tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teollisuuskadun tunneli

Teollisuuskadun tunneli on pääradan ja Ratapihantien alittava tietunneli Helsingin Pasilassa. Sen pituus on 330 metriä. Lännessä tunneli alkaa Veturitien kiertoliittymästä Keski-Pasilassa ja idässä se päättyy Teollisuuskadulle Vallilassa. Liikenne kulkee kumpaankin suuntaan omissa yksikaistaisissa betonikäytävissään.
Tunneli oli Helsingin kaupungin ja Liikenneviraston yhteishanke. Rakentaminen yhdessä Veturitien uusimisen kanssa kesti neljä vuotta, ja hanke valmistui lopulta 8. lokakuuta 2019. Tunnelin itäinen osa on täysin uusi, mutta länsipäässä hyödynnettiin 230 metriä pitkää Sörnäisten satamarataan kuulunutta vanhaa rautatietunnelia, joka muutettiin ajoneuvoliikenteelle soveltuvaksi ja paloturvalliseksi.
Tunneli rakennettiin sujuvoittamaan poikittaissuuntaista autoliikennettä ja vähentämään autoliikennettä Pasilan aseman edustalla ja Pasilansillalla. Tunneli ohjaa Pasilan alueen autoliikennettä Veturitielle ja on nopea yhteys esimerkiksi Kalasatamaan ja Itäkeskukseen. Aiemmin autoliikenteen reitti kulki Ratapihantietä ja Pasilansiltaa pitkin. Veturitien uusimisen ja autoliikenteen viemisen tunneliin todettiin myös helpottavan jalankulku-, pyörä- ja joukkoliikenteen sujuvuutta Pasilan alueella. Mitään reittejä ei kuitenkaan suljettu, vaan tunneli loi kokonaan uuden lisäyhteyden liikenneverkkoon. Käyttöasteeksi on arvioitu tulevaisuudessa 2 200 ajoneuvoa tunnissa, ja vuonna 2035 tunnelia arvioidaan käyttävän vuorokaudessa noin 15 000 ajoneuvoa.
Liikennettä tunnelissa seurataan useilla kameroilla vuorokauden ympäri. Ruuhkatilanteissa automaattinen jonontunnistusjärjestelmä säännöstelee liikennettä liikennevaloilla ja tarvittaessa puomeilla. Kahden tunnelikäytävän välillä on kolme pelastusovea, joiden luona olevilta hätäasemilta saa yhteyden hätäkeskukseen. Lisäksi tunneliin kuuluu tiedotusopasteita, yli 500 valaisinta ja 24 savunpoistopuhallinta.
Kauhun millimetrit

Kauhun millimetrit on Ilari Nummen ohjaama suomalainen kauhuelokuva vuodelta 1992. Elokuva sijoittuu 1980-luvun Helsinkiin, jossa Marja on menossa myymälään vaihtamaan viallisia puutarhasaksia uusiin. Matkalla hän törmää kadulla erääseen naiseen ja haistattelee hänelle kiivastuneena. Päivän kuluessa Marja alkaa nähdä harha-aistimuksia samasta naisesta, johon hän törmäsi aikaisemmin.
Helena Sarno

Martta Helena Anttila, o. s. "Simola", nimenmuutos 5.9.1913 sukunimeksi Sarno, kirjailijanimi Helena Sarno (6. kesäkuuta 1892 Keuruu – lokakuun loppupuolella 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Helena Sarno kirjoitti kertomuksia aikakaus- ja sanomalehtiin. Vuonna 1931 häneltä ilmestyi kokaiinin käyttöä kuvannut romaani "Valkoinen myrkky".
Sarno tavattiin kuolleena asunnostaan Runeberginkatu 42:ssa Helsingissä 8. marraskuuta 1933 sen jälkeen kun häntä ei ollut nähty 20. lokakuuta jälkeen liikkeellä. Sarno oli löydettäessä ollut kuolleena jo ainakin 2–3 viikkoa. Hänen arveltiin tehneen itsemurhan, sillä epäsäännöllistä boheemia elämää viettänyt Sarno oli jo aiemminkin tehnyt itsemurhayrityksiä. Sarno oli mennyt naimisiin 1932, mutta hänen miehensä oli tehnyt itsemurhan jo samana vuonna.
Aiheesta muualla.
Helena Sarnon lehdissä julkaistuja kertomuksia:
Johannes Castrén

Johannes Castrén (25. helmikuuta 1847 Pyhäjärvi – 29. huhtikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 
Castrénin vanhemmat olivat kirkkoherra Zachris Castrén ja Betty Leontine Reuter ja puoliso vuodesta 1873 Amanda Ulrika Jussilainen. Kansanedustaja Jonas Castrén oli hänen veljensä. Johannes Castrén tuli ylioppilaaksi 1868, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1877 ja sai varatuomarin arvon 1880. Hän oli oikeusneuvosmies Jyväskylässä vuodesta 1881, mutta menetti virkansa Vaasan hovioikeuden tuomion perusteella 1909. Castrén edusti Mikkeliä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905.
Ministeri, korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Urho Castrén oli Johannes Castrénin ja Amanda Ulrika Jussilaisen poika.
Kuka on Joe Louis?

Kuka on Joe Louis? on Juha Rosman ohjaama suomalais-puolalainen draamaelokuva vuodelta 1992. Elokuva kertoo Joni Hurme -nimisestä nyrkkeilijästä, joka haluaa palata ottelemaan seitsemän vuoden tauon jälkeen.
Edvin Castrén

Juho Edvin Castrén (9. joulukuuta 1864 Kälviä – 5. toukokuuta 1907 Pitkäniemen sairaala, Nokia) oli suomalainen juristi ja virka- ja valtiopäivämies. 
Castrénin vanhemmat olivat rovasti Lars Magnus Castrén ja Brita Kristina Amalia Snellman. Hän tuli ylioppilaaksi 1883 ja valmistui filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1891. Varatuomarin arvon Castrén sai 1894. Hän toimi koulutoimen ylihallituksessa sihteerinä vuodesta 1896. Nuorempana Castrén myös toimitti jonkin aikaa "Uusi Aura" -lehteä. Hän kuului kagaalin johtokuntaan, oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1902–1907 ja edusti Kemiä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905.
John Dahlström

John Fredrik Dahlström (2. elokuuta 1868 Pernaja – 20. lokakuuta 1948 Porvoo) oli suomalainen juristi, asianajaja, pankinjohtaja ja valtiopäivämies. 
Dahlströmin vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Fredrik Dahlström ja Helena Kristina Fastberg ja puoliso vuodesta 1900 Anna Katarina Duncker. Dahlström tuli ylioppilaaksi 1886, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1892 ja sai varatuomarin arvon 1895. Hän oli vanhempi kunnallisraatimies Porvoossa 1896–1904 ja Porvoon Säästöpankin palveluksessa vuodesta 1898, toimien pankin toimitusjohtajana 1919–1935. Dahlström oli Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1905 ja valtuuston varapuheenjohtaja vuodesta 1906. Hän edusti Porvoota porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905.
Liisa Tallgrén

