tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erfurtin kongressi

Erfurtin kongressi oli Ranskan keisarin Napoleon I:n ja Venäjän keisarin Aleksanteri I:n välinen tapaaminen Erfurtissa 27. syyskuuta – 14. lokakuuta 1808. Sen tarkoituksena oli vahvistaa liittoa, joka oli muodostettu edellisenä vuonna Tilsitin sopimuksella, ja selvittää eräitä Tilsitissä avoimiksi jääneitä asioita.
Tausta.
Tilsitissä 1807 Ranskan ja Venäjän välille oli solmittu liitto, mutta Venäjän hovissa nousevat Ranskan-vastaiset mielialat uhkasivat heikentää sitä. Napoleon ja Ranskan ulkoministeri Jean-Baptiste Nompère de Champagny kutsuivat Aleksanteri I:n paikalle vahvistaakseen liittoa ja selvittääkseen samalla Espanjaan liittyvät kysymykset ja sopimukset.
Erfurtin kaupungista oli muodostettu suoraan Ranskan keisarin alaisuudessa oleva Erfurtin ruhtinaskunta. Sinne yritettiin järjestää mahdollisimman loistokkaat ja vaikuttavat puitteet Aleksanterin vierailulle. Kokouksesta tuli suuri konferenssi, johon osallistui joukko hallitsijoita ja ylimyksiä kaikkialta Euroopasta.
Neuvottelut.
Kokouksen tuloksena syntyi Erfurtin sopimus, jossa oli 14 artiklaa. Niissä sopijavaltiot kehottivat Britanniaa lopettamaan sodan Ranskaa vastaan, tunnustivat Venäjän valloittaneen Suomen alueen Ruotsilta ja totesivat, että sodan sattuessa Itävallan ja Ranskan välillä Venäjän tulee auttaa Ranskaa parhaan kykynsä mukaan.
Neuvottelujen yhteydessä ranskalainen ruhtinas Talleyrand kävi Aleksanteri I:n kanssa yksityisen keskustelun, jossa hän neuvoi tsaaria olemaan myöntymättä Napoleonin vaatimuksiin. Hän selitti tsaarille, että tämän ei pitäisi lähteä Itävaltaa vastaan Napoleonin rinnalla, vaan kääntyä Napoleonia vastaan. Talleyrand vakuutti, että tsaarilla olisi niin toimiessaan Ranskan kansa takanaan.
Sopimuksen rikkominen.
Kuusi kuukautta myöhemmin alkoi sota Itävallan kanssa. Aleksanteri ei noudattanut sopimuksen ehtoja eikä auttanut Ranskaa sodassa. Vuoteen 1810 mennessä Aleksanteri ja Napoleon olivat jo alkaneet harkita sotaa toisiaan vastaan. Erfurtin kokous oli näiden kahden johtajan viimeinen tapaaminen.
Vuoteen 1812 mennessä Venäjä ei enää noudattanut Napoleonin mannermaista taloudellisen sodankäynnin järjestelmää Britanniaa vastaan, ja ranskalaisvastaisuus Venäjän hovissa oli noussut uudelle tasolle. Venäjä lisäsi puolustusmenoja, alkoi lähettää joukkoja Puolan rajoille ja valmistautui hyökkäykseen. Napoleon esti tämän hyökkäyksen hyökkäämällä Puolaan ensiksi ja paljon suuremmalla sotilasvoimalla.
Tilsitissä harvat uskoivat, että nämä kaksi eurooppalaista suurvaltaa voisivat elää rauhanomaisesti rinnakkain samalla kun Venäjän naapurissa Varsovan suurherttuakunta olisi Ranskan satelliittivaltio. Erfurt saattoi viivyttää lopullista sodan puhkeamista, mutta oli todennäköistä, että nämä kaksi suurvaltaa joutuisivat kuitenkin jossakin vaiheessa konfliktiin.
Savisalo

Savisalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Keitilä

Antti Keitilä (s. 18. syyskuuta 1966 Naantali) on helsinkiläinen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Hän tekee muun muassa nokipiirroksia ja puuveistoksia.
Keitilä on opiskellut Oriveden opistossa, Kankaanpään taidekoulussa ja valmistui vuonna 1994 Kuvataideakatemian kuvanveistolinjalta.
Keitilän teoksia on ollut esillä mm. Galleria Huudossa ja Galleria Sculptorissa.
Hän sai Suomen taideyhdistyksen 20 000 markan apurahan vuonna 1997.
Keitilän julkisia teoksia ovat muun muassa "Läsnä" Oriveden virastotalolla, "Lätäköt" Laajasalon yläasteella ja lukiossa Helsingissä sekä "Vastaranta" Anttolanhovissa Mikkelissä. Hänen teoksiaan on muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseon, Nykytaiteen museo Kiasman, Suomen valtion ja Oulun taidemuseon kokoelmissa.
Keitilä on toiminut Uudenmaan taidetoimikunnan jäsenenä vuosina 1998–2003, Suomen kuvanveistäjäliiton johtokunnassa vuosina 2009–2012 ja Taiteilijaseuran Ateljeesäätiön hallituksessa vuosina 2008–2014. Lisäksi hän on ollut mukana Kuvataiteen näyttöapurahalautakunnassa vuosina 2016–2018.
Keidanren

Keidanren on japanilainen talousjärjestö, jonka perustettiin vuonna 1946. Siihen kuuluu yli 1500 japanilaista yritystä. Keidarenia pidetään yhtenä Japanin vaikutusvaltaisimmista organisaatioista.
Perustaminen.
Japanin antautumisen jälkeisenä päivä 16. elokuuta 1945 kokoontui joukko johtavia liikemiehiä kauppaministeri Chikuhei Nakajiman luokse muodostaakseen järjestön, joka valvoisi heidän etujaan suhteessa Yhdysvaltoihin. Aloite johti seuraavana vuonna Keidanrenin perustamiseen. Kaikki Japanin suuryritykset liittyivät Keidanreniin.
Thrane

Thrane on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jannis Bonek

Jannis Bonek (s. 1999 Wien) on itävaltalainen suunnistaja. Flims Flaaxin MM-kilpailuissa 2023 Bonek saavutti MM-pronssin keskimatkalla. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan 22:s sija Rakveren EM-kilpailuista vuodelta 2022. Suunnistuksen maailmancupissa hän on voittanut keskimatkan kilpailun Ceska Lipassa vuonna 2023. Juniorien MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan kuudes sija vuodelta 2018. Seuratasolla hän edustaa OK Linneä.
Prakash Padukone

Prakash Padukone (s. 10. kesäkuuta 1955 Bangalore, Karnataka, Intia) on intialainen entinen sulkapalloilija. Hän on parhaimmillaan ollut maailman rankingin paras vuonna 1980; samana vuonna hänestä tuli ensimmäinen intialainen, joka voitti All England Open Badminton Championships -mestaruuden. Intian hallitus myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 1982. Hän on yksi Olympic Gold Quest -säätiön perustajista, joka on omistautunut olympiaurheilun edistämiseen Intiassa.
Padukone on naimisissa Ujjala Padukonen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, näyttelijä Deepika Padukone ja golfaaja Anisha Padukone.
Talluskylä

