Mary Spencer Watson

Mary Spencer Watson (1913–2006) oli englantilainen kuvanveistäjä. Inspiraationsa lähteinä hän käytti runoutta, klassisia myyttejä sekä luontoa. Töissään hän käytti erilaisia materiaaleja kuten terrakottaa, puuta, pronssia ja kiveä. 
Elämänvaiheita.
Mary Spencer Watsonin isä oli taidemaalari George Spencer Watson ja äiti tanssitaiteilija Hilda Spencer Watson. Lapsuutensa talvet Mary vietti isänsä ateljeessa ja kesät maaseudulla, missä ratsastettiin, uitiin ja kalastettiin. Hänen äitinsä otti hänet mukaansa jo varhain tanssiesityksiinsä ja myöhemmin hänen sai sai suunnitella niihin rekvisiittaa ja lavasteita. 
Kuvanveiston Mary aloitti 12-vuotiaana. Hän sai kesänviettopaikan läheisiltä kivenveistäjiltä leikkeihinsä työkaluja ja ryhtyi veistelemään niillä. Tämän jälkreen oli selvää, että Marysta tulisi kuvanveistäjä. 
Kuvanveisto-opinnot Mary Spencer Watson aloitti vuonna 1928. Hän opiskeli Bournemouthin taidekoulussa yhtenä iltana viikossa. Opinnot jatkuivat seuraavana vuonna Slade School of Fine Artissa ja vuosina 1930 - 1934 Royal Academyssa. Sen jälkeen hän siirtyi Pariisiin, missä opiskeli tuohon aikaan kuuluisan kuvanveistäjän Ossip Zadkinen oppilaana. Zadkinen tyyli oli ottanut vaikutteita kubismista ja afrikkalaisten kansojen veistoksista.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Mary Spencer Watson piti vuonna 1937 24- vuotiaana. Hänellä oli näyttelyitä myös toisen maailmansodan aikana. Sota-aika kului maataloustöissä Dorsetissa ja osan ajastaan hän opetti alueen lapsille kuvanveistoa. 
Dorsetin koulun rehtori halusi välttämättä, että Watson opettaisi kuvanveiston sijaan savenvalantaa. Watson osallistuikin Lontoossa lasituskurssille. Hän inhosi sitä, sillä se muistutti hänen mielestään ruoan laittoa. Watson jatkoi opetustyötään vielä muutaman vuoden sodan jälkeen. Sen jälkeen hän omistautui kokonaan kuvanveistolle. 
Vuonna 1953 Watson teki hänelle paljon vaikutteita antaneen matkan Kreikkaan. Hän vieraili Ateenan Akropoliilla, Olympiassa, Mykenessä ja Delfoissa. Kotiin palattuaan Watson veisti kivisen muusikkoa esittäneen patsaan. Se oli näytteillä Royal Academyssä vuonna 1955 ja kiinnitti Sir Edward Maufen huomion. Hän tilasi Watsonilta kaksi kalkkivestä veistettyä enkeliä Guilfordin katedraaliin. Watson totesi, että ilman Zadkinelta saatua oppia ei patsaiden veistäminen olisi ollut mitenkään mahdollista. 
1950- luvusta tulikin Watsonille työteliäs vuosikymmen. Hän sai useita työtilauksia eripuolilta Iso-Britanniaa. Hän alkoi kiinnostua Raamatussa mainituista eläimistä ja evankelistojen symboleista. Innostuksensa veistoksiinsa hän sai Kellsin kirjan kelttiläisistä eläinsymboleista. 
Vaikka Watson tekikin paljon töitä, hän ei ollut mikään kaiken kansan tuntema kuvanveistäjä. Kuten isänsä, hänkään ei välittänyt Lontoon vilkkaasta taiteilijaelämästä, vaan viihtyi perimällään maatilalla. Hän otti kotonaan vastaan nuoria taiteilijoita, joita jaksoi aina rohkaista taiteilijan uran vaikeissa tilanteissa. Hän jatkoi työskentelyä 90- vuotiaaksi. Hänen viimeinen näyttelynsä järjestettiin vuonna 2004. 
Watsonin kuoltua hänen kotinsa tyhjennettiin ja taideteokset levisivät huutokauppoihin. Britannian National Trust aloitti työn jotta kaikki teokset saataisiin takaisin Watsonin kotiin. 
Tapaukseen liittyy myös perintöriita. Watson oli elänyt kaikessa hiljaisuudessa lähes viisikymmentä vuotta suhteessa Margot Baynesin kanssa. Suhde oli alkanut, kun Margot Baynes oli muuttanut Watsonin tilalle vuokralaiseksi aviomehensä kanssa. Mies oli ottanut eron ja Baynes oli jäänyt tyttärineen asumaan Watsonin luo. Baynesin tytär kävi oikeusjuttua saadakseen Watsonin jäämistön itselleen.