Liisa Tallgrén (28. tammikuuta 1934 Pielisjärvi – 4. lokakuuta 2024 Kontiolahti) oli suomalainen huumeidenvastaisen työn pioneeri. Hän perusti yhdessä miehensä Jussi Tallgrénin kanssa Suomen ensimmäisen huumenuorten kodin Helsinkiin. 
Liisa Tallgrén muutti Pohjois-Karjalasta pääkaupunkiseudulle. 1970-luvun alussa hänen kaksi teini-ikäistä poikaansa paljastuivat huumeiden käyttäjiksi, eikä hän saanut sosiaaliviranomaisilta apua heidän saattamisekseen hoitoon. Nuorempi pojista kuoli huumeiden seurauksena ja vanhempi poika joutui mielisairaalaan. Tallgrénit perustivat yhdessä muiden huumeita käyttäneiden nuorten vanhempien kanssa "Vapaaksi huumeista" -yhdistyksen. Tuodakseen ongelman julkisuuteen Liisa Tallgrén kertoi poikiensa tarinan kirjassaan "Hintana elämä" ja hän kiersi puhumassa asiasta eri tilaisuuksissa. 
Tallgrénit vuokrasivat Helsingin kaupungilta talon ja kunnostivat sen talkootyöllä ja lahjoitusmateriaaleilla huumenuorten vastaanottokodiksi. He keräsivät 220 000 nimeä toimitettavaksi kansanedustajille, jotta Suomen päihdehuoltolakia olisi muutettu niin että huumeita käyttäneitä nuoria olisi voitu määrätä tahdosta riippumattomaan hoitoon Ruotsin esimerkin mukaisesti. Tämä hanke ei kuitenkaan toteutunut.
Nykyisin Tallgrénien aloittamaa työtä jatketaan huumeiden käyttäjien hoitokodeissa ja Helsingin Diakonissalaitoksella. Liisa Tallgrén muutti 2000-luvun alussa pääkaupunkiseudulta Kontiolahdelle asuakseen lähellä poikansa hoitolaitosta.
Central Cee

Oakley Caesar-Su, taiteilijanimeltään Central Cee (s. 4. kesäkuuta 1998 Lontoo, Englanti) on englantilainen rap-artisti. Central Cee tunnetaan parhaiten kappaleestaan "Doja". Central Cee on tehnyt yhteistyötä muun muassa J Husin ja Rondodasosan kanssa.
Central Cee julkaisi ensimmäisen mixtapensa vuoden 2021 maaliskuussa.
Alessia Tornaghi

Alessia Tornaghi (s. 3. heinäkuuta 2003 Milano) on italialainen taitoluistelija.
Tornaghi voitti naisten yksinluistelussa Italian-mestaruuden kaudella 2018–2019. Seuraavalla kaudella hän uusi kansallisen mestaruutensa ja pääsi arvokisaedustajaksi. Hän sijoittui kuudenneksi nuorten talviolympialaisissa, 13:nneksi nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja kahdeksanneksi aikuisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 2020.
Tornaghi on pituudeltaan 165-senttinen. Häntä valmentavat Edoardo De Bernardis ja Marilù Guarnieri.
Julius Emerik Jansson

Julius Emerik Jansson (17. syyskuuta 1870 Jomala – 24. toukokuuta 1910 Maarianhamina) oli suomalainen juristi, asianajaja ja valtiopäivämies. 
Janssonin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Jansson ja Mathilda Andersintytär ja puoliso vuodesta 1901 Armia Alina Jaatinen. Jansson tuli ylioppilaaksi 1891, suoritti oikeustutkinnon 1895 ja sai varatuomarin arvon 1898. Hän oli ensin Turun hovioikeuden palveluksessa, mutta muutti 1904 asianajajaksi Maarianhaminaan. Jansson toimi myös vuodesta 1909 lyhyen aikaa pankinjohtajana Maarianhaminassa. Hän oli Maarianhaminan kaupunginvaltuuston jäsen 1908–19010 ja samaan aikaan sanomalehtipainon toimitusjohtaja. Jansson edusti Maarianhaminaa porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Maé-Bérénice Méité

Maé-Bérénice Méité (s. 21. syyskuuta 1994 Pariisi) on ranskalainen taitoluistelija. Hän on edustanut maataan naisten yksinluistelussa muun muassa kaksissa olympialaisissa ja sijoittunut Euroopan-mestaruuskilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi.
Méité ylsi Ranskan-mestaruuskilpailuissa ensi kerran mitaleille vuonna 2009 ja nousi arvokisaedustajaksi kaksi vuotta myöhemmin. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hänen sijoituksensa ovat olleet yhdeksäs vuonna 2011, kolmastoista vuonna 2012, kymmenes vuonna 2013, viides vuonna 2014, kuudes vuosina 2015 ja 2016, kuudestoista vuonna 2017, kahdeksas vuonna 2018, seitsemäs vuonna 2019 ja yhdeksäs vuonna 2020. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli neljästoista vuonna 2011, yhdestoista vuonna 2013, viidestoista vuonna 2014, kymmenes vuonna 2015 ja 25:s vuonna 2016. Olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi vuonna 2014 ja 19:nneksi vuonna 2018. Kansainvälisiä voittoja hän saavutti Ondrej Nepela Trophyssa 2011 ja Cup de Nicessa 2016. Hän voitti Ranskan-mestaruuden vuosina 2014–2016 ja 2018–2020.
Méitén ennätyspisteet ovat 178,89 syyskuulta 2018. Samassa kilpailussa hän teki vapaaohjelman ennätyksensä 120,66 pistettä. Pari kuukautta myöhemmin hän luisteli lyhytohjelmaennätyksensä 60,86 pistettä. Méité on pituudeltaan 168-senttinen. Häntä valmentavat Silvia Fontana ja John Zimmerman.
Toivo A. Lehtinen

Toivo Artturi Lehtinen (28. helmikuuta 1891 Tampere – 22. elokuuta 1943 Tampere) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja sanoittaja.
Käytyään kansakoulun Lehtinen aloitti työnteon 12-vuotiaana tehtaassa ja sitten maalarina. Hän teki opintomatkoja muun muassa Ruotsiin, Viroon, Liettuaan, Puolaan, Tšekkoslovakiaan, Saksaan, Itävaltaan, ja Ranskaan. Vuodesta 1917 Lehtinen oli toimittajana Kansan Lehdessä ja vuodesta 1921 toimitussihteerinä. Myöhemmin hän työskenteli taidekriitikkona ja lehden ulkomaanosastolla. Samaan aikaan hän julkaisi joukon runoja eri sanomalehdissä ja aikakauslehdissä.
Lehtisen vanhemmat olivat kivityömies Kustaa Aadolf Lehtinen ja Gustaava (o.s. Siuro). Sos.-dem. nuorisoliikkeessä Lehtinen oli vuodesta 1909. Opintomatkan Ruotsiin hän teki valtion stipendillä 1926, jolloin hän osallistui Malmön sanomalehtimieskongressiin. Toivo A. Lehtisen veli oli kansanedustaja J. K. Lehtinen.
Aiheesta muualla.
Toivo A. Lehtisen lehtiartikkeleita:
Elsie Maud Wakefield