Talluskylä (myös Tallus) on kylä, joka sijaitsee Tervon kunnassa lähellä entisen Karttulan kunnan rajaa. Talluskylässä toimivia järjestöjä ja yhteisöjä ovat Kyläyhdistys, Martat, Riistaveikot ja Vesiosuuskunta. Talluskylän-Kruunupuiston osuuskunta myöntää kalastuslupia alueen vesistöihin ja valvoo kalastusta. Talluskylän tiekuntien hoidettavina olevia teitä ovat muun muassa Tuppilahden metsätie ja Korosmäentie. Talluskylässä toimivia palveluja tarjoavia urakoitsijoita ovat muun muassa konehuoltajat, putkiasentajat, rakennusurakoitsijat ja sähköalan toimijat.
Juri Djužev

Juri Ivanovitš Djužev (; 15. toukokuuta 1937 Vaaženi – 9. kesäkuuta 2021) oli venäläinen kirjallisuustieteilijä, kirjallisuuskriitikko ja kirjailija. Hän väitteli filologiassa tohtoriksi vuonna 1989. Hän panosti huomattavasti Karjalan tasavallan alueen kirjallisuuden tutkimukseen ja toimi Venäjän tiedeakatemian Karjalan tutkimuskeskuksen kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin kirjallisuustieteen jaoksen päätutkijana.
Djužev syntyi opettajien pojaksi ja muutti vuonna 1938 perheineen Petroskoihin. Hänen isänsä kaatui toisessa maailmansodassa. Djužev vietti sotavuodet äitinsä kanssa Uralilla ja palasi sodan jälkeen Petroskoihin. Hän valmistui Petroskoin valtionyliopistosta vuonna 1960. Djužev aloitti uransa kirjailijana 18-vuotiaana julkaisemalla tarinan nuorten leninistien lehdessä. Hänen kaunokirjalliseen tuotantoonsa kuuluu novelleja ja lastenkirjallisuutta. Hän johti Karjalan kirjailijaliiton lasten- ja nuortenkirjallisuuden osastoa. Vuosina 1994–2000 Djužev toimitti kolmeosaisen kirjasarjan "Istorija literatury Karelii". Vuonna 2002 hän sai tästä työstä Karjalan tasavallan kulttuuripalkinnon Elli Aallon, Eino Karhun ja Jelena Markovan kanssa.
Djužev julkaisi kirjat Ortjo Stepanovista (2010), Jaakko Rugojevista (2012) ja Antti Timosesta (2014). Hän teki myös "Pisateli Karelii" -tietosanakirjan (1985, 1994, 2006) ja oli yhtenä kirjoittajista teoksessa "Literatury narodov Rossii: XX vek" (2005). Djuževille myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto vunna 2009. Djužev julkaisi yli 160 tieteellistä teosta ja oli mukana monissa merkittävissä kirjallisuushankkeissa, kuten Karjalan kirjallisuuden historian laatimisessa ja muiden laajojen bibliografisten ja tietosanakirjahankkeiden toimitustyössä.
Djužev oli myös aktiivinen shakinpelaaja. Hän toimi Karjalan shakkiliiton puheenjohtajana ja kuului useisiin alueellisiin joukkueisiin. Shakki oli merkittävä osa hänen elämäänsä, ja hän lahjoitti shakkiaineistonsa Karjalan kansallisarkistoon.
Gustave Thuret

Gustave Adolphe Thuret, auktorinimi: Thur., (1817–1875) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hän meni 1840 virkamieheksi Ranskan lähetystöön Konstantinopoliin, mistä teki kasvitieteellisiä retkiä Egyptiin ja Syyriaan. Hän oli sittemmin yksityisenä tutkijana Ranskassa, jossa hän tuli tunnetuksi levätutkijana. Hän sai muun muassa selville rusko- ja punalevien suvullisen lisääntymisen.
Thuret perusti Antibesiin yksityisen puutarhan, joka 1877 lahjoitettiin Ranskan valtiolle. Se kuuluu nykyisin INRAn vastuulle ja on tutkimuspuutarha.
Minnesotan sinetti

Minnesotan sinetti () on Yhdysvaltain osavaltio Minnesotan virallinen tunnus sen lipun ohella. Sinettiä käytetään muun muassa virallisten asiakirjojen todentamiseksi.
Nykyisin käytössä olevan osavaltionlipun suunnittelun yhteydessä vuonna 2023 päätettiin suunnitella myös uusi sinetti, sillä nykyisen sinetin esitystapaa alkuperäisasukkaasta pidettiin vanhanaikaisena. 5. joulukuuta 2023 osavaltion edustajainhuone valitsi uuden Ross Brugginkin suunnitteleman sinetin, joka sisältää muun muassa kuikan, pohjantähden ja dakotankielisen fraasin ”Mni Sóta Makoce” (). Sinettiä kiertävät 98 keltaista nelikumiota kuvaavat osavaltion 87 piirikuntaa ja 11 liittovaltion tunnustamaa intiaaniheimoa, jotka asuvat osavaltion alueella. 
Historialliset versiot.
Sinetti kuvaa Minnesotan historian ja kulttuurin tärkeitä aiheita, kuten maatalouden kasvua, alkuperäisväestöjen perintöä ja villin luonnon kesyttämistä. Sinetissä lukee punaisella nauhalla osavaltion ranskankielinen motto ”L’Etoile du Nord” (). Sinetin reunoilla lukee englanniksi ”The Great Seal of the State of Minnesota” (). Vuosiluku 1858 viittaa vuoteen, jolloin Minnesotasta tuli Yhdysvaltain osavaltio. Nykyinen versio sinetistä on otettu käyttöön toukokuussa 1983.
Sisä-Savon kansalaisopisto

Sisä-Savon kansalaisopisto toimii Suonenjoen, Rautalammin, Tervon, Vesannon ja Leppävirran kuntien alueella. Sen järjestämille kursseille voivat osallistua kaikki alueen asukkaat kuntarajoista riippumatta. Kurssien opetustoiminta vaihtelee harrastamisesta ja yleissivistävästä opetuksesta projektimaiseen toimintaan ja ammattimaiseen opetukseen.
Historia.
1947 Suonenjoen Iisveden kylällä perustettiin Iisveden työväenopisto ja myöhemmin Sisä-Savon kansalaisopisto syntyi sen pohjalta. Koska sota-aikana järjestötoiminta oli puuttunut, sotien jälkeen kaikkea järjestötoimintaa arvostettiin. Sotien jälkeen kaivattiin myös koulutusta sisältävää järjestötoimintaa. Ajasta, jolloin Iisveden työväenopisto perustettiin siihen, kun Sisä-Savon kansalaisopisto sai lopullisen muotonsa, opisto ehti toimia monella nimellä. Leppävirta liittyi opiston alueeseen vuonna 2018.
Kantele (yhtye)

