Keskihorisontti

Keskihorisontti on Andien kronologian viides vaihe noin vuosina 600–1000 jaa. Se seuraa varhaista välikautta ja edeltää myöhäistä välikautta.
Arkeologisella horisontilla viitataan yhtenäisen kulttuurin kauteen. Andien keskihorisontin suurvaltoja olivat Titicacajärven Tiwanaku ja Perun rannikkoa hallinnut Wari.
Ajoitus ja määritelmä.
Andien esikolumbiaaninen kronologia jaetaan seitsemään vaiheeseen, joista viidettä kutsutaan keskihorisontiksi. Se ajoittuu noin vuosiin 600–1000 jaa. Horisonteilla viitataan suhteellisen lyhyisiin ajanjaksoihin, joita määrittää Keski-Andien ylätasangon sekä Andien vuorijonon ja Tyynenmeren välisen rannikkoaavikon kulttuurinen ja/tai poliittinen yhtenäisyys. Keskihorisontin suurimmat valtakunnat olivat eteläisen ylätasangon Tiwanaku ja rannikon Wari. Valtakunnat laajenivat uskonnollisen käännytystyön, kaupankäynnin ja siirtokuntien avulla. Tiukasti valvottujen alueiden väliin jääviä seutuja ei välttämättä yritetty hallita. Tiwanakun ja Warin rajaseudulla on viitteitä sodankäynnistä. Konflikteja esiintyi ainakin Moqueguan laaksossa Etelä-Perussa, mahdollisesti myös Titicacan alueella Tiwanakun sydänmailla.
Keskihorisonttiin johtanut kehitys käynnistyi vuonna 562, kun Perun sademäärät laskivat 25–30 prosenttia. Kuivuus jatkui vuoteen 594 saakka. Ylängöllä maatalouden tuottavuus heikkeni, ja rannikon jokilaaksoissa se romahti. Samaan aikaan esiintyi maanjäristyksiä ja El Niñolle ominaisia rajuja säätilan vaihteluja. Vanhat valtakunnat hajosivat ja tilalle nousi uusia.
Valtakunnat.
Moche.
Mochen kulttuuri levittäytyi Perun pohjoisrannikolle vuoteen 500 mennessä. Alue oli ideologisesti ja ehkä myös poliittisesti yhtenäinen. Mochen eteläalue oli todennäköisesti kulttuuripiirin pohjoisosia yhtenäisempi ja teknologisesti edistyneempi. Pääkaupungissa oli Auringon ja Kuun pyramidien tapaisia suuria monumentteja. Ilmastonmuutos aiheutti kaupungissa vakavia tuhoja ja käynnisti valtakunnan hajoamiseen johtaneen kehityksen. Eteläiset jokilaaksot hylättiin, ja pohjoiseen perustettiin uusi pääkaupunki Pampa Grande. Aiemmin yhtenäinen kulttuurialue hajosi pieniksi päällikkökunniksi. Myös uskonnollinen ideologia koki muutoksia, mistä todistavat esimerkiksi monien aiempien jumalhahmojen katoaminen taiteesta sekä hautauskäytäntöjen muutokset.
Mochen kulttuuri oli erittäin epätasa-arvoinen. Yläluokan käytössä oli jalometalleja ja hienoja kankaita, mutta tavallinen kansa eli köyhyydessä. Käytössä oli myös työvero, jonka avulla toteutettiin suuria rakennushankkeita.
Tiwanaku.
Titicacajärven rannikon Tiwanaku perustettiin noin sata vuotta ajanlaskun alun jälkeen. Se syrjäytti Titicacan allasta aiemmin hallinneen Pukaran ja kohosi alueen johtavaksi valtioksi noin 300–400 jaa. Suurvallaksi se laajeni noin vuodesta 550 jaa. alkaen. Valtansa huipulla se hallitsi suurinta osaa Boliviasta, Perun eteläosia, Chilen pohjoisosia ja Argentiinan luoteiskolkkaa. Osa alueista liitettiin suoraan valtakuntaan, osa joutui maksamaan pakkoveroa.
Tiwanakun kulttuurivaikutus ulottui valtakunnan rajojen ulkopuolelle ja heijastui myös Wariin. Kuva- ja veistostaiteessa toistuva hahmo on ”Oviaukon jumala”, joka muistuttaa aiempaa Chavínin kulttuurin Sauvajumalaa. Hahmo esiintyi aluksi Tiwanakussa. Myöhemmin se levisi Warin vaikutuksesta uusille alueille. Myös Tiwanakun keramiikka ja kudotut kuvakankaat levisivät laajalle syrjäyttäen varhaisen välikauden paikalliskulttuurit.
Varhaisessa vaiheessa Tiwanakun yhteiskunta vaikuttaisi olleen teokraattinen. Noin vuonna 800 tapahtuneet muutokset aineellisessa kulttuurissa viittaavat sekulaarin eliitin valtaannousuun. Vuoden 950 jälkeen Tiwanakun suurvalta hiipui.
Wari.
Huarin kaupunki sijaitsi Perussa lähellä nykyistä Ayachuchon kaupunkia. Vuoden 600 jälkeen se laajeni suurvallaksi, joka pohjoisessa ulottui Chicaman laaksoon ja Cajamarcaan ja etelässä Ocoñan laaksoon. Valtakuntaan kuului sekä rannikkoa että vuoristoa. Se oli keskitetty valtio, joka keräsi veroja ja jolla oli kehittynyt kirjanpito. Veroina kerättyjä hyödykkeitä säilytettiin suurissa varastorakennuksissa, joita rakennettiin eri puolille valtakuntaa. Niillä todennäköisesti ylläpidettiin sotajoukkoja. Yläluokan asumuksiksi rakennettiin ylellisiä palatseja. Tiwanakun tapaan teokraattisena alkanut hallinto kehittyi vuoden 800 tienoilla maallisempaan suuntaan.
Warin aineellinen kulttuuri syrjäytti Perun rannikon aiemmat keramiikkatyylit (Nasca, Moche ym.). Osa Mochen piirteistä säilyi Wari-kauden yli, ja sen vaikutusta on nähtävissä myöhemmässä Chimú-keramiikassa. Eteläiselle alueelle tyypillinen hautaustapa, jossa vainaja muumioitiin ja käärittiin kankaisiin, syrjäytti pohjoisemman käytännön, jossa ruumis laskettiin selinmakuulle. Rannikolle perustettiin Chan Chanin kaltaisia kaupunkeja ja sotilasleirejä.
Keskirannikon Pachacamac perustettiin viimeistään keskihorisontin alussa. Se säilytti asemansa tärkeänä temppelikeskuksena ja oraakkelina vielä inkavalloitusten aikaan. Warin imperiumissa se nautti tiettyä itsenäisyyttä.
Warin valtakunta saavutti laajimman mittakaavansa noin vuonna 800. Sen jälkeen käynnistyi nopea romahdus. Huari ja muita kaupunkeja hylättiin, ja Wari-kulttuurin vaikutus väistyi paikallisten keramiikkatyylien tieltä.