Elsie Maud Wakefield (3. heinäkuuta 1886 Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta – 17. kesäkuuta 1972 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen sienitieteilijä, joka työskenteli 40 vuoden ajan Royal Botanic Gardens, Kew’n kasviossa. 
Elsie Wakefield syntyi vuonna 1886 Birminghamissa, ja hän kiinnostui suurista sienistä jo kouluaikana. Hän kävi toisen asteen koulutuksen tytöille suunnatussa high schoolissa ja opiskeli sen jälkeen Oxfordin yliopiston Somerville Collegessa. Siellä Wakefield kävi myös kasvitieteen kurssin, minkä ansiosta hän pääsi Gilchrist-stipendin turvin työskentelemää Müncheniin Karl von Tubeufin alaisuuteen. Siellä Wakefield työskenteli itiöemien kasvattamista ja julkaisi siitä myös ensimmäisen tieteellisen tutkimuksensa.
Wakefield palkattiin Englantiin palattuaan Royal Botanic Gardens, Kew’n kasvioon apulaiseksi. Siellä hän työskenteli eläköitymiseensä 1951 saakka. Wakefield siirtyi tammikuussa 1910 George Edward Masseen alaisuuteen, ja hänen vastuualueitansa olivat sienet ja jäkälät. Wakefieldista tuli Masseen seuraaja tämän jäädessä eläkkeelle vuonna 1915.
Wakefield työskenteli vuosina 1920–1921 kuuden kuukauden ajan Barbadoksella Britannian siirtomaaviraston maatalousosaston sienitieteilijänä. Hän tutki trooppisia sieniä ja paikallisten viljelykasvien sienitauteja. Kun Britanniassa perustettiin vuonna 1921 Imperial Mycological Institute, Wakefield pystyi keskittymään paremmin tutkimustyöhön, kun kasvipatologian neuvoa-antavat tehtävät siirtyivät uudelle instituutille.
Wakefieldin tutkimuksiin kuulyui erityisesti sienien systematiikka, ja myöhemmin urallaan hän kiinnostui myös sienten nimistöstä. Sienistä Wakefield erikoistui kantasieniin, ja häntä pidettiin kääväkkäiden auktoriteettina. Wakefield tunnettiin myös taitavana vesivärimaalarina, ja hän teki sienikuvia muun muassa maatalousministeriön tiedotteeseen syötävistä ja myrkyllisistä sienistä sekä teokseen "Common British Fungi", jonka hän kirjoitti Richard William George Dennisin kanssa. Wakefield piti myös Kew’n sienikokoelman huolellisessa järjestyksessä.
Maïa Mazzara

Maïa Mazzara (s. 5. elokuuta 2003 Clamart) on ranskalainen taitoluistelija. Hän on edustanut aiemmin Sveitsiä.
Mazzara osallistui Sveitsin edustajana nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 2018 mutta heikolla menestyksellä. Vuonna 2020 hän edusti Ranskaa ja sijoittui nuorten talviolympialaisissa yhdeksänneksi, nuorten MM-kilpailuissa 16:nneksi ja aikuisten Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11:nneksi.
Mazzara on pituudeltaan 153-senttinen. Häntä valmentavat Françoise Bonnard ja Kirill Davydenko.
Victor Magnus Rydman

Victor Magnus Rydman (8. tammikuuta 1850 Kiikka – 3. kesäkuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja liike- ja valtiopäivämies. 
Rydmanin vanhemmat olivat nimismies, Ruotsilan kartanonherra Petter August Rydman ja Jacobina Amalia Salovius ja puoliso vuodesta 1876 Zaida Savonius. Rydman tuli ylioppilaaksi 1870 ja ryhtyi samana vuonna osakkaaksi kauppaliikkeeseen Turussa. Liikkeen hän otti yksin haltuunsa 1887 ja myi sen 1906. Rydman omisti myös muita tuotanto- ja liikeyrityksiä, muun muassa huonekalu- ja valaisinalalla. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1903–1905 ja edusti edusti Naantalia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905.
Victor Rydmanilla oli kaksi tytärtä ja yksi poika, kauppaneuvos Walter Rydman (1880–1950).
Anastasija Mišina

Anastasija Viktorovna Mišina (; s. 24. huhtikuuta 2001 Pietari) on venäläinen taitoluistelija, joka kilpailee pariluistelussa. Parinsa Aleksandr Galljamovin kanssa hän on vuoden 2022 talviolympialaisten pariluistelun pronssimitalisti, vuoden 2021 maailmanmestari ja vuoden 2022 Euroopan-mestari sekä Venäjän-mestari. 
Mišina nousi pariluistelussa edustustehtäviin Vladislav Mirzojevin parina. He saavuttivat nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 2016. Seuraavalla kaudella he sijoittuivat aikuisten tasolla Venäjän-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi. Tämän jälkeen Mišinan pariksi vaihtui Aleksandr Galljamov, ja he saavuttivat nuorten MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2018 ja voittivat kultaa vuonna 2019 kivuttuaan vapaaohjelmassa kahden muun venäläisparin ohi. Kaudella 2019–2020 he sijoittuivat Torinon Grand Prix -finaalissa kahden kiinalaisparin takana kolmanneksi. Kaudella 2020–2021 he eivät vieläkään yltäneet Venäjän-mestaruuskilpailuissa mitaleille mutta voittivat Tukholman maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa oltuaan lyhytohjelman jälkeen vielä kolmantena. Kaudella 2021–2022 he voittivat Venäjän-mestaruuden ja Euroopan-mestaruuden venäläisten ottaessa kolmoisvoiton.
Mišina on pituudeltaan 159-senttimetrinen. Häntä ja Galljamovia ovat vuodesta 2020 lähtien valmentaneet Artur Mintšuk ja Tamara Moskvina.
Johannes Edfelt

Johannes Edfelt (1904 Kyrkefalla, Ruotsi – 1997) oli ruotsalainen runoilija, kääntäjä ja kriitikko ja Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1969.
Edfelt aloitti runoilijana 1920-luvulla. Hänen runoissaan vallitsi 1970-luvulle saakka kosminen tunne, pessimismi ja askeettisuus.
Vartkes Tevekeljan

Vartkes Arutjunovitš Tevekeljan (17. heinäkuuta 1902 Şebinkarahisar – 8. kesäkuuta 1969 Moskova) oli armenialaissyntyinen neuvostokirjailija.
Turkissa syntynyt Tevekeljan osallistui Venäjän sisällissotaan ja liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1921. Hän valmistui Idän kansojen instituutista vuonna 1933 ja työskenteli tekstiilitehtaiden johtajana vuosina 1937–1952.
Tevekeljanin ensimmäiset romaanit sijoittuvat Turkkiin, Armeniaan ja Iraniin. Kaksiosainen "Läpi vastuksen" ("Za Moskvoju-rekoi", 1959–1966) kertoo tekstiiliteollisuuden työntekijöistä. Romaani "Graniitti ei sula" ("Granit ne plavitsja", 1962) on omistettu salaisen poliisin työntekijöille.
Aleksandra Boikova

Aleksandra Igorevna Boikova (; s. 20. tammikuuta 2002 Pietari) on venäläinen taitoluistelija. Hän on pariluistelun Euroopan-mestari ja MM-mitalisti.
Boikova nousi parinsa Dmitri Kozlovskin kanssa kansainväliseen julkisuuteen pariluistelussa saavuttamalla nuorten maailmanmestaruskilpailuissa hopeaa vuonna 2017. He johtivat vielä lyhytohjelman jälkeen mutta saivat vapaaohjelmassa vasta neljänneksi parhaat pisteet. Kaudella 2018–2019 he sijoittuivat Venäjän-mestaruuskilpailuissa pronssille ja pääsivät aikuisten arvokisoihin. Euroopan-mestaruuskilpailuissa he saavuttivat pronssia ja maailmanmestaruuskilpailuissa tuloksena oli kuudes sija. Syksyllä 2019 he voittivat Skate Canada Internationalin ja Moskovassa kilpaillun Rostelecom Cupin. Vuonna 2020 he voittivat ensimmäisen Venäjän-mestaruutensa. Seuraavaksi he voittivat Euroopan-mestaruuden Venäjän ottaessa kolmoisvoiton ja saivat parhaat pisteet sekä lyhyt- että vapaaohjelmassa. Saman vuoden maailmanmestaruuskilpailut peruuntuivat koronaviruspandemian vuoksi. Kaudella 2020–2021 Boikova ja Kozlovski uusivat Rostelecom Cupin voittonsa ja sijoittuivat Venäjän-mestaruuskilpailuissa hopealle. MM-kilpailuissa 2021 he johtivat lyhytohjelman jälkeen mutta olivat vapaaohjelmassa vasta neljänsiä ja putosivat pronssille. EM-kilpailuissa 2022 he saavuttivat pronssia venäläisten ottaessa kolmoisvoiton.
Boikova on pituudeltaan 164-senttimetrinen. Häntä ja Kozlovskia valmentavat Artur Mintšuk ja Tamara Moskvina.
Clever