Kantele (), viralliselta nimeltään Karjalan kansallinen laulu- ja tanssiyhtye Kantele (), on Karjalan tasavallassa toimiva yhtye ja taidekollektiivi. Se koostuu kokonaisuudessaan ammattilaisista ja toimii Karjalan tasavallan kulttuuriministeriön alaisuudessa. Yhtyeen yhteydessä toimivat kanteleorkesteri, muut soittajat, naislaulajien Aino-kuoro ja tanssiseurue.
Kantele perustettiin 9. huhtikuuta 1936. Perustamisen keskeinen taustavaikuttaja oli Viktor Gudkov. Samoihin aikoihin Karjalan tasavallassa pyrittiin myös muin tavoin ammattimaistamaan paikallista kulttuurielämää; esimerkiksi vuonna 1937 perustettiin Karjalan säveltäjäliitto. Kantele on erikoistunut karjalaisten, vepsäläisten, suomalaisten ja venäläisten kansanmusiikkiin Karjalan tasavallan alueelta. Kansanmusiikkiohjelmistoa on täydennetty Karjalan tasavallassa vaikuttaneiden säveltäjien teoksilla. Ohjelmistoa sen käyttöön ovat säveltäneet muiden muassa Karl Rautio, Helmer-Rainer Sinisalo, Rubim Pergament, Abram Golland, Eduard Patlajenko, Aleksandr Beloborodov ja Vjatšeslav Košelev. Kantele on palkittu muun muassa Neuvostoliiton kunniamerkillä (1986) ja Karjalan tasavallan Sampo-palkinnolla (2009). Merkittäviin Kanteleen tuotantoihin on kuulunut "etnobaletti" "Skala dvuh lebedei".
Vuodesta 1986 lähtien Kantele on toiminut 1800-luvulla valmistuneessa Petroskoin keskustan rakennuksessa, joka on aiemmin toiminut muun muassa suomenkielisenä kouluna. Rakennuksessa on nykyaikaisesti varustettu auditorio. Siellä järjestetään muun muassa Kanteleen konsertteja ja mestarikursseja. Lisäksi tiloissa säilytetään Karjalan tasavallassa toimineiden säveltäjien teosten käsikirjoituksia.
Kantele on esiintynyt eri puolilla Venäjää, Valko-Venäjällä, Suomessa, Norjassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Slovakiassa ja Unkarissa. Se on julkaissut levytyksiä, Karjalan tasavallan kulttuuriin liittyviä kirjoja ja nuotteja. Kanteleen virallinen nimi on vaihdellut historian varrella moneen otteeseen. Vuonna 2011 otettiin käyttöön virallinen nimi "Karjalan kansallinen laulu- ja tanssiyhtye Kantele".
Huone 213

Huone 213 on Marjorien ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Sen tyylissä kuuluvat vaikutteet 1990-luvun alun r’n’b-musiikista sekä eurodancesta. Albumilta löytyy suomenkielinen versio Abban laulusta ”The Winner Takes It All”.
Tietoa.
Kappalemateriaali.
Albumin lauluista ”Miksi” ja ”Sut varastaa mä aion” on levytetty alun perin jyväskyläläisen dancepop-yhtye Downtownin levyllä "Downtown" (1989) englanninkieliset versiot ”Close to your heart” ja ”Make it real” . Omalla levyllään Marjorie duetoi kappaleen ”Miksi” Downtownin laulajan Jari Karjalaisen kanssa.
Tekijät.
Albumin kappaleiden tekijöiden ja soittajien joukossa on lukuisia jyväskyläläisiä muusikoita, kuten Hausmyllyn Jason Drome (oik. Jari Karjalainen), Enzo (oik. Hannu Pulkkinen), Lowland (oik. Petri Alanko) ja Psyche (oik. Pekka Mykkänen), suomipuhallinfunkyhtye ILLU-Bandin Mikko Saikkonen sekä Funkykarkureiden Janne Kettunen ja Timo Pitkänen. Puolet albumin sanoituksista on tehnyt kirjailijana ja sanoittajana tunnettu Jukka Itkonen.
Myöhemmät versioinnit.
Marjorien livetaltiointi laulusta ”Korttitalo vaan” löytyy livealbumilta "Rakkauden kiertokulku", jonka nimeä kantavalla kiertueella Marjorie esiintyi vuonna 2001 Anneli Saariston ja Eija Kantolan kanssa.
Keväällä 2012 Putouksen 3. tuotantokauden hahmot esittivät ”Korttitalo vaan” kauden viimeisessä jaksossa ja levyttivät kappaleen omalla kokoelmalevyllään.
Reidar Elven

Reidar Elven (s. 1947) on norjalainen kasvitieteilijä, joka on nykyisin emeritusprofessori Oslon yliopiston luonnonhistorian museon kasvimuseossa.
Elven on toiminut Norjan kasvion "Norsk floran" (ensimmäinen p. 1944, 8. p. 2022) kuudennen–kahdeksannen painoksen päätoimittajana. Hän toimii myös päätoimittajana arktisen alueen putkilokasvien luetteloa kokoavassa Panarctic Florassa (PAF), joka on yhdysvaltalaisten, kanadalaisten, venäläisten, norjalaisten, ruotsalaisten, tanskalaisten ja islantilaisten kasvitieteilijöiden yhteisprojekti. Elvenin taksonominen tutkimus on keskittynyt arktiseen kasvistoon ja saroihin. Esimerkiksi saamenmaansaran ("Carex" × "saamica"), napakellohärkin ("Cerastium nigrescens" var. "laxum"), kaitalakikynsimön ("Draba cacuminum" subsp. "angusticarpa"), tunturipeltokortteen ("Equisetum arvense" subsp. "alpestre"), huippuvuortennapaunikon ("Papaver dahlianum" subsp. "polare"), ruijanpaasihanhikin ("Potentilla arenosa" subsp. "chamissonis"), siperianrönsysorsimon ("Puccinellia phryganodes" subsp. "sibirica"), tunturinoroleinikin ("Ranunculus subborealis" subsp. "pumilus"), villanoroleinikin ("Ranunculus subborealis" subsp. "villosus") ja kuolanmustuvapajun ("Salix myrsinifolia" subsp. "kolaënsis") tieteelliset nimet ovat Elvenin julkaisemia.
Aleksandr Beglov

Aleksandr Dmitrijevitš Beglov (; s. 19. toukokuuta 1956 Baku) on venäläinen poliitikko.
Beglov valmistui vuonna 1983 Leningradin arkkitehtuurin ja yhdyskuntatekniikan valtionyliopistosta. Myöhemmin hän väitteli tohtoriksi taloustieteessä. Beglov toimi Pietarin siirtymäkauden kuvernöörinä vuonna 2003. Vuonna 2018 hänestä tuli Pietarin kuvernööri.
Vuoden 2022 alussa Begloviin kohdistui julkista painetta; hän sai jatkuvaa kritiikkiä tehtäviensä puutteellisesta hoitamisesta ja ajautui riitoihin paikallisten päättäjien kanssa. Suurhyökkäyksen Ukrainaan alettua Beglovista tuli yksi voimakkaimmista hyökkäyksen tukijoista. "Meduzan" mukaan samalla Beglovin välit Vladimir Putiniin paranivat. Jevgeni Prigožin oli alun perin Beglovin tukija, mutta alkoi myöhemmin julkisuudessa esittää kärkkäitä kommentteja tätä vastaan. Vaikutusvaltaisten henkilöiden näkyvää kiistelyä pidettiin venäläisessä yhteiskunnassa poikkeuksellisena.
Beglov on useiden maiden henkilökohtaisten pakotteiden kohteena Ukrainan vastaisten toimiensa johdosta. Hänellä on vaimo ja lapsia.
George Ticknor

George Ticknor (1791–1871) oli yhdysvaltalainen kirjallisuushistorioitsija. Hän toimi aluksi pari vuotta asianajajana Bostonissa. Hän kiersi kahteen otteeseen usean vuoden mittaisilla matkoilla Euroopan eri maissa. Matkojen välillä hän oli 1819–1835 professorina Harvardin yliopistossa pääaineena espanjan kieli ja kirjallisuus. Ticknorin pääteos on usealle kielelle käännetty kolmiosainen "History of Spanish Literature", josta on julkaistu korjattuja laitoksia. Hänen muita julkaisujaan ovat Gilbert du Motier de Lafayetten (1825), Daniel Websterin (1831) ja William Hickling Prescottin (1864) elämäkerrat.
Augustin Robespierre

