tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Avaruusrakenne

Avaruusrakenne tai avaruuskehikko () tarkoittaa tukirakenteiden muodostamaa jäykkiin kolmioihin perustuvaa kolmiulotteista ristikkorakennetta, jossa kolmioiden sivuihin kohdistuu vain puristus- ja vetojännitystä. Rakenne on yksinkertaisimmillaan tetraedri.
Avaruusrakenteen käyttö liitetään R. Buckminster Fulleriin ja arkkitehtuuriin hänen Dymaxion-projektissaan. Fullerille myönnettiin patentti kolmiulotteiselle rakenteelle vuonna 1961.
Ennen Fulleria Alexander Graham Bell tutki tetraedrien käyttöä rakenteissa, mutta Fullerin mukaan hän ei ollut tietoinen Bellin työstä. Bell tutki rakennetta leijojen näkökulmasta.
Rakennetta käytetään useissa autoissa. 1950-luvulla valmistettu Jaguar C-Type yhdisti avaruusrakenteen ja alumiinisen korin. Autoissa käytettiin alkuaikoina koria niin sanotun tikapuurungon päällä, mutta tämä ei ollut tarpeeksi vahva. Moottoriurheiluun kehitettiin kolmiulotteinen putkirunko, joka tarjoaa mekaanista lujuutta mistä vain suunnasta tuleville voimille. Varhaisia esimerkkejä ovat Maserati Tipo 61 kilpa-auto ja Mercedes-Benz 300 SL. Ensimmäinen rakennetta käyttävä kilpa-auto oli Porsche Type 360 Cisitalia vuonna 1947. Toisin kuin monokokkirakenteessa avaruusrakenteessa "kuori" ei ole kuormitusta kantava osa.
Auton avaruusrakenne kantaa kaikki ajoneuvoon kohdistuvat voimat, joita aiheuttavat jousitus, moottori, kuljettaja ja aerodynamiikka. Monokokkiin verrattuna rakenne on helpompi valmistaa yksinkertaisilla työkaluilla ja korjata. Sarjatuotannossa monokokki on helpompi kuin useat toisiinsa liittyvät putket.
Koirametsä

Koirametsä on aidattu metsäalue, jonka voi vuokrata yksityiskäyttöön. Koirametsissä koirat pääsevät vapaasti ja turvallisesti juoksemaan ja tutkimaan ympäristöä. Koirametsät ovat pääosin yksityisten omistajien tai yritysten vuokraamia, noin 1–2 hehtaarin metsäalueita. Niissä koiranomistaja voi välttää metsästyslain ja järjestyslain velvoitteet koiran kiinnipitämisestä. 
Koirametsä-alueet ovat yleisimmin suomalaista luonnonmetsää, mutta niiden sisältö ja tarjonta vaihtelee omistajasta riippuen. Koirametsissä voi olla koulutusalueita, esteratoja, laavu ja nuotiopaikka. Joissakin koirametsissä on myös omistajien mahdollista yöpyä ja patikoida.
Elokuussa 2023 Koirametsät-sivusto listaa 29 Suomessa sijaitsevaa koirametsää.
Hans Lippershey

Hans Lippershey (tai Lipperhey, Lippersheim) (noin 1570 Wesel, Kleven herttuakunta – 1619 Middelburg, Yhdistyneet provinssit) oli saksalais-alankomaalainen silmälasien valmistaja, jota monet historioitsijat pitävät kaukoputken varsinaisena keksijänä.
Kaukoputken keksijä.
2. lokakuuta 1608 Lippershey ilmoitti Alankomaiden parlamentille, että hän oli valmistanut välineen, jolla pystyi näkemään kauas. Lippershey kutsui keksintöään "kijkeriksi". Samalla hän pyysi patenttia tällaisten laitteiden valmistukseen ja palkkiota, joka koostui 30 vuoden pituisesta maksusta. Vastineeksi hän tarjoutui olemaan myymättä kaukoputkia ulkomaille. On kuitenkin mahdollista että Lippersheyn naapuri Zacharias Janssen ja lasinhioja Jacob Metius olivat myös laitteen keksijöitä. 4. lokakuuta nimitettiin komitea testaamaan Lippersheyn laitetta, ja 6. lokakuuta parlamentti päätti antaa Lippersheylle 900 guldenia hänen laitteestaan. Lisäksi he tutkivat 15. joulukuuta Lippersheyn pyynnöstä tämän keksimän molemmin silmin katsottavan instrumentin ja määräsivät hänen valmistamaan kaksi samanlaista instrumenttia 900 guldenin kappalehintaan, mutta koska monet muutkin henkilöt olivat tietoisia tästä uudesta keksinnöstä, he eivät pitäneet tarkoituksenmukaisena myöntää Lippersheylle yksinoikeutta myydä tällaisia instrumentteja.
Vaikka Lippersheytä pidetään yleisesti ensimmäisenä henkilönä, joka kuvasi kaukoputken kirjallisesti, myös Giambattista della Portan ja jopa Galileo Galilein on toisinaan katsottu keksineen kaukoputken.
Lammin Porraskosken-Järventaustan työväentalo

Järventaustan työväentalo tai Porraskosken työväentalo oli entisen Lammin kunnan (vuodesta 2009 lähtien osa Hämeenlinnaa) Porraskosken kylässä sijainnut työväentalo. Porraskosken ja Järventaustan kylät ovat vierekkäin, ja talon rakentaneen yhdistyksen nimi oli Järventaustan työväenyhdistys. Talo tuhoutui tulipalossa vuonna 1938.
Historiaa.
Järventaustan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1907. Talo valmistui luultavasti vuonna 1913; vuoden 1912 puoluetilastoon yhdistys vielä ilmoitti, ettei sillä ole taloa, mutta vuonna 1913 talolla järjestettiin jo kokous. Yhdistyksen toiminta oli alkuaikoina vilkasta, mutta heikkeni 1930-luvulle tultaessa.
1920-luvun alkupuolella yhdistys kärsi usein järjestyshäiriöistä. Vuonna 1921 muutama ilmeisesti suojeluskuntalainen ilmestyi iltamiin, riehui ja hajotti ravintolakalustoa ja ikkunoita. Vuonna 1924 "Hämeen Kansa" -lehti kirjoitti, että työväentalo oli tullut ”kaikenkarvaisten rehjujen ja rähjien temmellyspaikaksi”. Ongelmia oli ollut alusta asti, mutta sisällissodan jälkeen ne olivat pahentuneet. 
Vuonna 1938 talo tuhoutui tulipalossa. Tuli sai alkunsa piipusta katolle lentäneestä kipinästä. Ei ole tiedossa, rakensiko yhdistys uuden talon. 
Rakennus.
Taloon kuului juhlasali näyttämöineen, ravintolahuone ja vahtimestarin asunto.
Toimintaa työväentalolla.
Vuonna 1927 yhdistys vietti 20-vuotisjuhlaansa talollaan. Juhla koostui erillisistä päivä- ja iltajuhlista. Ohjelmassa oli kansanedustaja Otto Toivosen puhe, kaksi näytelmää, 20-vuotiskertomus ynnä muuta. Työväentalo valaistiin juhlailtamassa ensimmäistä kertaa sähkövalolla.
Kevätuhri (albumi)

Kevätuhri on Ruusut-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. toukokuuta 2020.
Refat Tšubarov

