tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ronald Knox

Ronald Arbuthnott Knox (17. tammikuuta 1888 – 24. elokuuta 1957) oli brittiläinen pappi ja kirjailija. Knox vihittiin anglikaaninen kirkon papiksi 1912, mutta hän kääntyi katoliseen uskoon vuonna 1917. Useimmat Knoxin kirjoista käsittelivät uskontoa, mutta hän kirjoitti myös salapoliisikertomuksia.
16. tammikuuta 1926 Knox sai aikaan paniikkia Britanniassa keskeyttämällä kirjallisuusohjelmansa kuvitteellisella tiedotuksella Lontoossa käynnissä olevista mellakoista, jonka monet kuulijat uskoivat todelliseksi.
Hyvä tapa

Hyvä tapa tarkoittaa oikeustieteessä vakiintunutta, perustelluksi katsottua käytäntöä, joka pohjautuu vallitseviin arvostuksiin. Näiden arvostusten perusteella säädetään lakeja, joten hyvän tavan vastaisuus liittyy läheisesti lainvastaisuuteen. Kuten muutkin oikeusperiaatteet (esimerkiksi arvottomuus, kohtuuttomuus ja kunnianvastaisuus) hyvä tapa esiintyy tavallisesti kielteisessä muodossa. Jos järjestelyssä ilmenee hyvän tavan vastaisuutta, ei muutoin pätevään järjestelyyn liitykään tavoiteltuja oikeusvaikutuksia.
Tarkemman juridisen merkityksen hyvä tapa saa tietyssä sosiaalisessa ympäristössä. Juridisella merkityksellä on hieman eri sisältö puhuttaessa hyvästä hallintotavasta, hyvästä kirjanpitotavasta, hyvästä liiketavasta ja hyvästä pankkitavasta. Hyvän tavan olennainen tunnusmerkki on se, että se kuvastaa tasapuolisesti osapuolten intressejä. Pelkkä käytännön yleinen noudattaminen ei tee siitä hyvää tapaa.
Hyvän tavan vastaisuus liittyy läheisesti šikaanikieltoon eli oikeuden väärinkäytön kieltoon. Šikaanikiellossa tarkastellaan sitä pyritäänkö jonkin oikeuden avulla päämäärään, joka ei sisälly oikeuden tavanomaiseen käyttöön, ja olisiko oikeuden toteutumisesta haittaa. Hyvän tavan vastainen järjestely sen sijaan on uhka tai poikkeama asianmukaiseksi katsotusta sosiaalisesta arvostuksesta.
Oikeushistoriaa Suomessa.
Hyvien tapojen vastaisuudesta säädettiin aiemmin Suomen rikoslain (39/1889) 43 luvussa, jonka otsikkona oli "Hyviä tapoja koskevain määräysten rikkomisesta". Uudemman lainsäädännön vuoksi luvun kaikki pykälät on nykyisin jo kumottu yksi toisensa jälkeen.
Chasséenin kulttuuri

Chasséenin kulttuuri vallitsi Ranskassa ja lähialueilla myöhäisellä neoliittisella kivikaudella noin 4500–3500 eaa. Kulttuuri löydettiin Chassey-le-Campin löydöistä Saône-et-Loiren seuduilta. Kulttuurin alkuperä lienee Välimeren ja Atlantin rannikolla alkujaan levinneessä sydänsimpukkakeramiikassa. Chasséenin kulttuuri levisi laajalle Ranskan tasangoille, muun muassa Seinen altaaseen ja Loiren laaksoihin, ulottuen nykyisiin Haute-Saônen, Vauclusen, Alpes-de-Haute-Provencen, Pas-de-Calaisin ja Eure-et-Loirin departementteihin. Chasséenin kulttuurin ihmiset elivät monipuolisella maanviljelyllä kasvattaen muun muassa ruista ja omenoita, ja pitäen lampaita ja nautoja. Ihmiset elivät taloissa, joista koostui 100–400 asukkaan kyliä. Silloin ei tunnettu metalleja. Tämän tilalle tuli Seinen alueelle Seine-Oise-Marnen kulttuuri eli SOM 3100–2000 eaa., joka rakensi megaliittisia käytävähautoja, joissa on kirveiden kuvia. SOM-kulttuuri oli indoeurooppalainen. Marnejoen kalkkiin louhittiin megaliittimaisia luolahautoja.
Heli Slunga

