Identiteettihäiriö

Identiteettihäiriö tai identiteetin diffuusio kuvaa oman identiteetin (minäkuvan) hajoamista. DSM-5:ssä identiteettihäiriö määritellään selvästi ja pysyvästi epävakaaksi minäkuvaksi tai minuuden tunteeksi. Se on epävakaan persoonallisuuden yksi diagnostinen kriteeri ja keskeinen oire, ja se voi ilmetä dramaattisina muutoksina tavoitteissa, arvoissa, pyrkimyksissä ja käsityksessä itsestä. Se sisältyy myös luokkaan Other Specified Dissociative Disorder, OSDD, tapauksissa, joissa häiriö on seurausta pitkäaikaisesta ja voimakkaasta pakottavasta vaikuttamisesta.
DSM-5:n mukaan identiteettihäiriö voi ilmetä seuraavin tavoin:
Identiteettihäiriöstä kärsivä henkilö voi omaksua ympärillään olevien ihmisten persoonallisuudenpiirteitä, koska hän kamppailee oman identiteettinsä löytämisen ja ylläpitämisen kanssa. Hän saattaa sekoittaa omat ominaisuudet, tunteet ja toiveet toisen ihmisen vastaaviin ja voi muokata identiteettiään tilanteen ja vastapuolen mukaan, käyttäen ihmisiä strategioina joko oman arvon vahvistamiseen tai jonkun ihannoidun henkilön tavoittamiseen. Psykoanalyytikko Helene Deutsch kuvasi 1930-luvulla “ikään kuin” -persoonallisuuden, jossa yksilön identiteetti vaikuttaa pinnallisesti ehjältä, mutta siitä puuttuu aitous ja syvyys. Tällainen henkilö jäljittelee muiden tunteita ja identiteettejä peittääkseen sisäisen tyhjyyden, eläen "ikään kuin" hänellä olisi aidot tunteet ja toiveet.
Nuoruusikä.
Tyypilliset epävakaan persoonallisuuden piirteet, kuten tunne-elämän epävakaus ja identiteettihäiriö, ovat normaaleja nuorilla, sillä nuoren persoonallisuuden kehitys on vielä kesken. Nuorilla esiintyy epävarmuutta identiteetistä sekä omaksuttujen arvojen ja normien heittelehtimistä. Vuonna 2024 Riittakerttu Kaltialan mukaan identiteetin vakautumisen vaikeus oli nuorten mielenterveyden kielteisen kehityksen keskeinen syy. Kaltialan mukaan nuorisopsykiatristen potilaiden oireissa painottuivat masennus ja ahdistus, tunnesäätelyn vaikeudet, psykoottiset läpilyönnit ja impulssikontrollin ongelmat, jotka kertovat persoonallisuuskehityksen epävakaudesta. Identiteetin diffuusio on yleistä nuoruusiässä ja ratkeaa useimmiten normaalin kehityksen myötä. Ratkaisemattomat piilevät kriisit voivat kuitenkin johtaa vakaviin persoonallisuushäiriöihin, jotka ilmenevät vasta aikuisuudessa sosiaalisissa suhteissa.
Liisa Keltikangas-Järvisen mukaan termi "laajentunut self" tarkoittaa sitä, että ihmiseltä katoavat oman minän rajat ja minä lähtee leviämään. Ilmiö on aikaisemmin liitetty vakaviin mielenterveyden häiriöihin, esimerkiksi rajatilapersoonallisuuteen, ja siinä ihminen ei tiedä missä hän loppuu ja missä toinen alkaa tai missä hänen tunteensa loppuvat ja toisen tunteet alkavat. Nykyään laajentuneen selfin käsitettä on kuitenkin ryhdytty käyttämään niin, että minän nähdään laajentuneen sosiaalisen median alustoille ja ihminen saattaa somessa kadottaa käsityksen siitä kuka hän on. Jos nuori elää täysin somen kautta, on vaarana että identiteetti ei rakennu ollenkaan eikä nuorelle synny pysyvää identiteettiä.
Aikuiset.
Identiteetin diffuusio ei ole pelkästään nuoruusiän ongelma, vaan myös aikuiset voivat kärsiä siitä. Otto Kernberg havaitsi tutkimuksissaan identiteetin diffuusion kaikissa vakavissa persoonallisuushäiriöissä. Häiriön tyypistä riippuen henkilö ei kykene muodostamaan selkeää kuvaa itsestään ja/tai muista. Kernberg pohjaa Erik H. Eriksonin käsitykseen identiteetistä ja identiteetin diffuusiosta epäonnistuneen identiteetinmuodostuksen ääripäinä, ja kehittää tätä edelleen objektisuhdeteorian näkökulmasta. Identiteettihäiriöön liittyvän identiteetin hajanaisuuden on todettu olevan yhteydessä alhaisempaan koettuun onnellisuuteen.
Psykoanalyytikko Salman Akhtarin mukaan identiteetin diffuusiota määrittää kuusi kliinistä piirrettä: 1) ristiriitaiset luonteenpiirteet, 2) minuuden ajallinen epäjatkuvuus, 3) aitouden puute, 4) tyhjyyden tunteet, 5) sukupuolidysforia ja 6) liiallinen etninen ja moraalinen relativismi. Oireyhtymä viittaa vakavaan persoonallisuuden patologiaan ja eroaa nuoruusiän identiteettikriisistä.
Epävakaa persoonallisuus.
Identiteetin diffuusio on epävakaan persoonallisuuden ydinpiirre, jolle on ominaista pysyvästi epävakaa minäkuva ja minuuden tunne. Tutkimuksissa on osoitettu, että identiteettihäiriö epävakaa persoonallisuus -potilailla on tärkeä oireiden vakavuuden ja ihmissuhdeongelmien indikaattori, ja että se korreloi myös tunne-elämän säätelyn häiriöiden kanssa. 
DSM-5:n mukaan epävakaa persoonallisuus -potilaiden minäkuva perustuu usein käsitykseen itsestä pahana tai kelvottomana, ja häiriön omaavat henkilöt saattavat ajoittain kokea, etteivät he ole olemassa lainkaan. Tällaiset kokemukset ilmenevät tavallisesti tilanteissa, joissa yksilö kokee merkityksellisten ihmissuhteiden, hoivan ja tuen puutetta.
DSM-5:n vaihtoehtoinen malli persoonallisuushäiriöille, niin sanottu hybridimalli, listaa identiteettihäiriön yhtenä vain neljästä keskeisestä kriteeristä persoonallisuushäiriöille. Identiteetin häiriintyneisyys nostetaan näin epävakaan persoonallisuuden piirteestä kaikkia persoonallisuushäiriöitä koskevaksi ydinrakenteeksi.
Aiheesta muualla.
What Causes Identity Diffusion in BPD &amp; NPD? | OTTO KERNBERG