Tapirus augustus

Tapirus augustus on sukupuuttoon kuollut tapiirilaji, joka eli pleistoseenilla. Sen fossiileja on löydetty Etelä-Kiinasta, Vietnamista ja Laosista. Laji on sukua nykyiselle intiantapiirille ("Tapirus indicus"), mutta "Tapirus augustus" oli paljon kookkaampi.
Kuvaus.
"Tapirus augustus" oli huomattavasti suurempi kuin yksikään nykyinen tapiirilaji. Vuonna 2018 "Tapirus augustuksen" painoksi arvioitiin olkaluun mittausten perusteella noin 623 kilogrammaa. Suurin nykyään elävä tapiirilaji, intiantapiiri ("Tapirus indicus"), painaa 200–400 kilogrammaa. "Tapirus augustuksen" kallo ja hampaat olivat noin neljänneksen suuremmat kuin intiantapiirilla.
Vuonna 2022 julkaistussa tutkimuksessa arvioitiin nykyisten tapiirilajien sekä kymmenen hävinneen tapiirilajin purentavoimaa. "Tapirus augustuksen" purentavoima oli kaikista suurin, noin 10 700 newtonia. Toiseksi voimakkain oli intiantapiiri noin 8 000 newtonin purentavoimalla. Kun purentavoima jaettiin kallon pituudella, olivat "Tapirus augustus" ja intiantapiiri suunnilleen samalla tasolla.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Tapirus augustuksen" fossiileja on löydetty Etelä-Kiinasta, Vietnamista ja Laosista. Ne ovat peräisin keski- ja myöhäispleistoseenilta. "Tapirus augustus" oli osa monimuotoista eläimistöä, jonka tunnusomaisia jäseniä olivat isopanda ("Ailuropoda melanoleuca") ja "Stegodon orientalis" -norsueläin. Alueen kasvillisuus koostui pääosin subtrooppisten ja trooppisten metsien lajeista. Tarkemmin ottaen "Tapirus augustus" edusti trooppista metsälajistoa, johon kuuluivat muun muassa gibbonit ("Hylobates"), orangit ("Pongo"), aasiannorsu ("Elephas maximus") sekä "Rhinoceros sinensis" -sarvikuono. Fossiilikerrostumissa orankeja pidetään usein tiheiden metsien indikaattoreina. Myös hammaskiilteen δ13C-arvot viittaavat siihen, että "Tapirus augustus" sai ravintonsa tiheälatvustoisista metsistä.
Sukupuutto.
Viimeisen 40 000 vuoden aikana monien suurten nisäkkäiden levinneisyysalueet kutistuivat trooppisessa Aasiassa, ja ainakin neljä lajia, mukaan lukien "Tapirus augustus", kuoli sukupuuttoon. Todennäköisin syy "Tapirus augustuksen" katoamiselle on viimeisimmän jääkauden aiheuttama nopea ilmastonmuutos, joka laski keskilämpötilaa noin 5–6 celsiusastetta.
Ilmaston lisäksi ihmiset saattoivat vaikuttaa lajin sukupuuttoon. Ihmislajien fossiileja ja kivityökaluja on löydetty samoista luolista kuin "Tapirus augustuksen" ja muiden suurten nisäkkäiden jäänteitä. Ei ole kuitenkaan suoria todisteita siitä, että ihmiset olisivat metsästäneet näitä lajeja.
Vietnamista on löydetty "Tapirus augustuksen" fossiileja, jotka on ajoitettu myöhäispleistoseenille noin 30 000–20 000 vuoden taakse. On joitakin viitteitä siitä, että laji selvisi Kiinassa holoseenille asti ja eli vielä alle 10 000 vuotta sitten, mutta todisteet tälle ovat huterat.
Taksonomia ja evoluutio.
Max Schlosser tutki kiinalaisesta lääkekaupasta saatuja suuria tapiirin hammasfossiileja jo vuonna 1903. Hän ei kuitenkaan kuvannut niitä uutena lajina, vaan määritti ne lajiksi "Tapirus sinensis". Talvella 1921–1922 Walter W. Granger keräsi neljä fossiilista kalloa Sichuanin maakunnasta Kiinasta. Granger kuvasi lajin William Diller Matthew’n kanssa vuonna 1923 nimellä "Tapirus (Megatapirus) augustus".
Vuodesta 1953 alkaen monet tutkijat ovat nostaneet "Megatapirus"-alasuvun omaksi suvukseen, jolloin lajin nimi on "Megatapirus augustus". Tämä tekee kuitenkin tekee "Tapirus"-suvusta parafyleettisen, ja siksi 2000-luvulla on taas alettu suosia lajin alkuperäistä nimeä. "Tapirus augustus" on todennäköisesti kehittynyt pienemmästä lajista "Tapirus sinensis", joka puolestaan on voinut kehittyä lajista "Tapirus sanyuanensis" tai "Tapirus peii". Eräästä 200 000–300 000 vuotta vanhasta luolasta on kuitenkin löydetty sekä "Tapirus sinensiksen" että "Tapirus augustuksen" jäänteitä. Näiden lajien läheisin elossa oleva sukulainen on intiantapiiri.
Kirjallisuudesta koottu evoluutiopuu, jossa on kaikki nykyiset tapiirilajit ja osa sukupuuttoon kuolleista lajeista: