tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marinovkan lentotukikohta

Marinovkan lentotukikohta () eli Marinovkan sotilaslentokenttä (; ICAO: URWM), on Venäjän Volgogradin alueella, Kanaltšin piirin Marinovkan maalaiskunnan alueella sijaitseva Venäjän ilmavoimien sotilastukikohta. Volgan–Donin kanava on runsas kaksi kilometriä Marinovkan lentotukikohdasta pohjoiseen. Tukikohdasta maanteitse noin 58 kilometriä itään sijaitsee Volgograd. 
Marinovkan lentotukikohdassa toimii Venäjän Eteläisen sotilaspiirin 11. yhdistetty lentorykmentti (11 SAP). Vuoden 2021 lopulla rykmenttiin kuului yksi lentue Suhoi Su-24M/M2 ja toinen lentue Suhoi Su-24MR -hävittäjiä.
The Tipping Point

The Tipping Point on Tears for Fearsin studioalbumi, joka julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Piikkineula

Piikkineula ("Indostomus paradoxus") on piikkineuloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Piikkineula on pienikokoinen kala, ja voi kasvaa suurimmillaan 2,7–3,3 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan kala on pitkänomainen ja ruumis kapenee pyrstöä kohden. Suu on pitkähkön kuonon päässä. Selkä- ja peräevät muodostuvat piikikkäistä ruodoista. Piikkineulan pyrstöevä on viuhkamainen ja pyrstönvarsi pitkä. Laji on väriltään ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Piikkineulaa tavataan Myanmarista ja Kambodžasta järvistä ja joista. Laji liikkuu useimmiten pohjan lähellä runsaan kasvillisuuden joukossa. Piikkineulan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet.
Toisinaan lajia pidetään akvaarioissa.
Bentley (täsmennyssivu)

Bentley voi tarkoittaa seuraavia:
Regé-Jean Page

Regé-Jean Page (s. 24. tammikuuta 1988 Lontoo, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka on tunnettu muun muassa roolistaan Hastingsin herttuana televisiosarjassa "Bridgerton".
Eino Airo

Eino Airo (14. heinäkuuta 1934 Marttila – 20. lokakuuta 2022 Jyväskylä) oli suomalainen teatterinäyttelijä. Pisimmän jakson hän työskenteli Jyväskylän kaupunginteatterissa. Uransa hän aloitti Turussa 1950-luvulla. Hän näytteli muun muassa Jyväskylässä, Seinäjoella, Raumalla, Kajaanissa, Mikkelissä, Hämeenlinnassa ja Turussa. Teatteritöiden ohella Airo teki jonkin verran televisiotöitä ja pieniä elokuvarooleja. Eläkkeelle jäätyään Airo ohjasi amatööriteattereiden näytelmiä.
Until The End

Until The End on Widescreen Moden debyyttialbumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2007. Albumilta on julkaistu singlenä kappaleet ”Everlasting Bomb” sekä ”Dead Inside”. Jälkimmäiseen on kuvattu Timo Puustisen ohjaama musiikkivideo.
Jokelan kirkko

Jokelan kirkko oli Tuusulan Jokelan taajamassa sijainnut, vuonna 1975 valmistunut evankelis-luterilainen kirkko. Kirkko vihittiin käyttöön 22. maaliskuuta 1976. Kirkon suunnitteli jokelalainen arkkitehti Eero Askolin ja sen alttarin alttarikrusifiksin maalasi ikonitekniikalla pastori Robert de Caluwe. Jokelan kirkon viereen rakennettiin vuonna 1994 uurnalehto, jonka suunnitteli arkkitehti Bey Heng.
Kirkon rakenteissa havaittujen kosteusongelmien ja sisäilmaongelmien vuoksi seurakunta päätti syyskuussa 2020 purkaa kirkon. Kirkko purettiin tammikuussa 2022, mutta kirkon kellotapuli säilytettiin.
Purkamista odottaneen kirkon kirkonkellot varastettiin lokakuussa 2021. Kellot löydettiin myöhemmin ja ne asennetaan takaisin paikoilleen kellotapuliin.
The Hanging Man

The Hanging Man on Widescreen Moden toinen studioalbumi, joka julkaistiin 8. huhtikuuta 2009.
Fallen from the Sky

Fallen from the Sky on Widescreen Moden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 7. joulukuuta 2011.
Pitkäluoto

Pitkäluoto-nimisiä saaria ja luotoja on Suomessa 30. Alla lueteltu niistä suurimmat. Lisäksi Pitkäluoto, kylä tai kulmakunta Uudenkaupungin Pyhämaalla.
Kilpiö

Kilpiö on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Openverse

Openverse on avoimen lähdekoodin hakukone avoimen sisällön etsimiseen, jota kehittää WordPress-projekti. Se hakee Creative Commons -lisentoitua ja public domainin alaista sisältöä kymmenistä eri lähteistä. Ohjelmisto on lisensoitu MIT-lisensillä.
Openverse voi hakea sisältöä 700 miljoonan kohteen joukosta.
Historia.
Creative Commons ilmoitti helmikuussa 2017 CC Searchista, avoimen lähdekoodin hakukoneesta avoimelle sisällölle, ja julkaisi sen beetaversion. CC Searchin vakaaversio ilmestyi huhtikuussa 2019.
Creative Commonsin henkilöstömuutosten jälkeen joulukuussa 2020 CC Searchille ja muutamalle muulle projektille ei enää ollut tarvittavaa henkilöstökapasiteettia. Projektit siirtyivät ylläpitotilaan, eli niiden tarjoamat palvelut pysyivät käytettävissä mutta kehitys keskeytettiin. CC Searchiin ei enää hyväksytty uusia vetopyyntöjä tai tehty muutoksia.
Huhti-toukokuussa 2021 Catherine Stihler (Creative Commons) ja Matt Mullenweg (WordPress Foundation, Automattic Inc.) ilmoittivat CC Searchin liittymisestä osaksi WordPress-projektia. Automattic maksoi Creative Commonsille hakukoneesta, palkkasi CC Search -tiimin avainhenkilöitä ja sponsoroi heidän panostaan projektiin osana Five for the Future -sitoumusta, joka on järjestelyn pääteeksi on osa WordPress-projektia, ei Automatticia. Esiteltiin myös uusi nimi, Openverse. Openverse on CC Searchin seuraaja, joka on kehitetty sen koodipohjalle. Se pyrkii olemaan laajempi avoimen sisällön hakukone, jatkamaan kehitystyötä ja kehittymään. WordPress Foundation omistaa Openversen tavaramerkin ja muut immateriaalioikeudet. Joulukuusta alkaen CC Searchin käyttäjät ohjataan Openverseen.
Ominaisuudet.
Openverse hakee monipuolisesti erilaisia avoimia sisältöjä, kuten kuvaa, ääntä, kappaleita, sampleja ja podcasteja. Tuki videolle ja 3D-malleille on kehitteillä. Hakuja voi muun muassa rajata luokan, tiedostomuodon, koon, lähteen ja lisenssiehtojen mukaan. Openverse on saatavilla laajennoksena verkkoselaimiin, kuten Firefoxiin.
Kehittäjille.
Openverseä voi isännöidä itse Docker-säiliöissä. WordPress-projekti tarjoaa isännöimänsä Openverse-ilmentymän rajapinnan muiden käyttöön. Projektin kestävyyden varmistamiseksi, sen käytöstä saatetaan alkaa periä maksua raskaasta tai kaupallisesta käytöstä.
Hakukoneen lähteet.
Openverse hakee sisältöä Common Crawl -datasta sekä suoraan kymmenistä eri lähteistä/rajapinnoista, kuten Wikimedia Commonsista, Europeanasta, Finnasta ja Flickristä.
Antonietta Stella