Refat Abdurahman oğlu Çubarov (; s. 22. syyskuuta 1957) on ukrainalainen krimintataaripoliitikko, joka on toiminut edustusjärjestö Krimin tataarien kansan medžlisin ("Qırımtatar Milliy Meclisi") puheenjohtajana vuodesta 2013.
Elämä.
Tšubarov syntyi Samarkandissa, Uzbekistanissa, jonne hänen perheensä oli karkotettu Krimiltä Ai-Serezin (; nykyään Mižrittšja) kylästä vuonna 1944. Vuonna 1968 hän pääsi vanhempineen palaamaan Krimille. Vuosina 1974–1975 hän opiskeli Simferopolin ammattikoulussa nro 1. Vuosina 1975–1977 Tšubarov suoritti asepalvelusta Neuvostoliiton asevoimissa. Vuonna 1983 hän opiskeli Moskovan historiallis-arkistotieteellisessä valtioninstituutissa. Hän työskenteli Riiassa valtion keskusarkistossa ensin arkistonhoitajana ja vuosina 1984–1991 johtajana ja vanhempana tutkijana. Vuonna 1989 hänet valittiin Riian kaupunginneuvostoon Latvian kansanrintaman jäsenenä.
Vuosina 1990–1991 Tšubarov toimi Neuvostoliiton ministerineuvoston alaisen krimintataarien ongelmia tutkineen valtionkomission jäsenenä. Vuonna 1994 hänestä tuli Krimin autonomisen tasavallan korkeimman neuvoston jäsen. Vuosina 1995–1998 hän toimi neuvoston varapuhemiehenä. Vuoden 1998 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Ukrainan kansanliikkeen jäsenenä. Hän toimi Verh’ovna Radan ihmisoikeuksien, kansallisten vähemmistöjen ja kansojenvälisten suhteiden valiokunnan karkotettujen kansojen, kansallisten vähemmistöjen ja poliittisten vainojen uhrien alakomitean puheenjohtajana, sittemmin valiokunnan varapuheenjohtajana ja myöhemmin puheenjohtajana ja sihteerinä. Vuonna 2002 hänet valittiin uudelleen, tällä kertaa Meidän Ukrainamme -blokin listalta. Hän istui Verh’ovna Radassa vuoteen 2007 asti.
Vuonna 2009 Tšubarov valittiin Krimintataarien maailmankongressin puheenjohtajaksi. Vuonna 2010 hänet valittiin Krimin autonomisen tasavallan korkeimpaan neuvostoon Ukrainan kansanliikkeen listan kärjestä. Vuonna 2013 krimintataarien kansankongressi Qurultay valitsi Tšubarovin Krimintataarien medžlisin puheenjohtajaksi.
Toukokuussa 2014, Venäjän miehitettyä Krimin, Krimin venäläismielinen syyttäjä Natalja Poklonskaja antoi Tšubaroville henkilökohtaisesti medžlisin toimitiloissa varoituksen äärimielisestä toiminnasta. Heinäkuussa 2014 Tšubarovia kiellettiin tulemasta Krimille viideksi vuodeksi. Vuonna 2015 Tšubarov nousi Verh’ovna Radaan Petro Porošenkon blokin listalta.
Toukokuussa 2015 Venäjän turvallisuuspalvelu FSB ilmoitti aloittaneensa rikostutkinnan Tšubarovista epäiltynä Venäjän alueellisen koskemattomuuden loukkaamiseen yllyttämisestä, josta Venäjän rikoslain mukaan voidaan tuomita korkeintaan viiden vuoden vankeusrangaistukseen. Venäjä etsintäkuulutti hänet Interpolin kautta, mutta Interpol hylkäsi etsintäkuulutuksen marraskuussa 2015. 
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Tšubarov oli ehdolla Voima ja kunnia -puolueen () listalla, mutta puolue ei ylittänyt äänikynnystä.
Abdelmalek Sellal

Abdelmalek Sellal (; s. 1948) on algerialainen poliitikko. Hän on toiminut maan pääministerinä 2012–2017, paitsi muutaman kuukauden taukoa vuonna 2014.
Sellal oli presidentti Abdelaziz Bouteflikan läheinen liittolainen. Ennen pääministerin tehtävää hänellä oli muita ministerinpaikkoja. Vuoden 2014 virkavapaan aikana hän edisti Bouteflikan uudelleenvalintaa.
Vuonna 2019 Sellal tuomittiin 12 vuodeksi vankeuteen korruptiosta tapauksessa, joka liittyi autoteollisuuteen. Tuomio tuli kaksi päivää ennen presidentinvaaleja. Vuonna 2021 hän sai lisätuomion muun muassa rahanpesusta ja valtion varojen väärinkäytöstä.
Ylös raunioista / Risen from the Ruins

Ylös raunioista / Risen from the Ruins on suomalaisen speed metal -yhtye Rangerin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 9. joulukuuta 2022 levymerkillä Ektro Records. Albumi sisältää kappaleista versiot suomeksi ja englanniksi. Albumi nauhoitettiin Miko Sipilän kotistudiossa Fostexin A8-kelanauhurilla. Kappaleiden molemmat versiot miksattiin erikseen.
Dunajivtsi

Dunajivtsi (), joka tunnettiin 1700-luvun alkuun saakka nimellä Dunajhorod (), on kaupunki Ukrainan Hmelnytskyin alueen Kamjanets-Podilskyin piirissä. Dunajivtsi sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Ternavajoen varrella, 68 kilometriä aluekeskus Hmelnytskyistä etelään.
Tammikuun keskilämpötila on -5,6, heinäkuun +18 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä 560 millimetriä. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 15 799 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 väkiluku oli 16 448. Tuolloin pääosa asukkaista oli etsiseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran Liettuan suuriruhtinaskunnan kirjallisissa dokumenteissa vuodelta 1403. Puolan toisessa jaossa (1793) paikkakunta siirtyi Venäjän keisarikunnan puolelle. Vuodesta 1923 lähtien Dunajivtsi on ollut piirikeskus. Kaupungin aseman se sai 1958. 
Dunajivtsi on Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Kamjanets-Podilskyin piiriin; tätä ennen se oli vuodesta 1923 lähtien ollut Dunajivtsin piirin hallintokeskus.
Victor Norman

Victor Danielsen Norman (s. 24. heinäkuuta 1946 Risør – 20. syyskuuta 2024 Bergen) oli norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan työ- ja hallintoministerinä 2001–2005. Vuosina 1999–2001 hän oli Norjan kauppakorkeakoulun rehtori.
Morten Andreas Meyer

Morten Andreas Meyer (s. 20. lokakuuta 1959 Sarpsborg) on norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan modernisaatioministerinä 2004–2005.
Tiris al-Gharbiyya

Tiris al-Gharbiyya (arabiaksi تيرس الغربية, "Tīris al-Ġarbiyya", "Länsi-Tiris") oli Länsi-Saharassa sijainnut, vuosina 1975–1979 Mauritanian hallitsema alue. 
Historia.
Mauritanian hallinto alueella alkoi vuonna 1975, kun se otti haltuunsa silloisen Espanjan Saharan eteläosan. Samaan aikaan Marokko oli saanut itselleen alueen pohjoisosat. 
Länsi-Tiriksen alue kattoi Espanjan siirtomaavallan aikaisen provinssin, Río de Oron eteläisemmän osan, jonka koko oli noin 88 000 neliökilometriä, ja asukkaita alueella oli hieman alle 13 000. Suurin osa Mauritanian alueesta oli asumatonta aavikkoa, mutta esimerkiksi sen rannikolla sijaitsi muutamia asutuskeskuksi, kuten myöhemmin provinssin pääkaupungiksi tullut Dakhla.
Vaikka alueella tutkimusten mukaan saattoi olla luonnonvaroja kuten rautaa sekä öljyä, niin alueella käytyjen konfliktien takia niiden etsiminen oli vaikeaa.
Vuonna 1978 Moktar Ould Daddahin johtama hallitus ei pärjännyt sodassa odotetulla tavalla, ja samaan aikaan Mauritanian armeijan upseerit kaappasivat vallan häneltä. Tämän jälkeen valtio veti joukkonsa pois alueelta, eikä enää pyytänyt Länsi-Saharan alueita itselleen. Mauritanian aiemmin hallinnoimat alueet joutuivat Marokon miehittämiksi.
Asko Avonius -palkinto

