Chess.comin Speed Chess Championship -turnauksessa aikarajalla 1+1 voittaen peleistä yhden ja häviten kaksi. Myös vuoden 2019 Speed Chess Championshipsissa Nakamura käytti sitä, peleissä SM Vladimir Dobrovia ja SM Wesley Sota vastaan, jotka kummatkin hän voitti. Syyskuussa 2020 Nakamura käytti avausta SM Jeffery Xiongia vastaan Saint Louis Rapid and Blitz -onlineturnauksen viimeisellä kierroksella ja voitti pelin.
Maaliskuussa 2021 Magnus Carlsen Invitational -turnauksessa valkeilla Nakamuraa vastaan pelannut Magnus Carlsen avasi pelin Bongcloudilla (1.e4 e5 2. Ke2). Nakamura vastasi tähän siirrolla Ke7. Kyseistä jatkoa kutsutaan ”tupla-Bongcloudiksi”, ja sen virallisempi nimi on "Bongcloud Counter-Gambit: Hotbox Variation" 
(”Bongcloudin vastagambiitin Hotbox-muunnelma”). Nakamura ja Carlsen pelasivat pelin tahallaan tasan toistamalla asemaa seuraavien siirtojen ajan. Peli sijoittui turnauksen alkuvaiheen viimeiselle kierrokselle, kun molemmat olivat jo varmistaneet paikkansa seuraavassa pudotuspelivaiheessa. Tämä oli tupla-Bongcloudin ensimmäinen esiintyminen suurturnauksessa.
Issa Parvari

 
Issa Parvari Oghani (s. 1976) on iranilainen karateka, joka saavutti Kyokushinin IKO Matsushima-liiton MM-hopeaa 2008. Hän sijoittui sitä ennen vuoden 2004 MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Hän voitti Euroopan keskisarjan mestaruuden 2005 ja sijoittui kaksi vuotta myöhemmin neljänneksi hävittyään pronssiottelun Aleksander Prodanille.
Sermages

Sermages on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 11 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen.
Saint-Pierren kirkon historia ulottuu 100-luvulle. Kirkko on uusittu 1400- ja 1800-luvuilla. Kirkon kellotornia käytettiin julisteessa François Mitterrandin presidentinvaalikampanjassa vuonna 1981. 
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa ("Parc naturel régional du Morvan").
Andreas Okany

Andreas Okany (s. 29. lokakuuta 2001 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KalPassa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Okany on KalPan kasvatti. Hän oli kaudella 2016–2017 C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 11+12=23. C-nuorten SM-sarjassa Okany oli KalPan paras pistemies tehoilla 13+19=32. Hän voitti samalla kaudella B2-nuorten SM-pronssia. Jo ensimmäisellä täydellä A-juniorikaudellaan 2019–2020 Okany nousi KalPan varakapteeniksi. Kaudella 2020–2021 hän oli pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies tehoilla 2+3=5.
Kaudella 2021–2022 Okany oli tehoilla 19+20=39 KalPan U20-joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Okany voitti kauden päätteeksi U20 SM-hopeaa. Hän debytoi samalla kaudella myös KalPan SM-liigajoukkueessa, jossa Okany pelasi seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän teki liigadebyyttinsä 20. joulukuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Okanylle avautui paikka KalPan kokoonpanosta, kun Oliver Kapanen, Juuso Mäenpää ja Kasper Simontaival liittyivät Suomen alle 20-vuotiaiden MM-joukkueen mukaan. Hänet merkittiin joukkueen nelossentteriksi laidoilleen Elias Koponen ja puolustaja Roope Laavainen. Okany sai ottelussa jääaikaa 17.06 minuuttia. Hän teki myös liigauransa avausmaalin. Okany pelasi myös joulukuussa 2021 kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa tehden niissä tehot 2+2=4.
Varsinaisella tulokaskaudellaan 2022–2023 Okany pelasi SM-liigassa 35 runkosarjaottelua tehopistein 1+6=7 ja kolme pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Neljännessä puolivälieräottelussa 24. maaliskuuta 2023 hän taklasi Pelicansin Miika Roinetta sääntöjenvastaisesti ja sai tilanteesta 5+20-minuutin ottelurangaistuksen. Pelicansin tekemän käsittelypyynnön johdosta Okany asetettiin väliaikaiseen pelikieltoon ja hänen kautensa päättyi tähän. Okany sai tekonsa jälkeen Instagram-tilinsä postilaatikkoon tulvahti useita rasistisia viestejä. Hän on myöhemmin kertonut kuulleensa myös juniorina silloin tällöin rasistia kommentteja. Okany pelasi osan kaudestaan vielä myös KalPan U20-joukkueessa. 
Kaudella 2023–2024 Okany teki läpimurtonsa SM-liigaan. Hän pelasi pääasiassa KalPan nelosketjussa Sami Tavernierin ja Jaakko Lantan kanssa. Okany teki 54 runkosarjaottelussa tehot 12+9=21 ja 13 pudotuspeliottelussa tehot 2+2=4. Hän edusti KalPaa myös Spengler Cupissa, jossa Okany pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä. Toukokuussa 2024 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Okany oli kaudella 2024–2025 Patrick Curryn ohella KalPan ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Hän teki niissä 14 maalia ja 20 tehopistettä. Okany pelasi pääasiassa KalPan nelosketjussa, mutta pudotuspeleissä hän pelasi viikkoja joukkueen nimellisenä ykkössentterinä, kun Jaakko Rissanen oli sivussa. Okany teki 19 pudotuspeliottelussa tehot 2+5=7. Hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden.
Muuta.
Okanyn isä on nigerialainen ja äiti suomalainen. Hänen isänsä, isoveljensä, isosiskonsa, kaksi pikkuveljeään ja pikkusiskonsa asuvat Helsingissä.
Kroatian naisten jääkiekkomaajoukkue

Kroatian naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Kroatiaa kansainvälisissä naisten jääkiekko-otteluissa, muun muassa maailmanmestaruuskilpailuissa. Kroatian joukkue sijoitettiin ensimmäistä kertaa Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämälle naismaajoukkueiden rankinglistalle vuonna 2007, jolloin se oli 31. sijalla. Joukkue nousi nopeasti monta sijaa, ja vuonna 2010 se oli 20. sijalla. Toisaalta vuonna 2016 se romahti 25. sijalta ja oli vuonna 2017 listan 33. joukkue. Vuonna 2024 joukkue oli 37. sijalla. Vuonna 2022 maassa oli runsaat 60 rekisteröityä naisjääkiekkoilijaa, vuoden 2025 alussa liki 200.
Jami Pasanen