Clever, oikealta nimeltään Joshua Tyler Huie (s. 8 heinäkuuta 1985, Gadsden, Alabama, Yhdysvallat), on yhdysvaltalainen rap-artisti, joka on tehnyt yhteistyötä muun muassa Justin Bieberin, Post Malonen ja Juice Wrldin kanssa. Clever on vieraillut myös suomalaisartisti Williamin vuonna 2020 julkaistulla kappaleella ”Penelope”.
Thomas Willis

Thomas Willis (27. tammikuuta 1621 Great Bedwyn, Wiltshire – 11. marraskuuta 1675 Lontoo) oli brittiläinen lääkäri, joka tuli tunnetuksi keskushermoston ja useiden sairauksien tutkimuksesta. Hän myös johti maansa iatrokemistejä.
Willis toimi vuosina 1660–1675 luonnonfilosofian Sedleian-professorina Oxfordin yliopistossa. Hän laati keskushermoston siihen mennessä kattavimman kuvauksen julkaisussa "Cerebri Anatome, cui accessit Nervorum descriptio et usus" (1664). Vuonna 1671 Willis kuvasi ensimmäisenä myasthenia graviksen. Willisin valtimokehä on nimetty hänen mukaansa. Willis kuului Royal Societyn perustajajäseniin.
Suuri illusioni (elokuva)

Suuri illusioni on Tuija-Maija Niskasen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1985. Elokuva perustuu Mika Waltarin romaaniin Suuri illusioni (1928) ja se sijoittuu 1920-luvun Helsinkiin, jossa teologian opiskelija Hart tapaa rouva Spindellin salongissa Hellas-nimisen kirjailijan sekä kauniin Caritaksen. Elokuva kertoo Hartin, Caritaksen ja Hellaan välisestä kolmiodraamasta.
Scleria foliosa

Scleria foliosa on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, kovioiden ("Scleria") sukuun kuuluva kasvilaji.
"Scleria foliosa" -lajin juuret ovat punaruskeat. Varret voivat kasvaa 15–150 cm korkeiksi ja ovat 1–3 mm paksuja. Lehtilavat ovat 11–73 cm pitkiä ja 4–8 mm leveitä. Kukintona on useasta huiskilomaisesta kukinnosta koostuva kokonaisuus. Varren kärjessä oleva huiskilo on 2–3 cm pitkä ja muut, nivelistä haarautuvat huiskilot ovat 1–2 cm pitkiä. Tähkylät ovat yksineuvoisia. Hedetähkylät ovat 3,5–4 mm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,7–1 mm. Hedekukissa on kolme hedettä ja niiden ponnet ovat 0,8–1 mm pitkiä. Emitähkylät ovat 4–5 mm pitkiä.
"Scleria foliosa" kasvaa luonnossa eteläisessä Afrikassa ja Madagaskarilla sekä Intiassa.
Willow Creek Community Church

Willow Creek Community Church on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee South Barringtonin kaupungissa Chicagossa, Illinoisissa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 26 000 viikoittaista kävijää. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain viidenneksi suurin megakirkko vuonna 2019.
Seurakunnan johtava pastori on vuodesta 2020 Dave Dummitt. Seurakunnan perusti Bill Hybels vuonna 2000. Seurakunta toimii yhteensä kahdeksassa kaupungissa Illinois'n alueella. Yhteensä kirkon tilaisuuksiin osallistuu seurakunnan mukaan yli 100 000 ihmistä joka viikonloppu.
Seurakunta on tullut tunnetuksi erityisesti kävijäystävällisestä jumalanpalveluksesta, joka on suunnattu heille, jotka eivät normaalisti hakeudu tai tulisi kirkkoon.
Global Leadership Summit.
Willow Creek Community Church on vuodesta 1997 lähtien järjestänyt "Global Leadership Summit"-konferenssista, joka kokoaa tuhansia kristittyjä yhteen ympäri maailmaa. Laajimmillaan GLS on koostunut jopa 500 eri kokoontumisesta. Konferenssilla on ollut vaikutusta erityisesti vapaakirkollisissa ja karismaattisissa seurakunnissa Pohjoismaissa.
Fellowship Church

Fellowship Church (FC) on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Grapevinen kaupungissa Texasissa, Yhdysvalloissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 24 000 viikoittaista kävijää sen pääkampuksella. CBS Newsin mukaan seurakunta oli Yhdysvaltain kuudenneksi suurin megakirkko vuonna 2019.
Seurakunnan johtava pastori on Ed Young, joka perusti seurakunnan vuonna 1989. Seurakunta toimii yhteensä seitsemässä kaupungissa Texasin alueella. Lisäksi seurakunta järjestää viikoittaisia tilaisuuksia kahdessa vankilassa ja verkossa.
Viktor Bergman

Karl Viktor Bergman (31. maaliskuuta 1857 Porvoo – 3. lokakuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kivenhakkaajamestari sekä liikemies ja valtiopäivämies.
Bergmanin vanhemmat olivat kivenhakkaajamestari Johan Gustaf Bergman ja Maria Lovisa Nikander. Bergman johti isänsä kiviliikettä tämän kuoleman jälkeen, vuodesta 1877, ja otti sen nimiinsä äitinsä kuoleman jälkeen 1880. Hänellä oli useita luottamustoimia käsityöaloilla, kunnallisella alalla ja kansalaistoiminnassa. Hän oli vapaapalokunta-aktiivi sekä tunnettu purjehtija ja metsästäjä. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Bergman oli 1897–1905 ja porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Calvary Temple

Calvary Temple on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Hyderabadin kaupungissa Intiassa. Seurakunnalla on yhteensä noin 225 000 jäsentä. Jäsenmäärältään Calvary Temple on maailman toiseksi suurin megakirkko vuonna 2021.
Seurakunnan johtava pastori on Satish Kumar, joka perusti seurakunnan vuonna 2005.
Punaeväsateenkaarikala

Punaeväsateenkaarikala ("Melanotaenia parva") on sateenkaarikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Papualta.
Koko ja ulkonäkö.
Punaeväsateenkaarikala voi kasvaa 9–10 cm pitkäksi, mutta jää yleensä alle 6 cm pitkäksi. Naaraat ovat koiraita pienempiä. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Punaeväsateenkaarikalasta tunnetaan kaksi värimuotoa, jotka ovat sinivioletti ja keskiviivastaan musta muoto ja hopeanharmaa muoto, jonka suomujen reunat ovat punaiset. Kalan evät ovat väriltään punaiset. Naaraat ovat harmahtavia.
Levinneisyys ja elintavat.
Punaeväsateenkaarikala tavataan ainoastaan Kurumoijärvestä Doberain niemimaalta. Se elää sameissa rantavesissä tyypillisesti runsaan vesikasvillisuuden joukossa. Lajin ravintoa ovat kasvit ja vesihyönteiset. Punaeväsateenkaarikalakanta on laskussa ja laji luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Suurin uhka kannalle ovat järveen istutetut vieraslajit kuten tilapiat.
Hit Gyülekezete

Hit Gyülekezete () on kristillinen seurakunta, joka sijaitsee Budapestin kaupungissa Unkarissa. Seurakunnalla on yhteensä noin 70 000 jäsentä. Jäsenmäärältään Hit Gyülekezete on Euroopan suurin evankelinen seurakunta vuonna 2021. Seurakuntaa pidetään megakirkkona. Viikoittain seurakunnan tilaisuuksiin osallistuu noin 8000 ihmistä.
Seurakunnan johtava pastori on Sándor Németh, joka perusti seurakunnan vaimonsa Judithin kanssa kristillisenä rukousryhmänä 1979. Kommunistisen hallinnon alla seurakunnan toiminta oli laitonta ja toiminta vetäytyi maan alle. Unkarin hallitus tunnusti seurakunnan lailliseksi uskonnolliseksi järjestöksi vuonna 1989. 1990-luvulla seurakunta kasvoi vapaaehtoisten maksujen perusteella Unkarin neljänneksi suurimmaksi kirkkokunnaksi. Seurakunnalla on aktiivisia jäseniä yli 70 000. Seurakunnalla on yli 300 paikallisryhmää Unkarissa, sekä muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Jarno Liski