Asko Avonius -palkinto on joka kolmas vuosi suomalaiselle henkilölle tai ryhmälle myönnettävä tunnustuspalkinto muotoilukulttuuria edistävästä suunnittelu-, tutkimus- tai kehitystyöstä. Palkinnon myöntää Askon Säätiö. Palkinto on nimetty Asko-yrityksen perustajan Aukusti Asko-Avoniuksen mukaan.
Ensimmäisellä myöntämiskerralla vuonna 1997 palkinnon suuruus oli 100 000 markkaa. Vuonna 2022 tunnustuspalkinnon suuruus oli 20 000 euroa.
Asko Avonius -palkinnon ovat saaneet
Samuel Lino

Samuel Dias Lino (s. 23. joulukuuta 1999 Santo André, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Flamengoa. Linon pelipaikka on keskikentän vasen laita, mutta hän voi pelata myös oikealla laidalla sekä kärkipelaajana.
Seurajoukkueura.
Lino pelasi ensimmäisen miesten liigaottelunsa 17-vuotiaana sãopaulolaisessa São Bernardon joukkueessa, joka kilpaili tuolloin Brasilian neljänneksi korkeimmalla sarjaportaalla.
Vuonna 2019 Lino siirtyi Portugalin pääsarjassa pelaavaan Gil Vicenteen. Kautta 2021–22 pidettiin hänen läpimurtonaan, jonka aikana hänen nimensä yhdistettiin siirtohuhuissa Euroopan suurseuroihin. 
Heinäkuussa 2022 Lino siirtyi Espanjan Primera Divisiónin Atlético Madridiin. Hän pelasi kauden 2022–2023 lainalla saman sarjan Valenciassa. Lainakaudellaan Valenciassa hän pelasi kaikki 38 Primera Divisiónin ottelua, joissa hän teki kuusi ja syötti kaksi maalia. Lino palasi kesällä 2023 Atlético Madridiin ja pelasi seurassa kahden kauden aikana 65 Primera Divisiónin ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi 17 ottelua, joissa hän teki kolme ja syötti kuusi maalia. Hän pelasi myös kaksi ottelua kesän 2025 seurajoukkueiden MM-kilpailuissa.
Heinäkuussa 2025 Lino siirtyi Atlético Madridista kotimaansa pääsarjaseura Flamengoon 22 miljoonan euron siirtosummalla. Hän allekirjoitti Flamengon kanssa 4,5-vuotisen sopimuksen.
Ankeleenjärvi

Ankeleenjärvi on järvi Pieksämäen ja Juvan rajaseudulla Etelä-Savon maakunnan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelistä on 41 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Ankeleenjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,8 kilometriä. Järven eteläosan leveys lounaasta koilliseen on noin puolitoista kilometriä, pohjoisessa järvi kaventuu noin kilometrin levyiseksi. Järven selkävedestä erkanee pohjoisessa ja kaakossa pieniä lahtia, järven eteläisin osa muodostuu rantaviivaltaan epämääräisestä lahdesta. Ankeleenjärven pohjoisosassa sijaitsee noin 20 hehtaaria laaja alue, jonka syvyys on vähintään kymmenen metriä.
Ankeleenjärven saariluku on 22. Lähes kaikki saaret sijaitsevat järven matalassa kaakkoisosassa. Saarista 5 on alle aarin laajuisia luotoja. Laajin saari on Pitkäsaari (noin 2,5 ha). Sen itäpuolella sijaitsee Kutusaari ja lounaispuolella Selkäsaaret. Niiden pinta-ala on alle hehtaarin.
Ankeleenjärven rannat ovat suurelta osin metsämaata. Itärannalla sijaitsee Ankeleen kylä. Pohjoisrannalla kohoaa Piilukanvuori, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 35 metriä järvenpinnan yläpuolella. Järven eteläpuolella on soita (Putkonniemensuo, Kansansuo). Ankeleenjärven länsipuolella sijaitsee Haapajärveen kuuluva Etelä-Haapajärvi. Järvien välinen kannas on alle puolen kilometrin levyinen.
Ankeleenjärveen laskee Välijoki luoteesta Haapajärveltä (105,1 metriä mpy). Ankeleenjärvi laskee Isojokea koilliseen.
Ankeleenjärven vesitilavuus on 9 274 000 kuutiometriä.
Ankeleenjärvi (04.253.1.022) kuuluu Isojoen-Sahinjoen valuma-alueeseen (04.253), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Sysmäjärven valuma-alue (04.25) ja ensimmäinen on Haukiveden–Kallaveden alue (04.2). Ankeleenjärvi on neljänneksi laajin Isojoen-Sahinjoen valuma-alueen 54:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Kangasjärvi, Haapajärvi ja Nevajärvi. Ankeleenjärveä seuraa Heräjärvi.
Ehronjärvi

Ehronjärvi on saareton ylänköjärvi Suomussalmella Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 115 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Ehronjärven pituus lännestä itään on 2,2 kilometriä. Niemet ja lahdet (Viitaniemi, Reuhkaniemi, Lohilahti) tekevät järven pohjoisrannasta mutkaisen. Noin neljäsosa Ehronjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvä alue sijaitsee yhtenäisenä vyöhykkeenä järven keskiosassa. Järven kaakkoinen osa on matalaa.
Ehronjärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Myös asutusta peltoineen on melko paljon. Järven koillispuolella levittäytyy Ehronpääsuo. Ehronjärveen laskee Saavanjoki kaakosta Kivijärveltä (214,3 metriä mpy). Ehronjärven luusua sijaitsee luoteessa, josta alkaa Kiantajärven (199,5 metriä mpy) Myllylahteen virtaava noin kilometrin pituinen Myllyjoki.
Ehronjärven vesitilavuus on 8 646 000 kuutiometriä.
Ehronjärvi (59.518.1.001) kuuluu Ehronjärven valuma-alueeseen (59.518), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Kiantajärven alue (59.51) ja ensimmäinen on Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Ehronjärvi on laajin Ehronjärven valuma-alueen 36:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Kivijärvi ja Iso Hietajärvi.
Purasjärvi (Suomussalmi)