Antonietta Stella (15. maaliskuuta 1929 Perugia – 23. helmikuuta 2022) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Stella opiskeli Perugian konservatoriossa ja Rooman Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa. Hän voitti vuonna 1949 ENAL-kilpailun Bolognassa. Stella teki debyyttinsä vuonna 1959 Spoletossa Leonoran roolissa Giuseppe Verdin oopperassa "Trubaduuri". Tästä roolista tulikin yksi hänen tunnetuimmistaan. Vuotta myöhemmin Stella esiintyi Teatro dell'Opera di Romassa Leonoran roolissa Verdin "La forza del destino" -teoksessa. Hänestä tuli nopeasti yksi Italian kysytyimmistä sopraanoista. Hän pääsi laulamaan Firenzeen, Napoliin, Parmaan, Torinoon, Cataniaan, Veronaan ja Venetsiaan.
Ensiesiintymisensä Milanon La Scalassa Stella teki vuonna 1954. Roolina oli Desdemona Verdin "Otellossa", jonka myötä Stellan ura eteni kansainväliselle tasolle. Stella oli La Scalan säännöllinen esiintyjä vuoteen 1963 saakka; rooleja hänellä oli esimerkiksi lukuisissa Verdin ja Giacomo Puccinin oopperoissa. Vuonna 1955 Stella teki ensimmäiset esiintymisensä Wienin valtionoopperassa, Lontoon Royal Opera Housessa, Pariisin oopperassa, La Monnaiessa ja Chicagon lyyrisessä oopperassa. Vuonna 1956 hän esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa Verdin "Aidan" nimiroolissa; hän pysyi Metropolitanin laulajana vuoteen 1960. Suosiota toivat etenkin esiintymiset "Madama Butterflyssa" (Puccini) ja "Trubaduurissa" (Verdi). Stella jatkoi uraansa laulamalla eri puolilla Italiaa 1970-luvun loppupuolelle, minkä lisäksi hän teki säännöllisesti esiintymisiä Pariisissa, Brysselissä ja Wienissä keskeisissä Verdin ja Puccinin oopperoiden rooleissa. Myöhemmin hän opetti laulamista.
Stella osallistui uransa aikana moniin eri säveltäjien oopperoiden levytyksiin.
William Henry Draper

William Henry Draper (19. joulukuuta 1855 Kenilworth, Warwickshire, Englanti − 9. elokuuta 1933 Clifton, Bristol) oli englantilainen hymnologi, pappi ja virsirunoilija.
Draper opiskeli Keble Collagessa, Oxfordissa ja hänet vihittiin papiksi vuonna 1880. Hän toimi pappina muun muassa Alfretonissa, Shrewsburyssä ja Yorkshiressä sekä Lontoon Temple Church -kirkon "Master of the Temple" -pappina ennen eläkkeelle jäämistään.
Hän kirjoitti virsiä ja julkaisi niitä eri lehdissä, kuten "The Guardianissa" ja "Church Monthlyssä". Hänen kirjoittamiaan virsiä on noin 60 ja hän julkaisi muutaman laulukirjan "The Victoria Book of Hymns" (1897), "Hymns for Holy Week" (1898), "A Memorial Service for Them That Are Fallen Asleep in Christ" (1898) sekä "The Way of the Cross."
Draper tunnetaan erityisesti Franciscus Assisilaisen Aurinkolaulun "Il canto de Frate Sole""" tai "Cantico delle Creaturen""" englanninkielisen käännöksen ja virsimuokkauksen "All Creatures of our God and King""" tekijänä. Assisilaisen Aurinkolaulu ei ole runomuotoinen virrenomainen laulu. Draper on muokannut sen säkeistömuotoiseksi helluntain ajan lasten jumalanpalvelusta varten vuosien 1899−1919 välisenä aikana. Draperin muokkaus on vuorostaan pohjana useille eri kielille käännetylle virrelle, kuten suomenkieliselle käännökselle.
American Service-Members’ Protection Act

American Service-Members’ Protection Act (ASPA, , myös Haagin hyökkäyslaki) on Yhdysvaltain laki, jonka tarkoituksena on ”suojata Yhdysvaltojen sotilashenkilöstöä ja muita Yhdysvaltain hallituksen vaaleilla valittuja ja asetettuja virkamiehiä kansainvälisen rikostuomioistuimen, jossa Yhdysvallat ei ole osapuolena, rikossyytteitä vastaan.” Lain esittivät senaattori Jesse Helms ja edustaja Tom DeLay lisäyksenä vuoden 2002 lakiin koskien lisämäärärahoja terrori-iskuista toipumista ja niihin reagoimista varten (HR 4775). Lisäys hyväksyttiin äänin 75–19. Presidentti George W. Bush allekirjoitti lain voimaan 2. elokuuta 2002.
Vaikutukset.
Laki valtuuttaa Yhdysvaltain presidentin käyttämään kaikkia tarpeellisia ja tarkoituksenmukaisia keinoja vapauttaakseen yhdysvaltalaisen tai sen liittolaisen henkilöstöön kuuluvan, joka on pidätetty tai vangittu Kansainvälisen rikostuomioistuimen toimesta tai pyynnöstä. Tämä on johtanut siihen, että laille on annettu lempinimi ”Haagin valloituslaki”. 
Laki kieltää myös liittovaltiota, osavaltioita ja paikallishallintoa sekä virastoja (mukaan lukien tuomioistuimet ja lainvalvontaviranomaiset) avustamasta kansainvälistä rikostuomioistuinta. Se esimerkiksi kieltää kaikkien henkilöiden luovuttamisen Yhdysvalloista ICC:lle ja kieltää turvaluokiteltujen kansallisten turvallisuustietojen ja lainvalvontaan liittyvien tietojen luovuttamisen ICC:lle.
Laki kieltää myös Yhdysvaltoja tarjoamasta sotilaallista apua maille, jotka ovat ICC:n osapuolia. Poikkeuksina tähän on kuitenkin apu Naton jäsenille, tärkeimmille Naton ulkopuolisille liittolaisille, Taiwanille ja maille, jotka ovat tehneet artikla 98:n mukaisia sopimuksia sitoutuen olemaan luovuttamatta Yhdysvaltain kansalaisia ICC:lle.
Jean François Borderies

Étienne-Jean-François Borderies (24. tammikuuta 1764 Montauban, Ranska – 4. elokuuta 1832 Versailles, Ranska) oli ranskalainen katolinen piispa ja hengellisten runojen kirjoittaja.
Borderies'n elämänvaiheista on vähän tietoa. Hän opiskeli Collège Sainte-Barbe -korkeakoulussa Pariisissa. Ranskan vallankumouksen koittaessa hänen oli lähdettävä maanpakoon Hollantiin, Saksaan ja Englantiin. Vuonna 1802 hänestä tuli pappi Lalandeen, vuonna 1819 Saint-Denis'n arkkidiakoni, ja hänet vihittiin Versailles'n piispaksi 29. heinäkuuta 1827.
Hänet tunnetaan ennen kaikkea englantilaisen John Francis Waden kirjoittaman joululaulun "Adeste fidelesin" muokkaajana. Hän on kirjoittanut Waden nelisäkeistöiseen lauluun kolme latinankielistä lisäsäkeistöä vuonna 1822.
Creative Commons -lisenssi