Augustin Bon Joseph de Robespierre (21. tammikuuta 1763 Arras – 28. heinäkuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen vallankumousajan poliitikko. Hän oli tunnetun vallankumousjohtajan Maximilien Robespierren veli ja tukija. Augustin Robespierre tunnettiin myös nimellä Robespierre nuorempi ().
Robespierre työskenteli vuodesta 1791 Pas-de-Calais’n departementin hallinnossa ja tuli vuonna 1792 Arrasin piirin prokuraattoriksi ("procureur-syndic"). Hänet valittiin vuonna 1792 Pariisin edustajana kansalliskonventtiin, jossa hän liittyi vuoripuolueeseen. Robespierre oli konventin komissaarina Etelä-Ranskassa ja Italian-vastaisella rintamalla heinäkuusta 1793 tammikuuhun 1794 sekä helmikuusta kesäkuuhun 1794. Toulonin piirityksen yhteydessä hän huomasi taitavan nuoren upseerin Napoléon Bonaparten ja edisti tämän uraa kertomalla tämän ansioista veljelleen Maximilienille, josta oli tullut Ranskan mahtavin mies.
Robespierre hyötyi veljensä maineesta, mutta jakoi myös tämän karun kohtalon. Thermidorin vallankaappauksen käynnistyessä 27. heinäkuuta 1794 Augustin asettui konventissa ritarillisesti veljensä rinnalle ja vaati molemmille samaa kohtelua, jolloin kummatkin määrättiin vangittaviksi. Paul de Barrasin komentamien sotilaiden lähestyessä seuraavana yönä Robespierren tukijoiden viimeistä turvapaikkaa, Pariisin kaupungintaloa, Maximilien ampui itseään päähän ja Augustin taas yritti pakoa tai luultavammin itsemurhaa hyppäämällä ikkunasta place de Grèvelle ja putosi sotilaan kantaman pistimen päälle. Molemmat veljekset jäivät henkiin pahasti haavoittuneina. Seuraavana päivänä vallankumoustuomioistuin tuomitsi heidät kuolemaan ja heidät teloitettiin giljotiinilla yhdessä Couthonin, Saint-Justin ja muiden Robespierren liittolaisten kanssa.
Monet aikalaiset, mukaan lukien veljesten sisko Charlotte, pitivät Augustinia vähemmän lahjakkaana kuin Maximilienia. Myös useat historioitsijat katsoivat Augustinin olleen vain vähäpätöinen veljensä seuraaja, mutta eräät sotahistorioitsijat ovat katsoneet hänellä olleen myös itsenäistä vaikutusta konventin komissaarina.
Valdaron rakastavaiset

Valdaron rakastavaiset ovat kaksi 6000 vuotta vanhaa luurankoa, jotka löydettiin vuonna 2007 Italian Mantovassa lähellä Valdaron kylää sijaitsevasta kivikautisesta haudasta. Nimi tulee siitä, että luurangot näyttävät olevan kietoutuneina syleilyyn. Hauta on peräisin neoliittiselta kaudelta eli nuoremmalta kivikaudelta, noin vuosilta 10 000 – 4 500 vuotta eaa.
Tämä hauta on ainoa kaksoishauta kolmenkymmenen alueelta esiin kaivetun haudan joukossa. Kaksoishautaukset olivat erittäin harvinaisia neoliittisella kaudella. Vastaavia hautoja on löydetty vain pari muuta, muun muassa Kreikan Alepotrypan luolasta.
Arkeologit eivät ole löytäneet lähistöltä merkkejä kivikautisista asumuksista, mutta alue on kuitenkin ollut sopivaan kalastukseen, metsästykseen ja viljelyyn, joten on mahdollista, että siellä olisi voinut elää suuri ja kehittynyt ihmisyhteisö.
Tutkimusten mukaan haudatut ihmiset olivat mies ja nainen, kummatkin noin 157 cm pitkiä ja kuollessaan noin 20-vuotiaita. He vaikuttavat kuolleen luonnollisen kuoleman sillä luissa ei ole merkkejä väkivallasta. Heidän rinnalleen oli haudattu useita piikivisiä työkaluja ja teriä.
Valdaron rakastavaiset ovat olleet vuodesta 2011 lähtien esillä Mantovan arkeologisessa museossa.
Muita kaksoishautauksia (eng. double burial).
Zvejniekin kalmisto Latviassa on merkittävä kivikautinen arkeologinen kohde Itämeren alueella, jossa on löydetty useita kaksoishautauksia. 
Pappilanmäen kalmisto sijaitsee Eurassa, Suomessa ja on peräisin nuoremmalta rautakaudelta.
Lidija Sjukijainen

Lidija Einovna Sjukijainen (, alun perin "Sindonen", ; 12. helmikuuta 1951 – 27. toukokuuta 2008) oli venäläinen teatterinäyttelijä Karjalan tasavallasta.
Sjukijainen työskenteli 1970-luvulta lähtien Karjalan kansallisessa teatterissa Petroskoissa. Hän sai Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kunniataiteilijan arvonimen vuonna 1986 ja Karjalan tasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1999. Sjukijainen esiintyi muun muassa Friedrich Dürrenmattin, Molièren, N. Richard Nashin, Ivan Gontšarovin, Joe Masteroffin, Nadežda Ptuškinan, Aleksandr Vampilovin ja Lars Norénin näytelmissä. Hänellä oli rooleja myös Kalevalan teatteriesityksissä. Vuonna 1999 Sjukijaiselle myönnettiin Karjalan tasavallan Sampo-palkinto.
Janne Peltonen

Janne Peltonen (s. 22. maaliskuuta 2005 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Oulun Kärppiä.
Ura.
Seuraura.
Peltonen on Oulun Kärppien kasvatti. Hän toimi kaudella 2020–2021 seuran U16-joukkueen kapteenina. Peltonen oli tehoilla 2+13=15 joukkueen tehokkain puolustaja Arttu Tuhkalan kanssa. Kauden 2022–2023 hän pelasi suurimmaksi osaksi Kärppien U20-joukkueessa, mutta Peltonen vahvisti myös seuran U18-joukkuetta, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Joulukuussa 2022 Peltonen teki Kärppien kanssa kevääseen 2026 asti ulottuvan SM-liigasopimuksen.
Chicago Blackhawks varasi Peltosen seitsemännellä kierroksella 195. pelaajana . Hän pelasi kauden 2023–2024 lähes kokonaan Kärppien U20-joukkueessa. Peltonen sai kauden aikana tililleen myös kaksi ensimmäistä SM-liigaotteluaan, mutta hän jäi niissä kuitenkin ilman peliaikaa. Peltonen sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 13. tammikuuta 2024 Helsingin IFK:ta vastaan, kun Victor Berglund joutui sivuun. Hänet merkittiin Kärppien seitsemänneksi puolustajaksi.
Elokuussa 2024 Kärpät lainasi Peltosen Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. 26. lokakuuta 2024 hän palasi Kärppien vahvuuteen ja sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa 26. lokakuuta 2024 KooKoota vastaan. Peltonen merkittiin Kärppien kolmospuolustajapariin Martin Jandusin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.11 minuuttia. Peltonen pelasi suurimman osan kaudestaan Hermeksessä, jossa hän pelasi 31 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6. Peltonen pelasi SM-liigassa kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän edusti Kärppiä myös Spengler Cupissa, jossa Peltonen pelasi yhden ottelun. Hän pelasi kauden loppuun seuran U20-joukkueessa.
Peltonen teki SM-liigauransa avausmaalin kauden 2025–2026 kymmenennellä kierroksella 4. lokakuuta 2025 vieraissa Kiekko-Espoota vastaan. Hänen osumansa jäi Kärppien 5–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Peltonen keräsi ottelusta tasakentällisin teholukeman +3.
Maajoukkueura.
Peltonen valittiin Suomen alustavaan joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin vuonna 2023, mutta häntä ei kuitenkaan nimetty lopulliseen kisajoukkueeseen ja hän jäi varapelaajaksi. Yhteensä Peltonen on pelannut 23 nuorten ja 20 poikien maaottelua.
Pelityyli.
Peltonen on maininnut vahvuudekseen kyvyn hallitsemaan tilaa ja tekemään vastustajan pelin vaikeaksi. Hän pystyy omien sanojensa mukaan myös avaamaan peliä vaikeampiin paikkoihin. Peltonen on maininnut kuitenkin tarvitsevansa lisää massaa ja kertonut suurimmaksi kehityskohteekseen luistelun. Hän on maininnut esikuvakseen Victor Hedmanin.
Juri Zaritski

