tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jens Juel

Jens Juel (1745–1802) oli tanskalainen taidemaalari. Hän opiskeli ensin Hampurissa ja sitten Kööpenhaminan taideakatemiassa. Vietettyään useita vuosia ulkomailla, muun muassa Italiassa ja Pariisissa, hän sai kotimaahan palattuaan nimityksen hovimaalariksi ja taideakatemian professoriksi sekä myöhemmin sen johtajaksi. Hän oli Pohjoismaissa aikansa suosituin muotokuvamaalaari. Hänen maalauksensa esittävät 1700-luvun lopun Tanskan ja Norjan tunnetuimpia henkilöitä. Lisäksi hän maalasi maisemia ja kukka-asetelmia siroon Ludvig XVI:n tyyliin.
Muslim Council of Britain

Muslim Council of Britain on brittiläinen sateenvarjojärjestö, johon kuuluu yli viisisataa brittiläisten muslimien järjestöä, moskeijaa ja koulua. Se on muun muassa kannustanut muslimeja ja näiden järjestöjä osallistumaan yhteiskunnalliseen elämään ja tuottanut islamin opetusmateriaalia kouluihin.
Muslim Council of Britain perustettiin Brentin kaupungintalolla Lontoossa 23. marraskuuta 1997. Sen ensimmäinen yleiskokous pidettiin 1. maaliskuuta 1998. Työväenpuolue katkaisi yhteistyön Muslim Council of Britainin kanssa vuonna 2009. Myöhemmät konservatiivien muodostamat hallitukset pääsääntöisesti pidättäytyivät yhteistyöstä, mutta periaatetta noudatettiin epäjohdonmukaisesti. Helmikuussa 2024 hallitus vetosi järjestön johtohahmojen aiempiin kantoihin, jotka ovat olleet hallituksen perusarvojen vastaisia ja joista ei ollut sanouduttu eksplisiittisesti irti. Tällä viitattiin ilmeisesti vuoden 2009 tapaukseen, jossa varapääsihteeri Daud Abdullah allekirjoitti Istanbulissa julistuksen, jossa hyväksyttiin iskut laivastoa vastaan mikäli se yrittäisi estää asekuljetukset Hamasille. Muslim Council of Britain sanoutui irti Abdullahin teosta, ja Abdullah erosi kohun seurauksena.
Muslim Council of Britain on muun muassa antanut neuvoa armeijassa olevia muslimeja palvelevien imaamien valinnassa, tukenut viranomaisia muslimien valistamisessa koronapandemian aikana ja pyrkinyt lisäämään jäsenjärjestöjensä tietoisuutta ilmastonmuutokseen vastaamisen keinoista. Järjestö on usein tehnyt terrorisminvastaisia julkilausumia sekä muslimien tekemien että muslimeihin kohdistuneiden terrorististen rikosten tiimoilta. Vuonna 2021 Muslim Council of Britainin pääsihteeriksi valittiin ensimmäisenä naispuolisena ja siihen saakka nuorimpana johtajana Zara Mohammed. Hän on pitänyt Muslim Council of Britainia ”helppona syntipukkina”, jota hänen mukaansa on osoiteltu kulttuurisodissa. Muihin Muslim Council of Britainin johtajiin on kuulunut esimerkiksi Iqbal Sacranie.
Eino Rostén

Eino Isak Arvo Rostén (21. heinäkuuta 1884 Maarianhamina – 19. joulukuuta 1980 Vaasa) oli suomalainen opettaja ja Vaasan kaupunginjohtaja vuosina 1933–1953.
Eino Rosténin vanhemmat olivat kauppias Isak Rostén ja Wilhelmina Wahander. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908 sekä filosofian maisteriksi 1953. Rostén teki opintomatkan Englantiin ja Alankomaihin 1928.
Rostén oli Kuopion ruotsalaisen yhteiskoulun opettajana ja johtajana vuosina 1909–1911 ja Hämeenlinnan ruotsalaisessa yhteiskoulussa opettajana 1911–1914 ja johtajana 1912–1914, Vaasan kauppakoulun ja kauppa-apulaiskoulun opettajana Rostén oli 1914-1933. Vuosina 1919–1933 Rostén toimi myös Vaasan kauppakamarin sihteerinä. Vuonna 1927 hän tuli Keskuskauppakamarin jäseneksi ja lisäksi hän oli Suomen satamaliiton hallituksen ja eri rautatiekomiteoiden jäsenenä. Hän oli Vaasan Sähkö Oy:n hallituksen jäsenenä vuodesta 1934, Keskinäinen Vakuutusyhtiö Tarmon hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1938, Vaasan Messut-osuuskunnan hallintoneuvoston puheenjohtajana vuosina 1935–1951 ja Vaasan Matkatoimisto Oy:n hallituksen jäsenenä 1943–1951.
Vuonna 1926 Rostén valittiin Vaasan kaupunginvaltuuston jäseneksi ja vuonna 1933 Vaasan kaupunginjohtajaksi. Hän oli kaupunginjohtajana vuoteen 1953 saakka. 
Eino Rostén oli naimisissa vuodesta 1910 kansakoulunopettaja Sigrid Alice Erikssonin kanssa. Vuonna 1980 kuollut Eino Rostén on haudattu Vaasan uudelle hautausmaalle.
Lauri Ainala

Lauri Ainala (s. 1982 Porvoo) on savonlinnalainen taiteilija, kirjailija ja muusikko. Hän on muusikko Olli Ainalan veli.
Ainala on yhtyeiden Paavoharju, Harmaa Getto ja Säästöpojat perustajajäsen sekä äänikollektiivi Band of Weedsin jäsen. Ainala on säveltänyt musiikkia myös Jyri Pitkäsen, Jan Ijäksen sekä IC-98:n elokuviin.
Musiikin ohella Ainala tekee ääni- ja videotaidetta sekä paikkataidetta. Ainalan töitä on ollut esillä Suomessa ja ulkomailla esimerkiksi Hollannissa, Portugalissa, Meksikossa ja Yhdysvalloissa.
Ainala on ohjannut dokumenttielokuvat "Unien Savonlinna" (2010) ja "Savonlinnan Palvojat" (2020). Lisäksi Ainala on ohjannut useita musiikkivideoita eri yhtyeille ja artisteille kuten Paavoharju, Harmaa Getto, Asa, Trees, Hertta-Joona ja Joose Keskitalo.
Ainala on toimittanut nuoruusvuosiaan Savonlinnassa käsittelevän paikallishistoriikin "Tuote" (2018) ja kirjoittanut taiteilija Ville Tarken työstämään kuvataiteelliseen jatko-osaan "Tuotteen apokryfikirjat" (2021).
Ainala on yksi pop-up museo Savonlinnan Uusi Taidemuseon perustajista. Taidemuseossa on ollut vuosien varrella esillä mm. Jussi Kiven, Diana Luganskin, Milena Huhdan, Jaakko Pallasvuon, Kalevi Helvetin, Anssi Kasitonnin, Maria Stereon ja Karoliina Paappan töitä. Savonlinnan Uusi Taidemuseo avattiin ensimmäisen kerran vuonna 2017.
Ainala palkittiin vuonna 2019 Femmagaalassa Maakunta-Femmalla.
Valikoitu filmografia.
Elokuvat.
Musiikkivideot:
Sävellystöitä muiden elokuvissa:
DVD:t
Mamusha

Mamusha (, , ) on kylä ja kunta Kosovossa. Se sijaitsee Prizrenin piirissä lähellä Prizreniä, josta se irtautui omaksi kunnakseen vuonna 2008. Mamusha on Kosovon ainoa turkkilaisenemmistöinen asutuskeskus. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnassa asui 5 507 asukasta. 
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Mamushan 5 507 asukkaasta 5 128 oli turkkilaisia, 327 albaaneja, 39 romaneja, 12 aškaaleita ja 1 bosniakki.
Brekstad