Purasjärvi on matala ylänköjärvi Suomussalmella Kainuun koillisosassa. Sen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 114 kilometriä koilliseen. Suomen ja Venäjän rajavyöhyke sijaitsee noin kaksi kilometriä Purasjärveltä itään.
Maantiede.
Purasjärven pituus etelästä pohjoiseen on 5,6 kilometriä. Järven leveys vaihtelee huomattavasti, levein kohta lännestä itään on järven eteläosan 1,7 kilometriä. Järven keskiosan leveys Kuiriniemen ja Kallioniemen välissä on noin 150 metriä, siitä pohjoiseen avautuu yli neliökilometrin laajuinen selkävesi. Purasjärven lounaisosan muodostaa Aittolahti. Sen pohjoispuolella Kuivaniemen ja Kumpuniemen välissä sijaitsee Hakolahti. Järven pohjoispuoliskolla on useita lahtia (Tihisenlahti, Torakkalahti, Röhmönlahti, Veitsilahti). Purasjärven lahdet ovat suiltaan melko avoimia, selkeimmin pääaltaasta erottuu Aittolahti.
Purasjärven saariluku on kolme. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on runsaan hehtaarin. Laajin saarista on järven eteläosassa sijaitseva Pirkonsaari. Järven keskiosassa sijaitsee Salmensaari, ja siitä noin 600 metriä pohjoiseen sijaitsee nimetön saari. Purasjärven rannat ovat suo- ja metsämaata. Länsi- ja etelärannalla on Puras-nimisen kylän asutusta.
Purasjärveen laskee Saarijoki pohjoisesta Saarijärveltä (228,9 metriä mpy) ja Kivijoki koillisesta Kivijärveltä (235,9 metriä mpy). Järveä ympäröivältä suoalueelta laskee useita suo-ojia, kuten Metsopuro idästä. Purasjärven luusua sijaitsee etelärannalla, josta järven vedet virtaavat Karsikkolammen kautta etelään Hietajärveen ja edelleen useiden metsäjärvien kautta Purasjokea Vuokkijärveen (188,9 metriä mpy).
Purasjärven vesitilavuus on 11 626 000 kuutiometriä. Vain noin 27 hehtaaria järvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvimmät kohdat ovat noin kahdeksan metriä.
Purasjärvi (59.653.1.001) kuuluu Purasjärven alueeseen (59.653), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Purasjoen valuma-alue (59.65) ja ensimmäinen on Vuokkijärven reitin valuma-alue (59.6). Purasjärvi on laajin Purasjärven alueen 28:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Kivijärvi ja Syvänjärvi.
Suomessa on toinenkin Purasjärvi (35.488.1.006). Se sijaitsee Keuruulla.
Iso Pirtajärvi

Iso Pirtajärvi on syvähkö ja rantaviivaltaan polveileva metsäjärvi Tohmajärvellä Pohjois-Karjalan maakunnan eteläosassa. Sen pinta-ala on 39,2 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 59 kilometriä kaakkoon.
Maantiede.
Ison Pirtajärven ulottuvuus lounaisrannalta koillisrannalle on 1,25 kilometriä. Niemet tekevät järven itärannasta mutkaisen. Noin seitsemäsosa Isosta Pirtajärvestä on vähintään viisitoista metriä syvä. Syvin alue sijaitsee järven pohjoisosassa, jossa on myös syvin piste, 31 metriä.
Ison Pirtajärven rannat ovat metsämaata. Järven koillisen osan muodostavan Koposenlahden rannalla on jyrkänne. Ison Pirtajärven länsipuolella sijaitsee Pieni Pirtajärvi, jonka korkeustaso on sama kuin Ison Pirtajärven. Järviä yhdistää Välijoki ja erottaa noin 100–200 metriä leveä kannas. Kannaksen halki kulkee maantie.
Iso Pirtajärvi laskee Pirtapuroa kaakkoon kohti Ryösiönjokea, joka virtaa etelään.
Ison Pirtajärven vesitilavuus on 3 235 000 kuutiometriä.
Iso Pirtajärvi (01.092.1.003) kuuluu Ryösiönjoen yläosan valuma-alueeseen (01.092), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Jänisjoen vesistöalueella (01). Toinen jakovaihe on Ryösiönjoen valuma-alue (01.09). Iso Pirtajärvi on toiseksi on laajin Ryösiönjoen yläosan valuma-alueen 17:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Ylä-Ryösiö.
Aalto-Setälä

Aalto-Setälä on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Joulujärvi (itäinen)

Joulujärvi on erämaajärvi Inarin koillisosassa Pohjois-Lapissa. Se on yksi neljästä saman nimisestä järvestä, jotka muodostavat järviryhmän Surnujärven koillispuolelle. Karttaan ne on merkitty monikossa Joulujärvet. Itäisimmän Joulujärven pinta-ala on 53 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 355 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Joulujärven rantaviivan pituus on 8 935 metriä ja sen korkeustaso on 164 metriä merenpinnan yläpuolella. Kartan perusteella se laskee lounaaseen Surnujärveen. Joulujärvi on saareton ja sen niemimailla ei ole karttanimiä. Järven koko ympäristö on niin ikään vailla nimiä, myöskään tiestöä ei ole.
Joulujärvi (71.193.1.058) kuuluu Surnujärven valuma-alueeseen (71.193), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Paatsjoen vesistössä (71). Toinen jakovaihe on Surnujoen valuma-alue (71.19) ja ensimmäinen on Inarin alue (71.1). Surnujärven valuma-alueella on 90 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Laajimmat ovat Surnujärvi ja Lujapuolijärvi. Joulujärvi (itäinen) on kolmanneksi laajin, Joulujärvi (pohjoinen) on viidentenä, Joulujärvi (läntinen) kuudentena ja Joulujärvi (eteläinen) kymmenentenä. Muut valuma-alueen 84 järveä ovat vailla virallisia nimiä.
Noin 22 kilometriä Joulujärviltä pohjoiseen sijaitsee viides Joulujärvi (141,0 metriä mpy). Sen pinta-ala on viitisentoista hehtaaria ja pituus lounaasta koilliseen runsaan kilometrin.
TTELA

TTELA on ruotsalainen sanomalehti, joka muodostui vuonna 2004 "Trollhättans Tidningin" ja "Elfsborgs Läns Allehandan" yhdistyessä. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Stampen Media -konserniin.
Delaware City

Delaware City on rantakaupunki Yhdysvalloissa Delawaren osavaltiossa. Sen väkiluku oli 1 885 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee New Castlen piirikunnassa, Delawarenlahden rannalla.
Väestö.
Vuonna 2020 Delaware Cityn 1 885 asukkaasta valkoisia oli 76,1 %, mustia 11,1 %, alkuperäisasukkaita 0,5 % ja aasialaisia 0,4 %. Asukkaista 2,0 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 9,9 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 0,7 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Pertti Rusanen

Pertti Markus Rusanen (s. 30. maaliskuuta 1950 Sotkamo) on suomalainen oopperalaulaja, joka on tulkinnut baritoni- ja bassorooleja. Hän on luonut myös uran kanttorina ja saanut director cantuksen, director musiceksen sekä musiikkineuvoksen arvonimet.
Rusanen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1983 Matti Tuloiselan johdolla. Hän aloitti työskentelyn Kuopion tuomiokirkkoseurakunnan kanttorina vuonna 1972. Rusanen esiintyi pääosissa Kuopion oopperassa muiden muassa oopperoissa "Nabucco" (Giuseppe Verdi), "Naamiohuvit" (Verdi), "Rigoletto" (Verdi) ja "Tosca" (Giacomo Puccini). Hän tulkitsi myös Paavo Ruotsalaisen osan Joonas Kokkosen oopperassa "Viimeiset kiusaukset" vuonna 1990 ja osallistui tässä roolissa menestyksekkääseen Göteborgin-vierailuun. Samassa roolissa hän esiintyi Suomen kansallisoopperassa. Vuonna 1987 hän teki myös useita esiintymisiä Kansallisoopperassa ratsutilallisen roolissa Aulis Sallisen "Ratsumiehen" tuotannossa. Vuonna 1996 Rusanen esiintyi Kuopiossa Greminin roolissa Pjotr Tšaikovskin "Jevgeni Oneginin" tuotannossa. Rusanen on laulanut myös oratorio- ja konserttiohjelmistoa. Lisäksi hän on työskennellyt kuoronjohtajana ja Sibelius-Akatemian Kuopion-osaston laulunopettajana.
Rusanen piti jäähyväiskonserttinsa Kuopion tuomiokirkossa eläkkeelle jäämisensä kynnyksellä elokuussa 2013. Rusasen lapset ovat tytär Maria sekä oopperalaulajiksi itsekin ryhtyneet Johanna Rusanen-Kartano ja Ville Rusanen. Perheen äiti on sairaanhoitajana työskennellyt Kaarina Rusanen. Pertti Rusanen päästi lapset varhain laulamaan johtamiinsa kuoroihin.
Aksel V. Johannesen