Juri Markovitš Zaritski (; 17. joulukuuta 1921 Pietari – 31. toukokuuta 1975 Leningrad) oli neuvostoliittolainen säveltäjä, pianisti ja folkloristi.
Zaritski opiskeli 1930-luvun alussa pianonsoittoa Leningradin pioneerin palatsissa S. Miniovitšin johdolla. Vuonna 1938 hänet hyväksyttiin pianistiksi Isaak Dunajevskin johtamaan pioneerien soittokuntaan, joka oli Neuvostoliitossa ensimmäinen laatuaan. Zaritski palveli armeijassa vuosina 1940–1946. Hän kuului toisen maailmansodan aikana joukkoihin, jotka valvoivat rautateitä Olhavan rintamalla. Hän toimi myös etulinjan propagandaryhmän musiikillisena johtajana. Zaritski valmistui vuonna 1952 Leningradin konservatoriosta, jossa hänelle opettivat sävellystä Dmitri Šostakovitš ja Juri Kotšurov. Valmistuttuaan Zaritski muutti Karjalais-suomalaiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan, jossa hän opettamisen ohella tutki, keräsi ja sovitti kansanmusiikkia.
Zaritski työskenteli Kantele-yhtyeen, Belomorskissa toimineen pomorilaisen kansankuoron ja Vasili Andrejevin mukaan nimetyn Leningradin kansansoitinten orkesterin kanssa. Hän sävelsi musiikkia dokumentteihin usein yhteistyössä kirjoittaja Juri Prokuševin kanssa. Zaritski sävelsi myös monia teoksia kansansoittimille sekä "Vladimir Majakovski" -sarjan laulajalle ja kamariorkesterille. Hän teki sovituksia suomalaisten, venäläisten ja karjalaisten kansanlauluista.
Helluntaiherätys Alankomaissa

Alankomaalainen helluntaiherätys sai alkunsa Alankomaissa vuonna 1907. Pieni helluntailiike sai 1950-luvulta lähtien helluntaiherätys sai valtavaa nostetta ulkomaisten evankelistojen, kuten T. L. Osbornin vierailun myötä. 1980-luvulta lähtien hollantilainen helluntaiherätys on jaettu kolmeen pääryhmään: klassiset helluntailaiset, uushelluntailaiset sekä Indonesian helluntaikirkot.
Historia.
Helluntaiherätys saapui Alankomaihin ensimmäisen kerran vuonna 1906, kun Amsterdamilainen evankelinen pastori Gerrit Polman kuuli Pyhän Hengen vuodatuksista naapurimaissa. Polmanin myötä helluntaiherätys levisi Alankomaihin ja vuoteen 1912 mennessä maahan perustettiin raamattukoulu sekä suuri seurakunta nimeltä Immanuel Hall.
Natsimiehityksen aikana alankomaalaiset helluntailaiset kärsivät suuresti. Assemblies of Godin seurakunnat Yhdysvalloissa auttoivat Alankomaita ja sodan jälkeen seurakunnille lähetettiin elintarvike- ja vaatelähetyksiä. Vuonna 1952 useat hollantilaiset helluntaiseurakunnat liittyivät yhteen ja muodostivat Brotherhood of Full Gospel Assemblies -järjestön. Seitsemän vuotta myöhemmin hallitus tunnusti tämän elimen helluntaiseurakuntien veljeskunnaksi. Helmikuussa 2002 Brotherhood of Pentecostal Assemblies ja Full Gospel Church yhdistyivät muodostaen Alankomaiden Assemblies of Godin.
Rava-Ruska

Rava-Ruska () on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Lvivin piirissä. Rava-Ruska sijaitsee Läntisen Bugin vesistöön kuuluvan Ratajoen varrella, lähellä Puolan rajaa, linnuntietä 52 kilometriä ja maanteitse noin 65 kilometriä aluekeskus Lvivistä luoteeseen. Kaupungissa on rautatieasema. Kansainvälinen, Varsovan ja Lvivin välisen eurooppatien E372 rajanylityspaikka avattiin 2008 noin kuusi kilometriä Rava-Ruskan keskustasta luoteeseen (Ukraina Rava-Ruska - Puolan Hrebenne).
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 8 494 (2022). Vuonna 1990 siellä oli noin 8 900 asukasta. 
Tammikuun keskilämpötila on −4,2 ja heinäkuun +17,9 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 609 millimetriä.
Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on useiden käsitysten mukaan vuodelta 1455, jolloin paikkakunta oli Puolan alaisuudessa. Toisen lähteen mukaan perustaminen olisi tapahtunut vuonna 1604. Vuonna 1622 paikkakunta sai Magdeburgin kaupunginoikeudet. Puolan vuoden 1772 jaossa kaupungista tuli osa Itävaltaa. Vuosina 1854, 1862 ja 1884 tulipalot tuhosivat kaupunkia. 
Kaupunki kasvoi kahden rautatielinjan valmistumisen (1887) seurauksena. Vuonna 1900 asukkaita oli jo 9 000. Maailmansotien välisenä aikana Rava-Ruska oli Puolan vallassa. 1921 väkiluku oli yli 15 000 ja 1931 yli 11 000. Vuonna 1939 Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan osaksi, kaupungin asema. Vuosina 1941-1944 Rava-Ruska oli saksalaisten miehittämä. Kaupungissa sijaitsi keskitysleiri (Stalag-325) ja ja juutalaisten ghetto. Miehittäjän surmasivat kaupungissa yhteensä 41 500 ihmistä, joista 24 500 oli sotavankia. 
Toisen maailmansodan jälkeen Rava-Ruskasta tuli jälleen osa Ukrainan sosialistista nevostotasavaltaa. Nykyään se on teollisuuden ja liikenteen keskittymä. Teollisuudenaloista tärkein on elintarvikkeiden jalostus. Rava-Ruska on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Lvivin piiriin; sitä ennen se kuului 1962–64 Jarovirin piiriin, sitten Žovkvan piiriin (aiemmalta nimeltään Nesterovin piiri, vuosina 1951–1991 Žovkvan nimenä oli Nesterov).
Kaupungin kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin ja nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Arkkienkeli Mikaelin kirkko ja reformistiset tilat (1737), Pyhän Josefin kirkko (1770–1776), Pyhän Yrjön kirkko (1846) ja Stalag-325 -keskitysleirillä kuoleiden sotavankien hautausmaa.
Vares (televisiosarja)