Jami Pasanen (s. 27. tammikuuta 2003 Vantaa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Mestistä KeuPa HT Keuruulla
Ura.
Seuraura.
Pasanen on Kalevan Pallon kasvatti. Kaudella 2020–2021 hän jäi niukasti seuran U20-joukkueen kakkosmaalivahdiksi Juha Jatkolalle ja Pasanen pelasi 17 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin.
Kaudella 2021–2022 Pasanen nousi KalPan U20-joukkueen selkeäksi ykkösmaalivahdiksi ja hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan hopeaa. Pasanen debytoi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 20. joulukuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Pasanen nousi KalPan kokoonpanoon, kun sekä Connor LaCouvee että Eero Kilpeläinen joutuivat sivuun sekä myös kolmas maalivahti Juha Jatkola oli liittynyt Suomen alle 20-vuotiaiden MM-joukkueen mukaan. KalPa oli nostanut U20-joukkueestaan myös otteluun kakkosmaalivahtina lähteneen Milo Marttisen. Pasanen päästi taakseen ensimmäisen häntä kohti tulleen laukauksen ajassa 2.29. Pasanen torjui ottelussa kaikkiaan 16 kertaa ja päästi taakseen kolme maalia, kun KalPa hävisi lopulta lukemin 4–2. Jukka Piirinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.
Pasanen pelasi kauden 2022–2023 lähes kokonaan KalPan U20-joukkueessa. Hän puki kauden aikana SM-liigassa kahteen runkosarja- ja neljään playoff-otteluun, mutta Pasanen ei kuitenkaan saanut peliaikaa. Helmikuussa 2023 KalPa lainasi hänet Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin, jossa Pasanen pelasi kaksi ottelua.
Kaudeksi 2023–2024 Pasanen siirtyi Mikkelin Jukurien U20-joukkueeseen. Hän pelasi kauden aikana myös yhdessä SM-liigaottelussa.
Pasanen siirtyi kaudeksi 2024–2025 vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Alps Hockey Leaguen itävaltalaisjoukkue EC Bregenzerwaldiin.
Maajoukkueura.
Pasanen on pelannut yhden nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Pitkästyneet haamut

Pitkästyneet haamut, joskus Yksinäinen aave, () on Mikki Hiiri -lyhytelokuva vuodelta 1937.
Xi Jinping -aate

Xi Jinping -aate (), virallisesti Xi Jinping -aate sosialismista kiinalaisin erityispiirtein uudelle aikakaudelle (), on suuntaus Kiinan kommunistisessa puolueessa. Aate on nimetty puoluesihteeri Xi Jinpingin mukaan.
Maon lisäksi Xi Jinping on ainoa maan johtaja, jonka aatteita on otettu samalla tavalla kokonaisvaltaisesti käyttöön Kiinassa tekemällä niistä muun muassa osa koulujen opetussuunnitelmaa. Tämän on katsottu olevan osa vahvemman, Maohon verrattavan, henkilökultin rakentamista Xin ympärille hänen lujittaessaan otettaan puolueesta yhä enemmän. Xi on Maon lisäksi myös ainoa johtaja, jonka nimeä kantava aate on saanut vastaavan kohtelun henkilön vielä ollessa elossa saati virassa.
Historia.
Kiinan taloutta alettiin avata maailmalle 1980-luvulla, jolloin Deng Xiaoping kehitti ajatuksen sosialismista kiinalaisin erityispiirtein. Tämän keskeinen idea on se, että Kiina on virallisesti sosialistinen maa, vaikka sen talous onkin hyvin markkinaehtoinen.
Xi on myöskin vahvistanut Dengin ajatuksia sanomalla, että miten ikinä Kiina uudistaakaan itseään, se pyrkii aina loppupeleissä toteuttamaan sosialismia kiinalaisin erityispiirtein.
Vuonna 2017 aatetta alettiin opettaa Kiinan kansan yliopistossa sekä Tianjinin yliopistossa. Kumpaankin perustettiin omat yksikkönsä Xi Jinping -aatteen opettamiseksi, minkä lisäksi paikallisia opintopiirejä alettiin perustaa ympäri maata. Aate kirjattiin osaksi Kiinan perustuslakia vuonna 2018. Vuonna 2021 puolue teki aatteesta pakollisen aineen Kiinan kouluissa.
Keskeinen sisältö.
Xi Jinping -aate lainaa perinteisestä kiinalaisesta poliittisesta filosofiasta muun muassa käsitteet tianxia, joka tarkoittaa kutakuinkin ”kaikki taivaan alla”. Sen mukaan koko ihmiskunnalla on yksi yhteinen kohtalo. Tianxiata on käytetty selittämään esimerkiksi Kiinan Vyö ja tie -projektia.
Osittain Xi Jinping -aatteen nojalla Kiinassa on myös kielletty ulkomaalaiset oppikirjat sekä suljettu käytännössä kaikki ulkomaalaisten pyörittämät yksityiskoulut.
14 kohtaa.
Xi Jinping -aate on tiivistetty 14 kohtaan:
Norichika Tsukamoto