Creative Commons (CC) -lisenssi on avoin lisenssi, joka mahdollistaa tekijänoikeuden alaisten töiden jakamisen ja käyttämisen avoimesti.
Creative Commons -lisenssijärjestelmä sisältää eri ominaisuuksia, joita yhdistelemällä luodaan seitsemän erilaista lisenssiä. Voittoa tavoittelematon Creative Commons -järjestö julkaisi ensimmäiset lisenssit 16. joulukuuta 2002.
Toiminta.
CC-lisenssien lähtökohtana on, että kaikilla on oikeus tehdä teoksesta kopioita, esittää ja näyttää teos julkisesti, levittää ja välittää teosta eteenpäin sekä tehdä siitä johdannaisteoksia. Näitä perusoikeuksia voidaan rajoittaa käyttämällä neljää erilaista ehtoa. CC Nollassa ei ole ehtoja lainkaan ja ehdoilla koostetaan kuusi erilaista yhdistelmää. Yhteensä erilaisia CC-lisenssejä on siis seitsemän.
Ehdoista on periaatteessa mahdollista johtaa kuusitoista erilaista yhdistelmää. Osa on kuitenkin toisiaan poissulkevia, kuten EiMuutoksia ja JaaSamoin yhdessä. Loput ovat olleet aiemmin käytössä, mutta sittemmin poistuneet käytöstä erilaisista syistä pääasiassa tarpeettomina.
CC-lisenssien neljä mahdollista ehtoa ovat:
Lisenssit.
Lisenssit kirjoitetaan siten, että ensimmäisenä on kirjainyhdistelmä CC. Tätä seuraa välilyönti ja väliviivoilla eroteltu luettelo lisenssiehtojen lyhenteistä. Ehdoista ensimmäinen on Nimeä, jonka jälkeen tulee mahdollinen toinen ja kolmas ehto. Nolla on ainut poikkeus, sillä se ei sisällä ehtoja.
Seitsemän eri lisenssiä ovat:
Public domain -merkki.
Creative Commonsilla on myös Public domain -merkintä. Tämä ei ole varsinainen lisenssi vaan se on työkalu, jolla merkitä public domainiksi teos, jonka tekijänoikeudet ovat rauenneet kaikkialla maailmassa.
Alberts Traubergs

Alberts Traubergs (; 1881–1908) oli latvialaissyntyinen vallankumouksellinen, jonka johtama ryhmä teki Venäjällä vuosina 1906–1907 useita terroristisia salamurhaiskuja sosialistivallankumouksellisen puolueen eli ”eserrien” nimissä. Hänet tunnettiin vallankumouksellisella salanimellä Karl. Hän piileskeli kiinnijäämiseensä saakka Suomen suuriruhtinaskunnan alueella Karjalankannaksella.
Traubergs oli alkujaan Riian käräjäoikeuden kirjuri. Hän oli 1890-luvulta alkaen sosiaalidemokraatti ja kuului Latvian sosiaalidemokraattiseen liittoon, mutta liittyi sosialistivallankumouksellisiin vallankumouksen jälkeen vuonna 1906. Hän organisoi samana vuonna eserrien pohjoisen alueen puoluejärjestön alaisen ”lentävän taisteluosaston”. Traubergsin ryhmä, joka tunnettiin myös Karlin ryhmänä, kuului Venäjän pelätyimpiin ja toimi usein omin päin ilman puolueen ohjeita. Kun pidätykset tuhosivat Lev Zilberbergin johtaman eserrien keskuskomitean taisteluosaston talvella 1907, tuli Traubergsin ryhmästä suoraan keskuskomitean alainen.
Traubergsin ryhmä salamurhasi muun muassa Semjonovin kaartinrykmentin komentajan, kenraali Georgi Minin elokuussa 1906, ylisotaprokuraattori, kenraali Vladimir Pavlovin myöhemmin samana vuonna, Derjabinskin vankilan johtajan tammikuussa 1907, vankilanjohtajat Pietarissa ja Pihkovassa elokuussa 1907 sekä Venäjän vankeinhoitohallinnon johtajan Aleksandr Maksimovskin lokakuussa 1907.
Traubergs asui vuosina 1906–1907 Karjalankannaksen Kuokkalassa ja Kellomäellä, mistä käsin hänen ryhmänsä iskut suunniteltiin. Suomen viranomaiset käytännössä suojelivat venäläisiä vallankumouksellisia, kunnes vuoden 1907 lopulla Venäjän pääministeri Pjotr Stolypin uhkasi julistaa Viipurin läänin sotatilaan, jos Venäjän viranomaisille ei annettaisi tehokasta virka-apua terroristien vangitsemisessa. Traubergsin ryhmän asettuminen eserrien keskuskomitean alaisuuteen oli paljastanut sen sijainnin puolueen johtoon kuuluneelle ilmiantajalle Jevno Azefille, joka kavalsi sen Ohranalle eli salaiselle poliisille. Azefin antaman vihjeen ansiosta Traubergs ja kaksi hänen ryhmäänsä kuulunutta naista onnistuttiin vangitsemaan 5. joulukuuta 1907 Ohranan ja Suomen poliisin yhteisessä ratsiassa Kellomäellä sijainneesta huvilasta, jossa Traubergs oli asunut nimellä Herman Holst. Pietarin piirisotaoikeus tuomitsi Traubergsin ja kolme muuta ryhmän jäsentä kuolemaan 24. toukokuuta 1908. Heidät hirtettiin Pietarissa muutamaa päivää myöhemmin.
Olenjan lentotukikohta

Olenjan lentotukikohta (), lentokenttä tai lentoasema , ), on Venäjän Murmanskin alueella, maanteitse noin 16 kilometriä Olenegorskin kaupungin keskustasta itään sijaitseva sotilaslentoasema. Tukikohdasta 1-3 kilometriä lounaaseen on Vysokin taajama (, myös "Olenegorsk-8"). Tukikohdasta käytetään joskus nimitystä Olenegorsk-Vysoki.
Tukikohdassa on Kuolan niemimaan lentokentistä pisin kiitotie (3,5 km). Siellä toimii Venäjän ilmavoimien 40. yhdistetty lentorykmentti (40 SAP; yksikkö 36097). Sen lentävään kalustoon kuuluu pitkän matkan Tupolev Tu-22M3 -pommituslentokoneita; muiden konetyyppien osalta eri lähteet ovat eri mieltä. Kalustoon kuuluu tulkinnasta riippuen Mikojan MiG-31 -hävittäjälentokoneita ja / tai myös kuljetushelikoptereita (Mil Mi-8MT ja Mil Mi-26T) sekä Antonov An-12 -kuljetuslentokone.
Yhdysvallat havaitsivat lentoaseman ja sen 3 350 metriä pitkän kiitoradan vuonna 1957 , ja se oli yksi Yhdysvaltain yhdeksästä ydiniskukohteesta arktisella alueella.
Corcelles-lès-Cîteaux

Corcelles-lès-Cîteaux on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 29 kilometriä Beaunen kaupungista koilliseen.
Kunnan keskustassa 1800-luvulta peräisin oleva Syntymäkirkko, jossa on liuskekivikattoinen kellotorni. Kirkon kaksi kelloa ovat vuodelta 1620.
August Florin

 August Vilhelm Oskar Florin (17. toukokuuta 1812 Piikkiö – 7. huhtikuuta 1894 Helsinki) oli suomalainen pankki- ja virkamies ja valtioneuvos. Hän toimi Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana.
Florinin vanhemmat olivat Hämeenlinnan kirkkoherra Johan Gustaf Florin ja Maria Ulrika Törnqvist. Hän kirjoitti ylioppilaasi vuonna 1830 ja suoritti yliopistossa kameraalitutkinnon vuonna 1834.
Florin oli senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri vuodesta 1834, yleisen kanslian kopisti vuodesta 1838, kansliatoimituskunnan kanslisti vuodesta 1841, Suomen Pankin kolmas kamreeri vuodesta 1842, ensimmäinen kamreeri vuodesta 1850, johtaja vuodesta 1862 ja lopulta johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1870–1875. Vuonna 1875 hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi.
Florin toimi myös Suomen yleisen paloapuyhtiön vakinaisena kamarikirjurina vuosina 1836–1849 ja siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan kassanhoitaja vuosina 1848–50.
August Florinin ja Lovisa Ekebomin poika oli lääkintöneuvos Johan August Florin.
Tobias Billström