Vares on MTV Katsomo -suoratoistopalvelussa keväällä 2025 julkaistava suomalainen rikosdraamasarja. Sarja perustuu Reijo Mäen samannimiseen kirjasarjaan. Sarjassa tulee olemaan kuusi osaa ja ne sisältävät kolme erillistä tarinaa. Sarjan ohjaa Tuukka Temonen ja sen käsikirjoittavat Satu Rasila ja Akseli Kouki.
Sarja on kuvattu Turussa syksyn 2023 aikana.
Taustaa.
Sarjassa Varesta esittää ensimmäistä kertaa Leo Sjöman. Hän päätyi rooliin ilman koekuvauksia, sillä hän oli ensimmäisenä tullut mieleen tuottajille Markus Selinille ja Rimbo Salomaalle.
Sarjan kaksi ensimmäistä jaksoa perustuvat käsikirjoittaja Satu Rasilan alkuperäisideaan. Sarjan jaksot kolme ja neljä pohjautuvat Reijo Mäen "Gekko"-romaaniin ja jaksot viisi ja kuusi "Hot Dog" -kirjaan.
Arttu Lötjönen

Arttu Mikael Lötjönen (s. 28. tammikuuta 2004 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa.
Ura.
Lötjönen on Toejoen Veikkojen kasvatti, joka edusti Kakkosessa pelaavaa FC Jazzia vuodet 2020–2022. Tammikuussa 2023 hän siirtyi Sampdorian U19-joukkueeseen. Lötjönen oli Sampdorian edustusjoukkueen kokoonpanossa ensimmäistä kertaa kesäkuussa 2023 Serie A:n päätöskierroksen ottelussa. Tammikuussa 2024 Lötjönen solmi seuran kanssa kauden loppuun saakka ulottuvan ammattilaissopimuksen.
Lötjönen on edustanut myös Suomen alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueita.
Gregor Kobel

Gregor Kobel (s. 6. joulukuuta 1997 Zürich) on sveitsiläinen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Vuodesta 2021 lähtien hän on kuulunut myös Sveitsin maajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Zürichissä kasvanut Kobel on Grasshopperin kasvatti. Vuonna 2014 hän siirtyi Grasshopperista kahden vuoden lainasopimuksella saksalaisseura Hoffenheimin junioriakatemiaan ja kesällä 2016 hän siirtyi seuraan pysyvästi. Debyyttinsä Hoffenheimin edustusjoukkueessa Kobel teki 12. elokuuta 2017 Saksan cupin ottelussa Rot-Weiß Erfurtia vastaan. Hän pelasi kaudella 2017–2018 myös yhden ottelun Eurooppa-liigassa Ludogoretsia vastaan.
Tammikuussa 2019 Kobel siirtyi Hoffenheimista loppukauden kattavalla lainasopimuksella FC Augsburgiin. Kevätkaudella 2019 Kobel pelasi Augsburgissa 16 bundesliigaottelua ja kaksi Saksan cupin ottelua, torjuen neljä nollapeliä. 
Kobel siirtyi kesällä 2019 vuoden pituisella lainasopimuksella Saksan 2. Bundesliigaan pudonneeseen VfB Stuttgartiin. Hän pelasi kauden aikana 2. Bundesliigassa 31 ottelua, kun seura sijoittui sarjassa toiseksi ja nousi takaisin Bundesliigaan. Heinäkuussa 2020 hän siirtyi seuraan pysyvästi noin 7,2 miljoonan euron siirtosummalla.
Toukokuussa 2021 Kobel siirtyi Stuttgartista Borussia Dortmundiin. Siirtosummaksi uutisoitiin 15 miljoonaa euroa. Kaudella 2021–2022 Kobel pelasi Dortmundissa 29 bundesliigaottelua, joista nollapelejä oli kahdeksan. Hän debytoi kaudella 2021–2022 myös Mestarien liigassa, jossa hän pelasi kaikki kuusi ottelua.
Kaudella 2022–2023 Kobel pelasi 27 bundesliigaottelua, joista nollapelejä oli 11. Hänet valittiin kauden päätteeksi Bundesliigan viralliseen kauden joukkueeseen. Mestarien liigassa hän pelasi neljä ottelua. Lokakuussa 2023 Kobel allekirjoitti Dortmundin kanssa vuoteen 2028 ulottuvan jatkosopimuksen. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Bundesliigassa 27 ottelua, joista seitsemän oli nollapelejä. Mestarien liigassa Dortmund ylsi loppuotteluun ja Kobel pelasi 12 ottelua eli yhtä lukuun ottamatta kaikki. Kaudella 2024–2025 Kobel pelasi 32 bundesliigaottelua sekä 13 Mestarien liigan ottelua.
Maajoukkueura.
Kobel pelasi Sveitsin eri juniorimaajoukkueissa vuosina 2012–2018. Vuonna 2014 hän edusti Sveitsiä alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa.
Sveitsin A-maajoukkueessa Kobel debytoi 1. syyskuuta 2021 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa Kobel pelasi täydet minuutit Sveitsin viimeisessä alkulohko-ottelussa Serbiaa vastaan Yann Sommerin sairastuttua mutta ei pelannut turnauksen muissa otteluissa. Kobel oli varamaalivahtina vuosien 2021 ja 2024 EM-kilpailuissa.
Muuta.
Kobelin isä Peter Kobel on entinen ammattilaisjääkiekkoilija, joka pelasi urallaan kaksi maaottelua Sveitsin A-maajoukkueessa.
Joyce Randolph

Joyce Randolph (os. Sirola, 21. lokakuuta 1924 Detroit – 13. tammikuuta 2024 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainennäyttelijä. Hän näytteli muun muassa televisiosarjassa "The Honeymooners".
Amerikansuomalaiseen perheeseen syntynyt Randolph muutti high schoolin jälkeen New Yorkiin vuonna 1943 ja aloitti samana vuonna näyttelemisen kiertueteatterissa. Hänen ensiesiintymisensä Broadwaylla tapahtui vuonna 1945. Vuosikymmenen lopussa Randolph teki ensimmäiset televisioroolinsa muun muassa Dean Martinin ja Jerry Lewisin kanssa, ja vuonna 1951 hän sai roolin "The Honeymooners" -komediasarjassa. Randolph jatkoi uraansa 1970-luvulle saakka pääosin televisiossa.
Fossbergom

Fossbergom on taajama Lomin kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,5 neliökilometriä ja asukasluku 837 vuonna 2023.
Johan Storm

Johan Fredrik Breda Storm (24. marraskuuta 1836 Lom – 26. lokakuuta 1920 Kristiania) oli norjalainen filologi. Hän toimi romaanisten kielten ja englannin kielen professorina Oslon yliopistossa vuosina 1873–1913. Storm tutki myös norjan kielen murteita ja fonetiikkaa. Hän vastusti uusnorjan kirjakieltä. 
Stormin veli oli historioitsija Gustav Storm.
Richard Andvord

Sevald Theodor Richard Andvord (5. elokuuta 1839 Lom – 8. marraskuuta 1913 Kristiania) oli norjalainen liikemies, joka perusti nimeään kantaneen paperi- ja toimistotarvikemyymälän Osloon Stortorvetin laidalle. Se ryhtyi myöhemmin myös painamaan ja sitomaan kirjoja. Andvordin liike oli vuosisadan vaihteessa kaupungin keskeisiä talouselämän, kulttuurin ja politiikan vaikuttajien tapaamispaikkoja. Sen vakioasiakkaita olivat muun muassa Henrik Ibsen, Edvard Grieg, Jonas Lie, Bjørnstjerne Bjørnson, Edvard Munch, Fridtjof Nansen ja Gustav Vigeland. 
Andvord on haudattu Vår Frelsers -hautausmaalle.
Gustav Wentzel