Jarno Liski (s. 1984) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hänet tunnetaan tutkivana journalistina, joka käsittelee jutuissaan usein taloussotkuja ja korruptiota, mikä on poikinut useita skuuppeja. Lokakuusta 2024 lähtien hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa.
Ura.
Toimittajana.
Koulutukseltaan Liski on humanististen tieteiden kandidaatti Jyväskylän yliopistosta. Hän oli Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittaja vuosina 2011–2013. Vuonna 2013 Liski työskenteli Ylen "Suora linja" -ohjelman toimittajana. Lisäksi hän oli Ylen palveluksessa vuosina 2016–2017. Tämän jälkeen Liski vaikutti freelance-toimittajana, kunnes hänet palkattiin joulukuussa 2020 Iltalehteen. Lokakuussa 2024 Liski siirtyi Helsingin Sanomien tutkivan journalismin toimitukseen.
Liski tunnetaan paljastusjutuistaan, jotka käsittelevät erityisesti taloussotkuja ja valtiollisia toimijoita. 
Paljastusjuttujen aiheita ovat olleet muun muassa:
Tietokirjailijana.
Liski on kirjoittanut yhdessä Salla Vuorikosken ja Jussi Erosen kanssa "Ylegate"-paljastuskirjan (2017), jossa puidaan vuonna 2016 tapahtunutta silloisen pääministerin Juha Sipilän ja Yleisradion toimintaa koskevaa kohua.
Vuonna 2019 julkaistiin Liskin ja Jyri Hännisen kirjoittama kirja "Keskustan valtakunta: kertomus rahasta, vallasta ja korruptiosta", joka käsittelee Suomen Keskusta -puolueen, Juha Sipilän ja suomalaisen politiikan korruptiota.
Palkinnot.
Liski palkittiin vuonna 2015 vuoden freelance-journalistina. Vuonna 2018 hän voitti Journalistiiiton sananvapauden miekka -palkinnon. Liski oli ehdolla Lumilapio-palkinnon saajaksi vuonna 2016 ja Suuren journalistipalkinnon vuoden juttu -palkinnon saajaksi yhdessä Karoliina Paanasen kanssa vuonna 2021. Liski valittiin vuonna 2021 myös tutkivan journalismin Lumilapio-finalistiksi peräti kahdella jutulla. Hän kirjoitti Suomen Kuvalehteen Huoltovarmuuskeskuksen maskikaupoista ja samaan lehteen yhdessä Karoliina Paanasen kanssa Katri Kulmunin (kesk) konsulttikuluista. Näistä Kulmuni-juttu palkittiin Lumilapio-palkinnolla.
Tihon Sjomuškin

Tihon Zaharovitš Sjomuškin (, 26. kesäkuuta 1900 Penzan läänin Staraja Kutljan kylä – 6. toukokuuta 1970 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Tihon Sjomuškin syntyi talonpojan perheeseen. Hän opiskeli Moskovan yliopiston kasvatustieteellisessä tiedekunnassa, osallistui tutkimusmatkoihin Tšukotkaan ja oli mukana luomassa tšuktšin kirjakieltä Vladimir Bogorazin johdolla.
Sjomuškinin ensimmäiset teokset kertovat tšuktšien ja eskimoiden elämästä. Romaani "Alitet pakenee vuorille" ("Alitet uhodit v gory", 1947–1948) sai Stalin-palkinnon vuonna 1949. Sen pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva. Sjomuškin julkaisi myöhemmin vain muutamia arktisen alueen kuvauksia. Hänen teostensa taiteellinen arvo on vähäinen.
Margo Scharten-Antink

Margo Sybranda Everdina Scharten-Antink (7. syyskuuta 1868 Zutphen, Alankomaat – 27. marraskuuta 1957 Firenze, Italia) oli alankomaalainen runoilija ja olympiamitalisti. Hän osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa sai pronssia epiikassa miehensä Carel Schartenin kanssa teoksellaan "De nar uit Maremmen" ("Maremmien klovni"). Scharten-Antink sai arvostusta jo lapsena, kun hän kirjoitti esikoisromaaninsa "George Courvron" salanimellä Victorine d’Oxème ja teos julkaistiin myös Bergen op Zoomsen kaupungin paikallislehdessä. Virallinen esikoisromaani "Catharina" julkaistiin vuonna 1899 ja esikoisromaani "Talo täynnä ihmisiä" yhdessä Carelin kanssa vuonna 1908. Pariskunta joutui muuttamaan Carelin terveysongelmien vuoksi ensin Pariisiin, ensimmäisen maailmansodan aikana Englantiin ja lopulta Firenzeen vuonna 1924. 1920–1930-lukujen välisen menestyksen ajan jälkeen heidän taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikeudet alkoivat, mutta Margon saavutukset kirjallisuudessa toivat hänelle ritarin arvon Orania-Nassaun ritarikunnassa vuonna 1939.
Elena Tovar

Linda Elena Tovar on meksikolais-yhdysvaltalainen näyttelijä.
Tovarilla on ollut rooleja muun muassa sarjoissa "General Hospital" (2014–2015), "Dynastia" (2017–2018) ja "Designated Survivor" (2019). Hänen roolityönsä "General Hospitalissa" huomioitiin Daytime Emmy -palkintoehdokkuudella.
Gabriela DeBues-Stafford

Gabriela DeBues-Stafford (s. 13. syyskuuta 1995 London, Ontario) on kanadalainen keski- ja pitkien matkojen juoksija, joka kilpailee pääasiassa 1 500 metrillä.
Ura.
DeBues-Stafford syntyi juoksijaperheeseen Hänen isänsä James Stafford edusti Kanadaa neljissä maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa ja täti Sara Gardner yksissä. DeBues-Stafford alkoi itse harrastaa juoksua käydessään Toronto French Schoolia ja hänen kansainvälisen tason uransa alkoi vuonna 2013, jolloin hän kilpaili tyttöjen sarjassa maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa ja 1 500 metrillä nuorten Pan-Amerikan yleisurheilumestaruuskilpailuissa.
Vuonna 2014 DeBues-Stafford voitti Kanadan-juniorimestaruuden 3 000 metrillä ja sijoittui samalla matkalla yhdeksänneksi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuonna 2015 hän voitti hopeaa 1 500 metrillä kesäuniversiadeissa ja vuonna 2016 ensimmäisen aikuisten Kanadan-mestaruutensa samalla matkalla. DeBues-Stafford valittiin Kanadan joukkueeseen Rion kesäolympialaisiin. Hän sijoittui alkuerässään yhdeksänneksi, eikä päässyt välieriin.
DeBues-Stafford uusi 1 500 metrin Kanadan-mestaruutensa vuosina 2017–2019. Vuonna 2017 hän kilpaili ensimmäisissä aikuisten yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissaan Lontoossa. Hän sijoittui alkuerässään seitsemänneksi ja pääsi välieriin. Välierässään hän oli kahdestoista.
Syksyllä 2018 DeBues-Stafford siirtyi brittiläisen Andy Youngin valmennettavaksi ja muutti Glasgow’hun. Sitä ennen häntä oli valmentanut pitkään Terry Radchenko Torontossa. Valmentajavaihdosta seurannut kausi 2019 oli hänelle menestyksekäs. Hän rikkoi oman ennätyksensä eri matkoilla kaikkiaan 11 kertaa ja maansa ennätyksen kahdeksan kertaa. DeBues-Stafford juoksi Kanadan sisärataennätykset 5 000 metrillä sekä maililla ja ulkorataennätykset 1 500 metrillä (kolmesti), maililla ja 5 000 metrillä (kahdesti). Lokakuussa hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi Dohan maailmanmestaruuskilpailuissa ennätysajallaan 3.56,12.
Vuonna 2020 DeBues-Stafford muutti ensin keväällä takaisin Torontoon ja siirtyi syksyllä Bowerman Track Clubin Jerry Schumacherin valmennettavaksi Portlandiin. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän voitti 1 500 metrin alkueränsä, sijoittui välierässä kolmanneksi ja loppukilpailussa viidenneksi ajalla 3.58,93. Helmikuussa 2022 hän juoksi Kanadan sisärataennätyksiksi 3 000 metrillä 8.33,92 ja 5 000 metrillä 14.31,38. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän oli 3 000 metrillä neljäs.
Yksityiselämä.
Gabriela DeBues-Stafford on ollut tammikuusta 2019 naimisissa brittiläisen Rowan DeBuesin kanssa. Pari tapasi toisensa molempien opiskellessa Toronton yliopistossa. Rowan kuului yliopiston rugbyjoukkueeseen.
DeBues-Stafford opiskeli Toronton yliopistossa vuosina 2014–2019 . Hän suoritti tutkinnon psykologiassa.
James Russell Lowell