Tobias Lennart Billström (s. 27. joulukuuta 1973 Malmö) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko, joka toimi Ruotsin ulkoministerinä vuosina 2022–2024. Hän on istunut valtiopäivillä vuosina 2002–2024 ja toiminut siellä 1. varapuhemiehenä vuosina 2014–2017 sekä maltillisen kokoomuksen ryhmänjohtajana 2017–2022. Billström oli Ruotsin maahanmuuttoministeri koko Reinfeldtin hallituksen vallassaoloajan sekä lyhyen aikaa työmarkkinaministeri vuonna 2010. Billström on opiskellut historiaa Lundin yliopistossa. Billström ilmoitti 4. syyskuuta 2024 eroavansa ulkoministerin tehtävästä. Ero astuu voimaan tiistaina 10. syyskuuta 2024, jolloin Ruotsin valtiopäivien syysistuntokausi alkaa. Samalla hän jätti myös kansanedustajan työnsä.
Giovanni Antonini

Giovanni Antonini (s. 1965 Milano) on italialainen kapellimestari, joka on esiintynyt myös huilistina ja barokkinokkahuilistina. Hän on soveltanut historiallisia esityskäytäntöjä ohjelmistoon, joka on ulottunut romantiikan aikakauden musiikkiin saakka.
Antonini opiskeli huilunsoittoa Civica Scuola di Musicassa ja kiinnostui nokkahuilusta sekä historiallisista esityskäytännöistä Geneven Centre de Musique Anciennessa. Vuonna 1985 hän oli mukana perustamassa Il Giardino Armonico -barokkiorkesteria, jonka kapellimestari hänestä tuli vuonna 1989. Antoninin johdolla barokkiorkesteri on tehnyt yhteistyötä sekä historiallisten esityskäytäntöjen alan toimijoiden (Christophe Coin, Giuliano Carmignola) että valtavirtaisten esiintyjien (Katia ja Marielle Labèque, Viktoria Mullova) kanssa. Teldec-levymerkille Antonini ja Il Giardino Armonico tekivät 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa sarjan menestyksekkäitä levytyksiä erityisesti Antonio Vivaldin ja Johann Sebastian Bachin teoksista. Cecilia Bartolin kanssa levytetty "The Vivaldi Album" (2000) palkittiin Grammylla, ja lisäksi Antonini on saanut muun muassa lukuisia Echo Klassik -palkintoja. Antoninin johdolla työskennelleisiin esiintyjiin ovat kuuluneet myös muiden muassa Kristian Bezuidenhout, Isabelle Faust, Sol Gabetta, Sumi Jo, Emmanuel Pahud ja Giovanni Sollima.
Vuoden 2005 paikkeilla Antonini alkoi johtaa myös 1800-luvun ohjelmistoon kuuluvien teosten esityksiä. Hän pääsi johtamaan Salzburgin Mozarteum-orkesteria, Kammerorchester Baselia, Berliinin filharmonikkoja, Concertgebouw-orkesteria, Zürichin Tonhalle-orkesteria, Leipzigin Gewandhaus-orkesteria, Lontoon sinfoniaorkesteria, Los Angelesin filharmonikkoja ja Chicagon sinfoniaorkesteria. Hän eteni Mozarteum-orkesterin ja Kammerorchester Baselin päävierailijaksi. Antonini on noussut esiin myös oopperakapellimestarina. Oopperaa hän on johtanut esimerkiksi La Scalassa, Opernhaus Zürichissä, Salzburgin musiikkijuhlilla ja Theater an der Wienissä. Hän on työskennellyt puolalaisen Wratislavia Cantans -festivaalin taiteellisena johtajana.
Teldec-levymerkille Il Giardino Armonicon kanssa tekemiensä levytysten lisäksi Antonini on levyttänyt muun muassa Decca Recordsille ja johtanut Kammerorchester Baselia Ludwig van Beethovenin sinfonioiden kokonaislevytyksellä Sony Classical Recordsille.
Manuela Custer

Manuela Custer on italialainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Novarassa syntynyt Custer teki debyyttinsä Torinon Teatro Regiossa vuonna 1985. Hän eteni kansainväliselle uralle, jolla hän on esiintynyt merkittävissä oopperataloissa ja konserttisaleissa, esimerkiksi Monacossa, Venetsiassa, Salzburgissa, Detroitissa, Wienissä, Firenzessä, Madridissa, Barcelonassa, Amsterdamissa, Edinburghissa, Roomassa, Pariisissa, Sevillassa, Lyonissa, Leipzigissa ja Lontoossa. Kapellimestareita, joiden johdolla Custer on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa John Eliot Gardiner, Myung-whun Chung, Riccardo Chailly, Richard Bonynge, Andrea Marcon, Gianandrea Noseda, Giuliano Carella, Jesús López-Cobos, Fabio Luisi, Daniel Harding, Claudio Scimone, Gianluigi Gelmetti, Marco Guidarini, Fabio Biondi, Christophe Rousset, Marcello Viotti, Salvatore Accardo, Aldo Ceccato ja Renato Palumbo.
Custerin ohjelmiston ulottunut barokkimusiikista ja bel canto -tyylin edustajien teoksista aikansa säveltäjien musiikkiin. Ensimmäisen esiintymisensä Milanon La Scalassa Custer teki Gardinerin johdolla Claude Debussyn teoksen "La Damoiselle élue" tulkinnassa. Custer on sekä osallistunut kokonaisten oopperoiden levytyksiin että tehnyt resitaalilevytyksiä lukuisille levymerkeille, joihin ovat kuuluneet Opera Rara, Naïve Records ja Virgin Classics.
Unkarin parlamenttivaalit 2022

Unkarin vuoden 2022 parlamenttivaalit pidettiin 3. huhtikuuta, ja niissä valittiin 199 edustajaa maan parlamenttiin seuraavaksi neljäksi vuodeksi.
Unkarin vaaleja arvioitiin etukäteen erityisesti valtapuolue Fideszin näkökulmasta. Fideszin voiton arveltiin jäävän etukäteen täpäräksi puolueen mahdollisen enemmistön kannalta. Vaaliliitossa olleet Fidesz ja KDNP saivat yhteensä 54 % äänistä ja 135 paikkaa parlamentissa eli 68 % enemmistön parlamenttiin. Opposition vaaliliitto sai 34 % äänistä ja 29 % parlamenttipaikoista.
Kampanjat.
Fidesz kampanjoi vaaleissa ”rauhanpolitiikalla”, jossa Unkari asemoi itsensä Venäjää vastaan EU:n ja Naton puolelle. Samalla puolue kuitenkin teki pesäeroa jälkimmäisiin instituutioihin. Fidez kampanjoi vastustamalla asetoimituksia, lentokiellon julistamista Ukrainaan sekä Venäjän energian boikotointia. Mielipidemittauksissa 60 prosenttia unkarilaisista piti Orbánin linjaa parhaaksi takaamaan maan turvallisuuden.
Liittoutunut oppositio oli aatteellisesti hajanainen ja ryhmittyi Péter Márki-Zayn taakse. Liittouma piti sisällään kaksi isoa puoluetta, eli sosiaalidemokraatit sekä Jobbik-puolueen ja neljä liberaalia, vihreää tai muuten vain Orbánia vastustavaa pienpuoluetta. Jotkut äänestäjistä ovat kuvanneet itseään ”Fidesziin pettyneiksi”. Márki-Zayn mukaan vaalitaistoa jouduttiin käymään ”epäreiluissa ja mahdottomissa olosuhteissa” viitaten opposition näkyvyyteen Unkarin mediassa. Liittoutunutta oppositiota on kutsuttu ”epäpyhäksi allianssiksi”, jonka tavoite on Orbánin kaataminen. Oikeistolaisen Jobbik-puolueen Marton Gyongyosi väitti vaalipäivänä tapahtuneen ”väärinkäytöksiä”.
Vaalijärjestelmä ja tausta.
Vuonna 2019 järjestetyissä aluevaaleissa puolueet Momentum, Demokraattinen koalitio, Sosialistinen puolue, Vuoropuhelu ja LMP perustivat yhteisen vaaliliiton, jonka avulla ne voittivat enemmistön isoimmissa kaupungeissa. Elokuussa 2020 puolueet ilmoittivat perustavansa vastaavanlaisen yhteisen listan parlamenttivaaleihin.
Oppositio valitsi pääministeriehdokkaakseen Péter Márki-Zayn pitämissään esivaaleissa.
Äänioikeutettuja ovat kaikki Unkarin kansalaiset, jotka ovat vaalipäivään mennessä täyttäneet 18. Avioliitossa elävien kansalaisten äänestysikäraja on laskettu 16 vuoteen. Äänioikeutta ei kuitenkaan ole holhouksen alaisuudessa olevilla, vankilatuomiota istuvilla tai sellaisilla henkilöillä, jotka oikeus on todennut vaalikelvottomiksi.
Parlamentin edustajista 106 valitaan enemmistövaalitavalla ja loput 93 koko maan kattavilla listavaaleilla.
Kansanäänestys.
Parlamenttivaalien ohella unkarilaiset äänestivät vaalipäivänä myös kansanäänestyksessä, joka koskee vuonna 2021 voimaan tullutta ja Euroopassa voimakasta arvostelua osakseen saanutta lakia, joka kieltää homoseksuaalisuudesta ja transsukupuolisuudesta kertomisen koulukirjoissa ja opetuksessa.
Tulokset.
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="2"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä kansallisella listalla
! width="30"|%
! width="30"| Paikat
! width="35"|+/–
Trostjanets