Norichika Tsukamoto (, s. 4. helmikuuta 1974 Isahaya, Nagasakin prefektuuri) on japanilainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen WKO-liiton maailmanmestari, joista Tsukamoto voitti World Openin kahdesti. Tsukamoto voitti myös Japanin mestaruuden seitsemän kertaa.
Kilpaura.
Tsukamoto kilpaili uransa alkuvaiheessa IKO-liitossa, jossa hän onnistui parhaimmillaan sijoittumaan neljänneksi Japanin mestaruuskilpailuissa. Tsukamoto hävisi ensin raskaansarjan pronssiottelun Nicholas Pettasille ja sijoittui sen jälkeen avoimessa sarjassa kuudenneksi. Liiton hajottua 1994 jälkeen Tsukamoto siirtyi WKO-liittoon.
Tsukamoto saavutti heti uudessa liitossa Japanin mestaruuden 1996, voitettuaan loppuottelussa Kunihiro Suzukin.
Tsukamoto saavutti uransa toisen maailmanmestaruuden 1997 WKO-liiton ensimmäisissä painoluokallisissa maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän voitti loppuottelussa Toru Okamoton. Tsukamoto voitti samana vuonna myös Japanin mestaruuden toisen kerran peräkkäin. Hän voitti loppuottelussa toistamiseen Kunihiro Suzukin.
Tsukamoto oli voittaa jo kolmannen kerran Japanin mestaruuden 2000, mutta hänet hylättiin turnauksen jälkeen.
Tsukamoto eteni sittemmin 2002 Japanin mestaruuskilpailuissa loppuotteluun, jossa hän kohtasi neljännen kerran jo Kunihiro Suzukin. Tsukamoto tällä kertaa hävisi mestaruuden ja sai hopeaa.
Hän jäi poikkeuksellisesti 2004 Japanin mestaruuskilpailuissa kuudenneksi.
Kesäkuussa 2005 Tsukamoto eteni raskaansarjan MM-kilpailuissa pronssiotteluun, jonka hän hävisi Kunihiro Suzukille.
Tsukamoto selvitti tiensä uudelleen Japanin mestaruuskilpailujen loppuotteluun 2006. Tällä kertaa hän voitti Takayuki Tsukakoshin.
Kesäkuussa 2009 hän oli mukana Pietarin MM-kilpailuissa, jossa Tsukamoto eteni toista kertaa urallaan raskaansarjan loppuotteluun. Tällä kertaa hän hävisi mestaruuden Valeri Dimitroville. Tsukamoto sen sijaan saavutti uransa kuudennen Japanin mestaruuden, voitettuaan loppuottelussa Shigeru Oyakin.
Tsukamoto saavutti uransa seitsemännen Japanin mestaruuden 2010. Hän voitti loppuottelussa Tsutomu Murayaman.
Koomikon synty

Koomikon synty ("En komikers uppväxt") on Rojda Sekersözin ohjaama ruotsalainen elokuva vuodelta 2019. Se perustuu Jonas Gardellin samannimiseen, omaelämäkerralliseen romaaniin, josta on aiemmin tehty vuonna 1992 ensiesitetty tv-minisarja "Koomikon lapsuus".
Juoni.
Kaksitoistavuotias Juha Lindström käy peruskoulua Sävbyholmin lähiössä 1970-luvulla. Luokan sosiaalisessa nokkimisjärjestyksessä hän on omaksunut hauskuttajan roolin. Aikuisena (Johan Rheborg) Juhasta on tullut koko Ruotsissa tunnettu koomikko, ja hänen teatteriesityksensä ”En komikers uppväxt” menestyy Tukholmassa. Silloin Juhaa tulee tapaaman entinen luokkatoveri, yksi luokan pahimmista koulukiusaajista, ja Juha joutuu palaamaan Sävbyholmiin ja kohtaamaan muistonsa, joissa hän ei uskaltanut puolustaa parasta ystäväänsä kiusaajilta ja tämä päätyi itsemurhaan.
Eduard Latypov

Eduard Ratmilevitš Latypov (, s. 21. maaliskuuta 1994 Hrodna, Valko-Venäjä) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Arvokilpailut.
Latypov voitti nuorten maailmanmestaruuden takaa-ajossa ja viestissä 2015 sekä saavutti nuorten MM-kilpailuissa lisäksi pronssia pikakilpailussa ja viestissä 2014. Nuorten EM-kilpailuissa hän sai kultaa takaa-ajossa 2015 sekä hopeaa sekaviestissä 2014 ja pikakilpailussa 2015.
Latypov saavutti EM-hopeaa sekaviestissä 2020. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän hiihti ankkuriosuuden Venäjän ampumahiihtoliiton joukkueessa, joka saavutti pronssia miesten 4 × 7,5 kilometrin viestissä. Hän sijoittui lisäksi pikakilpailussa kymmenenneksi, takaa-ajossa seitsemänneksi ja yhteislähdössä 14:nneksi. 
Pekingin talviolympialaisissa 2022 Latypov saavutti pronssia takaa-ajossa, sekaviestissä ja viestissä. Pikakilpailussa ja normaalimatkalla hän oli yhdestoista.
Maailmancup.
Latypov kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Pokljukassa kaudella 2018–2019. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan samalla kaudella viidestoista Canmoren normaalimatkan kilpailussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Östersundin yhteislähtökilpailussa kaudella 2020–2021. Hän sijoittui kaudella 2021–2022 toiseksi Le Grand-Bornand'n pikakilpailussa ja takaa-ajossa.
Muut kilpailut.
Latypov saavutti rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hopeaa takaa-ajossa sekä pronssia pikakilpailussa ja supersprintissä 2019.
Onnen poika (elokuva)

Onnen poika ("Lykke-Per") on Bille Augustin ohjaama tanskalainen draamaelokuva vuodelta 2018. Se perustuu Nobel-palkitun tanskalaiskirjailijan Henrik Pontoppidanin samannimiseen romaaniin 1900-luvun taitteesta, jossa köyhän maalaisperheen teknisesti lahjakas nuorukainen raivaa tietään Kööpenhaminan yläluokkaan.
Tom Hakalax

Tom Henrik Hakalax (12. toukokuuta 1946 Vaasa – 9. kesäkuuta 2010 Oulu) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Hakalax vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Kokkolassa ja osin ulkomailla. Ylioppilaaksi hän tuli Oulun Svenska Privatskolanista, jatkaen opintojaan Oulun kauppaoppilaitoksessa ja Malmössä, jossa hän suoritti insinöörin tutkinnon. Hakalax tuli Kempeleessä johdinsarjoja valmistamaan alkaneen Pohjolan Kaapeli -yhtiön palvelukseen käyttöinsinööriksi vuonna 1972, oltuaan sitä ennen Tecalemit-yhtiössä Helsingissä. Vuonna 1978 hänet nimitettiin Pohjolan Kaapelin vientipäälliköksi. 
Yrityksen tultua fuusioiduksi Nokian kaapeliyhtiöön Hakalax toimi vuodesta 1986 Nokia Kaapelin Kempeleen tehtaan osastopäällikkönä. Vuonna 1990 Kempeleen tehdas yhtiöitettiin Nokia Johdinsarjat -yhtiöksi ja sen toimitusjohtajaksi valittiin Hakalax. Kun yhtiöstä muodostettiin osin toimivan johdon omistuksen myötä PK Cables vuonna 1994, Hakalax tuli sen toimitusjohtajaksi. Pörssiin yhtiö, sittemmin PKC Group, meni 1997. Seuraavana vuonna Hakalax siirtyi yhtiön päätoimiseksi hallituksen puheenjohtajaksi, mutta palasi vajaan vuoden ajaksi toimitusjohtajaksi loppuvuonna 2000. Teollisuusneuvoksen arvonimen Hakalax sai vuonna 2003. Hän toimi muiden tehtäviensä ohella pitkään Tanskan kunniakonsulina Oulussa.
Blut und Boden