Aksel Vilhelmson Johannesen (s. 8. marraskuuta 1972) on färsaarelainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka on toiminut Färsaarten pääministerinä joulukuusta 2022 lähtien. Aiemmin hän toimi pääministerinä vuosina 2015–2019.
Johannesen on koulutukseltaan lakimies ja on työskennellyt asianajajana. Vuosina 2009–2011 hän toimi Färsaarten terveysministerinä ja helmikuusta marraskuuhun 2011 valtiovarainministerinä. Vuodesta 2011 lähtien hän on toiminut Färsaarten sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana. Hänet valittiin Färsaarten parlamenttiin vuoden 2011 vaaleissa. Vuosina 2015–2019 hän toimi Färsaarten pääministerinä. 
22. joulukuuta 2022 Färsaarten parlamentti valitsi Johannesenin uudelleen pääministeriksi.
Kiitorata (vuoden 1962 elokuva)

Kiitorata (suomeksi myös nimellä "La jetee – terassi", ) on ranskalainen kokeellinen lyhytelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Chris Marker. Se on post-apokalyptinen tieteiselokuva, joka innoitti elokuvaohjaaja Terry Gilliamin tekemän elokuvan "12 apinaa". Elokuvassa on kertojana Jean Négroni, se on mustavalkoinen ja toteutettu lähes kokonaan still-kuvilla.
Juoni.
Elokuvassa Pariisi on tuhoutunut ydinaseilla käydyn kolmannen maailmansodan jälkeen, ja siitä selvinneet ihmiset joutuvat elämään maan alla. Tiedemiesten mukaan ihmiskunta voi pelastua vain lähettämällä joku menneisyyteen tai tulevaisuuteen hakemaan apua. Eräällä vankina olevalla miehellä on muistikuva Orlyn lentoasemalta, lapsuudestaan joitakin vuosia ennen sodan alkamista, ja hänet päätetään lähettää aikamatkalle.
Superbike

Superbike tarkoittaa korkean suorituskyvyn moottoripyörää, jonka moottorin iskutilavuus on yli 600 cc, mutta yleensä tarkoitetaan 1000 cc iskutilavuutta. Yleisesti Superbike-termille ei ole tarkkaa määrittelyä.
Superbike-kilpailujen maailmanmestaruudesta kilpaillaan Superbiken maailmanmestaruussarjassa, mutta tässä yhteydessä Superbike määritellään tarkasti.
Muita mestaruussarjoja ovat:
Superbike-pyörillä kilpaillaan myös muun muassa International Road Racing Championship -sarjassa.
Lauri-Juhani Ruuskanen

Lauri-Juhani Ruuskanen (20. kesäkuuta 1932 – 27. helmikuuta 1970) oli suomalainen oopperaohjaaja ja näyttelijä.
Ruuskanen opiskeli Suomen teatterikoulussa ja sai lisäksi pianonsoiton opetusta Rakel Leviniltä. Hän työskenteli ohjaajana Suomen kansallisoopperassa vuodesta 1960. Ruuskanen ohjasi siellä tuotannot muiden muassa oopperoista "Lucia di Lammermoor" (Donizetti), "Carmen" (Bizet), "Porgy ja Bess" (Gershwin), "Tristan ja Isolde" (Wagner), "Pohjalaisia" (Madetoja), "Juha" (Merikanto), "Lulu" (Berg), "Elektra" (R. Strauss), "Boris Godunov" (Musorgski) ja "Lohengrin" (Wagner). Hannu Heikkilä täydensi hänen "Lohengrin"-ohjauksensa.
Ruuskanen ohjasi Tampereen oopperaan vuosina 1962–1967 tuotannot oopperoista "Lentävä hollantilainen" (Wagner), "Macbeth" (Verdi), "Manon" (Massenet) ja "Tapaus Makropulos" (Janáček). Hän ohjasi myös Göteborgissa esimerkiksi Musorgskin "Hovanštšinan" tuotannon. Näyttelijänä Ruuskanen esiintyi pitkissä elokuvissa "Yö vai päivä", "Totuus on armoton" ja "Kesäkapina" sekä lyhytelokuvassa "Herakles".
Supersport

Supersport tarkoittaa urheilullista moottoripyörää, joka on pienempi kuin superbike.
Supersportin moottori on tilavuudeltaan välillä 600 cc ja 1000 cc. Supersport pyörä on tarkoitettu kilpailuun, mutta rajoitettu sen verran että ovat katulaillisia. Nimessä on usein "RR" (Race Replica). Eroja on muun muassa istuma-asennossa ja painossa: supersportissa jalkatappien sijainti on kilpailuun suunniteltu kun taas urheilupyörässä istuma-asento on enemmän pystyssä.
Supersport-luokassa kilpaillaan Supersportin maailmanmestaruussarjassa, sekä muissa kansallisen tason sarjoissa:
Myös International Road Racing Championship -sarjassa ajetaan supersport-pyörillä.
Supersport voi viitata myös tiettyihin moottoripyörämalleihin kuten Ducati Supersport.
Uuden-Seelannin ralli 1999

Uuden-Seelannin ralli 1999 (viralliselta nimeltään "30. Rally New Zealand") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1999. Kilpailu järjestettiin 15. – 18. heinäkuuta 1999 Aucklandissa. Kilpailu oli kauden yhdeksäs ja sen kokonaispituus oli . Kilpailussa oli 27 erikoiskoetta.
Kilpailun voitti Mäkinen, jolle voitto oli ensimmäinen Uuden-Seelannin rallin voitto. Suomalaisille tuli kilpailussa kolmoisvoitto. Gardemeisterin kolmas sija oli Seat Cordoba WRC -auton siihen mennessä paras tulos. Kilpailu oli Gardemeisterin ensimmäinen WRC-luokan autolla.
Riitta Pietarinen

Riitta Annikki Pietarinen (o.s. "Virintie"; s. 27. elokuuta 1939 Saarijärvi) on suomalainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan lyyrinen sopraano.
Pietarinen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1965 Antti Koskisen johdolla. Hän oli myös Clemens Kaiser-Bremen ja Luigi Riccin oppilaana. Vuonna 1967 Pietarinen esiintyi Lahdessa Rosinan roolissa Gioacchino Rossinin oopperassa "Sevillan parturi". Hän toimi Suomen kansallisoopperan solistina vuosina 1967–1990. Siellä hän esiintyi muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Rossinin ja Giacomo Puccinin oopperarooleissa, Giuseppe Verdin "Rigoletton" Gildana ja Georges Bizet'n "Carmenin" Micaelana. Hän tulkitsi rooleja myös opereteissa.
Pietarinen esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla muun muassa "Taikahuilun" (Mozart) Papagenan roolissa. Hän meni naimisiin kanttori, diplomilaulaja Vilho Pietarisen (s. 1935) kanssa. Vuonna 2016 julkaistiin levytys Pietarisen äänityksistä vuosilta 1967–1977.
Monte Carlo -ralli 1988

Monte Carlo -ralli 1988 (viralliselta nimeltään "56. Rallye Automobile de Monte-Carlo") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1988. Kilpailu järjestettiin 16. – 21. tammikuuta 1988 Monte Carlossa. Kilpailu oli kauden ensimmäinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . 
Yökilpailut palasivat Monte Carlo -rallin viimeiselle osuudelle, mutta mukana oli pitkä lepotauko. Kilpailussa oli myös kolme pidempää erikoiskoetta, joihin oli haettu lupa järjestää pidempi ja jotka olivat kauden pisimmät erikoiskokeet.
RAC-ralli 1988