Nils Gustav Wentzel (7. lokakuuta 1859 Kristiania – 10. helmikuuta 1927 Lom) oli norjalainen taidemaalari. Häntä opettivat muun muassa Knud Bergslien, Frits Thaulow, Alfred Philippe Roll ja Léon Bonnat. Wentzelin maalaukset edustavat naturalismia.
Wentzelin puoliso oli toimittaja-kirjailija Kitty Wentzel.
Kitty Wentzel

Christiane "Kitty" Marie Wentzel (o.s. Bætzmann; 9. elokuuta 1868 Kristiania – 20. marraskuuta 1961 Lillehammer) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli muun muassa "Verdens Gangissa" vuosina 1913–1917 ja "Ørebladetissa" 1917–1924. Wentzel myös kirjoitti miehensä Gustav Wentzelin elämäkerran.
Akademikerforbundet

Akademikerforbundet on norjalainen korkeakoulutettujen ammattiliitto. Se kuuluu Unio-keskusjärjestöön. Akademikerforbundetilla oli 5 891 jäsentä vuoden 2023 alussa. Heistä suurin osa työskentelee kuntien tai valtion palveluksessa.
Zen (täsmennyssivu)

Zen voi tarkoittaa seuraavia:
The English Tearoom

The English Tearoom oli Nissenin kahvilaketjuun kuulunut englantilainen teehuone, joka toimi Helsingin Unioninkadulla vuosina 1934–1965. English Tearoomissa oli viinin anniskeluoikeudet.
English Tearoomin sistuksen suunnitteli arkkitehti David Frölander-Ulf mannermaiseen tyyliin. Sisustus oli yhdistelmä funktionalismia, art decoa ja eksoottista itämaista tunnelmaa. Taiteilija ja kuvittaja Gunnar Forsström maalasi English Tearoomin katon koristemaalaukset, joiden aiheet olivat intialaisvaikutteisia.
Nissenin kahvilaketju ja siten myös The English Tearoom oli Pauligin omistuksessa, sillä Bertha Paulig oli ostanut vuonna 1909 rahavaikeuksiin joutuneelta tanskalaissyntyiseltä Julius Nisseniltä tämän kolme kahvikauppaa ja suositut kahvilat. Nissenin kahviloissa myytiin Pauligin paahtamaa kahvia.
Fränsvikenin tuulivoimalaitos

Fränsvikenin tuulivoimalaitos on Pohjanmaalla Luodon Norra önillä sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 1,0 megawattia ja vuosituotanto oli neljän ensimmäisen vuoden aikana noin 2,0 gigawattituntia . Voimalan on rakentanut, sen omistaa ja sitä operoi Ab Larsmo Vindkraft Oy.
Yleistä.
Tuulivoimala sijaitsee Luodon Norra önillä Eugmosta pohjoiseen Fränsvikenin venesatamaan johtavan tien varressa. Sataman lähellä kohoaa tien itäpuolella kallioinen mäki noin 20 metrin korkeuteen ja tuulivoimala sijaitsee mäen laella. Tuulivoimalalle on maantieltä 250 metriä pitkä huoltotie. Voimalan tuottama sähkö johdetaan maantien vierustaa seuraavalle sähkölinjalle.
VTT:n tuulivoiman vuosiraporteissa tuulivoimalasta käytettiin tunnusta "Luoto 1", mutta vuoden 2007 jälkeen sen tunnus oli "Fränsviken 1".
Tuulivoimalaitos on suomalaisen Winwindin valmistamaa WWD-1-mallia, jonka napakorkeus on 66 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 64 metriä, ja jonka kapasiteetti on 1,0 megawattia.
Historiaa.
Joukko paikallisia Luodon asukkaita perustivat yhtiön Larsmo Vindkraft Ab Oy vuonna 2001 tarkoituksenaan pystyttää tuulivoimalaitoksen jonnekin Luodon kunnan alueelle. Tuulimittauksien perusteella sopiva paikka löytyi Fränsvikenistä. Tuulivoimalaitos käynnistettiin kesäkuussa 2006.
Vuonna 2012 julkaisi yhtiö suunnitelmansa hankkia lisää tuulivoimaa, mutta kunta ei tuolloin ollut siihen suostuvainen. Syksyllä 2015 yhtiö uusi suunnitelmansa rakentaa ainoan voimalan lisäksi kaksi kolmen megawatin suurista tuulivoimalaa. Suunnitelman toteuttaminen on kohdannut vastustusta kunnan puolelta. Asiasta käytiin oikeutta, mutta Vaasan hallinto-oikeus asettui kunnan puolelle. Kunta sai päättää, tulisiko tuulivoimaloita lisää ja yhtiö ilmoitti tyytyvänsä oikeuden päätökseen.
Tuulivoimalaitoksen laakeririkko pysäytti sähköntuotannon vuonna 2022. Voimalan seisokki kesti puoli vuotta kunnes laakerivika saatiin korjattua toukokuussa 2023.
Lysdahl

Lysdahl on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Christopher G. Cavoli

Christopher Gerard Cavoli (s. Würzburg, Saksa) on yhdysvaltalainen kenraali, joka on toiminut kesästä 2022 lähtien sekä Yhdysvaltain Euroopan joukkojen komentajana sekä NATOn ylimpänä sotilaskomentajana. Tätä ennen hän palveli Yhdysvaltain Euroopan ja Afrikan joukkojen esikunnassa. 
Hänen isänsä oli amerikanitalialainen upseeri, joka palveli kylmän sodan aikaan Italiassa ja Saksassa. Cavoli puhuu italiaa, ranskaa ja venäjää. Hän suoritti kanditutkinnon biologiasta vuonna 1987 Princetonin yliopistossa ja maisterintutkinnon Yalesta Venäjän ja Itä-euroopan tutkimuksesta.
Satakunnan Kansa Länsi-Suomi

Satakunnan Kansa Länsi-Suomi on sanomalehti, joka syntyi "Satakunnan Kansan" ja "Länsi-Suomen" yhdistyessä. Lehteä julkaisee Sanoma Media Finland Oy.
Historia.
Sanoma ilmoitti joulukuussa 2023 suunnittelevansa kahden sanomalehtensä, "Satakunnan Kansan" ja "Länsi-Suomen", yhdistämistä. Uuden lehden nimi, "Satakunnan Kansa Länsi-Suomi", vahvistettiin tammikuussa 2024.
Lehden nimi on herättänyt keskustelua, ja päätoimittaja Tomi Lähdeniemikin myöntää, että nimi on huono, mutta hän ei näe "lähitulevaisuudessa" sellaista, että jälkimmäinen osa jäisi pois.
Hannah Szenes