Heli Slunga (s. 18. kesäkuuta 1982 Tervola) on suomalainen kirjailija. Hän työskentelee vapaana taiteilijana. 
Vuonna 2007 Slunga sai J. H. Erkon runokilpailussa jaetun toisen sijan. Vuonna 2010 hän sijoittui toiseksi Poetry slamin SM-kisassa. Vuonna 2013 hänen runokokoelmansa "Orjan kirja" oli Yleisradion Tanssiva karhu -palkintoehdokas vuoden parhaasta runokokoelmasta. Slungan esikoisromaani "Lapin Lolita" (yhdessä Jaana Seppäsen kanssa) oli Lappi-kirjallisuuspalkintoehdokas vuonna 2016. Slunga on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 2009. Vuonna 2017 hänet valittiin Kirjailijaliiton johtokuntaan. 
Slunga asuu Oulussa. Hänet valittiin Oulun vuoden taiteilijaksi 2013.
HMNB Clyde

HMNB Clyde eli His Majesty’s Naval Base Clyde on yksi kolmesta Britannian kuninkaallisen laivaston tukikohdasta. Se sijaitsee Skotlannissa, ja sinne on sijoitettu Britannian Trident-ohjuksilla varustetut Vanguard-luokan ydinsukellusveneet.
Tukikohta sijaitsee Gare Lochin itärannalla Argyll ja Butessa Clydevuonosta pohjoiseen, noin 65 kilometriä Glasgow’n kaupungista länteen. Sukellusvenetukikohta koostuu erillisistä paikoista, joista merkittävimmät ovat "Faslane" 65 km Glasgow’sta ja RNAD Coulport Loch Longin vieressä 20 km Faslanesta länteen.
HMS London (1670)

HMS London oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1670 vesillelaskettu 96-tykkinen toisen luokan linjalaiva, joka rakennettiin kahdesti uudelleen. Se oli palvelukSESSA koko olemassaolonsa aikana ainoastaan noin puoli vuotta. Täten alus on selkeä esimerkki ensimmäisen luokan aluksien käyttämistä pelotteena ennemmin kuin aktiivipalveluksessa olevina aluksina.
Valmistus.
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1667 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett maaliskuuhun 1668 ja sen jälkeen Jonas Shish. Se laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1670. valmistuskustannukset olivat 19 680 puntaa.
Palvelus.
Alus otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1670 ensimmäisenä päällikkönään John Tinker, joka oli tehtävässä 6. elokuuta 1670 saakka. Aluksen päällikkönä oli 12. helmikuuta 1672 alkaen Sir Edward Spragge, jolloin alus oli samalla punaisen laivueen vara-amiraalin lippulaivana. Aluksen päälliköksi tuli 25. kesäkuuta Thomas Elliot, jonka alaisuudessa alus osallistui 28. toukokuuta Solebayn taisteluun. Yorkin herttuan lippulaivan "HMS Saint Michaelin" tultua toimintakyvyttömäksi herttua siirtyi alukselle ja teki siitä uuden lippulaivansa.
Uudelleen rakentaminen vuonna 1706.
Aluksen uudelleen rakentaminen tilattiin 6. maaliskuuta 1702 Chathamin telakalta, jossa sen vastaavaksi mestariksi määrättiin Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1706.
"London" otettiin palvelukseen 12. joulukuuta 1706, jolloin aluksen päällikkönä oli William Clevland. Alus poistettiin palveluksesta 23. kesäkuuta 1707, jolloin se sijoitettiin reserviin. Alus siirrettiin huollettavaksi 3. heinäkuuta 1718 Chathamin telakalle.
Aluksen aseistus muutettiin käsittämään 26 kpl 32 naulan puolikanuunaa, 28 kpl 18 naulan kulveriinia, 28 kpl 9 naulan puolikulveriinia ja 18 kpl 6 naulan tykkiä. Miehistöä alukselle tarvittiin 750 miestä.
Uudelleen rakentaminen vuonna 1721.
"Londonille" tilattiin 23. syyskuuta 1718 Chathamin telakalta korjaus, joka muutettiin 5. joulukuuta modernisoinniksi ja siten uudelleen rakentamiseksi. Aluksen vastaavana mestarina toimi Benjamin Rosewell. Alus laskettiin vesille 25. lokakuuta 1721.
Aluksen aseistus koostui korjaustyön päätyttyä ala- ja keskikasille sijoitetuista 56 kpl:n 42 naulan, yläkannen 28 kpl:n 12 naulan sekä puoli- ja etukansille sijoitetuista 16 kpl:n 6 naulan tykistä. Laivan miehistöksi tarvittiin 780 miestä.
Loppupalvelus.
Alusta ei otettu palvelukseen, vaan se sijoitettiin suoraan reserviin. Aluksesta tehtiin 1746 kirkkolaiva ja myytiin Amiraliteetin 29. heinäkuuta 1747 tehdyllä päätöksellä romutettavaksi. Aluksen romuttaminen päättyi lokakuussa 1747 Chathamissa.
Mediomatrikit