RAC-ralli 1988 (viralliselta nimeltään "44. Lombard RAC Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan viimeinen kilpailu kaudella 1988. Kilpailu järjestettiin 20. – 24. marraskuuta 1988 Harrogatessa.
Kilpailussa oli lumisia olosuhteita vaikeuttamassa kilpailua. Vuonna 1988 kilpailussa sallittiin edellisvuoden tavoin ennakkoontutustumisjakso ja omien rallinuottien käyttö, mutta vain super-erikoiskokeille. Vasta vuonna 1990 nämä sallittiin kaikilla erikoiskokeilla.
Reitti.
Erikoiskokeiden yhteispituus oli . Ralli oli nyt laajentunut viisipäiväiseksi ja 100 km pidemmäksi. Viimeisenä päivänä Yorkshiressa toistettiin erikoiskokeita, mikä oli uutta RAC-rallille.
Kilpailun tapahtumia.
Sekä Timo Salosen että Hannu Mikkolan Mazdoista hajosi vetoakseleita ensimmäisenä päivänä, minkä seurauksena autojen turbonpaineita alennettiin. Kenneth Erikssonin ja Jimmy McRaen Toyotat hajosivat moottorivikoihin.
Kankkunen johti avauspäivän jälkeen, mutta menetti aikaa rengasrikkoon ja vaihteiston öljyvuodosta johtuneeseen tulipaloon, minkä johdosta hän joutui ajamaan pelkällä takavedolla. Mikael Ericsson keskeytti kahden rengasrikon jälkeen ulosajoon EK14 Dovey Mainilla.
Kolmantena päivänä Alen menetti johtopaikkansa kun hänen autonsa vaihteistosta hävisi kolmosvaihde. Hän menetti aikaa myös rengasrikkoon ja ulosajoihin, ja oli päivän päätteeksi kolmantena Mikkolan ja Kankkusen takana. 
Neljäntenä päivänä Alen ajoi perä edellä ulos EK36 Elibankilla mutta katsojat saivat työnnettyä auton takaisin tielle. Aikaa tosin kului viisi minuuttia. Mikkola ja Kankkunen taistelivat kärkipaikasta ja Kankkunen taktikoi myöhästämällä lähtöään, jottei joutuisi ajamaan ensimmäisenä tuoreessa lumessa. Ari Vatasen moottori hajosi EK35 Yairissa.
Viimeisenä päivänä sekä Kankkunen että Mikkola ajoivat ulos, Kankkunen EK44 Gale Riggillä ja Mikkola EK47 Langdalessa. He olisivat päässeet jatkamaan, mutta autot vaurioituivat keskeytyskuntoon. Myös Pentti Airikkala ajoi ulos samassa paikassa kuin Kankkunen, mutta lievemmin.
Bayreuther Festspielhaus

Bayreuther Festspielhaus ('Bayreuthin juhlanäyttämö') on Bayreuthissa sijaitseva 1876 valmistunut oopperarakennus, joka on vuosittaisten Wagner-juhlien Bayreuthin musiikkijuhlien pitopaikka. Se rakennettiin ympäri maailman perustettujen Wagner-yhdistysten kokoamilla keräysvaroilla.
RAC-ralli 1989

RAC-ralli 1989 (viralliselta nimeltään "45. Lombard RAC Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1989. Kilpailu järjestettiin 19. – 23. marraskuuta 1989 Nottinghamissa. Kilpailu oli kauden viimeinen ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailun voitto oli Pentti Airikkalan ainoa MM-tasolla.
Kilpailuun ilmoittautui 202 autokuntaa, joista 187 lähti kilpailuun ja 84 pääsi maaliin.
Geir Haarden II hallitus

Geir Haarden II hallitus oli Islannin hallitus, joka astui virkaan 24. toukokuuta 2007 saman vuoden parlamenttivaalien jälkeen ja hallitsi helmikuuhun 2009 asti, jolloin se erosi Islannin finanssikriisin myötä. Hallitus oli itsenäisyyspuolueen ja sosiaalidemokraattisen liiton koalitiohallitus.
Willem Schouten

Willem Cornelisz Schouten (n. 1567 Hoorn, Seitsemäntoista provinssia – 9. syyskuuta 1625 Madagaskar) oli alankomaalainen merenkulkija, jonka retkikunta löysi uuden Drakensalmen reitin Atlantilta Tyynenmeren eteläosiin ja nimesi Kap Hornin.
Elämä ja ura.
Schouten oli ollut vuosia Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa, kun hän riitaantui erään johtajan kanssa ja erosi vuonna 1610. Kauppakomppanialla oli monopoli kaikkeen Itä-Intian kauppaan Magalhãesinsalmen kautta kulkevilla laivoilla. Hollantilainen kauppias Isaac Le Maire sai suostuteltua kotikaupunkinsa Hoornin varustamaan 1615 kaksi laivaa, "Eendracht" ja "Hoorn", etsimään uuden reitin Intiaan kiertääkseen komppanian monopolin. Retken navigaattoriksi hän sai Magalhãesinsalmen kautta kolmesti Etelämerellä käyneen Schoutenin. Mukana oli myös varustajan poika Jakob Le Maire. Joulukuuhun mennessä he saapuivat Patagonian rannikolle, jossa pienempi alus syttyi tuleen ja oli hylättävä. Seuraavassa kuussa Schouten purjehti etelään, kulki retkikunnan varustajan mukaan nimetyn Le Mairen salmen läpi Tierra del Fuegon ja Stateneilandin (Isla de los Estados) saaren välistä Tyynellemerelle. Hän antoi Amerikan eteläisimmälle kärjelle nimen Kap Horn (hollanniksi "Kaap Hoorn") laivansa ja kotikaupunkinsa mukaan. Tämä uusi reitti oli pidempi mutta paljon yksinkertaisempi kuin Magalhãesinsalmen vakiintunut reitti.
Retkikunta löysi uusia saaria, jotka myöhemmin nimettiin Schoutensaariksi, Uuden-Guinean luoteisrannikolta, ennen kuin se saapui määränpäähänsä, Bataviaan, Jaavalle (nykyään Jakarta, Indonesia) lokakuussa 1616. Siellä hollantilainen kuvernööri, joka pelkäsi, että uusi reitti saattaisi vaarantaa Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian etuoikeutetun aseman, kieltäytyi uskomasta, että Schouten oli löytänyt uuden reitin, ja takavarikoi hänen lastinsa. Schoutenia ja Le Mairea syytettiin yhtiön monopolin rikkomisesta, ja heidät lähetettiin kotiin Hollantiin. Le Maire kuoli matkalla. Schoutenin palattua Alankomaihin hänen ja Le Mairen päiväkirjat karttoineen julkaistiin. Hän sai vapauttavan tuomion ja pakotti kauppakomppanian maksamaan hänelle suuret vahingonkorvaukset. Hän jatkoi ammattinsa harjoittamista ja kuoli Madagaskarilla vuonna 1625.
London Breed

London Breed (s. 11. elokuuta 1974, San Francisco) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka on viimeksi toiminut San Franciscon pormestarina. Hän on kotoisin San Franciscon köyhästä "Western addition" -kaupunginosasta. Hän on ensimmäinen musta nainen ja ylipäätään toinen nainen San Franciscon pormestarina. Järjestyksessään hän on 45. pormestari. Hän hävisi pormestarin vaalit vuonna 2024 Daniel Lurielle.
Koulutukseltaan hän on julkishallinnon maisteri San Franciscon yliopistosta.
Ingibjörg Sólrún Gísladóttir