Blut und Boden (’veri ja maa’) oli kansallissosialistisessa Saksassa käytetty ilmaus, jolla haluttiin korostaa ”rodun” ja kotipaikan yhteyttä. Sitä käytti Walther Darré teoksessa "Neuadel aus Blut und Boden" (1930) ja jo häntä ennen yhtenä ensimmäisistä kansallissosialismin yhteydessä August Winnig kirjoituksessa "Befreiung" (1926), jossa hän julistaa: ”Blut und Boden sind das Schicksal der Völker” (’Veri ja maa ovat kansojen kohtalo’). Kirjallisuudessa se on kotiseudun ja ”rodun” runosuuntaus, jota kansallissosialismi pyrki edistämään. Sen tausta on 1800-luvun saksalaisissa kylätarinoissa ja 1900-luvun alun Heimatkunst-kotiseututaiteessa.
Ashley Wallbridge

Ashley Wallbridge (s. 28. helmikuuta 1988 Stoke-on-Trent, Englanti) on englantilainen DJ, tuottaja ja miksaaja. Hän nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2012, kun hän julkaisi debyyttialbumin "The Inner Me", joka pääsi muun muassa ITunesin albumilistan viikon kymmenen myydyimmän albumin joukkoon Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hänen muihin tunnettuihin julkaisuihin lukeutuu muun muassa vuonna 2020 julkaistu single "Still Alive", joka sai positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta ja jota striimattiin miljoonia kertoja. Wallbridge tunnetaan myös uniikkina pidetystä musiikkityylistä, joka on saanut arvostusta muun muassa Armin van Buurenilta, Paul van Dykiltä, Above &amp; Beyondilta, Tiëstolta, Ferry Corstenilta ja Andy Moorilta.
Vuonna 2019 Wallbridge kävi lähellä kuolemaa, kun hän sairasti vakavan aivokalvontulehduksen.
Uecker

Uecker tai myös Ucker () Saksan Mecklenburg-Etu-Pommerin ja Brandenburgin osavaltioissa Vorpommern-Greifswaldin piirikunnan Mecklenburgische Seenplattessa ja Uckermarkin piirikunnassa virtaava 98 kilometriä pitkä joki. Joen valuma-alueen pinta-ala on 2 435 neliökilometriä. Se laskee Itämereen Ueckermündessä Oderinhaffissa. Joen nimitys on Uecker sen alajuoksulla Mecklenburg-Etu-Pommerissa ja Ucker yläjuoksulla Brandenburgissa.
Joen kulku.
Joki alkaa pelto-ojana Ringwaldenin pohjoispuolelta ja virtaa järvialueella heti pienien järvien läpi. Läpivirtausjärvet ovat Ringwaldenissa Große Krinertsee (korkeus 67 metriä mpy.) sekä Temmenissä Düstersee ja Mülensee (62 m mpy.). Joki putoaa nyt nopeasti alemmaksi. Stegelitzin läpi virtaavaa yläjuoksua kutsutaan myös nimellä "Kleine Ucker", joka päättyy ylempään Uskerjärveen eli Oberuckerseen (18,6 m mpy.). Järven itärannalla sijaitsevat taajamat Warnitz ja pohjoispäässä Seehausen. Alemman Uckerjärven eli Unteruckerseen (17,7 m mpy.) yläpuolista jokiosuutta kutsutaan myös Kanaliksi. Se virtaa pienen Möllenseen taajaman läpi. Unteruckerseen pohjoispäässä sijaitsee Prenzlaun kaupunki. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee joen vieressä laaja kosteikkoinen tulva-alue. Joki ylittää osavaltiorajan uoman puolivälissä.
Mecklenburg-Etu-Pommerissa joki laskeutuu alas alangolle. Joen tulva-alue korostuu alangolla ja tulva-alueen viljelykäyttö näyttää vähentyneen. Tulva-alueella erottuu ilmavalokuvissa säännöllisen muotoisia vesialtaita tai kosteikkoja, jotka johtuvat kaivaustöistä. Joen vasemmalta puolelta siihen yhtyvät Köhntop ja Strasburger Mühlbach. Joki ohittaa Pasewalkin kaupungin ja pian Torgelowin kaupungin. Joki on Torgelowissa pengerretty rannoiltaan kanavaiseksi. Pian Eggesinin kaupungin jälkeen tulva-alue leviää ja siinä on runsaasti lammikoita. Joki saa täällä lisää vettä suuresta Randowin sivu-uomasta. Tulva-alueen pohjoispuolelle ja merenrannikolle joen suistoon jää kaupunki Ueckermünde. Joen virtaussuunta on ollut koko matkan etelästä pohjoiseen päin.
Luontoarvoja.
Mereltä nousee kalaa jokeen kutemaan. Yleisiä vapaa-ajan kalastajien saalislajeja ovat hauki, ahven, kuha, meritaimen ja toisinaan myös lohi.
Vesistön valuma-alue.
Joen pääuoman latvavedet virtaavat monen pikkulammen tai järven kautta. Valuma-alueen pinta-ala on 2 435 neliökilometriä, joka jaettuna joen pituuden kanssa, antaa valuma-alueen keskileveydeksi 25 kilometriä. Tämän vuoksi pääuoman sivu-uomat ovat yleensä varsin lyhyitä. Tietojen lähteet on luetteloitu taulukon alle ja ne on yksilöity taulukon oikeassa sarakkeessa.
Lähteet: 1 = , 2 = , 3 = , 4 = , 5 = , 6 =
Institut national des langues et civilisations orientales