James Russell Lowell (22. helmikuuta 1819 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat – 12. elokuuta 1891 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kriitikko. Hän kuuluu transkendentalisteihin ja oli oppinut, terävä kriitikko, oli myös etevä runoilija, joka käytti amerikanenglantia taitavasti.
Lowell oli älykäs humoristi, terävä kriitikko, taiteellinen esseisti sekä kirjallisuuden tuntija. Hän oli Yhdysvaltojen kirjallisuuden kultaisen aikakauden monipuolinen lahjakkuus.
Elämä.
Lowellin isä oli unitaarinen pappi. Lowell valmistui Harvardin yliopistosta 1838 ja sai juristin pätevyyden 1840. Hän ryhtyi kuitenkin kirjailijaksi. Varhain alkanut runsas runotuotanto ilmestyi kokoelmina 1841 ja 1843. Kolmas runokokoelma ilmestyi 1848. Samana vuonna ilmestyivät myös kirjailijasatiiri "A Fable for Critics", Yhdysvaltain Meksikon-politiikkaan keskitynyt poliittinen satiiri "The Biglow Papers" ja runoelma "The Vision of Sir Launfal", joka sisältää saman luonnonkauneusmaailman, johon hän myöhemmin palasi runoelmassaan "Under the Willows" (1869). Lowell nautti luonnosta yhtä paljon kuin John Keats, jonka runoihin hän usein syventyi. "The Biglow Papersissa" on erikoisuutena amerikanenglanti, joka käytettiin nyt ensimmäisiä kertoja yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa. 
Vuonna 1855 Lowell nimitettiin Henry Wadsworth Longfellow'n seuraajaksi kirjallisuuden professoriksi Harvardiin. Hänen luentonsa Englannin runoudesta olivat arvostettuja ja ovat pääosin säilyneet sarjassa "Among my Books" (1870 ja 1876). Huomattava tapaus yhdysvaltalaisessa kulttuurielämässä oli "The Atlantic Monthly" -aikakauslehden perustaminen vuonna 1857. Lowellista tuli sen päätoimittaja, ja hän kokosi kirjoittajiksi vapaamielisen kulttuuriväen parhaimmiston. Hänen myöhempään kirjalliseseen tuotantoonsa kuuluvat muun muassa kaksi uutta "The Biglow Papers" -sarjaa. Keskeisenä aiheena niissä on orjuuden vastustaminen. Lisäksi sarjaan kuuluu useita kansallisten merkkitapausten kunniaksi syntyneitä oodeja, esimerkiksi "Commemoration Ode" (1865).
Lowell nimitettiin 1877 lähettilääksi Espanjaan, ja vuosina 1880–1885 hän toimi lähettiläänä Englannissa. Kriitikkona ja runoilijana hänellä on Yhdysvaltojen kirjallisuuden ensimmäisten kirjailijoiden joukossa merkittävä asema.
Makkarakalakeittoa, sano Tympee Huttunen

Makkarakalakeittoa, sano Tympee Huttunen on Kaarlo Kortelaisen ohjaama suomalainen absurdi komediaelokuva vuodelta 1988. Elokuva on julkaistu videolevityksenä ja se koostuu erilaisista sketseistä. Elokuvan tapahtumapaikkana on Huttutörönkylä ja siinä seurataan Reinari "Tympee" Huttusen ja muiden kylän asukkaiden elämää.
Artturi Ortela

Vilhelm Aleksander (Artturi) Ortela, sukunimi aik. Helenius (30. lokakuuta 1889 Vaasa – 10. helmikuuta 1954 Vaasa) oli suomalainen arkkitehti.
Artturi Ortela pääsi ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta reaalilyseosta 1910 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1916. Hän teki opintomatkoja Venäjälle, Ruotsiin ja Viroon.
Ortela toimi 1916–1924 yksityisenä arkkitehtinä Vaasassa. Ortela perusti Vaasaan arkkitehtuuritoimiston Björklund-Helenius-Myntti yhdessä arkkitehti-taiteilija Matti Björklund-Visannin ja rakennusmestari Hugo Myntin kanssa. Toimisto suunnitteli 1917 kauppaneuvos Frithjof Tikanojan asuintalon muutostyön taidekodiksi. Ortela perusti 1918 oman arkkitehtitoimistonsa ja hän toimi lisäksi 1924–1932 Vaasan läänin rakennuskonttorin apulaisarkkitehtinä, 1932–1939 Vaasan teollisuuskoulun vt. lehtorina ja sen jälkeen vakinaisena lehtorina sekä rakennushallituksen III:n rakennuspiirin Vaasan asiamiehenä. Ortela julkaisi kirjoituksia ammattialaltaan päivä- ja aikakauslehdissä. 
Ortela on osallistui valkoisten puolella Suomen sisällissotaan ja toimi jonkin aikaa Vaasan suomalaisen suojeluskunnan päällikkönä. Hän oli Arkkitehtiliiton ja Suomalaisten Teknikkojen Seuran jäsen. Ortela harrasti urheilua ja erityisesti uintia ja oli Vaasan Uimaseuran suuruuden aikana seuran parhaita pikauimareita. Myöhemmin hän oli parin vuoden ajan Vaasan Uimaseuran puheenjohtajana. Vaasan Partiopoikien johtajana Ortela oli 1910.
Georges Duhamel

Georges Duhamel (1884 Pariisi, Ranska – 1966 Valmondois, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja kriitikko.
Duhamel oli ensimmäisessä maailmansodassa vapaaehtoisena lääkärinä. Vuonna 1939 hän oli tiedotusministeri. Hänet valittiin vuonna 1935 Ranskan akatemian jäseneksi. Duhamel, Jules Romains ja Charles Vildrac ja eräät muut muodostivat taiteilijaryhmän Groupe de l'Abbaye.
Kirjailijanuransa alussa Duhamel kirjoitti runoja ja näytelmiä, mutta varsinaisesti mainetta hän sai ensimmäistä maailmansotaa käsittelevillä romaaneilla ja sukuromaaneilla.
Mahasweta Devi