Brekstad on taajama ja vuodesta 2005 kaupunki Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 2,3 neliökilometriä ja asukasluku 1 039,6 vuonna 2023.
Ottersbo

Ottersbo on taajama Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,29 neliökilometriä ja asukasluku 413 vuonna 2023.
Opphaug

Opphaug on taajama Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 390 vuonna 2023.
Uthaug

Uthaug on taajama Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 371 vuonna 2023.
Karlestrand

Karlestrand on taajama Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,2 neliökilometriä ja asukasluku 272 vuonna 2023.
Lysøysund

Lysøysund on taajama Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,4 neliökilometriä ja asukasluku 261 vuonna 2023.
Bjugnin kirkko

Bjugnin kirkko () on Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1956.
Hegvikin kirkko

Hegvikin kirkko () on Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1858.
Jøssundin kirkko

Jøssundin kirkko () on Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1876.
Nesin kirkko (Ørland)

Nesin kirkko () on Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1878.
Ace Rusevski

Ace Rusevski (s. 30. marraskuuta 1956 Kumanovo, Pohjois-Makedonia, Jugoslavia) on entinen Jugoslaviaa edustanut makedonialainen nyrkkeilijä, jonka amatööriura ajoittui 1970-luvulle Jugoslavian lipun alla ja ammattilaisura 1980-luvulla.
Ura amatöörinä.
Ace Rusevskista tuli nyrkkeilyuransa aikana nelinkertainen Jugoslavian mestari; 1977 ja 1978 kevyessä ja 1979 ja 1980 kevyessä keskisarjassa. Hän voitti Balkanin mestaruuden vuonna 1975 Sofiassa ja 1976 Zagrebissa sekä vuoden 1979 Välimeren kisat Splitissä. Junioritasolla hänestä tuli höyhensarjan pronssimitalisti vuoden 1974 nuorten EM-kisoissa Kiovassa.
Montrealin kesäolympialaisissa 1976 hän eteni välieriin neljällä voitolla ennen kuin hävisi välierissä tulevalle olympiavoittajalle Howard Davisille ja saavutti näin olympiapronssin. Seuraavana vuonna Rusevski voitti EM-mestaruuden Itä-Saksan Hallessa voittamalla Turkin Hasan Oğuzin, Puolan Ryszard Tomczykin, välierässä Länsi-Saksan René Wellerin ja loppuottelussa Itä-Saksan Christian Zornowin.
Vuoden 1978 MM-kisoissa Belgradissa hän voitti aluksi Suomen Jouko Moilasen keskeytyksellä 2. erässä, mutta kärsi tyrmäystappion Nigerian Andeh Davidsonille, josta tuli kisoissa sarjan maailmanmestari. Seuraavan vuoden 1979 Kölnin EM-kisoissa Rusevski nyrkkeili sarjaa ylempänä eli kevyessä välisarjassa (alle 63,5 kg), mutta koki heti ensimmäisessä ottelussa pistetappion Länsi-Saksan Karl-Heinz Krügerille.
Vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa hän otti aluksi voitot Bulgarian Margarita Atanasovista ja Algerian Boualem Bel Alouanesta, mutta hävisi puolivälierissä niukasti tuomariäänin 2-3 tulevalle kultamitalistille Italian Patrizio Olivalle.
Ace Rusevski päätti amatööriuransa Moskovan olympiaturnaukseen oteltuaan amatöörinä 280 ottelua voittaen niistä 267.
Ura ammattilaisena.
Rusevskin ammatilaisura alkoi maaliskuussa 1981. Hän saavutti 14 peräkkäistä otteluvoittoa lokakuuhun 1983 mennessä. Kaksi hänen voitoistaan ​​tuli saksalaista Tony Habermayeria vastaan ​​vuonna 1983, jota saattoi pitää nimekkäimpänä nyrkkeilijänä Rusevskin voittamista. Kuitenkaan hän ei noussut titteliotteluihin. Maaliskuusta 1981 kesäkuuhun 1987 hän nyrkkeili ammattilaisena 23 ottelua, joista hän voitti 18, kolme ratkaisematonta ja kaksi tappiota.
Urheilu-uran jälkeen.
Ammattilaisuransa jälkeen hän toimi kotiseudullaan Kumanovossa. Hänet nimettiin vuonna 1999 Jugoslaviasta eronneen ja itsenäistyneen kotimaansa Makedonian olympiakomitean "Suurten" joukkoon vuonna 1999.
Gʻuzor

Gʻuzor (uzb. kyrill. Ғузор, ) on kaupunki ja Gʻuzorin piirin hallinnollinen keskus Qashqadaryon alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee G‘uzordaryojoen varrella 55 kilometriä alueen pääkaupungista Qarshista kaakkoon. Kaupungissa oli 24 500 asukasta vuonna 2016.
Sogdianan ja Toharistanin välisellä karavaanireitillä sijainnut Gʻuzor on syntynyt arkeologisten tutkimusten mukaan ensimmäisillä vuosisadoilla ennen ajanlaskun alkua. Sen eteläpuolella sijaitsevat Mardtepan linnoituksen rauniot, joka lienee ollut arabivalloitusta edeltävien hallitsijoiden asuinpaikka. Arabien hävitettyä kaupungin elämä jatkui G‘uzordaryon vasemmalla rannalla Gʻuzortepan linnoituksessa, jonka nimenä oli mahdollisesti Surxkat. Gʻuzor mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun lähteissä. Sen nimi perustunee joen ylityspaikkaan. Muhammad Šaibani hävitti linnoituksen vuonna 1499, ja myöhemmin se oli Buharan kaanikuntaan kuulunut paikallinen varuskunta ja hallintokeskus. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1977.
Gʻuzorista on maantieyhteydet Qarshiin, Samarkandiin ja Termiziin, ja sen kautta kulkee Qarshista Kitobiin johtava rautatie. Kaupunki on maatalousalueen keskus, jossa on puuvilla- ja elintarviketeollisuutta.
Austråttborgen

Austråttborgen on Ørlandin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva kartano. Se on perustettu 1000-luvulla ja ollut historian saatossa useiden mahtihenkilöiden omistuksessa. Päärakennus, joka on valmistunut vaiheittain vuosisatojen kuluessa, vaurioutui pahasti tulipalossa vuonna 1916, minkä jälkeen se siirtyi valtion omistukseen ja kunnostettiin.
Severin Jørgensen

Jens Severin Jørgensen (31. maaliskuuta 1842 Rostrup, Tanska – 10. tammikuuta 1926 Vester Nebel, Tanska) oli Tanskan osuustoimintaliikkeen perustajia. Hän aloitti uransa kauppiaana Falsterin saarella mutta luopui 1874 kaupasta ja siirtyi paikkakunnalle perustetun osuuskaupan johtajaksi. Hän oli vuodesta 1888 Jyllannin osuuskauppojen keskusosuuskunnan johtaja ja 1896 silloin perustetun Tanskan osuuskauppojen keskuskunnan esimies. Hän vaikutti merkittävällä tavalla Tanskan osuuskauppaliikkeen kehittymiseen ja keskusosuuskunnan toiminnan laajenemiseen myös tuotannon alalle.
Jørgensenin veli oli poliitikko Konrad Jørgensen.
Kjeungskjærin majakka

Kjeungskjærin majakka () on Ørlandn kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva majakka. Se perustettiin vuonna 1880 ja automatisoitiin sekä jätettiin miehittämättömäksi 1987.
Zara Mohammed