 
Institut national des langues et civilisations orientales (INALCO), usein Langues O’ tai Langues’O, on ranskalainen yliopisto, joka on erikoistunut maailman kielten ja kulttuurien opettamiseen. Sen kattavuus kattaa Keski-Euroopan, Afrikan, Aasian, Amerikan ja Oseanian kielet.
INALCO on perustamisestaan vuonna 1669 lähtien tunnettu useilla eri nimillä; ensin "École des jeunes de langues", vuodesta 1795 "École spéciale des Langues orientales", vuodesta 1914 "École nationale des Langues orientales vivantes", ja vuodesta 1971 nykyisellä nimellään. Koulun alumnien joukossa on useita opettajia, tutkijoita, kielitieteilijöitä ja diplomaatteja.
Karra

Karra (oikealta nimeltään Karra Jillian Madden, s. 24. heinäkuuta 1992 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, musiikkituottaja ja vokalisti. Hän sekä aloitti kaupallisen musiikkiuransa että nousi suuren yleisön tietoon vuonna 2016 esiinnyttyään Unlike Pluton kappaleella "Searching For You". Hän on tehnyt uransa aikana yhteistyötä muun muassa Armin van Buurenin, Habstraktin, KSHMRin, Steve Aokin ja Seven Lionsin kanssa. Hän omistaa Reid Stefanin kanssa levy-yhtiön nimeltään "Lazer Jungle Studios".
Karra on kotoisin New Jerseystä, mutta hän asuu Las Vegasissa Nevadassa. Ennen Las Vegasiin muuttoa hän on asunut Los Angelesissä Kaliforniassa. Hän kiinnostui musiikista jo nuoressa iässä kun hänen äitinsä opetti tätä kotona lauluvalmentajana. Musiikkia hän alkoi tehdä täysin itsenäisesti 11-12 vuoden iässä. Hän opiskeli muusikoksi Belmontin yliopistossa Nashvillessä. 
Diskografia.
Singlet.
Pääartistina
Vierailevana artistina
Family (David Guettan kappale)

Family on ranskalaisen DJ-tuottajan David Guettan musiikkikappale, jolla vierailevat myös yhdysvaltalaislaulaja Bebe Rexha sekä yhdysvaltalaisräppärit A Boogie Wit da Hoodie ja Ty Dolla $ign. Sen julkaisi Atlantic Records digitaalisesti ladattavana singlenä 29. lokakuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Billy Mann, Guetta, Ralph Wegner, Jenna Johnson, Julius Dubose, Ben Johnson, Artem Igorevich Umrikhin ja Kelly Katherine Johnson, joista Guetta myös tuotti sen. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Michael Garcia ja se julkaistiin 23. marraskuuta 2021. Kappaleesta on tehty lukuisia kansainvälisiä versioita joilla esiintyy paikallisia artisteja lukuisista eri valtioista. Kansainvälisten versioiden esiintyjiin lukeutuvat muun muassa Annalisa, Imen Siar, LUNE, Jamie, 22Bullets, Julie Bergan, Artik &amp; Asti, Iza ja Sofía Reyes.
"Family" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästä singlelistalle ainoastaan Norjassa ja Sveitsissä.
Martin Stenmarck

Martin Olof Jon Stenmarck (s. 3. lokakuuta 1972) on ruotsalainen laulaja. Hän edusti Ruotsia Eurovision laulukilpailussa 2005 kappaleella "Las Vegas", joka sijoittui 19:nneksi 30 pisteellä.
Ura.
Stenmarck voitti Melodifestivalenin 2005 ja tuli näin valituksi Ruotsin edustajaksi vuoden 2005 Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa saavutettu 19. sija oli kuitenkin Ruotsin heikoin sijoitus kilpailussa sitten vuoden 1992.
Stenmarck julkaisi ensimmäisen ruotsinkielisen singlensä "Sjumilakliv" vuonna 2006. Kappale pysyi Ruotsin singlelistan ykkösenä kymmenen viikkoa ja oli näin yksi vuoden suurimmista hiteistä Ruotsissa. Samana vuonna julkaistu albumi "Nio sanningar och en lögn (Nine truths and one lie)" pysyi Ruotsin albumilistan ykkösenä kolme viikkoa.
Stenmarck osallistui Melodifestivaleniin uudestaan vuonna 2014 kappaleella "När änglarna går hem". Kappale pääsi semifinaalista toiseen mahdollisuuteen, mutta ei toisesta mahdollisuudesta finaaliin. Hän osallistui Melodifestivaleniin myös vuonna 2019 kappaleella "Låt skiten brinna" ja pääsi taas toiseen mahdollisuuteen, mutta ei finaaliin.
"Suluissa sijoitus Ruotsin albumilistalla
"Suluissa sijoitus Ruotsin singlelistalla
The Northman

The Northman on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu eeppinen historiallinen toimintadraamaelokuva, jonka on ohjannut Robert Eggers. Eggers käsikirjoitti elokuvan yhdessä islantilaisen runoilijan ja kirjailijan, Sjónin, kanssa. Sen pääosia esittävät Alexander Skarsgård, Nicole Kidman, Claes Bang, Anya Taylor-Joy, Ethan Hawke, Björk ja Willem Dafoe.
Elokuva sijoittuu 900-luvun Islantiin, ja kertoo viikinkiprinssi Amlethista, joka lähtee kostamaan isänsä murhan.
"The Northman" sai maailmanensi-iltansa Tukholmassa 28. maaliskuuta 2022. Yhdysvaltain ja Suomen ensi-iltansa se sai 22. huhtikuuta 2022. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta: sitä kiitettiin eritysesti ohjauksesta, tuotantoarvoista sekä roolisuorituksista.
Cesiumnitraatti

Cesiumnitraatti (CsNO3) on cesium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää cesiumin, cesiumin yhdisteiden ja erikoislasien valmistukseen sekä pyrotekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa cesiumnitraatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja huoneenlämpötilassa stabiili kidemuoto on alkeiskopiltaan trigonaalinen. Rakenne muuttuu kuumennettaessa 160 °C:n lämpötilaan tai hyvin korkeissa paineissa. Cesiumnitraatti liukenee hyvin veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan kasvaessa. Aine liukenee myös muutamiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Cesiumnitraatti on muiden nitraattien tavoin voimakas hapetin.
Cesiumnitraattia valmistetaan neutraloimalla cesiumhydroksidia typpihapolla tai cesiumkloridin ja väkevän typpihapon reaktiolla. 
CsOH + HNO3 → CsNO3 + H2O
Cesiumnitraatin fraktioivaa kiteytystä käytetään erottamaan cesium muista alkalimetalleista. Yhdisteestä valmistetaan muita cesiumyhdisteitä ja optisia laseja. Aineella on käyttöä myös pyrotekniikassa.
Sweet Talker