Hannah Szenes (17. heinäkuuta 1921 Budapest – 7. marraskuuta 1944) oli unkarilainen laskuvarjojääkäri, runoilija ja sionisti. Hän on Israelissa kansallissankarin asemassa.
Szenes syntyi Katherine ja Béla Szenesin tyttäreksi. Isä oli kirjailija, joka kuoli Szenesin ollessa lapsi. Szenes alkoi itse kirjoittaa varhaisella iällä. Hän liittyi Unkarissa Budapestin antisemistisen ilmapiirin johdosta sionistiseen nuorisoliikkeeseen ja opiskeli hepreaa. Valmistuttuaan lukiosta Szenes muutti vuonna 1939 Palestiinan brittiläiseen mandaattiin. Siellä hän opiskeli kaksi vuotta maatalousalaa ennen liittymistään Sdot Yamin kibbutsiin. Kibbutsilla viettämänään aikana Szenes kirjoitti runoutta ja kibbutzelämää kuvaavan näytelmän.
Laskuvarjo-operaatio, kuolema ja jälkivaiheet.
Vuonna 1943 Szenesia pyydettiin salaiseen sotilashankkeeseen, jonka tarkoitus oli Euroopan juutalaisten auttaminen. Hän ilmoittautui vapaaehtoisena laskuvarjojoukkoihin ja sai tätä varten koulutuksen Egyptissä. Hänet valittiin yhdeksi 33:sta henkilöstä, joiden oli määrä mennä laskuvarjoilla vihollislinjan taakse. Szenes laskeutui maaliskuussa 1944 Jugoslaviaan tarkoituksenaan päästä Budapestiin. Natsi-Saksa miehitti Unkarin maaliskuussa 1944, mikä lykkäsi suunnitelmien toteutusta. Szenes vietti kolme kuukautta Jugoslavian partisaanien seurassa ennen kuin ylitti Unkarin rajan 7. kesäkuuta 1944. Hän joutui kuitenkin poliisin pidättämäksi. Häntä pidettiin vangittuna ensin Szombathelyssa ja sitten Budapestissa. Kidutuksesta huolimatta Szenes kieltäytyi jakamasta tietoja poliisille. Koska Szenes ei tehnyt yhteistyötä, myös hänen äitinsä pidätettiin. Äiti ei ollut tiennyt tyttärensä poistuneen Palestiinasta ja kohtasi tämän kasvokkain vasta pidätyksen aikana. Szenesin lisäksi myös kaksi muuta laskuvarjojääkäriä pidätettiin. Näistä Yoel Palgi selviytyi toisesta maailmansodasta.
Lokakuussa 1944 Szenes puolusti oikeudenkäynnissä toimintaansa. Hänet tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta. Hän ei anonut armahdusta. Szenes teloitettiin ampumalla 23-vuotiaana. Unkarin natsistisen Nuoliristi-puolueen joukot pakottivat tämän jälkeen Szenesin äidin kuolemanmarssille, mutta hän selviytyi, palasi Budapestiin ja muutti lokakuussa 1945 Palestiinaan. Myös Hannah Szenesin veli Giora oli muuttanut sinne tammikuussa 1944.
Vuonna 1950 Szenesin jäänteet siirrettiin Israeliin ja haudattiin sotilashautausmaalle Jerusalemin Herzl-vuorelle. Samana vuonna perustettiin Szenesin mukaan nimetty kibbutsi Yad Hana. Szenesin päiväkirjat ja runot julkaistiin postuumisti. Useisiin runoista on sittemmin tehty lauluja. Näistä eräs on "Eli, Eli" ("Halikha LeKeisarya"), johon sävelmän on tehnyt David Zehavi. Sen ovat tulkinneet laulajat Ofra Haza, Regina Spektor ja Sophie Milman. Aharon Megged kirjoitti Szenesin tarinasta näytelmän. Szenesista on tehty myös elokuva "Hanna's War" (1988).
Vuonna 1993 unkarilainen oikeusistuin muodollisesti kumosi Szenesin tuomion maanpetoksesta.
UCI Women’s World Tour 2024

UCI Women’s World Tour 2024 oli yhdeksäs kausi, jolloin maantiepyöräilyn naisten korkeimman kategorian kilpailut kuuluivat UCI Women’s World Tour -kilpailusarjaan. Sarjaan kuului 14 yhden päivän kilpailua ja 13 etappikilpailua. Sarja alkoi Tour Down Underilla tammikuun puolivälissä ja päättyi Tour of Guangxi -kilpailuun lokakuussa.
Lotte Kopecky voitti Women's World Tour -sarjan saavutettuaan kaikkiaan 4596 pistettä. Hän voitti kauden aikana kuusi kilpailua. Toiseksi sijoittui Demi Vollering ja kolmanneksi Elisa Longo Borghini.
Kokonaiskilpailu.
Lähde: Pro Cycling Stats
Kilpailut.
Lähde: Pro Cycling Stats
Pro team -joukkueet 2024.
Seuraavat tallit kuuluivat UCI Pro -tasolle 2024:
Viktor Janukovytš (nuorempi)

Viktor Viktorovytš Janukovytš (, ; 16. heinäkuuta 1981 Donetskin alue – 20. maaliskuuta 2015 Irkutskin alue) oli ukrainalainen poliitikko. Hän oli Verh’ovna Radan jäsen vuosina 2006–2014.
Janukovytš oli Viktor Janukovytšin poika ja pakeni perheineen Venäjälle Ukrainan vallankumousta (2014). Hänellä oli veli Oleksandr Janukovytš. Viktor Janukovytš nuorempi tunnettiin extreme-urheilun harrastajana. Hän hukkui Baikaljärveen vuonna 2015 kuljetettuaan sen päällä pakettiautoa, joka upposi jään pettäessä. Viiden matkustajan kerrottiin päässeen pakenemaan autosta.
Boniface Alexandre

Boniface Alexandre (31. heinäkuuta 1936 – 4. elokuuta 2023) oli haitilainen juristi. Hän toimi maansa väliaikaisena presidenttinä Jean-Bertrand Aristiden syrjäyttämisestä 2004 alkaen aina René Prévalin valintaan vuonna 2006. Sitä ennen hän oli korkeimman oikeuden puheenjohtaja.
Oleg Ptšela

Oleg Vladimirovitš Ptšela (; s. 14. marraskuuta 1970) on venäläinen kenraali.
Ptšela valmistui Barnaulin sotilasilmailukorkeakoulusta vuonna 1991. Hänet nimitettiin Venäjän ilmavoimien 22. pommikonedivisioonan komentajaksi vuonna 2017. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 20. helmikuuta 2020. Venäjän mukaan Ptšela teki 19. syyskuuta 2020 everstiluutnantti Sergei Volkovitskin kanssa Tupolev Tu-160:lla lentokoneluokan sisäisen maailmanennätyksen yhtäjaksoisen matkan pituudessa ja kestossa. Ptšela on osallistunut vuonna 2022 aloitettuun Venäjän suurhyökkäykseen Ukrainaan. Tammikuussa 2024 hänen väitettiin kuolleen Ukrainan ammuttua alas Venäjän Berijev A-50 -koneen, mutta väitettä hänen olemisestaan lentokoneessa ei vahvistettu.
Ptšela on naimisissa ja hänellä on tytär Jekaterina Ptšela, joka itsekin suuntautui sotilasilmailun alalle.
Dnipron piiri (Kiova)

Dnipron piiri () on yksi Ukrainan pääkaupungin Kiovan kymmenestä hallinnollisesta piiristä (kaupunkipiiristä). Dnipron piiri sijaitsee Kiovan itäosassa, Dneprin vasemmanpuolisella eli itärannalla. Vuoden 2021 alussa piirin väkiluvuksi arvioitiin 357 936. Piirin pinta-ala on 67,0 neliökilometriä eli noin 8 prosenttia Kiovan pinta-alasta.
Dnipron piiri rajoittuu etelässä Kiovan Darnytsjan piiriin, lännessä Dneprin oikeanpuoleisella rannan Petšerskin, Podilin ja Obolonin piireihin, pohjoisessa Desnan piiriin sekä idässä Kiovan alueen Brovaryn piiriin. 
Piiri on perustettu 23. toukokuuta 1969. 
Dnipron piirissä sijaitsevat muun muassa