Zara Mohammed (s. 1991) on brittiläinen muslimiyhteisön johtaja.
Mohammedin kotikaupunki on Glasgow. Hän syntyi ensimmäisenä neljästä sisaruksesta ja on taustaltaan kolmannen sukupolven pakistanilainen; hänen isovanhempansa varttuivat Multanissa. Mohammed sai maisterin oppiarvon ihmisoikeuksia koskevassa lainsäädännössä. Hän johti Federation of Student Islamic Societies -sateenvarjojärjestöä ja toimi myös Muslim Council of Britainin apulaispääsihteerinä. 31. tammikuuta 2021 Mohammed valittiin Muslim Council of Britainin pääsihteeriksi. Hänestä tuli ensimmäinen nainen kyseisessä asemassa ja nuorin siihen mennessä siihen valittu. Hänet valittiin tehtävään 64 %:n ääniosuudella vastaehdokastaan, imaami Ajmal Masrooria vastaan. Lontoon pormestari onnitteli Mohammedia valinnan johdosta.
Mohammed suoritti hajjin vuonna 2017. Hän pitää ihmisoikeuksia tärkeinä sekä islamissa että muissa uskonnoissa. Hän on puhunut vahvasti uskontojen välisen vuoropuhelun puolesta. Tammikuussa 2022 Mohammed kertoi Iain Dalen ohjelmassa, että hän ei pidä Ahmadiyya-liikettä islamin piiriin kuuluvana, koska Ahmadiyya tunnustaa Muhammadin jälkeen eläneen henkilön profeetaksi. Kriittikot syyttivät häntä sekä islamin uskontunnustuksen virheellisestä tulkinnasta että Ahmadiyyan uskontulkintojen väärinymmärryksestä.
Helmikuussa 2021 Emma Barnett juonsi BBC Radio 4:n "Woman's Hour" -ohjelmassa Mohammedin haastattelun, joka kohtasi laajaa kritiikkiä sen vihamieliseksi koetun sävyn takia. Muiden muassa Sayeeda Warsi, Diane Abbott, Naz Shah, Afua Hirsch, Jordan Stephens ja Iqbal Sacranie allekirjoittivat avoimen kirjeen, jossa esitettiin valitus Mohammedin koetusta kaltoinkohtelusta. Kirjeen mukaan Barnett vaikutti toisintavan haastattelussa haitallisia ennakkoluuloja. Barnett oli muun muassa kysynyt naisimaamien määrästä, mutta keskeytellyt Mohammedin vastauksia.
Giey-sur-Aujon

Giey-sur-Aujon on kunta Koillis-Ranskassa Haute-Marnen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Aujonjoen varrella, noin 30 kilometriä Chaumontin kaupungista etelään.
Giey-sur-Aujonin kylä on joen rannalla. Kylän keskustassa on leikatuilla puilla koristeltu aukio. Vuodesta 1898 lähtien kadut ovat olleet jalkakäytävien reunustamia. Kolme neljäsosaa kunnan alueesta on metsän peitossa, ja niityt ovat laakson pohjalla kylän lähistöllä. Kaupungilla on teollinen menneisyys, josta ei tosin ole enää mitään jäljellä. Vuonna 1781 sinne perustettiin maalattuja kankaita valmisava tehdas, 1800-luvun alussa posliinitehdas ja vuonna 1883 avattiin käsineiden valmistuspaja. Mikään näistä ei toiminut pitkää aikaa. Giey-sur-Aujonin kirkko on peräisin 1200-luvulta. Kirkko on linnoitettu, erityisesti sen korkea ja massiivinen kellotorni, jossa on paksut seinät.
Toharistan

Toharistan on historiallinen alue Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Uzbekistanin ja Tadžikistanin eteläosan sekä Afganistanin pohjoisosan. Nimitystä käyttivät persialaiset ja arabialaiset kirjailijat 800–1200-luvuilla.
Toharistan rajoittui pohjoisessa Hisorvuoriin, idässä Pamiriin, etelässä Hindukušiin ja lännessä Murgab- ja Harijokiin. Alue on saanut nimensä tohaareista, jotka hävittivät Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan 100-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Iranilaista kieltä puhuneilla tohaareilla, joita kutsuttiin kiinalaisilla lähteissä nimellä yuezhit, ei ole yhteyttä Itä-Turkestanin tokaarilaisten kielten puhujiin.
Toharistan muodosti ajanlaskun alusta 300-luvulle saakka Kušan-valtakunnan alkuperäisen ydinalueen ja hajosi sen jälkeen pieniksi ruhtinaskunnniksi. 400–500-luvulla se oli hefthaliittien ja 600-luvulta lähtien turkkilaisten alainen. Myöhemmin alue kuului Persiaan. Mongolit valtasivat sen 1200-luvun alussa.
Toharistan oli kaupan ja kulttuurin keskus, jolla oli tiiviit suhteet muualle Keski-Aasiaan, Intiaan ja Lähi-itään. Sillä oli suuri merkitys budhalaisuuden ja manikealaisuuden leviämisessä Keski-Aasiaan.
Bryant Butler Brooks

Bryant Butler Brooks (5. helmikuuta 1861 – 8. joulukuuta 1944) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, liikemies, karjatilallinen ja kirjailija. Massachusettsissa syntynyt Brooks toimi Wyomingin seitsemäntenä kuvernöörinä vuosina 1905–1911 
Brooks syntyi vuonna 1861 Bernardstonissa, Massachusettsissa ja muutti Wyomingin Big Muddyyn vuonna 1880, jossa aloitti liikemiehen uransa ja osallistui ensimmäistä kertaa politiikkaan.
City Island (New York)

City Island on saari ja naapurusto New Yorkin Bronxissa. Sen asukasluku vuonna 2020 oli 4 292.
Maantiede.
City Island sijaitsee New Yorkin Bronxin koillisosassa.
City Island on yhdistetty mantereeseen sillalla saaren pohjoiskärjestä. Asuttuun alueeseen mantereella City Islandia erottaa kuitenkin vielä Pelham Bay Park. City Islandin koilliskärjessä sijaitsee asumaton High Islandin saari, joka on yhdistetty City Islandiin pengertiellä.
Historia.
Paikalliset intiaanit tunsivat nykyisen City Islandin nimellä Minnewits ja myöhemmin saapuneet britit antoivat sille nimen Minneford Island. Nykyisen nimen antoi Benjamin Palmer, joka osti saaren vuonna 1761. Palmerin ajatuksena oli kehittää saaresta New Yorkin kaupungin kanssa kilpaileva kaupan keskus, mutta tämä idea jäi taka-alalle Yhdysvaltain itsenäisyyssodan puhkeamisen myötä.
Saaren asukkaiden elinkeino oli kalastus. Vuonna 1830 perustettiin Solar Salt Works, joka tuotti merisuolaa merivettä haihduttamalla. Vuosisadan loppupuolella saarelle asettui monia luotseja, jotka työskentelivät Uudesta-Englannista Manhattanille purjehtineilla laivoilla. Tällä matkalla oleva Hell Gaten salmi tunnettiin vaarallisena purjehdusreittinä. Saarella alettiin myös valmistaa jahteja ja monet liike-elämän vaikuttajista ankkuroivat jahtinsa saarelle. Alusten valmistui oli kasvava ala ja toisen maailmansodan aikana saarella valmistettiin esimerkiksi maihinnousualuksia. Ala taantui sodan jälkeen ja saaren viimeinen telakka Minneford Shipyard lakkautti toimintansa vuonna 1982. Purjeveneiden valmistus on kuitenkin edelleen huomattava ala.
laivanrakennuksen ohella saaresta on muodostunut lomakohde ja sillä on monia kesäasuntoja. Saaren pääkatu City Island Avenuen varrella sijaitsee lukuisia meriruokaravintoloita, antiikkikauppoja ja huvivenesatamia. North Wind Undersea Institute on paikallinen merimuseo.
Väestö.
Vuonna 2020 City Islandin asukasluku oli 4 292. Heistä 17,33 % oli syntynyt ulkomailla ja 11,81 % ei omannut Yhdysvaltojen kansalaisuutta.
Kotitalouksien keskimääräinen vuotuinen tulo oli 155 364 dollaria ja mediaanitulot 129 109 dollaria.
Kulttuurisensitiivisyys