Sweet Talker on brittiläislaulajan Years &amp; Yearsin ja ruotsalaisen DJ-tuottajaduon Galantisin musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records Years &amp; Yearsin tulevan Night Call-studioalbumin ensimmäisenä singlenä 24. marraskuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Christian Karlsson, Mark Ralph, Max Wolfgang ja Olly Alexander, joista Ralph myös tuotti sen Galantisin kanssa. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Sophia Ray ja se julkaistiin 9. joulukuuta 2021. Videoon saatiin vaikutteita fantasiasta ja saduista.
"Sweet Talker" on toistaiseksi päässyt singlelistalle ainoastaan Irlannissa. Molemmat artistit ovat esittäneet kappaleen livenä muun muassa BBC:n Ballroomissa marraskuussa 2021.
Alive Again

Alive Again on ranskalaisen DJ-tuottajan David Guettan, tanskalaisen DJ-tuottajan Mortenin sekä yhdysvaltalaisen DJ-tuottajan Roland Clarkin musiikkikappale. Sen julkaisivat Atlantic Records ja Musical Freedom digitaalisesti ladattavana singlenä 3. joulukuuta 2021. "Alive Again" on lajityypiltään house-kappale, joka sisältää elementtejä nykyajan big roomista ja vanhan koulukunnan ravestä. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 17. joulukuuta 2021.
"Alive Again" ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille.
Oiva Virta

Oiva Julius Virta (13. maaliskuuta 1906 Mietoinen – 7. elokuuta 1971 Pori) oli porilainen kuvataiteilija, joka tunnettiin paikallisen miljöön tallentajana. Hän piti ensimmäisen näyttelynsä yhdessä taiteilija Into Linturin kanssa vuonna 1942. Anna Hallsin mukaan Virran taiteilijuutta leimaa vahva paikallisen identiteetin läsnäolo.
Virta rakensi vaimonsa Hilkka Sihvolan kanssa 1940-luvulla omakotitalon Porin Yyteriin, jossa he asuivat Virran kuolemaan asti. Sihvola oli ammatiltaan sairaanhoitaja, ja paikalliset kutsuivat pariskuntaan nimellä "Taide ja terveys". Taiteilijan ateljeena toimi pihaan siirretty kioski.
Taide.
Virta ei käyttänyt valokuvia mallinaan ja hän oli maalaustelineineen tunnettu hahmo Porissa ikuistaessaan kaupungin puisto- ja katunäkymiä. Myös Virran satama-aiheet olivat pidettyjä. Virran vanhaa Poria tallentaneilla teoksilla on myös kulttuurihistoriallista arvoa kadonneen kaupungin dokumenttina. Virta maalasi elämänsä aikana tuhansia teoksia, joista monet olivat tilaustöitä esimerkiksi yrityksille.
Virta piti itseään enemmän käsityöläisenä kuin taiteilijana eikä kuulunut porilaisen taiteen ”ykkösketjuun”. Yhteisnäyttelyssä Satakunnan maisemia maalanneen Into Linturin kanssa Virta jäi Linturin varjoon ja esimerkiksi kuvataidekriitikko Hemmi Koivuniemi kuvasi Virran värejä sameahkoiksi. Porilaiset kuitenkin arvostivat Virran paikallisia aiheita: Virran näyttelyt myivät loppuun ja teoksia myytiin jo ennen niiden valmistumista. Virta itse sanoikin olevansa ”paremmin sellainen köyhien taiteilija”.
Silver Lake by Esa Holopainen

Silver Lake by Esa Holopainen on Esa Holopaisen esikoisalbumi, joka julkaistiin 28. toukokuuta 2021.
Kustaa Latvala

Kustaa Latvala (7. helmikuuta 1890 Lapua – 4. maaliskuuta 1932 Seinäjoki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja toimittaja, joka oli yksi Lapuan liikkeen johtohahmoista. Latvala teki itsemurhan epäonnistuneen Mäntsälän kapinan jälkeen.
Elämä.
Latvala valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista ja työskenteli aluksi opettajana Vähässäkyrössä. Kesällä 1917 Latvala liittyi Lapuan suojeluskuntaan ja oli perustamassa useita suojeluskuntia eri puolille Etelä-Pohjanmaata. Sisällissodassa hän osallistui Vilppulan rintaman taisteluihin ja haavoittui myöhemmin Tampereen taistelussa. Vuodesta 1920 lähtien Latvala työskenteli Lapualla Poutun kansankoulun opettajana yhdessä puolisonsa Elli Latvalan kanssa. 1920-luvulla Latvala kuului Vapaussodan Invaliidien Liiton johtokuntaan ja toimi järjestön Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtajana. Vuosina 1929–1931 Latvala oli Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin valistusohjaaja ja työskenteli myös toimittajana "Nuijasoturi"- ja "Lapuan päiväkäsky" -lehdissä. 
Vuosikymmenen vaihteessa Latvala edusti suojeluskuntien radikaalia demokratianvastaista vähemmistösiipeä ja toimi aktiivisesti Lapuan liikkeessä. Hän kuului myös Talonpoikaismarssia valmistelleeseen Lapuanliikkeen valtuuskuntaan. Mäntsälän kapinan aikana Latvala toimi niin sanotun kapinaesikunnan kansliapäällikkönä yhdessä pankinjohtaja Aukusti Luoman kanssa. Presidentti P. E. Svinhufvudin pitämän radiopuheen jälkeen Latvala antoi suojeluskunnan piiriesikunnan nimissä mobilisointikäskyn, joka ei kuitenkaan enää saanut joukkoja liikkeelle. Suojeluskuntalaisiin pettyneenä hän ampui itsensä Seinäjoen Maakuntahotellissa. Itsemurhaviestissään Latvala pyysi Matti Laurilaa anomaan presidentiltä armoa kapinaan osallistuneille.
Latvala haudattiin Lapualle Länkipohjan taistelun vuosipäivänä 16. maaliskuuta 1932. Siunauksen toimitti lääninrovasti K. R. Kares ja muistotilaisuudessa puhui muun muassa Hilja Riipinen.
Perhe.
Kustaa Latvalan puoliso oli Elli Tuovinen (1895–1967). Kirjailija Laura Latvala oli heidän tyttärensä.
Karolina Skog