Mahasweta Devi (14. tammikuuta 1926 Dhaka – 28. heinäkuuta 2016 Kalkutta) oli intialainen bengalinkielinen kirjailija ja aktivisti. Hänen merkittäviä kirjallisia teoksiaan ovat "Hajar Churashir Maa", "Rudali" ja "Aranyer Adhikar". Hän oli itse julistautunut vasemmistolainen, joka työskenteli Intian Länsi-Bengalin, Biharin, Madhya Pradeshin ja Chhattisgarhin osavaltioiden heimojen (lodha ja shabar) oikeuksien ja vaikutusmahdollisuuksien puolesta. Hänet palkittiin useilla kirjallisuuspalkinnoilla, kuten Sahitya Akademi -palkinnolla (Bengalissa), Jnanpith-palkinnolla ja Ramon Magsaysay -palkinnolla sekä Intian siviilipalkinnoilla Padma Shri ja Padma Vibhushan.
Tulisateenkaarikala

Tulisateenkaarikala ("Glossolepis dorityi") on sateenkaarikalojen (Pseudomugilidae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji.
Tulisateenkaarikala kasvaa 11,5 cm pitkäksi. Naaraat ovat yksivärisen hopean- tai pronssinsävyisiä. Koiraan kyljissä on hopeanvärisellä pohjalla vaakasuuntaisia punaisia siksakraitoja.
Tulisateenkaarikaloja on tavattu ainoastaan Nenggwambujärvestä läheltä Jayapuraa Uudessa-Guineassa. Kalankasvatus ja vieraslajit ovat tehneet siitä äärimmäisen uhanalaisen.
Tulisateenkaarikaloja kasvatetaan akvaariokauppaan.
Joel Untersee

Joel Untersee (s. 11. helmikuuta 1994 Roodepoort, Etelä-Afrikka) on sveitsiläinen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Suomen Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia.
Untersee on urallaan edustanut myös esimerkiksi Juventuksen nuorisojoukkuetta sekä Empolia ja Bresciaa.
Nykytekstiilitaide

Nykytekstiilitaide on tekstiilitaiteeseen ja kuvataiteeseen kuuluvaa nykytaidetta. Siinä yhdistyy visuaalisen ja käsitteellisen taiteen menetelmien lisäksi myös käsityötekniikoita ja tekstiilimateriaalia. Nykytekstiilitaide on usein kokeellista ja kommentoi myös aktiivisesti ajankohtaisia yhteiskunnallisia aiheita.
Nykytekstiilitaide on vapaata taidetta. Se ei edusta sovellettua taidetta, designia tai käsityöesineitä. 
Nykytekstiilitaiteilijoita Suomessa edustaa Uuden tekstiilitaiteen yhdistys UUTE ry. Se on valtakunnallinen ja kansainvälisesti toimiva kuvataidealan järjestö.
Édouard Dujardin

Édouard Dujardin (1861 Saint-Gervais-la-Forêt, Ranska – 1949 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen symbolismia edustanut kirjailija. Proosan lisäksi hän kirjoitti runoja ja näytelmiä.
Dujardin perusti useita kirjallisuuslehtiä. Hänen tunnetuin teoksensa on "Les Lauriers sont coupés" (1887), tosin maine tuli vasta myöhemmin. Hän oli teoksissaan ensimmäinen sisäisen monologin käyttäjä. Kuuden tunnin mittainen päähenkilön elämän jakso on vaikuttanut James Joycen "Odysseus"-romaaniin. Hän esittelee sisäistä monologia artikkelissa ”La Monologie intérieure”.
Langeais

Langeais on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 25 kilometriä Toursin kaupungista länteen.
Langeais’n kuntaan liittyi 1. tammikuuta 2017 kuntaliitoksella Les Essards.
Kunnan nähtävyys on linna "Château de Langeais". Sen sijainti Anjoun ja Tourainen historiallisten maakuntien välissä on ollut ihanteellinen. Linna koostuu oikeastaan kahdesta linnasta: keskiaikaisesta noin vuonna 1000 Foulques III mustan rakennuttamasta linnasta, jonka pääpuolustorni on osittain jäljellä sekä Ranskan kuningas Ludvig XI}n 1400-luvulla rakennuttamasta renessanssilinnasta. Linnan laskusilta on yksi harvoja yhä toiminnassa olevia laskusiltoja Ranskassa.
Kaupungista pääsee Loirejoen yli "Pont de Langeais" -riippusiltaa pitkin. Silta valmistui kolmen vuoden rakentamisen jälkeen vuonna 1849. Vuonna 1859 salama tuhosi osan sillasta, ja kunnostettuna se otettiin jälleen käyttöön vuonna 1861. Vuonna 1870 puhjenneen Saksan–Ranskan sodan aikana sillan kaapelit katkaistiin sotilaallisella päätöksellä. Silta oli pois käytöstä vuoteen 1874 saakka. Toisessa maailmansodassa silta miinoitettiin vuonna 1940, jonka seurauksena sillan kansi romahti. Silta otettiin uudelleen käyttöön 8. marraskuuta 1950.
Kuzma Abramov

Kuzma Grigorjevitš Abramov (, 12. marraskuuta 1914 nykyisen Mordvan tasavallan Bolšije Bereznikin piirin Staryje Naimanyn kylä – 4. elokuuta 2008 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija.
Kuzma Abramov syntyi talonpojan perheeseen. Keskikoulun jälkeen hän opiskeli vuoden Mordvan opettajakorkeakoulussa, mutta jätti sen kesken. Abramov työskenteli kyläkoulun opettajana, kirjakustantamon toimittajana, kävi armeijan ja osallistui toiseen maailmansotaan. Hän valmistui opettajakorkeakoulusta etäopiskelijana vuonna 1954.
Abramovin ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1940. Varsinainen kirjailija hänestä tuli vasta sodan jälkeen. Abramov kirjoitti kertomuksia, näytelmiä ja pienoisromaaneja sekä mordvalaisten historiasta kertovan trilogian "Naiman" (1957), "Lomantne teevst malatseks" (”Ihmisistä tuli läheisiä”, 1961) ja "Katšamon patšk" (”Savu maan yllä”, 1964). Sitä seurasi taiteilija Stepan Erzjasta kertova trilogia "Erzjan tsjora" (”Ersän poika”, 1971, 1973, 1974), joka sai Mordvan ASNT:n valtionpalkinnon. Huomiota herättivät myös romaanit "Eset kanstos a marjavi" (”Oma taakka ei paina”, 1967) ja "Velen teiter" (”Maalaistyttö”, 1980).
1980-luvulla Abramov kirjoitti eeppisiä romaaneja mordvalaisten historiasta. Romaanin "Purgaz" (1988) aiheena on 1200-luvun vaihteen mordvalaisruhtinas ja kansan hajoaminen keskenään taisteleviksi suvuiksi, jotka eivät pysty puolustautumaan ulkoisia vihollisia vastaan. Romaani "Oljatšint kise" (”Vapauden tähden”, 1989) kertoo Volgan keskijuoksun kansojen kapinaliikkeestä 1670-luvun alussa. Abramov toimi myös lastenkirjailijana, journalistina ja ersän kielen tutkijana. Hänen laatimansa ersän selittävä sanakirja "Valon jovtnema valks" ilmestyi vuonna 2002.
Abramov hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1949. Hän sai Mordvan kansankirjailijan arvonimen vuonna 1985.
Saksan presidentinvaalit 2004