Kulttuurisensitiivisyys tarkoittaa tietoisuutta kulttuurieroista ja niiden kunnioittavaa huomioimista. Se on eri kulttuureista tulevien ihmisten toimivan vuorovaikutuksen kannalta oleellinen ominaisuus. 
Huomioitavat kulttuurierot voivat koskea moninaisia asioita, kuten tervehtimistapoja, kehonkieltä, puheen tyylejä ja ruokailutottumuksia. Esimerkiksi Thaimaan kulttuurissa kohteliaana tervehdyksenä pidetään hienoista kumartamista (wai) kättelyn sijaan. Kulttuurisensitiivisyydellä viitataan myös muun muassa valmiuteen käyttää tulkkia, selkokieltä, kuvia tai elekieltä yhteisen sujuvasti puhutun kielen puuttuessa. Eri määritelmissä on korostettu yksilöllisyyden huomioimista kulttuuritaustoista riippumatta. THL:n mukaan palveluiden kulttuurisensitiivisyys ei viittaa erillisten palveluiden järjestämiseen eri kohderyhmille vaan erilaisista kulttuuritaustoista tulevien henkilöiden tarpeiden tunnistamiseen palveluissa. Kulttuurisensitiivisyys ei edellytä kulttuurirelativismia.
Perusteluja kulttuurisensitiivisyyden puolesta ovat esimerkiksi yhteiskunnallisen koheesion ja vähemmistöjen hyvinvoinnin edistäminen. Kulttuurisensitiivisyyden sisarkäsite on kulttuurinen kompetenssi.
Tom Metzger

Thomas Linton "Tom" Metzger (9. huhtikuuta 1938 Warsaw, Indiana – 4. marraskuuta 2020 Hemet, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uusnatsi. Hän johti perustamaansa White Aryan Resistance -liikettä.
Metzger muutti asepalveluksen suoritettuaan vuonna 1961 Fallbrookiin Kaliforniaan. Hän työskenteli neljänkymmenen vuoden ajan televisioiden korjaajana. Vuonna 1975 hän liittyi Ku Klux Klaniin, jossa hän eteni Kalifornian-osaston johtajaksi. Metzger sai runsaasti mediahuomiota johtaessaan aseistautuneita aatetovereitaan, jotka partioivat Yhdysvaltain ja Meksikon rajalla etsien luvattomasti maahan tulevia. Metzger riitaantui David Duken kanssa ja irrotti Kalifornian Ku Klux Klanin vuonna 1980 liittovaltiotason liikkeen alaisuudesta. Vuonna 1980 hän oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen ehdokkaana kongressivaaleissa ja sai noin 33 000 ääntä. Hän tavoitteli senaattoriehdokkuutta myös vuonna 1982, mutta hävisi demokraattien esivaalissa.
Metzger perusti 1980-luvun alussa oman viharyhmänsä, White American Political Associationin, joka tuki "valkoisille ystävällisiksi" julistettuja ehdokkaita. Nimi muutettiin vuonna 1983 White Aryan Resistanceksi. Skinheadliikehdintä nousi samoihin aikoihin. Metzger piti skinheadeja katujen "sotilaina" ja ryhtyi näiden tukijaksi. Hän juonsi omaa "Race and Reason" -televisio-ohjelmaansa, loi sähköisen viestintäkanavan, julkaisi lehteä ja avasi yhteydenottoja varten puhelinlinjan. Hän vieraili Oprah Winfreyn, Phil Donahuen ja Geraldo Riveran puheohjelmissa. Toimittaja James Ridgeway kertoi kirjassa "Blood in the Face: The Ku Klux Klan, Aryan Nations, Nazi Skinheads and the Rise of a New White Culture" Metzgerin olleen aikansa aktiivisin henkilö nuorten rekrytoinnissa äärioikeistoliikkeisiin. Metzger järjesti poikansa kanssa rasistisen musiikin Aryan Fest -tapahtuman vuonna 1988. Hänellä oli vihkimys antisemitististä Kristillinen identiteetti -teologiaa edustaneena pappina. Metzger tuki Nation of Islamin johtajaa Louis Farrakhania rahoittamalla liikettä, pitämällä mielenilmauksen ja osallistumalla tämän puheeseen. Metzger arvosti mustaihoisia rasisteja, jotka – samoin kuin hän – vastustivat "rotujen sekoittumista" ja olivat antisemitistisiä.
Vuonna 1990 oikeus Portlandissa totesi Metzgerin, hänen poikansa ja White Aryan Resistancen korvausvelvollisiksi skinheadien rasistisin motiivein tekemästä Mulugeta Serawin murhasta. Korvauksia määrättiin maksettaviksi 12,5 miljoonaa dollaria. Oikeuden mukaan Metzger oli poikansa kanssa yllyttänyt Portlandin skinheadeja konflikteihin värillisten kanssa ennen murhaa. Päätöksen jälkeen White Aryan Resistance ajautui käytännössä vararikkoon ja sen toiminta supistui. Metzger julkaisi myöhemminkin pamfletteja, piti yllä järjestönsä puhelinlinjaa ja levitti järjestön nettialustalla propagandaa. Metzgerillä oli kuusi lasta. Hän kuoli Parkinsonin taudin komplikaatioihin 82-vuotiaana.
Fenimore Chatterton

 Fenimore Chatterton (21. heinäkuuta 1860 – 9. toukokuuta 1958) oli yhdysvaltalainen republikaaninen poliitikko, liikemies ja lakimies. Hän astui Wyomingin kuvernööriksi huhtikuussa 1903 edellisen kuvernöörin DeForest Richardsin kuoltua ja toimi virassa vuoteen 1905 asti.
Parkkumi

Parkkumi () on villaa sisältävä kangas, jossa loimet ovat puuvillaa tai pellavaa. Kudottaessa villa on karstavillaa ja sidos on kudepomsi. Parkkumi on raidallinen kangas, jota käytetään kansallispukujen hameissa, liiveissä ja röijyissä. Parkkumi on rakenteeltaan ryhdikäs ja tiivis. Parkkumia kutsutaan Suomen ulkopuolella muissa Pohjoismaissa kalmikiksi.
Karttuuni

Karttuuni (&lt; holl. &lt; arab.) on kangas, jota käytetään muun muassa kansallispukuihin. Se on joko puuvillaa tai pellavaa. Sen kudontaan käytetään palttinasidosta ja siihen painetaan kuvioita. Ohutta puuvillaista karttuunia käytetään Rantalakeuden kansallispuvun esiliinaan.
Mikko Terho