Trostjanets () on kaupunki Koillis-Ukrainan Sumyn alueen Oh’tyrkan piirissä. Vuoden 2021 alun väkilukuarvio oli 19 797.
Viljo Vienola

Kalle Viljo Vienola (17. heinäkuuta 1908 Nurmijärvi – 20. heinäkuuta 1985) oli suomalainen rakennusmestari ja rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Vienolan vanhemmat olivat puhelinteknikko Vilho Herman Vienola ja Ida Arlander ja puoliso vuodesta 1940 Liisa Jalkanen. Vienola valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta vuonna 1937 ja työskenteli sitten rakennusosaston opettajana Tammelan kotiteollisuuskoulussa, piirtäjänä Granitilla ja vastaavana rakennusmestarina Oy Törnqvist &amp; Ekbohmilla. Osallistuttuaan talvisotaan ja jatkosotaan hän toimi puolustusvoimien palveluksessa vastaavana rakennusmestarina, kunnes perusti vuonna 1946 oman rakennusliikkeen. 
Vienolan yritys toteutti asuin- ja liike- sekä teollisia ja julkisia kohteita varsinkin Kuopion seudulla, mutta myös muualla Suomessa. Kuopiossa sen kohteita olivat muun muassa linja-autoasema ja Minna Canthin koulu. Vienolan yritys tunnettiin koulujen rakentajana laajemmin, sen rakentamia olivat esimerkiksi Mikkelin tyttölyseo, Siilinjärven keskikoulu, Joensuun seminaari, Oulun yliopiston harjoituskansakoulu, Pielisjärven yhteislyseo, Lieksan kansalaiskoulu, Heinolan keskikoulu, Pohjois-Pohjanmaan keskusammattikoulu ja Pohjois-Karjalan ammattikoulu. Virastotalot yritys rakensi muun muassa Joensuuhun ja Suonenjoelle ja osallistui esimerkiksi Savon Sellun voimalaitoksen rakentamiseen. Vuonna 1966 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Vienola oli aktiivisesti mukana alansa yhteistyössä ja hänet tunnettiin myös ammunnan piirissä. Suomen Ampujainliiton kultaisen ansiomerkin Vienola sai vuonna 1968.
Rossija 88

Rossija 88 () on vuonna 2008 valmistunut venäläinen elokuva, jonka on ohjannut Pavel Bardin. Se kertoo moskovalaisten uusnatsien toiminnasta. Fiktiivisellä tarinalla on todellisuuspohja. Elokuvan nimen 88 viittaa tervehdykseen "Heil Hitler": h-kirjain on aakkosten kahdeksas kirjain. Elokuva kiellettiin Venäjällä, ja ohjaaja sai syytteen ekstremismistä. Muualla se on saanut melko vähän huomiota, joskin se esitettiin Berliinin elokuvajuhlilla ja Suomessa Rakkautta ja Anarkiaa -festivaalilla. Yhdysvaltalaisessa viihdelehdessä "Varietyssa" elokuvaa kiitettiin sen tavasta kuvata muukalaisvihaa.
Elokuvan teon aikaan Venäjällä oli erityisesti vuosina 2004–2010 vallalla maahanmuuttovastaisuus, ja silloin syntyi skiniryhmiä. Aggressiot kohdistuivat usein keskiaasialaista syntyperää oleviin. Viranomaiset tukahduttivat toiminnan, ja Ulkopoliittisen instituutin tutkijan Jussi Lassilan mukaan ilmiö hävisi lähes täysin.
Elokuvan kieltämiseen Venäjällä saattoi Lassilan mukaan vaikuttaa se, että juuri pääministerinä aloittanut Vladimir Putin rinnastettiin siinä Adolf Hitleriin. Elokuvan kohtauksessa, jossa viranomaiset tekevät skinien tiloihin etsintää, seinällä oleva Hitlerin kuva käännetään juuri ennen miliisien tuloa toisin päin, ja esiin tulee Putinin kuva.
Everlasting Flame

Everlasting Flame on Dreamtalen kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 2022.
Ville Kankare

Ville Olli Sakari Kankare (13. toukokuuta 1991 Vammala) on suomalainen tubettaja ja sisällöntuottaja. Youtubessa hän käyttää nimeä Vinkare. Youtube-kanavalleen hän julkaisee ”monipuolista sisältöä omasta elämästä” ja kertoo olevansa erityisen kiinnostunut valo- ja videokuvaamisesta. Kanavalla on heinäkuussa 2025 yli tilaajaa ja reilu 60 miljoonaa katselukertaa. Kankare julkaisee aktiivisesti sisältöä muillekin sosiaalisen median alustoille, kuten Instagramiin, jossa hänellä on heinäkuussa 2025 yli seuraajaa.
Eetu Sandholmin, Matias Latvalan, Jesse Braunin, Mikael Lillebergin ja Matias Auramon kanssa Kankare tuottaa sisältöä sosiaalisen median eri kanaviin nimellä KONTS-toimisto. Kankare on palkittu Creator Awards Finland -gaalassa "Vuoden kuvaus ja editointi" -palkinnolla vuonna 2020. Samassa gaalassa hänet palkittiin yhdessä tubettaja Eetu Sandholmin kanssa "Vuoden podcast" -palkinnolla.
Alun perin Kankare teki Youtube-kanavaa KKKGroup (nykyinen Krouppi), joka luotiin 20. kesäkuuta 2006. Kankare julkaisi kanavalla yhdessä kavereidensa Iiron ja Petterin kanssa huumori- sekä sketsivideoita. Myöhemmin Petteri kuitenkin lähti sketsiryhmästä. Emppu Koivula liittyi ryhmään 2009. Nykyään Kankare julkaisee kanavalla Empun ja Iiron kanssa Krouppicast-nimistä podcastia. Ensimmäinen Krouppicast-jakso julkaistiin 25. huhtikuuta 2022.
13. joulukuuta 2024 Kankare ja Eetu Sandholm perustivat kanavan Nollakontsa. Kankare on absolutisti.
Coda – kahden maailman välissä