Saksan presidentinvaalit (virallisesti 12. liittovaltion kokous), on epäsuora vaalitapa, jossa valitaan Saksan liittopresidentti. Vaalit järjestettiin Saksassa 23. toukokuuta 2004. Presidentin tehtävät ovat enimmäkseen seremoniallisia, mutta kaikkien uusien liittovaltion lakien allekirjoittamista varten ennen niiden voimaantuloa. Käytännössä kaikilla presidenteillä on kuitenkin ollut epävirallinen vaikutus politiikkaan ja yhteiskuntaan, mutta enimmäkseen puolueettomalla tavalla.
Äänestäjät eivät valitse presidenttiä suoraan, vaan Saksan liittovaltionkokous (Bundesversammlung), joka kokoontuu joka viides vuosi yksin tähän tehtävään. Tämä elin koostuu Bundestagin jäsenistä ja yhtä monesta jäsenestä, jotka 16 liittovaltioparlamenttia valitsee.
CDU / CSU ja FDP valitsivat yhteiseksi ehdokkaaksi Horst Köhlerin, joka toimi Kansainvälisen valuuttarahaston johtajana Washington DC: ssä,
SPD ja Vihreät valitsivat yhteiseksi ehdokkaaksi Gesine Schwanin, joka toimi Frankfurtin Viadrina-yliopiston (Oder) johtajana. Hän on myös politiikan tutkija, joka on myös ollut aktiivinen SPD:n politiikassa pitkään.
Köhler voitti ensimmäisessä äänestyskierroksessa ja sai yhteensä 604 valitsijamiesääntä (50,1 %). Hänen vastaehdokas Schwan sai puolestaan 589 valitsijamiesääntä (48,83 %). Köhler astui virkaansa 1. heinäkuuta 2004.
Mihail Dudin

Mihail Aleksandrovitš Dudin (; 1916 – 1993 t. 1994) oli venäläinen runoilija ja viron kielen kääntäjä.
Dudin opiskeli Ivanovin kasvatusopillisessa korkeakoulussa. Hän osallistui 1939–1940 Suomea vastaan käytyyn sotaan. Hän oli vuodesta 1958 Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä. Hänen sota-ajan lyriikkansa on ollut suosittua. Siinä yhdistyy sotilaan elämän traagisuus luonnonkuviin ja luontoelämään. Monisanaisille runoille on ominaista opettavaisuus.
Dudinin runoja on suomennettu, sävelletty ja äänitetty: "Lumi" (suom. Veikko Ervasti).
Núria Añó

Núria Añó (s. 1973 Lleida, Katalonia, Espanja) on katalonialainen kirjailija, kääntäjä ja konferenssipuhuja. Añó aloitti kirjoittamisen jo nuorena ja hänen ensimmäinen novellinsa julkaistiin 1990. Tämän jälkeen muutamia hänen töitään on julkaistu kansainvälisissä kokoomateoksissa. Hänen teoksiaan on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, puolaksi, kiinaksi, latviaksi ja hollanniksi.
Añó keskittyy teoksissaan analysoimaan hahmoja ja vaikka teosten aiheet vaihtelevat suuresti, ne käsittelevät todellisia sosiaalisia ongelmia.
Halina

Halina on puolalainen naisen etunimi. Se voi olla muunnos nimestä Galina tai Helena.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä tilastoitu noin sata Halina-nimistä naista.
Carel Scharten

Carel Theodorus Scharten (14. maaliskuuta 1878 Middelburg, Alankomaat – 31. lokakuuta 1950 Firenze, Italia) oli alankomaalainen runoilija ja olympiamitalisti. Hän sai vaimonsa Margon kanssa pronssia vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisista, joissa he kilpailivat epiikassa teoksellaan "De nar uit Maremmen" ("Maremmien klovni"). Vuoteen 1905 saakka Schartenit työskentelivät väliaikaisesti myös Pariisissa, kun Carel sairastui vakavaan keuhkokuumeeseen kotimaansa kylmissä olosuhteissa ja Margo työskenteli kaupungissa kirjeenvaihtajana. Pariskunnan ensimmäinen yhteinen romaani "Talo täynnä ihmisiä" julkaistiin vuonna 1908. Pariskunta muutti Firenzeen vuonna 1924, missä he saavuttivat menestystä 1920–1930-lukujen aikana, kunnes joutuivat taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin vaikeuksiin Benito Mussolinin hallitsemassa Italiassa.
J. H. Jokinen

Juho Heikki Jokinen (synt. Sorri, 27. lokakuuta 1870 Loimaan pitäjä – 1918) oli suomalainen poliitikko, joka toimi porvarissäädyn valtiopäivämiehenä Suomen suuriruhtinaskunnan viimeisillä säätyvaltiopäivillä 1905–1906. Turussa vaikuttanut Salminen kuului vanhan työväenliikkeen alkuvuosien keskeisiin hahmoihin, joka oli muun muassa perustamassa SDP:n edeltäjää Suomen Työväenpuoluetta. Hän oli yksi viidestä sosialistista, joka ehti istumaan valtiopäivillä ennen niiden korvaamista nykyisellä eduskunnalla.
Elämä.
Loimaan Metsämaalla syntyneen J. H. Jokisen vanhemmat olivat Heikki Sorri ja Liisa Pankajoki. Vuonna 1890 hän muutti Turkuun nahkurin oppipojaksi. Vuosikymmenen puolivälissä Jokinen liittyi Turun työväenyhdistykseen (TTY), jonka yhteyteen hän perusti nahkureitten ammattiosaston. Vuonna 1899 Jokinen oli perustamassa kaupungin ensimmäistä työväenlehteä "Länsisuomen Työmiestä". Hän työskenteli usean vuoden ajan lehden taustayhtiöiden Turun Työväen Sanomalehti Oy:n ja Ammattilaisten Kirjapaino Oy:n taloudenhoitajana. Jokinen oli myös TTY:n puheenjohtaja 1900-1905 ja kuului Turun kaupunginvaltuustoon.
Vuonna 1899 Jokinen osallistui TTY:n edustajana Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen, jossa hänet valittiin puoluehallinnon jäseneksi. Vuosina 1905–1906 Jokinen oli Turun porvarissäädyn edustajana ylimääräisillä valtiopäivillä. Hän oli Yrjö Mäkelinin ja J. A. Salmisen ohella valtiopäivien kolmas sosialidemokraatti. Jokinen valittiin nuorsuomalaisten listalta, mikä aiheutti parranpärinää, koska SDP oli suurlakon jälkeen tehnyt päätöksen vaalien boikotoimisesta. "Työmies" kirjoitti Jokisen ja Salmisen rikkoneen välinsä köyhälistöön porvarien kelkkaan hypätessään ja joidenkin lehtitietojen mukaan heidät olisi jopa erotettu työväenyhdistyksestä. Vuoden 1906 Oulun puoluekokouksessa Jokinen putosi muiden turkulaisten tavoin SDP:n johdosta, kun puoluehallinto siirrettiin Helsinkiin.
Myöhemmin Jokinen työskenteli "Länsisuomen Työmiehen" seuraajaksi perustetun "Sosialistin" taloudenhoitajana, kunnes keskittyi 1910-luvun vaihteessa pyörittämään Turussa toiminutta kansankeittiötään. Samalla hän jäi sivuun järjestötoiminnasta, mutta oli vielä syksyllä 1917 yleislakon yhteydessä perustetun Turun vallankumouskomitean jäsen. Jokinen kuoli sisällissodan aikana. "Suomen Työmiehen" mukaan Jokinen ammuttiin ja hänen perheensä pakeni Neuvosto-Venäjälle.
Perhe.
J. H. Jokisen puoliso oli Hilda Sofia Jokinen.
Tony Duvert

Tony Duvert (1945 Villeneuve-le-Roi, Ranska – 2008 Thoré-la-Rochette, Ranska) oli ranskalainen kirjailija.
Duvert kuului aikoinaan nuoren polven kapinallisiin. Hän käytti kirjoittaessaan slangia ja kuvasi seksuaalista väkivaltaa ja pikkupoikia homoseksuaalisesti. Ranskassa herätti tuolloin pahennusta ensisijaisesti kieli. Hän sai 1973 Médicis-palkinnon romaanista "Paysage de fantaisie".