Mikko Terho (19. heinäkuuta 1874 Virolahti – 28. kesäkuuta 1937 Savitaipale) oli suomalainen opettaja ja heimoaktivisti.
Mikko Terho valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1899. Terho oli mukana seminaarin oppilaiden järjestäessä kirjastoja Karjalan rajapitäjiin ja teki niiden sijoitusten yhteydessä monia matkoja näille rajaseuduille. Hän oli opettajana Virolahdella Orslahden koulussa 1899–1900 ja Virojoen koulussa 1900–1917. Suomen sisällissodan alettua 1918 Terho liittyi valkoiseen armeijaan, otti osaa Antrean rintamalla Karisalmen ja Kavantsaaren taisteluihin ja toimi sodan loppuvaiheissa sotilasruokalan johtajana. Kun Repolan ja Porajärven kunnat Suomen itsenäistyttyä halusivat liittyä Suomeen, Terho sai syksyllä 1918 valtioneuvostolta määräyksen mennä järjestämään näiden kuntien asioita suomalaisen mallin mukaan. Terho toimi kevääseen 1919 saakka Repolan retkikunnan esikuntapäällikkönä ja sai sitten keväällä 1919 määräyksen lähteä Porajärvelle. Porajärven valtauksen jälkeen Terho toimi Porajärven piirin nimismiehenä siihen saakka, kunnes Tarton rauhassa Repola ja Porajärvi palautettiin takaisin Venäjän yhteyteen.
Terho siirtyi tämän jälkeen Kieltolakiliiton palvelukseen kahden vuoden ajaksi. Vuosina 1922-1925 Terho oli kouluhallituksen määräyksestä valistuskonsulenttina Raja-Karjalassa. Kevääseen 1925 mennessä Terho oli perustanut kymmeniä opintokerhoja Raja-Karjalan alueelle. Hänen toimestaan perustettiin Impilahden kansanopistolla 6. kesäkuuta 1925 Raja-Karjalan Sivistysliitto. Syksyllä 1925 Terho valittiin Savitaipaleen Karhulan koulun opettajaksi ja vuonna 1926 hän siirtyi Savitaipaleen Hämäläisen koulun opettajaksi.
Terho toimi puhujana juhlatilaisuuksissa ja johtajana kotiopintokerhoissa sekä kirjoitti Raja-Karjalan asioista eri lehtiin, muun muassa Toukomies-lehteen. Hän oli Karjalan Sivistysseuran ainaisjäsen. 
Mikko Terho kuoli 62-vuotiaana kesäkuussa 1937 Savitaipaleella pitkän sairauden jälkeen. Hänet haudattiin Virolahden hautausmaalle.
Synlab

Synlab Suomi tuottaa laboratoriotutkimuksia, kuvantamispalveluita sekä kliinisfysiologiset tutkimuksia (EKG ja spirometria). Se on yksityisessä omistuksessa ja on osa Eurooppalaista Synlab Goupia. Synlab Suomi tuottaa palveluita julkisille ja yksityisille toimijoille, vakuutusyhtiöille, sairauskassoille sekä yksityisasiakkaille. Pääkonttori ja keskuslaboratorio sijaitsee Helsingin Kivihaassa. Suomessa on keskuslaboratorion lisäksi yhteensä 35 toimipistettä, 300 työntekijää sekä 18 magneettilaitetta.
Kuvantamistutkimuksia ovat magneettitutkimukset, rintatutkimukset, ultraäänitutkimukset ja röntgentutkimukset.
Adolph Ditlev Jørgensen

Adolph Ditlev Jørgensen (1840–1897) oli tanskalainen historioitsija. Hän toimi opettajana Slesvigissä Flensborgissa, josta hänet karkotettiin 1864, ja hän asettui Kööpenhaminaan. Hän paneutui Tanskan historian tutkimiseen, varsinkin keskiaikaan. Hänet nimitettiin 1889 valtionarkistonhoitajaksi. Virkansa ohessa hän harjoitti laajaa kirjallista toimintaa. Hänen tuotannossaan ilmeni terävää arvostelukykyä mutta myös mielikuvitusta. Hän asettui mielellään vastustamaan vallalla olevaa näkemystä.
Peter Hagerstein

Peter Hegerstein (1757 Helsinki, Ruotsi – 1807 Pape‘ete, Tahitin kuningaskunta) oli suomalainen merimies, neuvonantaja ja tulkki, joka tunnetaan parhaiten hänen tekemästään työstä Tahitin kuningaskunnan hyväksi 1700- ja 1800 -lukujen vaihteessa.
Varhainen elämä.
Hagersteinin varhaisesta elämästä ei tiedetä juurikaan mitään muuta kuin että hän syntyi Helsingissä vuonna 1757. Joidenkin lähteiden mukaan hänen nimensä oli todellisuudessa Pehr Hagersten.
Hagerstein lähti brittiläisen "Daedalus"-nimisen laivan mukana, joka liittyi vuonna 1791 isomman löytöretken huoltoalukseksi.
Elämä Tahitilla.
"Daedalus" saapui Tahitille alkuvuodesta 1793, minkä jälkeen Hagerstein hylkäsi miehistön ja päätti jäädä Tahitille. Syyksi on epäilty karua elämää laivalla, mille Tahitin trooppiset olot olivat huomattava vastakohta. Loikattuaan laivastosta Hagersteinin kerrotaan "alkaneen alkuasukkaaksi". Hän oppi tahitin kielen ja meni naimisiin paikallisen naisen kanssa.
Kielitaidostaan ja länsimaalaisesta taustastaan johtuen Hagerstein pestattiin aluksi kuningas Pōmare I:n hoviin tulkiksi ja neuvonantajaksi. Hän toimi myös hovin neuvottelijana kuninkaan ja ulkomaalaisten vierailijoiden välillä. Hagersteinin tietämys tuliaseista vaikutti myös hänen toimenkuvaansa, ja hänen avullaan Pōmare onnistui nousemaan muiden paikallisten päälliköiden yläpuolelle. Sotilasurasta kertovat Hagersteinin saamat tatuoinnit.
Hagerstein palveli myös Pōmare II:n alaisuudessa, mutta näiden kahden välit tulehtuivat myöhemmin. Hagersteinin epäillään jopa harkinneen loikkaamista toisen päällikön alaisuuteen, mutta hän palveli lopulta Pōmare II:ta elämänsä loppuun asti. 
Hagersteinilla kerrotaan olleen tahitilaisen vaimonsa kanssa ainakin yksi lapsi, minkä lisäksi hän huolehti kahdesta muusta. Hänen oma lapsensa Joseph ei saanut kastetta, koska eurooppalaiset lähetyssaarnaajat eivät tunnustaneet Hagersteinin ja tämän tahitilaisen vaimon liittoa. Lähetyssaarnaajat kuitenkin suostuivat opettamaan Josephille kristinuskosta. On epäselvää, saiko Joseph aikoinaan lapsia.
Hagerstein kuoli Pape‘etessa vuonna 1807 elefanttitautiin, jota hänen oletetaan sairastaneen jo vuosisadan alusta lähtien.
Tahiti Nuin ritarikunta

Tahiti Nuin ritarikunta () on Ranskan Polynesiassa jaettava kunnianosoitus, joka perustettin 5. kesäkuuta 1996. Sitä jaetaan tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista Ranskan Polynesian hyväksi pääsääntöisesti Ranskan kansalaisille. Ulkomaalaiset, jotka ovat osoittaneet hyvää suhdetta Ranskan Polynesiaa kohtaan, voivat myös saada nimityksen ritarikuntaan.
Ritarikunnan suurmestarina toimii viransa puolesta Ranskan Polynesian presidentti.
Ritarikunta jakautuu neljään luokkaan ja ylennykset luokasta seuraavaan ovat mahdollisia. Luokkiin tehtyjen nimitysten määrä on kuitenkin rajoitettu (ilmoitettu sulkeissa):
Toivo Länsimäki