Ingibjörg Sólrún Gísladóttir (s. 31. joulukuuta 1954) on islantilainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi vuosina 2007–2009 Islannin ulkoministerinä. Lisäksi hän on toiminut Reykjavíkin pormestarina sekä sosiaalidemokraattisen liiton puheenjohtajana.
Ingibjörg syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli historiaa ja kirjallisuutta Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1979, minkä jälkeen hän opiskeli vuosina 1979–1981 Kööpenhaminan yliopistossa ja suoritti vuosina 1981–1983 Islannin yliopistossa maisterintutkintoa vastaavan cand.mag.-tutkinnon. Ennen politiikkaa hän työskenteli postityöntekijänä Tanskassa, aikakauslehden päätoimittajana ja toimittajana. Vuosina 1982–1988 ja 1994–2006 hän istui Reykjavíkin kaupunginvaltuustossa; vuosina 1994–2003 hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana ja Reykjavíkin pormestarina. Hän oli vuosina 2003–2005 sosiaalidemokraattisen liiton varapuheenjohtaja ja vuosina 2005–2009 puheenjohtaja.
Vuonna 1991 Ingibjörg valittiin Alþingiin Kvennalistinnin (’Naisten lista’) listalta, ja hän istui siellä vuoteen 1994 asti. Vuosina 2005–2009 hän puolestaan istui Alþingissä sosiaalidemokraattisen liiton edustajana. Toukokuussa 2007 hänet nimitettiin ulkoministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 2009 asti.
Vuosina 2017–2020 Ingibjörg toimi ETYJin Demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimiston johtajana. Vuonna 2021 hänet nimitettiin YK:n pääsihteerin António Guterresin YK:n Irakin avutusjoukkojen varaerityisedustajaksi. Vuonna 2022 hänet nimitettiin Olenivkan vankilaiskua tutkivaan YK:n tutkimusryhmään.
Avenir Centre

Avenir Centre () on jäähalli Monctonissa New Brunswickin provinssissa Kanadassa. Se avattiin syyskuussa 2018 QMJHL-joukkue Moncton Wildcatsin kotihalliksi. Avenir Centren kapasiteetti jääkiekossa on 8 800 katsojaa. Se korvasi kaupungin keskusjäähallina vuonna 1973 rakennetun Moncton Coliseumin.
Areenalla pelataan vuoden 2023 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuja.
Riigivolikogun vaalit 1940

Riigivolikogun vaalit 1940 olivat Viron parlamenttivaalit. Ne pidettiin Konstanin Pätsin valtakaudella säädetyn Viron vuoden 1938 perustuslain mukaisesti 14.–15. heinäkuuta 1940. 
Vaalit eivät olleet vapaat, sillä Neuvostoliiton vaikutusvalta Virossa oli kasvanut suureksi sen jälkeen kun maahan oli syksystä 1939 alkaen tullut Neuvostoliiton joukkoja. Vain Viron työväenliitto ETRL () -nimiseen kommunistijohtoiseen blokkiin kuuluneet saivat asettua ehdokkaiksi. 
Vaalit voitti ETRL, joka virallisten tietojen mukaan sai 92,8 % äänistä ja äänestysprosentti oli 84,1 %. Tosin äänestysprosenttia nostettiin keinotekoisesti vähentämällä äänioikeutettujen kansalaisten määrää (noin 35 000 kansalaista katosi vaaliluettelosta). Hylättyjä ääniä oli 7,2 %. Kaikki 80 Viron Työväenliiton ehdokasta julistettiin valituiksi. 
Pätsin valtakausi oli päättynyt Neuvostoliiton miehitettyä Viron kesäkuun puolivälissä 1940. Monet hallituksen silloiset ja aiemmat jäsenet karkotettiin tai teloitettiin, mukaan lukien kahdeksan entistä pääministeriä ja 38 ministeriä. Ne vastuuhenkilöt, joita venäläiset eivät tavoittaneet, pakenivat maasta tai piiloutuivat.
Seppo Jukkola

Seppo Erkki Jukkola (s. 13. marraskuuta 1945 Lohtaja) on suomalainen eläköitynyt metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai ansioistaan metsäneuvoksen arvonimen ja voitti suunnistajana Suomen mestaruuden.
Henkilöhistoria.
Jukkolan vanhemmat olivat muurari Viljo Jukkola ja Kerttu Himanka. Hänen puolisonsa vuodesta 1973 on Kirsti Taina Marjatta Poikela. Mestarisuunnistaja Heli Krogell on heidän tyttärensä. Jukkola tuli ylioppilaaksi Kokkolan yhteislyseosta 1965 ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi Kokkolan kauppaoppilaitoksesta 1967 ja metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1971. Hän oli Metsätehon tutkija 1971–1974, A. Ahlström Oy:n Pihlavan tehtaiden kenttäpäällikkö Porissa 1974–1982, tehdaspäällikkö 1982–1986, yksikönjohtaja 1986–1996, Noormarkun metsäosaston päällikkö 1982–1989, metsäpäällikkö 1989–1996 ja metsäpäällikkö sekä sahayksikön toimitusjohtaja 1996–2001 ja ennen eläköitymistään vielä A. Ahlström Osakeyhtiön varatoimitusjohtaja Noormarkussa 2001–2002 ja toimitusjohtaja 2002–2008. Jukkola oli suunnistuksen pitkän matkan Suomen mestari 1970 ja pronssimitalisti 1971. Hänellä oli työuransa aikana useita oman alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Jukkola sai 2008.
European Le Mans Series -kausi 2012

European Le Mans Series -kausi 2012 oli European Le Mans Series -sarjan 9. kausi ja ensimmäinen uudella nimellä. Sarja tunnettiin aiemmin nimellä Le Mans Series.
Kaudelle 2012 sarja järjestyi uudelleen koska FIA World Endurance Championship -sarja aloitettiin samalla kaudella. LMP2-luokka nousi ELMS-sarjan pääluokaksi kun LMP1 siirtyi WEC-sarjaan. Aiempi Formula Le Mans muutettiin LMPC-luokaksi. GT-autot ajoivat kolmessa luokassa: GTE Pro uusimmille autoille ja ammattilaiskuljettajille; GTE Am vähintään vuoden vanhoille autoille ja enintään yhdelle ammattilaiskuljettajalle; ja uusi GTC-luokka, joka toimi yhden merkin kaltaisena sarjana.
Kilpailukalenteri.
Kaudelle suunniteltiin viisi osakilpailua. Zolderin osakilpailu peruttiin.
Kausi lyhentyi vielä merkittävästi kun Brnon ja Algarven kilpailut peruttiin. Tämän sijaan Automobile Club de l’Ouest ja Peter Auto ilmoittivat sopimuksesta American Le Mans Series -sarjan kanssa, että koko kauden ajavat tallit on kutsuttu lokakuun Petit Le Mans -kilpailuun.
Entomophthoromycotina

Entomophthoromycotina on taksonomialtaan varsinaisiin sienikaariin toistaiseksi luokittelematon sienten alakaari, joka muistuttaa hieman alakaaria Kickxellomycotina ja Zoopagomycotina. Nämä onkin aiemmin luokiteltu vanhentuneeseen yhtymäsienten kaareen. 
Entomophthoromycotina-alakaareen luokiteltavien lajien elinkierrossa kasvurihmat ovat haplofaasissa. Ne muodostavat seinämältään paksuja yhtymäitiöitä, joista ei muodostu itiöpesäkkeitä vaan monitumaisia itiöitä. Entomophthoromycotinan katsotaan sisältävän vain yhden suunnilleen kuusi luokkaa sisältävän lahkon, jonka kaikki lajit ovat hyönteisillä loisivia. Tunnettu lahkon edustaja on kärpäshome ("Entomophthora muscae"), joka vaatii lisäntyäkseen hyönteisenkin parittelun.
Alakaaren biologiset luokat ovat Basidiobolus, Conidiobolus, Batkoa, Entomophthora lähilajeineen, alaheimo Erynioidea sekä vielä selvittämättömiä tapauksia.
Eliza Scanlen