Mediomatrikit () olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallia Belgican alueella. Heidän pääkaupunkinsa oli Dividurum, nykyinen Metz. Paikannimien perusteella on päätelty, että osa mediomatrikeista on saattanut perustaa asutuskeskuksia Pohjois-Italiaan, lähelle Novaraa.
Verner Humble

Verner Alexander Humble (17. huhtikuuta 1874 Valkeala – 24. tai 25. syyskuuta 1919 Arkangeli, Venäjä) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Verner Humble kävi Haminan ruotsalaista reaalilyseota ja sitten Haminan kadettikoulun josta hän valmistui 1893. Hän palveli aliluutnanttina aluksi Suomen kaartissa ja sitten Venäjällä Pavlovitshin rykmentissä Pietarissa ja kävi Venäjän yleisesikunta-akatemian 1896. Vuonna 1897 hän erosi armeijan palveluksesta kaartinluutnanttina. Humble toimi sitten Suomessa sanomalehtimiehenä ja venäjän kielen opettajana. Hän oli Fredrikshamns Tidning-lehden päätoimittajana Haminassa 1898–1900 ja sen jälkeen lehtimiehenä Helsingissä. Humble palveli uudelleen Venäjän armeijassa vapaaehtoisena kapteenina Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905. Tämän jälkeen Humble erosi 1906 aktiivipalveluksesta alikapteenin arvoisena ja toimi Suomessa lehtimiehenä kirjoittaen muun muassa Finsk Tidskrift-lehteen. Hän palasi vielä Venäjän armeijan palvelukseen ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 ja toimi erilaisissa sotilastehtävissä..
Vuonna 1917 ilmestyneessä kirjassaan "Den stora ryska revolutionen" Humble kuvasi Venäjän maaliskuun 1917 vallankumouksen tapahtumia silminnäkijäkertomusten pohjalta. Suomen sisällissodan aikana Humble lähti Helsingistä Tallinnan kautta Pietariin oman kertomansa mukaan pelastakseen erään valkoisen suomalaisen punaisten käsistä. Hän oleskeli Pietarissa maaliskuulta kesäkuulle 1918 ja palasi sitten Suomeen. Humble kuvasi tätä retkeä ja Pietarin silloisia olosuhteita kirjassaan "Från rödt till hvitt: rundt Finska viken februari-juli 1918".
Suomen sisällissodan jälkeen Humble lähti keväällä 1919 Pohjois-Venäjälle, missä hän kuoli sairaalassa keuhkotuberkuloosiin syyskuussa 1919 valkoisten venäläisten hallussa olleessa Arkangelissa.
Juhani Lompolo

Juhani Petteri Lompolo (23. joulukuuta 1941 Turku – 21. kesäkuuta 2011 Malmö, Ruotsi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä "M. A. Jacobsen".
Lompolon journalistinura alkoi 1960-luvulla. Vuodesta 1968 hän työskenteli Yleisradion uutisissa ja oli Ylen vakituisessa palveluksessa 1978–1984, sen ensimmäisenä Kaukoidän kirjeenvaihtajana Tokiossa ja sen jälkeen Tukholmassa. Hän toimi kymmenen vuoden ajan Helsingin Sanomien Itä-Aasian kirjeenvaihtajana asemapaikkanaan Tokio. Sen jälkeen Lompolo asui ruotsalaisen vaimonsa, toimittaja, kirjailija Monica Brawin kanssa Ruotsin Malmössä. 
Lompolo kirjoitti muun muassa Japanin kulttuuriin ja historiaan liittyviä kirjoja sekä artikkeleita muun muassa "Ruotsin Suomalainen" -lehteen. 
Juhani Lompolo valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta 1965 ja opiskeli Tokiossa televisioalaa ja japanin kieltä.
Katsutoshi Nagasawa

Katsutoshi Nagasawa (; 2. elokuuta 1923 – 10. tammikuuta 2008) oli japanilainen säveltäjä, joka teki musiikkia perinteisille Japanin soittimille, kuten shakuhachille ja kotolle. Hän opiskeli Yasuji Kiyosen johdolla ja valmistui Nihon-yliopistosta. Hänelle myönnettiin purppurainen nauha vuonna 1990.
Nagasawa oli yksi Pro Musica Nipponia -ryhmän perustajista vuonna 1964.
F.T. Island

F.T. Island (Hangul: 에프티 아일랜드), Five Treasure Island, tai FTI, on K-Pop-yhtye. F.T. Island tulee sanoista 'Five Treasure Island', viitaten jokaisen bändin jäsenen olevan aarre. Heidän debyyttialbuminsa, "Cheerful Sensibility", oli kuudenneksi myydyin albumi Etelä-Koreassa vuonna 2007.
Marraskuussa 2019 yhtyeen jäsen Choi Jong Hun sai viiden vuoden vankeustuomion huumattujen naisten joukkoraiskauksesta ja elinikäisen kiellon työskennellä lasten ja nuorten kanssa.
Belgian koripallomaajoukkue