Toivo Aleksanteri Länsimäki (26. heinäkuuta 1884 Turku – 16. syyskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingissä toimineen Tohtori Länsimäen naistensairaalan perustaja.
Toivo Länsimäen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Otto Aleksanteri Länsimäki ja Aleksandra Josefina Forsén. Länsimäki pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta 1904 ja hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1909, lääketieteen lisensiaatiksi 1914 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1919. Hän toimi aluksi kunnanlääkärinä muun muassa Korpilahdella, Virolahdella ja Lappfjärdissä. Vuonna 1915 hän tuli apulaislääkäriksi professori Otto Engströmin sairaalaan Helsingissä ja hoiti tätä tointa vuoteen 1919 saakka, avustaen samalla gynekologisen opetuksen antamisessa. lääketieteen kandidaateille samassa sairaalassa. Vuonna 1919 Länsimäki perusti oman naistentautien sairaalan Freesenkadulle Töölöön ja hoiti siitä lähtien yksityispraktiikkaa Helsingissä. 
Länsimäki perusti vuonna 1930 Taka-Töölöön yksityisen Tohtori Länsimäen naistensairaalan Espoonkadun varrelle, nykyisen Paasikivenkatu 4:n osoitteeseen. Vuonna 1930 valmistuneen, 1920-luvun klassismia edustaneen sairaalarakennuksen suunnitteli arkkitehti Elsi Borg. Sairaalatoiminnot sijaitsivat kolmikerroksisen rakennuksen kahdessa ensimmäisessä kerroksessa, ja niiden aputilat ylemmässä maantason kellarikerroksessa. Rakennuksen ylimmässä kerroksessa oli Länsimäen yksityisasunto. Länsimäki toimi sairaalan johtavana lääkärinä vuoteen 1951 saakka. Vuonna 1951 rakennus siirtyi Suomen Syöpäyhdistyksen omistukseen, ja Sairaskoti Radiumin nimellä toimintaansa jatkaneen laitoksen vuonna 1953 valmistuneen laajennuksen suunnitteli arkkitehti Iiro Tukkila. Myöhemmin rakennus oli Helsingin yliopistollisen keskussairaalan ja Samfundet Folkhälsanin omistuksessa ja oli viimeksi lähinnä kokous- ja toimistokäytössä. Rakennus siirtyi yksityiseen omistukseen vuonna 2015.
Länsimäki oli Duodecimin, Pohjoismaisen Kirurgisen Yhdistyksen ja Turun Suomalaisen Yliopistoseuran jäsen.
Toivo Länsimäki oli naimisissa vuodesta 1913 Hilda Edit Emilia Westerbackin kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1930 Alli
Armida Pihlströmin kanssa. Vuonna 1973 kuollut Toivo Länsimäki on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Oqtovvuoret

Oqtovvuoret (, myös "Oqtogʻ") on Nurotavuorten eteläinen vuorijono Samarkandin ja Navoiyn alueilla Uzbekistanissa.
Kakkois-luoteissuuntaisen vuorijonon pituus on 120 kilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Nurotan laaksoon, idässä Qaroqchitog‘vuoriin, lännessä Kyzylkumin aavikkoon ja lounaassa Qoratog‘vuoriin. Oqtovvuorten keskikorkeus on 1 000–1 200 metriä. Korkein kohta on Taxku (2 003 metriä).
Oqtovvuoret koostuvat kalkkikivestä, liuskeesta ja graniitista. Hyötykaivannaisiin kuuluu marmori. Vuorilla on paljon karstilähteitä.
Vuorten sademäärä on 250–450 millimetriä. Niiltä saavat alkunsa monet Zarafshonin sivujoet kuten Zarbandsoy, Quruqsoy, Andoqsoy, Tasmachisoy, Maydonsoy ja Oltinsoy. Aluetta käytetään laitumena.
Tāvini Huira‘atira

Tāvini Huira‘atira () on Ranskan Polynesiassa toimiva keskusta-vasemmistolainen puolue, joka kannattaa alueen itsenäisyyttä Ranskasta.
Historia.
Oscar Temaru perusti separatistisen puolueen vuonna 1977 nimellä Polynesian vapautusrintama (). Nykyisen nimensä puolue sai vuonna 1986.
Vuoden 2023 paikallisvaaleissa puolue voitti 38 paikkaa Ranskan Polynesian parlamentissa ja nousi suurimmaksi puolueeksi.
Ranskan parlamenttivaaleissa vuonna 2024 puolue sai yhden paikan Ranskan kansalliskokoukseen. Territoriolle on kiintiöity kolme paikkaa.
Ideologia.
Kansallisella tasolla puolue on tehnyt yhteistyötä Ranskan kommunistisen puolueen kanssa. Vuoden 2022 parlamenttivaaleissa Tāvini Huira‘atira kuului vasemmistolaiseen NUPES-vaaliliittoon.
Qarnobin aro

Qarnobin aro () on aroalue Samarkandin ja Navoiyn alueilla Uzbekistanissa.
Zarafshonjoen keskijuoksun vasemmalla rannalla sijaitsevan kumpuilevan tasangon pituus on 120 kilometriä idästä länteen ja leveys 40–50 kilometriä. Sen korkeus on keskimäärin 300 metriä merenpinnasta. Aro muuttuu lännessä Toshloqqumin ja Uchqumin aavikoiksi. Pohjoisessa ovat Ziyovuddinin ja Zirabuloqin vuoret.
Seudulla vallitsee kuiva mannerilmasto. Vuotuinen sademäärä on 165 millimetriä. Kasvillisuus koostuu etupäässä ruoho- ja heinäkasveista sekä pensaista. Aluetta käytetään karakullampaiden laidunmaana. Sinne on istutettu saksaulpuita.
Ulappabassit

Ulappabassit (Howellidae) on lyhtyahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Lajeja tavataan syvissä vesissä valtamerissä.
Lajit ja anatomia.
Ulappabasseihin kuuluu kolme sukua ja yhdeksän lajia. Ne ovat hoikkia ja litteähköjä kaloja. Suurimmat lajit kasvavat 10–11 cm pitkiksi. Selkäeviä on kaksi ja niistä ensimmäinen on piikikäs, rintaevät ovat pitkät ja pyrstöevä haarautunut. Ulappabassien silmät ovat hyvin suuret ja kiduskannessa on piikejä. Kalat kykenevät työntämään yläleukaansa eteenpäin. Ulappabassit ovat tummanruskeita tai mustia.
Levinneisyys ja elintavat.
Ulappabasseja tavataan lauhkeissa ja lämpimissä vesissä Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Heimon lajit elävät aina 2 200 metrin syvyyteen asti. Päivisin ne uivat syvissä vesissä ja nousevat öisin lähemmäs pintaa.
Tahitin kuningaskunta

 
Tahitin kuningaskunta oli nykyisen Ranskan Polynesian alueella olemassa ollut kuningaskunta. Sen pääkaupunki oli Pape‘ete.
Suomalainen merimies Peter Hagerstein saapui Tahitille 1793, opetteli kielen ja meni naimisiin paikallisen naisen kanssa. Hän alkoi myös auttamaan Pōmare I:sta toimien tämän neuvonantajana ja tulkkina. Hyödyntämällä mm. Hagersteinin tietämystä tuliaseista Pōmaren dynastia onnistui lopulta alistamaan alueen muut päälliköt Tahitin alusmaiksi. Tämä tapahtui lopullisesti vasta Pōmare II:n valtakaudella, jolloin tämä myös kääntyi kristinuskoon vuonna 1819.
1800-luvun lopulle tultaessa Havaijin kuningas Kalākaua suunnitteli Polynesian konfederaation perustamista. Tarkoituksena oli suojella pieniä polynesialaisia valtioilta eurooppalaisten ja amerikkalaisten kasvavalta vaikutusvallalta. Kun Tahitin kuningaskunta lakkautettiin vuonna 1880, ranskalaiset siirtomaaisännät pyrkivät pitämään vielä toistaiseksi itsenäisen Havaijin kuningaskunnan erossa Tahitin asioista estäen mm. kuningas Pōmare V:n vuonna 1882 suunnitteleman vierailun Honoluluun.
Kuningaskunta lakkautettiin vuonna 1880, kun Pōmare V luopui kruunusta ja luovutti Tahitin kaikkine alusmaineen Ranskan siirtomaiksi.
Gunnar Jørgensen

Gunnar Jørgensen (1896–1963) oli tanskalainen kirjailija ja yksityiskoulun perustaja. 
Jørgensen valmistui ylioppilaaksi 1914 ja julkaisi esikoisteoksensa, lastenkirjan "Flemming" 1918 ja esikoisrunokokoelman "Vårbrud" 1920. Hän opiskeli teologiaa mutta ei suorittanut loppututkintoa. "Flemming" oli ensimmäinen nuortenkirjasarjassa, jonka päähenkilö on nimeltään Flemming. Hänen 1936 Hellerupiin perustamansa koulu, nykyisin nimeltään Gunnar Jørgensens Skole, toimii edelleen Frederiksbergissä.
Satakieli lauloi yöllä