Coda – kahden maailman välissä () on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut ranskalais-yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Sian Heder. Se on englanninkielinen uudelleenfilmatisointi ranskalaisesta elokuvasta "Bélierin perhe" (2014). Elokuvan pääosia esittävät Emilia Jones, Eugenio Derbez, Troy Kotsur, Ferdia Walsh-Peelo, Daniel Durant ja Marlee Matlin.
"Coda – kahden maailman välissä" sai maailmanensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 28. tammikuuta 2021. Se sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta. Elokuva voitti kolme Oscar-palkintoa vuoden 2022 gaalassa: paras elokuva, paras miessivuosa (Troy Kotsur) ja paras sovitettu käsikirjoitus.
Taina Pieski

Taina Máret Pieski, Čiske-Jovsset Biret Hánsa Taina Máret (s. 1967 Helsinki) on Saamelaismuseo Siidan museonjohtaja ja toimitusjohtaja. Saamelaismuseo Siida valittiin Vuoden eurooppalaiseksi museoksi 2024. Saamelaismuseo Siida on myös Vuoden museo Suomessa 2024. 
Pieski on sukutaustaltaan Utsjoelta. Hän on työskennellyt liikenne- ja viestintäministeriön, sosiaali- ja terveysministeriön sekä ympäristöministeriön palveluksessa useissa johtotehtävissä. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri Jyväskylän yliopistosta. 
Pieski valittiin Utsjoen kunnanjohtajaksi 31. tammikuuta 2022. Tässä tehtävässä hän toimi heinäkuun 2023 loppuun saakka, kunnes siirtyi nykyiseen tehtäväänsä museonjohtajana.
Jumaltuomio

Jumaltuomio tai jumalantuomio () oli vanhemmassa oikeuskäytännössä todistustapa, jonka katsottiin olevan osoitus Jumalan osuudesta. Jumalantuomio selvitettiin yleensä kokein, joiden lopputulos oli tuon ajan käsitysten mukaan osoitus yliluonnollisten voimien tahdosta. Nämä yliluonnolliset voimat varmistivat tuomion oikeudenmukaisuuden. Jumaltuomioita on esiintynyt eri kansojen ja muinaisten kulttuurien parissa, ja ne olivat Euroopassa yleisiä vielä keskiajalla. Esimerkiksi germaanikansojen oikeudenkäynneissä käytettiin jumaltuomioita. Vaikka jumaltuomioiden kokeet olivat usein kokeeseen asetettaville henkilöille kohtalokkaita, ei niiden tarkoitus ollut toimia rangaistuksena, vaan mahdollinen rangaistus tuomittiin vasta kokeen perusteella.
Yleisimpiä kokeita olivat ennustus, ruumiillinen koe ja taistelu. Burmalaisessa ennustuskokeessa kaksi osapuolta varustetaan samanpituisilla kynttilöillä, jotka sytytetään samanaikaisesti: kauemmin palavan kynttilän haltija tuomitaan voittajaksi. Toinen ennustuskoe on ruumiiseen kohdistuva vetoomus murhaajan löytämiseksi. Keskiajalla Euroopassa käytössä ollut ruumiin koe perustui uskomukseen, jonka mukaan veri alkaa virrata sympaattisen vaikutuksen vuoksi murhaajan kosketuksesta tai hänen läheisyydessä. 
Kaikkein tunnetuimpia ruumiillisia kokeita olivat tulikoe ja vesikoe. Hindulaisten säännösten mukaan vaimoa voidaan vaatia kulkemaan tulen läpi todistaakseen uskollisuutensa mustasukkaiselle aviomiehelle. Mikäli hänen vartaloonsa jää palovammoja, niitä pidetään todisteena syyllisyydestä. Euroopassa tulikoe oli keskiajalla yleinen. Toisinaan sitä kutsuttiin myös rautakokeeksi. Tulikokeessa syytetyn piti todistaa syyttömyytensä kävelemällä hiilloksen yli tai pitämällä kädessään tulikuumaa rautaa saamatta palovammoja. Käytäntö, jossa noidiksi epäillyt asetettiin vesikokeeseen, perustui puolestaan uskomukseen, että vesi kasteen välineenä "hyväksyy” syyttömän – jolloin kokelas painuu pohjaan – ja vastaavasti ”hylkää" syyllisen, jolloin tämä kelluu.
Taistelukokeessa eli rituaalitaistelussa voittajan katsottiin voittavan, koska yliluonnolliset voimat olivat hänen puolellaan, ei siksi, että hän olisi vahvempi. Siten keskiaikaisessa Euroopassa kaksintaistelun voittajan määräsi ”jumalan tuomio”. Jos kaksintaistelun hävinnyt osapuoli oli yhä elossa, hänet katsottiin syylliseksi, ja rikoksen vakavuudesta riippuen hänet voitiin rangaistuksena joko surmata, katkaista hänen kätensä tai takavarikoida hänen omaisuuttaan.
Euroopassa jumaltuomion edellyttämiä kokeita tehtiin kuitenkin vain erityisen vaikeissa tapauksissa, ja niitä käytettiin yleensä täydentävinä todisteina. Kristityt piispat ja kirkolliskokoukset hyväksyivät jumaltuomiot vielä varhaiskeskiajalla, mutta useat paavit hylkäsivät jumaltuomiot. Kirkon neljäs Lateraanikonsiili kielsi jumaltuomiot vuonna 1215 ja paavi Gregorius IX vuonna 1234.
Million Dollar Tones

Million Dollar Tones on eteläsuomalainen kahdeksanhenkinen rhythm and blues- ja rock and roll -yhtye, jonka soittimia ovat mm. rummut, basso, kitara, laulu ja piano. Million Dollar Tones on julkaissut urallaan kolme pitkäsoittoa: "Crazy!" (2016, Jungle Records), "That´s Right!" (2019, Bluelight Records) sekä "Come On!" (2022, Bluelight Records).
Per Ollén

Lars "Per" Ollén (3. joulukuuta 1845 Sorunda, Södermanland, Ruotsi − 2. toukokuuta 1904 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja, virsirunoilija ja raittiusliikkeen kannattaja.
Ollén opiskeli teologiaa, mutta voimistuva vapaakirkollinen liike sai hänet vuonna 1878 keskeyttämään opintonsa Uppsalan yliopistossa. Hän perusti lähetyskirjakaupan Tukholmaan ja johti sitä vuosina 1878−1898. Lankonsa A. P. Larssonin kanssa hän alkoi vuonna 1890 julkaista Tukholman ensimmäistä kristillistä viikkolehteä "Svenska Morgonbladet", joka ilmestyi taloudellisista vaikeuksista huolimatta lähes 70 vuotta ruotsalaisen vapaakirkollisuuden, lähinnä Ruotsin lähetysliiton keskeisenä äänitorvena. Ollén toimi lehden päätoimittajana kuolemaansa saakka.
Hän oli raittiusliikkeen kannattaja ja rauhanaktivisti. Hän puolusti äänioikeuden laajentamista, koska se hänen mukaansa edistäisi raittiutta. Hän toimi useissa luottamustehtävissä vapaakirkoissa ja raittiusliikkeissä, muun muassa Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missionsförbundet) hallituksessa.
Hän on yhdessä Joël Blomqvistin kanssa kirjoittanut hengellisen laulun "O hur saligt att få vandra" vuonna 1876. Kun laulu julkaistiin "Sabbatsklockan"- ja "Sanningsvittnet-"lehdissä. Tekijäksi mainittiin vain Blomqvist, mutta hän on myöhemmin tarkentanut tietoja ja Ollén on lisätty virren tekijäksi, tosin hänen osuutensa lienee ollut melko pieni.
Laulu on julkaistu myös muutamissa suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 300 "Autuaina kotiin käymme sekä "Seurakunta laulaa" -kirjassa laulu 505. Se on "Siionin kannel" -kirjassa laulu 492 "On niin autuasta päästä" ja "Hengellinen laulukirja" -kirjassa laulu 407 "On niin autuasta käydä".
Kirjavaras (elokuva)