Karolina Maria Skog (o.s. "Algotsson"; s. 30. maaliskuuta 1976 Åhus) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 2016–2019 Ruotsin ympäristöministerinä. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2018. Koulutukseltaan hän on ympäristöekologian maisteri.
Pohjoismainen museoliitto

Pohjoismainen museoliitto (ruots. "Nordiska museiförbundet", tansk./norj. "Nordisk Museumsforbund") on yhdistys, jonka jäseniksi ovat tervetulleita kaikenikäiset museoammattilaiset sekä museotoiminnasta kiinnostuneet kaikista Pohjoismaista, Suomesta ja Ahvenanmaalta, Ruotsista, Norjasta, Tanskasta, Färsaarilta ja Grönlannista sekä Islannista. Jäsenet voivat olla sekä yksityishenkilöitä että yhteisöjä. Myös opiskelijat ja eläkeläiset ovat tervetulleita. Jokaisessa maassa toimii osasto, jota johtaa työvaliokunta. Suomessa osasto on järjestäytynyt yhdistykseksi, jonka nimi on Pohjoismainen Museoliitto Suomi ry.
Liitto perustettiin vuonna 1915. Tuolloin sen nimi oli Skandinaavinen museoliitto Skandinaviska museiförbundet ja se oli ensimmäisiä pohjoismaista kulttuuriyhteistyötä harjoittavia yhteisöjä. Liiton aatteelliset juuret olivat tuolloin 1800-luvun poliittisessa skandinavismissa. Sata vuotta myöhemmin, vuonna 2015 Kööpenhaminassa pidetyssä juhlakonferenssissa, jäsenet päättivät muuttaa nimeksi Pohjoismainen museoliitto, koska pohjoismaisuus kuvaa käsitteenä parhaiten liiton toimintaa ja tarkoitusta.
Pohjoismainen museoliitto toimii Pohjoismaiden kulttuuri-, taide- ja luonnonhistoriallisten museoiden ja niiden työntekijöiden yhteisenä verkostona. Liiton tarkoitus on edistää museoalan pohjoismaista yhteistyötä ja ammatillisia kontakteja. Ytimessä on moniammatillisen osaamisen, kokemusten ja visioiden vaihto. Moniammatillisuus toteutuu erityisesti konferensseissa ja seminaareissa, joissa yhteisiä kysymyksiä käsitellään monipuolisesti eri näkökulmista.
Liitto järjestää kahden tai kolmen vuoden välein jossakin Pohjoismaassa konferenssin, johon kuuluu luentoja, työpajoja ja retkiä. Jokainen osasto järjestää välivuosina omaa ohjelmaa kuten museokäyntejä ja esitelmiä, mutta myös yhteistä ohjelmaa järjestetään, varsinkin virtuaalisesti.
Konferenssi on järjestetty viimeksi Kööpenhaminassa 2015, Helsingissä 2018, Falstadissa ja Stiklestadissa 2021 ja Tukholmassa 2023.
Erki Savisaar

Erki Savisaar (s. 16. kesäkuuta 1978 Vastse-Kuuste) on virolainen keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Viron ympäristöministerinä vuosina 2021–2022. Vuosina 2015–2021 hän oli edustaja riigikogussa.
Yksityiselämä.
Savisaar on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Savisaaren isä oli Viron entinen pääministeri Edgar Savisaar.
Emilia Palonen

Mia Emilia Elisabeth Palonen (s. 1977 Kuopio) on suomalainen politiikantutkija. Hän on vuodesta 2025 yleisen valtio-opin apulaisprofessori Helsingin yliopistossa, jossa hän on työskennellyt vuodesta 2010. Palonen on tutkinut erityisesti populismia,polarisaatiota ja (lähi)demokratiaa sekä kaupunki- ja kulttuuripolitiikkaa ja muun muassa kulttuuripääkaupunkien ja Euroopan tuottamisen intellektuaalista historiaa.
Emilia Palonen valmistui kandidaatiksi (BA, Contemporary East European Studies) University College Londonista vuonna 2000 ja maisteriksi (MA, Ideology and Discourse Analysis) Essexin yliopistosta 2001. Hän väitteli Essexissä tammikuussa 2006. Hänen väitöskirjansa käsitteli Unkaria ja sen poliittista kahtiajakoa. Palosen professorina Essexissä oli tunnettu politiikan, populismin ja hegemonian teoreetikko Ernesto Laclau. Palonen on valtio-opin (erityisesti kulttuuripolitiikan) dosentti Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2016 ja toimi valtio-opin lehtorina Helsingin yliopistossa 2010-13 ja 2015–2020, ja vuodesta 2022 yleisen valtio-opin vanhempi yliopistonlehtori. Vuosina 2022-25 Palonen toimii yhtenä datafikaatiotutkimuksen ohjelmajohtajista Helsingin yliopistossa ja johtaa tunteita, populismia ja polarisaatiota käsittelevää HEPP-tutkimusryhmää.
Palonen oli "Ydin"-lehden päätoimittaja 2007–2009. Hän oli perustamassa "Politiikasta"-verkkolehteä ja toimi sen ensimmäinen päätoimittajana. Palonen oli Valtiotieteellisen yhdistyksen puheenjohtaja (2018-2022). Vuosina 2021-25 Palonen on edustanut pohjoismaisia politiikantutkijoita heinän maailmanjärjestössään International Political Science Association. Tiedepolitiikassa aktiivinen Palonen on myös Tieteellisten seurain valtuuskunta aktiivi, ja vuosina 2023-24 sen varapuheenjohtaja. 
Valtio-opin Emeritusprofessori Kari Palonen on Emilia Palosen setä, ja hänen äitinsä on entinen päätoimittaja Mai Koivula.
Operaatio Grapple