Satakieli lauloi yöllä on kolmas Reijo Mäen kirjoittama kirja ja Vares-kirjasarjan toinen kirja. Se julkaistiin vuonna 1987. 
Vares törmää lentokentällä lomamatkalta saapuessaan naiseen, joka osoittautuu aikuisviihteestä tutuksi tulleeksi Ilona Salamanderiksi. Nainen katoaa ja hänen entinen työnantajansa, Rolle-pornolehden kustantaja Rolf Vetelinen palkkaa Vareksen selvittämään tilannetta. Vares huomaa pian katoamisen liittyvän suuryrityksen määräysvallan kaappaushankkeeseen.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat Turkuun.
Aiemmassa teoksessa esiintyvistä hahmoista kirjassa esiintyy Vareksen on-off tyttöystävä Janatuinen. Uutena kestohahmona esitellään rikostutkija Jaakko Hautavainio.
Heikki Kokkonen (toimittaja)

Heikki Kokkonen (24. heinäkuuta 1884 Juuka – 10. kesäkuuta 1949) oli suomalainen toimittaja ja paikallishistorioita kirjoittanut tietokirjailija.
Heikki Kokkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Pekka Kokkonen ja Anna Kokkonen. Kokkonen kävi Joensuun klassillista lyseota ja tuli ylioppilaaksi Nurmeksen keskikoulun jatkoluokilta 1907. Opiskeltuaan jonkin aikaa Helsingin yliopistossa hän ryhtyi sanomalehtimieheksi. Kokkonen oli työssä useissa sanomalehdissä, muun muassa "Ilkassa" Vaasassa kesän 1914, sitten "Korpi-Jaakossa" Joensuussa alkupuolen vuotta 1918, "Karjalaisessa" 1919–1922, "Kaiku"-lehdessä Oulussa kesän 1923, "Lallissa" Kokemäellä 1923–1924 ja "Hämeen Maa" -lehdessä Hämeenlinnassa vuodesta 1924 alkaen.
Kokkonen järjesti Joensuussa ollessaan Pohjois-Karjalan museon ja oli sen johtajana 1920–1922. Hän kirjoitti joukon Pohjois-Karjalan, erityisesti Juuan ja Pielisjärven, oloja koskevia historiallisia tutkimuksia, samoin hän kirjoitti myöskin Kokemäen historiallisista oloista 1600-luvulla.
Ia Ora ‘O Tahiti Nui

Ia Ora ‘O Tahiti Nui () on Ranskan Polynesian kansallislaulu, joka otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1993 säädetyn lain nojalla. Sillä on virallinen asema yhdessä Ranskan kansallislaulun, "Marseljeesin", rinnalla. 
Laulun nimi aiheutti aluksi kohun, koska se viittaa vain Tahitiin, joka on Ranskan Polynesian suurin saari, jättäen muut saaret ulkopuolelle. Ilmauksen "Tahiti Nui" tilalle kaavailtiin "Mā‘ohi Nui".
Qatarin 1 812 kilometrin ajo

Qatarin 1 812 kilometrin ajo on urheiluautojen kestävyyskilpailu, joka järjestetään Lusail International Circuitin radalla Lusailissa, Qatarissa. Kyseessä on FIA World Endurance Championship -sarjan kauden avauskilpailu.
12. joulukuuta 2022 ilmoitettiin, että Lusail International Circuit isännöi FIA World Endurance Championshipin avauskilpailun vuodesta 2024 alkaen kuuden vuoden sopimuksella. Kilpailu julistettiin 6 tunnin Qatarin kilpailuksi, ja sitä edelsi prologi, joka myös ajettiin radalla.
Automobile Club de l'Ouest nimesi kilpailun uudelleen ja se muutettiin nimeen Qatarin 1 812 kilometrin ajo. Kilpailun pituus 1812 km on johdettu Qatarin kansallispäivän päivämäärästä 18. joulukuuta, ja sen aikaraja on 10 tuntia.
Please Please Please

Please Please Please on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Sabrina Carpenterin kappale. Se julkaistiin 6. kesäkuuta 2024 Island Recordsin kautta toisena singlenä hänen tulevalta kuudennelta studioalbumiltaan "Short n’ sweet" (2024). Kappaletta ovat olleet Carpenterin lisäksi tekemässä Amy Allen sekä Jack Antonoff joka on toiminut myös kappaleen tuottajana.
Kappale "Billboard" Hot 100 -listan ykköseksi, ja siitä tuli Carpenterin ensimmäinen ensimmäiselle sijalle noussut single. Suomessa single nousi sijalle 19. Suomen virallisella singlelistalla.
Taustaa.
Carpenterin edellisen singlen "Espresson" kaupallisen menestyksen jälkeen hän julkisti tulevan kuudennen studioalbuminsa "Short n’ Sweet" 3. kesäkuuta 2024. Samana päivänä albumin julkaisusta kertovassa Instagram-julkaisussa hän lupasi yllätyksen sanoen: "Minulla on myös yllätys tulossa sinulle torstai-iltana, joten pysykää kuulolla!" Kaksi päivää myöhemmin, 5. kesäkuuta, hän paljasti yllätyksen olevan 7. kesäkuuta julkaistava uusi single "Please Please Please". Kappaleelle julkaistiin samana päivänä Bardia Zeinalin ohjaama musiikkivideo, jossa esiintyvät Carpenter ja Barry Keoghan.
Teemat.
Kappaleen sanoitukset kertovat huonoja päätöksiä tekevän ihmisen rakastamisesta. Laulaja kokee häpeää rakastamaansa ihmistä ja anelee häntä toimimaan järkevästi ja olla pilaamatta mainettaan.
Kappaleet.
Please Please Please- suoratoisto/digitaalinen lataus
Please Please Please EP - suoratoisto/digitaalinen lataus
Please Please Please - 7-inch
Tahitisaatio

Tahitisaatio () on termi, jolla viitataan ilmiöön, jossa tahitin kieli vaikuttaa muihin polynesialaisiin kieliin. Ilmiö vaikuttaa erityisesti Ranskan Polynesiassa, mutta sen vaikutukset näkyvät myös sen ulkopuolella. Yksi merkittävä tekijä oli Tahitin kuningas Pōmare II:n kääntyminen kristinuskoon, minkä jälkeen tahitin kielen vaikutus alkoi leviämään kristinuskon mukana muihin alueen kieliyhteisöihin.
Ranskan Polynesiassa erityisesti pienemmät kielet ovat altistuneet tahitisaatiolle. Tämä on vaikuttanut negatiivisesti mm. mangarevan kielen elinvoimaisuuteen. Myös tuamotun kieli on saanut runsaasti vaikutteista tahitista. Ranskan Polynesian kielistä pohjois- ja etelämarquesasin kielet näyttävät vastustavan parhaiten tahitisaatiota.
Pääsiäissaarella puhuttava rapanuin kieli altistui tahitisaatiolle 1800-luvun loppupuolella, kun saaren asukkaita muutti Tahitille. Paluumuuttajat vaikuttivat rapanuin kieleen merkittävästi, ja reilun 5800 sanan sanalistasta melkein 10 % oli peräisin tahitista.
Stéfanos Ntoúskos