Kirjavaras ("The Book Thief") on vuonna 2013 julkaistu elokuva Liesel-tytöstä ja hänen elämästään toisen maailmansodan aikana natsi-Saksassa. Hänen äitinsä joutuu jättämään Lieselin saksalaiselle adoptioperheelle suojellakseen tätä, koska tämä oli kommunisti. Myöhemmin elokuvan aikana Lieselin adoptioperhe joutuu piilottelemaan nuorta juutalaismiestä Maxia (Ben Schnetzer), jonka kanssa Liesel ystävystyy.
Elokuvan on ohjannut Brian Percival, ja siinä näyttelevät muun muassa Geoffrey Rush, Emily Watson ja Sophie Nelisse. Elokuva perustuu Markus Zusakin vuonna 2005 julkaistuun romaaniin, joka on ollut iso myynti- ja arvostelumenestys. Myös kuolema toimii tarinan kertojana elokuvassa.
John Williamsin musiikki oli Oscar-, Golden Globe- ja BAFTA-palkinnon ehdokkaana.
Sven Larson

Sven Larson, Sven Georg Larsson (15. tammikuuta 1905 Falun, Taalainmaa, Ruotsi – 5. marraskuuta 2004 Tysslinge, Västmanland) oli ruotsalainen toimittaja ja virsirunoilija.
Larson oli ruotsalaisen pienen vapaakirkon Örebromissionenin jäsen. Örebromissionen oli alkuaan örebrolaisen Filadelfiakirkon lähetysosasto ja kuului osana Ruotsin baptistiliikettä ja 1990-luvulta alkaen osana Evangeliska frikyrkan -nimistä vapaakirkkoa.
Larson oli Örebromissionenin kustannustoimittaja. Hän on julkaissut muutamia runokokoelmia. Ruotsin kirkon virsikirjan ekumeenisessa osassa on hänen kirjoittamansa adventtivirsi "Kristus kommer – Davids son". Suomenkielisessä virsikirjassa se on Pekka Turusen kääntämänä ja Niilo Rauhalan uudistamana virsi "Kristus, poika Daavidin". Se on myös "Siionin laulut" -kirjassa.
Ljiljana Petrović

Ljiljana Petrović (, 1939 – 4. helmikuuta 2020) oli serbialainen laulaja. Petrović syntyi Bosanski Brodin kaupungissa nykyisessä Bosnia ja Hertsegovinassa ja kasvoi Novi Sadissa. Petrović aloitti uransa esiintymällä paikallisissa laulukilpailuissa sekä ravintoloissa. Levy-yhtiö Jugotonin edustaja näki Petrovićin esiintymässä Mali Lošinjin festivaalilla 1960 ja tarjosi Petrovićille levytyssopimusta.
Petrović voitti 1961 jugoslavialaisen Jugovizija-laulukilpailun kappaleella "Neke davne zvezde" ja tuli näin valituksi Jugoslavian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Petrović sijoittui kahdeksanneksi. Petrović osallistui Jugovizijaan uudestaan vuonna 1963 kappaleella "Tabakera" ja sijoittui kolmanneksi.
Petrović jatkoi laulajan uraansa 1970-luvulle, jolloin hän vetäytyi julkisuudesta, mutta palasi julkisuuteen 1989 runoilijana ja kirjailijana.
Hare Rama Hare Krishna

Hare Rama Hare Krishna on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamaelokuva, jonka on ohjannut, tuottanut ja käsikirjoittanut Dev Anand. Pääosia näyttelevät Anand, Mumtaz ja Zeenat Aman läpimurtoroolissaan. Elokuva oli menestys.
Juoni.
Montrealissa asuvan Jaiswalin perheen lapsilla, Prashantilla ja Jasbirilla, on läheinen sisarussuhde. Kun perhe hajoaa isän uuden suhteen vuoksi, lapset joutuvat erilleen. Prashant muuttaa äitinsä kanssa Intiaan turvalliseen ympäristöön, kun taas Jasbir pysyy isänsä luona ilmapiirissä, joka työntää hänet kohti emotionaalista eristäytymistä. Tämä ajaa hänet hippikulttuurin pariin hänen kasvaessaan. Prashant, nyt aikuinen lentäjä, saa isältään kirjeen, jossa kerrotaan hänen sisarensa olevan Kathmandussa ja asuvan hippien kanssa. Hyvän vanhemman veljen tavoin hän menee Nepaliin etsimään rakasta sisartaan Jasbiria, mutta löytää ruohoa polttavan, levottoman hipin Janicen.
Greetje Kauffeld

Greetje Kauffeld (s. 26. marraskuuta 1939) on alankomaalainen jazz- ja iskelmälaulaja. Kauffeldin ura alkoi 1. helmikuuta 1957 The Skymasters -yhtyeen solistina.
Kauffeld edusti Alankomaita vuoden 1961 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Wat een dag" ja sijoittui 16 kilpailijan joukostajaetulle kymmenennelle sijalle.
1999 myönnettiin "De Orde van de Nederlandse Leeuw" -kunniamerkki. Kauffeld julkaisi muistelmateoksensa "Was für Tage ... Die Memoiren" vuonna 2006. 14. tammikuuta 2007 Kauffeld piti 50-vuotistaitelijajuhlakonserttinsa Spant-teatterissa Bussumissa. Marraskuussa 2014 Kauffeldille myönnettiin "Edison Jazz Oeuvreprijs Nationaal" -palkinto.
Jean-Paul Mauric

Jean-Paul Mauric (17. kesäkuuta 1933 – 5. tammikuuta 1971) oli ranskalainen laulaja. Mauric opiskeli Tolounin konservatoriossa ja sai levytyssopimuksen voitettuaan kykykilpailun Théâtre Marignyssa Pariisissa 1957.
Mauric valittiin 18. helmikuuta 1961 pidetyssä karsinnassa edustamaan Ranskaa saman vuoden Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Printemps (Avril carillonne)""". 18. maaliskuuta pidetyssä kansainvälisessä kilpailussa Mauric sijoittui neljänneksi.
Mauric kuoli 37-vuotiaana kardiomyopatiaan.
William Grant Still

William Grant Still (11. toukokuuta 1895 Woodville, Mississippi – 3. joulukuuta 1978 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen, joka pääsi Yhdysvalloissa johtamaan ammattimaista sinfoniaorkesteria johtaessaan vuonna 1936 Los Angelesin filharmonikkoja.
Still vietti lapsuutensa äitinsä ja isoäitinsä kasvattamana Little Rockissa, Arkansasissa. Hän opiskeli lääketiedettä ohiolaisessa Wilberforcen yliopistossa ennen siirtymistään musiikin pariin. Hän opiskeli sävellystä ensin Oberlinin musiikkikonservatoriossa Ohiossa ja sitten tyylillisesti konservatiivisen George Whitefield Chadwickin johdolla Bostonin New England Conservatory of Musicissa. Myöhemmin hän sai vielä opetusta Edgard Varèselta tämän radikaaleimmin avantgardistisen luomiskauden aikana. Still meni vuonna 1939 naimisiin ja asettui Los Angelesiin.
Huoli afroamerikkalaisten asemasta yhdysvaltalaisessa yhteiskunnassa heijastuu moniin Stillin teoksiin. Hänen varhaisiin orkesteriteoksiinsa kuuluvat "Darker America" (1924) ja "From the Black Belt" (kamariorkesterille, 1926). Baletin "Sahdji" (1930) säveltämistä edelsi laaja perehtyminen afrikkalaiseen musiikkiin. Still sävelsi myös baletin "Lenox Avenue" (1937) sekä oopperat "The Troubled Island" (1938, tuotettu 1949; libretto: Langston Hughes) ja "Highway No. 1, U.S.A." (tuotettu 1963 ja 1977). Parhaiten hän tuli kuitenkin tunnetuksi teoksestaan "Afro-American Symphony" (1931).
1920-luvulla Still työskenteli sovittajana yhtyeenjohtaja Paul Whitemanille ja blueslauluntekijä W. C. Handylle. Jazzyhtyeen merkittävä vaikutus kuuluukin hänen myöhemmissä teoksissaan.
Secret Whale