Eliza Jane Scanlen (s. 6. tammikuuta 1999 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen näyttelijä. Hän nousi tunnetuksi näyttelemällä Tabitha Fordia australialaisessa saippuaoopperassa "Home and Away" (2016), minkä jälkeen hän sai kriitikoiden suosiota näyttelemällä levotonta teiniä HBO:n minisarjassa "Sharp Objects" (2018). Vuonna 2022 hän näytteli Showtime-sarjassa "The First Lady" nuorena Eleanor Rooseveltina.
Nuoruus.
Scanlen syntyi Sydneyssä, Uusi Etelä-Walesissa, ja hänellä on veljellinen kaksoissisar nimeltä Annabel. Hän oppi pianonsoiton noin 7-vuotiaana, mutta lopetti soittamisen 13-vuotiaana.
Calwin piirikunta

Calwin piirikunta () on piirikunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Karlsruhen hallintopiirissä. Sen pinta-ala on 797,51 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 25 kuntaa. Kesäkuun 2022 lopussa piirikunnassa oli 162 448 asukasta. Piirikunnan keskus on Calw, joka on myös piirikunnan suurin kaupunki.
Kunnat ja kaupungit.
Calwin piirikuntaan kuuluu 25 kuntaa, joista 10 on kaupunkeja. Suluissa kuntien asukasluvut 30. kesäkuuta 2022.
Brackenheim

Brackenheim () on kaupunki Heilbronnin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Sen pinta-ala on 45,74 neliökilometriä, ja kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 16 441 asukasta. Brackenheim on merkittävä viinintuottaja.
Vanhin säilynyt maininta Brackenheimista on vuodelta 1246. Rudolf I Habsburgilainen teki Brackenheimista kaupungin vuonna 1280.
Ystävyyskaupungit.
Brackenheimilla on viisi ystävyyskaupunkia:
Ola Olsson

Karl-Olof ”Ola” Olsson (1. joulukuuta 1943 Malmö – 19. marraskuuta 2008 Tukholma) oli ruotsalainen käsikirjoittaja, televisio-ohjaaja ja dramaturgian opettaja. Hän oli mukana muun muassa Kay Pollakin elokuvien "Lasten saari" (1980), "Rakasta mua!" (1986) ja "Niin kuin taivaassa" (2004, Oscar-ehdokkuus) käsikirjoitustiimeissä. Hän oli keskeinen käsikirjoittaja myös televisiosarjassa "Öhmanin tavaratalo" (1987–1989).
Ola Olsson toimi 1980-luvulla Ruotsin television päädramaturgina. Yhtenä Pohjoismaiden arvostetuimmista dramaturgian opettajista hän vieraili vuonna 1984 Suomessa pitämässä viikon kurssin Yleisradion ammattiopiston ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton kutsumana. Opetuksessaan Olsson käytti usein esimerkkeinä maailman parhaina tarinoina pitämiään Raamattua, Henrik Ibsenin näytelmää "Nukkekoti", Milos Formanin elokuvaa "Yksi lensi yli käenpesän" ja Akira Kurosawan elokuvaa "Seitsemän samuraita". Hän arvosti myös urheilun dramatiikkaa ja mainitsi 1980-luvulla maailman parhaaksi televisio-ohjelmaksi Ruotsi–Neuvostoliitto-jääkiekko-ottelun.
Bouenza

Bouenza on departementti Kongon tasavallan eteläosassa. Sen hallinnollinen keskus on Madingou. Departementin pinta-ala on 12 265,4 neliökilometriä. Asukasmääräksi arvioitiin 434 925 henkeä vuonna 2018.
Maantiede ja ilmasto.
Bouenza on pinta-alaltaan Kongon tasavallan pienin departementti. Se rajoittuu lännessä Niarin, pohjoisessa Lékoumoun ja idässä Poolin departementteihin sekä etelässä Kongon demokraattiseen tasavaltaan.
Pinnanmuodostusta hallitsee departementin halki virtaavan Niarijoen laakson tasanko ja sen molemmin puolin kohoavat ylängöt ja kukkulat. Niarin tärkeimmät sivujoet ovat Louvizi, Loutété, Kenké, Loudima ja Bouenza. Bouenzajoella on useita järviä, joista suurin on Sinda.
Ilmasto on trooppinen ja kostea. Sadekaudet kestävät maaliskuusta toukokuuhun ja lokakuusta joulukuuhun. Vuotuinen sademäärä on 1 400–1 800 millimetriä. Lämpötila vaihtelee kesä-heinäkuussa 18 ja 25 sekä sadekaudella 25 ja 30 asteen välillä.
Kasvillisuus on pensas- ja ruohosavannia, sademetsää ja jokivarsien galleriametsiä. Metsissä on paljon arvopuita.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Departementtiin kuuluu kymmenen piirikuntaa, kaksi kuntaa ja viisi kaupunkiyhdyskuntaa. Piirikunnat ja niiden keskuspaikat ovat Boko-Songho, Kayes, Kingoué, Loudima, Mabombo, Madingou, Mfouati, Mouyondzi, Tsiaki ja Yamba. Täysivaltaisia kuntia ovat Madingou ja kahteen arrondissementtiin jaettu Nkayi. Vuonna 2011 perustetut kaupunkiyhdyskunnat ovat Bouansa, Loudima, Loutété, Mabombo ja Mouyondzi. Tärkein taloudellinen keskus on Nkayi.
Asukkaista 86,5 prosenttia kuuluu vuoden 1974 väestönlaskennan mukaan kongoihin. Heidän alaryhmiään ovat bembet, dondot, kougnit, kambat ja mikenguet. Alkuperäiskansoihin kuuluvia tsiakeja ja loudimia on 0,23 %. Kieliä ovat kongon kielen murteet, lingala, kituba ja ranska.
Historia.
Nykyisissä rajoissaan vuonna 1967 perustettu departementti kuului ennen siirtomaa-aikaa Kongon kuningaskunnan ydinalueeseeen. Se on saanut nimensä Bouenzajoesta.
Liikenne ja talous.
Departementin kautta kulkevat valtatie RN1 ja Kongon–Atlantin rautatie. Maantieverkko on melko hyvä. Yoka-Ngassin lentokentällä ei ole enää liikennettä.
Bouenza tunnettiin aiemmin Kongon vilja-aittana, mutta nykyään kaupallinen maanviljely ja karjanhoito ovat taantuneet. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maniokki, maissi, maapähkinä ja sokeriruoko. Tuotantoeläimiä ovat naudat, siat, vuohet, lampaat ja siipikarja. Metsätalouden merkitys on naapuridepartementteihin verrattuna vähäinen. Myös suuri osa entisistä teollisuuslaitoksista on suljettu. Departementissa toimivat muun muassa Saris-Congon suuri sokeritehdas, Dangoten ja Sonoccin sementtitehtaat, UBC:n kalkkikivikaivos ja Minocon rehutehdas. Moukoukouloussa Bouenzajoella on vesivoimalaitos ja Nkayissa sokeritehtaan höyryvoimala. Kaupankäynti keskittyy maataloustuotteisiin ja kulutustavaroihin.
Matkailu.
Matkailu on alueella vähäistä. Hotelli- ja ravintolapalveluja on Nkayissa, Madingoussa, Mouyondzissa, Bouansassa, Loutétéssa ja Loudimassa.