Operaatio Grapple oli Ison-Britannian tekemä sarja ydinkokeita 1950-luvun lopulla. Yhdistynyt kuningaskunta kehitteli koesarjoissa fuusioaseita, 5 - 6 vuotta Operaatio Hurrikaanin jälkeen. Koeräjäytykset toteutettiin Tyynen valtameren alueella vuosina 1957 - 1958, ne jakautuivat testisarjoihin Grapple 1- Z4, aakkosissa X-Z ja pääsarjoissa Grapple 1 - 3. Atomitestit toteutettiin Gilbert- ja Ellice-saarilla, Maldensaarilla sekä Kiritimatissa (Joulusaari) ja Kiribatilla. Aikajana oli 15. toukokuuta 1957 - 28. syyskuuta 1958. Operaatioon osallistui myös English Electric Canberra, sekä Avro Shackleton -tyyppisiä pommituskoneita, Vickers Valiantin ohella.
Kaikkiaan 9 kpl ydinlatauksia räjäytettiin, niiden voimakkuuksien vaihdellessa 25 kT - 3 MT. Osa testeistä toteutettiin ilmapallossa sekä osa lentopudotuksina pommikoneesta. Wg Cdr (myöhempi Gp Capt, 49. Sqn -pommituslentolaivueen komentaja) K.G. Hubbard pudotti Valiant-koneestaan (konenro XD818), arviolta 300 kT vahvuisen pommin: 15. toukokuuta 1957, joka on esitetty ensimmäisenä Ison-Britannian vetypommin pudotuksena. Koneyksilö XD818 on sittemmin museoitu Cosfordin ilmailumuseoon (RAF Cosford). Koelataus saattoi kuitenkin olla nk. "Boosted Fission Bomb", eli kiihdytettyyn fissioon perustuva ratkaisu. Valiant-pommituskone (konenro XD824) pudotti 1.8 megatonnin vetypommin Joulusaarella 8. lokakuussa 1957, koneen päällikkönä ja pilottina toimi Sqn Ldr B. Millett.
Ydinkokeiden tuloksena, ainakin Yellow Sun -ydinpommityyppi kehiteltiin. Useita muitakin ydinasetyyppejä kehiteltiin, kuten: "Orange Herald", "Green Grass" ja "Green Bamboo" sekä "Violet Club". Ydinkoesarjoja ei pidetty täysin onnistuneina eli asetettuihin tavoitteisiin yltäneinä, muttei täydellisinä pettymyksinäkään.
The News Boys – lehtipojat

The News Boys – lehtipojat ("Newsies tai The News Boys") on Kenny Ortegan ohjaama ja Alan Menkenin säveltämä yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1992. Väljästi tositapahtumiin perustuvassa Disneyn perhe-elokuvassa 1900-luvun taitteen New Yorkin kaduilla sanomalehtiä myyvät teinipojat ryhtyvät lakkoon lehtimoguli Joseph Pulitzerin pienentäessä heidän myyntipalkkiotaan. Pulitzeria näyttelee Robert Duvall ja lehtipoikien johtajaa Christian Bale. Elokuva on koreografina toimineen Kenny Ortegan esikoisohjaus.
Elokuva menestyi huonosti teatteriohjelmistossa, mutta paremmin videojulkaisuna. Se sai pääosin kielteisiä arvioita ja Golden Raspberry -palkinnon vuoden huonoimmasta alkuperäislaulusta (”High Times, Hard Times”). Huonoimmuusehdokkuuksia tuli kolme muutakin, mutta nuorten näyttelijöiden ensemble oli ehdolla Young Artist -palkintoon. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä ja kirjoittaa: ”Tosipohjainen teinisatu on auttamattomasti vanhentunut sekä tyyliltään että roolihahmoiltaan. Oscareita kahmineen siirappimies Alan Menkenin musiikki ei taaskaan sytytä.”
2010-luvun alussa Disney tuotti elokuvan pohjalta teatterimusikaalin "Newsies", joka oli paljon suurempi menestys ja sai kaksi Tony-palkintoa kahdeksasta ehdokkuudestaan. Uuden libreton kirjoitti Harvey Fierstein, mutta musiikkinumeroina käytettiin Alan Menkenin ja Jack Feldmanin elokuvaan kirjoittamia lauluja.
Spark Racing Technology

Spark Racing Tecknology on vuonna 2012 perustettu ranskalainen yritys. Yhtiön perusti Frédéric Vasseur ja se kehittää sekä suunnittelee korkean suorituskyvyn sähköautoja ja moduuleja. Yritys on yksinoikeudella valmistanut molemmat Formula E -sähköformulasarjassa käytettävät autot (Spark-Renault SRT_01E ja Spark SRT05e) sekä Extreme E -sähkömaastoajosarjan auton Spark Odyssey 21. Vuonna 2020 Kansainvälinen autoliitto päätti, että Spark kehittää ja suunnittelee Formula E:n kolmannen sukupolven autot.
Spark-Renault SRT_01E.
Ensimmäinsen Formula E -auton Spark toteutti yhdessä McLaren Electronic Systemsin, Williams Advanced Engineeringin, Dallaran ja Renaultin kanssa. Sarjan ensimmäisellä kaudella kaikki käyttivät samanlaisia Sparkin valmistamia autoja. Toisesta kaudesta eteenpäin sarjaan osallistuneet valmistajat saivat itse suunnitella omat moottorit, vaihtosuuntaajat, vaihdelaatikot ja takajousituksen.
Spark SRT05e.
Spark SRT05e on Formula E:n toisen sukupolven auto, lyhyesti Gen2. Auton ulkoasu muuttui voimakkaasti, siitä tuli tehokkaampi ja sen akkukapasiteetti melkein tuplaantui. Autoon tuli myös kaikissa FIA:n alaisissa sarjoissa ollut halo-turvakaari. Gen2 autot tuli käyttöön viidennestä kaudesta alkaen.
Spark Odyssey 21.
Extreme E -sarjaan Spark kehitti Spark Odyssey 21 auton. Kyseessä on täysin sähköinen katumaasturi. Kaikki sarjan tallin käyttävät Sparkin valmistamia standardisoituja osia. William Advanced Technology tuottaa auton akkujärjestelmän. Kaikilla talleilla oli mahdollisuus käyttää joko sarjan omaa ulkokoria tai tehdä yhteistyötä autovalmistajien kanssa.