Secret Whale on Alavalan debyyttialbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2012.
Minuntai

Minuntai on Alavalan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. lokakuuta 2014.
Sorsajengi

__EISISLUETT__
Sorsajengi on Järvenpäässä vuonna 2017 perustettu punk rock -yhtye, jonka jäsenet ovat laulaja Ida Niemi, basisti Santeri Kettu, kitaristi Sakari Kumpula ja rumpali Jukka Heikkilä. Yhtyeen esikoisalbumi "Sorsajengi tuhoaa" ilmestyi helmikuussa 2021.
Franca di Rienzo

Franca di Rienzo (s. 11. joulukuuta 1938) on ranskalainen italialaissyntyinen laulaja. Di Rienzo voitti Sveitsin euroviisukarsintana toimineen Concours Eurovision -laulukilpailun 6. helmikuuta 1961 kappaleella "Nous aurons demain" ja tuli näin valituksi Sveitsin edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa di Rienzo sijoittui kolmanneksi.
1963 di Rienzo edusti Sveitsiä Sopotin laulufestivaaleilla Puolassa. Myöhemmin di Rienzo toimi ranskalaisen folkyhtye Les Troubadoursin solistina. Di Rienzo esitti Marie-Antoinettea "La Révolution français" -musikaalissa Pariisin Palais des Sportsissa 1973.
Lopullisia alkuja

Lopullisia alkuja on Alavalan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2016.
Ruteenikolmikko

Ruteenikolmikko () oli 1830-luvun lopulla vaikuttanut galitsialainen kirjallinen ryhmä. Sen merkittävimpiä jäseniä olivat Markijan Šaškevytš, Jakiv Holovatskyi ja Ivan Vahylevytš, jotka opiskelivat Lvivin teologisessa seminaarissa. Ryhmä syntyi romantiikan kaudella, joka leimasi heidän tuotantoaan. Kiinnostuksen kohteina olivat kansanrunous, historia ja panslavismi. Slavofiilisyyttään he ilmensivät vanhojen slaavilaisten salanimien käytöllä: Šaškevitš käytti nimeä Ruslan, Vahylevytš nimeä Dalibor ja Holovatskyi nimeä Jaroslav.
Ryhmän ympärille kerääntyi nuoria, jotka halusivat toimia oman kansansa hyväksi. Osa toimi myös puolalaisissa vallankumouspiireissä, mutta lähinnä he harrastivat suullisen perinteen keräämistä, Ukrainan historian tutkimista, muiden slaavilaisten kirjailijoiden teosten kääntämistä ja omien runojen ja tutkielmien kirjoittamista.
Ryhmän jäsenten mukaan Galitsian, Bukovinan ja Transkarpatian "ruteenit" olivat kaikki yhtä ja samaa ukrainalaista kansaa, jolla oli oma kieli, kulttuuri ja historia. Oman tuotannon julkaisu tuotti vaikeuksia, eikä kahta ensimmäistä kokoelmaa "Syn Rusi" (1833) ja "Zoria" (1834) he eivät saatu julkaistuksi. Kolmas, "Rusalka Dnistrovaja" ('Dnestrin nymfi'), ilmestyi Budapestissa, mutta tuhannen kappaleen painoksesta 800 takavarikoitiin heti. Lyhytikäisyydestään huolimatta kokoelmalla oli valtava merkitys, sillä se oli kirjoitettu puhutulla ukrainan kielellä oppineiden jazytšijen sijasta, jonka käytön Galitsian kansallismieliset tuomitsivat. Se oli siten alkuna ukrainan kansankielen käytölle Habsburgien monarkiassa. Sen panslavismi rinnastuu slovakialaisen runoilijan Ján Kollárin sonettikokoelmaan "Slávy dcera" (1824, 'Slavan tytär'), joka paljolti oli Ruteenikolmikon inspiraation lähde.
Kämppä (televisioelokuva)

Kämppä on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1970. Se on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n "Aitiopaikka"-ohjelmapaikalla 09.03.1970. Elokuva perustuu Alpo Ruuthin samannimiseen romaaniin vuodelta 1969.
Elokuva kertoo Helsingin Sörnäisissä 1950-luvulla asuvista työläisperheiden pojista, jotka vuokraavat kotiensa ahtauden takia varastotilan kerhohuoneekseen.
Popasna

Popasna (; ) on kaupunki Itä-Ukrainassa Luhanskin alueen Siverskodonetskin piirissä. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 19 672 (2021 alussa).
Kaupunki oli ennen Ukrainan heinäkuun 2020 alueuudistusta Popasnan piirin hallintokeskus. Tuolloin kaupunki ja suuri osa aiempaa piiriä siirtyi osaksi uutta Siverskodonetskin piiriä. Piirin itäosat jäivät tällöin kapinallisalueelle, eli vuonna 2014 Venäjän tukemana käynnistetyn Itä-Ukrainan sodan aikana perustetun, laittoman Venäjän nukkehallinnon ohjaukseen. Siverskodonetskin piirin alueella on ollut sotatila myös osana Venäjän helmikuussa aloittamaa hyökkäyssotaa Ukrainaan (2022–).
Lars Johan Nyblom

Lars Johan Nyblom (19. syyskuuta 1844 Långaryd, Smoolanti, Ruotsi − 21. syyskuuta 1908 Spekeröd, Bohuslän) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Nyblom vihittiin papiksi vuonna 1872 ja hänestä tuli vuonna 1874 Kungshamnin seurakunnan komministeri sekä Spekerödin seurakunnan kirkkoherra vuonna 1881.
Nyblom oli saanut vaikutteita kasvuympäristönsä herätysliikkeistä. Pappina Göteborgin hiippakunnassa, Spekerödissä hän tutustui schartaulaisuuteen ja liikkeen tuolloin johtohahmona vaikuttaneeseen pappiin Lars Nyborgiin. Nyblom kirjoitti runoja ja virsiä, minkä oletetaan olleen seurausta sille, että hän menetti vuonna 1985 neljä lastaan. Samana vuonna hän julkaisi laulukokoelman "Vid älskade barns bortgång. Avskedsord". Vuonna 1900 hän julkaisi kokoelman virsiä ja kaksi vuotta myöhemmin laajennetun kokoelman "Vid nådastolen: andliga sånger".
Vuoden 1911 virsikirjaehdotukseen otettiin mukaan kokoelman virsi "Nu är en dag förflutit", jolla oli otsikkona "Söndagsafton" (Sunnuntai-ilta), lyhennettynä ja muokattuna ja se tuli vuoden 1937 Ruotsin kirkon virsikirjaan. Vuoden 1986 virsikirjassa se on Jan Arvid Hellströmin muokkaamana virsi 513 "Nu vilans dag förflutit". Suomeksi virsi on käännetty ns. Luulajan virsikirjaan 1968, virsi 454 "Oi Jeesus, suojassasi Sä hoidit lapsiasi", kääntäjänä William Snell. Vuoden 2002 suomenkielisessä virsikirjassa se on Niilo Rauhalan vuonna 1998 kääntämänä "Oi Herra, hoidit meitä, veit lepopäivän teitä".