Stéfanos Ntoúskos (, s. 29. maaliskuuta 1997 Ioánnina) on kreikkalainen soutaja, yksikkösoudun olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pituudeltaan 186-senttimetrinen.
Ntoúskos sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kuudenneksi kevyessä perämiehettömässä nelosessa. Hän voitti yksikön kultaa vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa yli sekunnin erolla hopeamitalisti Kjetil Borsciin.
Ntoúskos voitti yksikön maailmanmestaruuden Shanghaissa 2025. Hän on ollut MM-kilpailujen yksikössä lisäksi neljäs vuonna 2023 ja kuudes vuonna 2022.
Ntoúskos on saavuttanut EM-kilpailujen yksikössä hopeaa vuosina 2022, 2023, 2024 ja 2025 sekä sijoittunut neljänneksi 2021 ja viidenneksi 2020. Lisäksi hän on sijoittunut EM-kilpailujen pariairokaksikossa neljänneksi 2018 sekä kevyessä pariairokaksikossa kuudenneksi 2015.
Ntoúskos saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa kevyessä perämiehettömässä kaksikossa hopeaa vuonna 2016 ja pronssia 2015. Yksikössä hän sai hopeaa 2019.
Ntoúskos oli olympiatulen ensimmäinen kantaja sen lähtiessä huhtikuussa 2024 Kreikasta kohti Pariisin olympialaisia.
Tales of the Teenage Mutant Ninja Turtles (tv-sarjat)

Tales of the Teenage Mutant Ninja Turtles on yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka on kehitetty suoratoistopalvelulle Paramount+. Peter Lairdin ja Kevin Eastmanin luomiin Teenage Mutant Ninja Turtles -hahmoihin perustuva elokuva sijoittuu (2023) -elokuvan universumiin ja toimii siltana elokuvan ja suunnitellun jatko-osan välillä.
Alun perin vuosina vuosina 2018– sarja esitettiin nimeltään Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien nousu.
The Rise and Fall of a Midwest Princess

The Rise and Fall of a Midwest Princess on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Chappell Roanin debyyttistudioalbumi. Se julkaistiin 22. syyskuuta 2023 Island Recordsin sekä levyn tuottaneen Dan Nigron omistaman Amusement Recordsin kautta. 
Alkuvuodesta 2022 vuoden 2023 puoliväliin albumin julkaisua edelsivät seitsemän promosingleä: ”Naked in Manhattan”, ”My Kink Is Karma”, ”Femininomenon”, ”Casual”, ”Kaleidoscope”, ”Red Wine Supernova” ja ”Hot to Go” sekä jo vuonna 2020 julkaistut kappaleet ”Pink Pony Club” ja ”California”.
Albumia tuki syyskuussa 2023 alkanut The Midwest Princess Tour -kiertue, joka päättyi lokakuussa 2024.
Afganistan kesäolympialaisissa 2024

Afganistan osallistuu kesäolympialaisiin 2024 Pariisissa. Maata edustaa kuusi urheilijaa kolmessa eri urheilumuodossa. Kyseessä on Afganistanin ensimmäinen osallistuminen olympialaisiin Talibanin valtaannousun jälkeen vuonna 2021. Tästä huolimatta maa kilpailee vanhan hallinnon aikaisen lippunsa alla ja sitä edustaa maanpaossa toimiva olympiakomitea. Talibanhallinnon edustajille ei myönnetty olympialaisiin akkreditointeja.
Afganistanin kuudesta edustajasta viisi asui ennen olympialaisia maan ulkopuolella. Vain judoka Faizada Mohammad Samim asui Afganistanissa. Talibanin noustua valtaan maassa muun muassa kiellettiin kilpaurheileminen kokonaan naisilta. Afganistanin oman joukkueen lisäksi pakolaisurheilijoiden joukkueessa kilpailee viisi alun perin Afganistanista kotoisin olevaa urheilijaa.
Joukkueen lippua olympialaisten avajaisissa kantoivat pikajuoksija Sha Mahmood Noor Zahi ja maantiepyöräilijä Fariba Hashemi.
Joukkue.
Judo.
Afganistan sai yhden paikan miesten 81 kilon sarjaan.
Pyöräily.
Afganistania edustaa kaksi maantiepyöräilijää. Siskokset Yulduz ja Fariba Hashemi ovat ensimmäiset Afganistanin olympiaedustajat pyöräilyssä.
Uinti.
Afganistan sai uintiin yhden maapaikan.
Yleisurheilu.
Afganistan sai yhden paikan sekä miesten että naisten 100 metrin juoksuun.
Ajita Kesakambali

Ajita Kesakambali (500-luku eaa.) oli intialainen filosofi ja ensimmäinen nimeltä tunnettu "carvaka"-koulukunnan edustaja. Carvakan eli "lokayatan" käsitykset tunnetaan vastustajien kirjoituksissa säilyneiden mainintojen kautta. Niiden mukaan Kesakambali esitti, että ei ole olemassa jumalia, yliluonnollista, sielua tai kuolemanjälkeistä elämää. Uskonnolliset kirjoitukset ovat virheellisiä ja ristiriitaisia eikä niillä ole jumalallista alkuperää. Uskonnolliset rituaalit tuottavat rikkauksia vain papeille ja uhraamisen sijasta tulee antaa lahjoituksia köyhille. Ilmiöt johtuvat luonnollisista syistä ja tietoa voidaan saada vain aistihavaintojen kautta.
Sergei Mardan

Sergei Mardan (, oikealta sukunimeltään Kljutšenkov, ; s. 11. heinäkuuta 1969 Varež, Gorkin alue) on venäläinen toimittaja ja juontaja, jota maan ulkopuolisissa lähteissä on usein luonnehdittu ultranationalistiksi ja propagandistiksi.
Mardan opiskeli Moskovan valtionyliopistossa ja aloitti työskentelyn toimittajana "Kommersant"-lehdessä vuonna 1992. 2000-vuosikymmenellä hän työskenteli muun muassa Sistema Mass-media -konsernin johtajana ja "Argumenty i fakty" -lehden johdossa. Myöhemmin Mardan on työskennellyt "Komsomolskaja Pravdassa". Hän on käyttänyt myös nimeä "Sergei Leleka". Mardan on usein osallistunut Venäjän television poliittisiin puheohjelmiin ja juontanut omia lähetyksiään yhteistyössä muiden muassa Nadana Fridrihsonin ja Darja Duginan kanssa. Hän on usein esittänyt Venäjän johdolle myötämielisiä näkemyksiä Vladimir Solovjovin ohjelmassa.
Mardan on vaatinut keskitysleirien perustamista Venäjän miehittämien Ukrainan alueiden asukkaille. Heinäkuussa 2023 Ukrainassa nostettiin syytteitä häntä vastaan poissaolevana. Vuonna 2024 ukrainalaiset ihmisoikeusjärjestöt toimittivat Kansainväliselle rikostuomioistuimelle raportin, jossa esitettiin todistusaineistoa viharikoksista. Tekijöiksi nimettiin propagandistien ominaisuudessa Mardan, Vladimir Solovjov, Margarita Simonjan, Dmitri Kiseljov ja Dmitri Medvedev. Mardan on herättänyt kritiikkiä myös Kiinassa vaatimalla barbaarisiksi väittämiensä naapurimaiden alistamista. Hän on usein syyttänyt Suomea Suomen ja Venäjän suhteiden heikkenemisestä.
Mardan meni naimisiin vuonna 1998. Hänellä on kaksi lasta.
Amerikan Samoa kesäolympialaisissa 2024

Amerikan Samoa osallistuu kesäolympialaisiin 2024 Pariisissa. Maata edustaa kaksi urheilijaa kahdessa eri urheilumuodossa, pikajuoksija Filomenaleonisa Iakopo ja uimari Micah Masei.
Joukkue.
Uinti.
Amerikan Samoa sai uintiin yhden maapaikan.
Yleisurheilu.
Amerikan Samoaa edustaa yleisurheilussa pohjoismariaanilainen pikajuoksija Filomenaleonisa Iakopo. Koska Pohjois-Mariaaneilla ei ole omaa olympiakomiteaa, Iakopo edustaa isänsä kotimaata Amerikan Samoaa.