Belgian koripallomaajoukkue edustaa Belgiaa koripallon arvokisoissa.
Historia.
Olympialaisissa.
Belgian koripallomaajoukkue on osallistunut olympialaisiin kolme kertaa. Vuonna 1936 joukkue oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisten koripallo-osuudessa. Loppusijoitus oli kuitenkin vasta yhdeksästoista. Vuonna 1948 Belgia oli mukana Lontoon olympialaisissa ja sijoittui yhdenneksitoista. Sijoitusottelussa Belgia voitti Filippiinit. Toistaiseksi viimeisin olympiaesiintyminen on vuodelta 1952. Maan sijoitus oli lopulta kisojen seitsemästoista.
EM-kisoissa.
Belgia on osallistunut 17 kertaa koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Parhaimmillaan maa on ollut neljäs vuonna 1947 ja kuudes 1935. Edellisen kerran vuonna 1979 mukana ollut Belgia sijoittui vuonna 1993 kahdenneksitoista. Tämän jälkeen se selviytyi kisoihin seuraavan kerran 2011, jolloin se hävisi kaikki viisi alkulohko-otteluaan. Vuonna 2013 se sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi ja jatkolohkossaan viidenneksi ja päätyi koko turnauksessa yhdeksännelle sijalle. EM-kilpailuissa 2015 se oli kolmastoista ja 2017 yhdeksästoista.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Družba

Družba (, suomeksi ”Ystävyys”) on Venäjältä Eurooppaan johtavien öljyputkien verkosto. Se rakennettiin 1960-luvulla siirtämään raakaöljyä Volgan ja Uralin alueen öljyntuotantoalueelta SEV:iin kuuluneisiin Unkariin, Tšekkoslovakiaan, Puolaan ja DDR:ään.
Öljyjohto kulkee Tatarstanin Almetjevskista Samaran ja Brjanskin kautta Valko-Venäjän Mazyriin, jossa se jakautuu kahdeksi haaraksi. Pohjoinen haara johtaa Puolaan ja Saksaan, eteläinen haara Ukrainaan, Slovakiaan, Tšekkiin ja Unkariin. Brjanskin alueen Unetšasta lähtee sekä sivuputki Valko-Venäjän pohjoisosiin, Latviaan ja Liettuaan. Tästä on käytössä nykyisin vain osuus Navapolatskiin Naftan-jalostamolle saakka.
Putkiston yhteispituus on 8 900 kilometriä, josta 3 900 sijaitsee Venäjän alueella. Pumppuasemia on 46 ja välipumppuasemia 38. Vuosittain putkiston kautta viedään Eurooppaan 66,5 miljoonaa tonnia öljyä, josta 49,8 miljoonaa tonnia kulkee pohjoisen haaran kautta.
Venäjän osuuden putkistosta omistaa koko maan öljynsiirtoputkistoista vastaava Transneft-pörssiyhtiö tytäryrityksensä (OAO MN Druzhba) kautta.
Valko-Venäjän eteläosan poikki kulkevasta öljyputken osuudesta vastaa yritys nimeltä Gomeltransneft Družba. Valko-Venäjän pohjoisosaan Navapolatskiin johtava sivuhaara on puolestaan pienemmän "Polotsktransneft Družba" -yhtiön vastuulla. 
Uuden BTS-2 öljynsiirtoputken on määrä johtaa osa tähän saakka Družban kautta virranneesta öljystä Venäjän omaan Suomenlahden vientisatamaan Ust Lugaan.
Pesäpallon B-sarja 1931

Pesäpallon B-mestaruus 1931 ratkaistiin aluemestareiden välisillä loppuotteluilla.
Välierät.
voittajat lopputurnaukseen.
B-lopputurnaus.
Pelattiin Toijalassa 27.9.31
Loimaa ja Joensuu nousivat suursarjaan 1932. Uuras pääsi keväällä karsimaan, mutta hävisi Toijalalle 1-17 ja nousu jäi haaveeksi.
Alamäkipyörä

Alamäki pyörä on polkupyörä jolla ajetaan alamäkisiä maastoja. Alamäkipyörä on teknisesti ehkä kaikkein edistyksellisin polkupyörä, vaatimuksena nykyään muun muassa noin 20 senttiä joustoa molemmille pyörille, kestävä rakenne ja kuitenkin alle 20 kilogramman paino
Susittuja polkupyörämalleja: Yeti, Trek, Timeless, Orange, Specializrd, Transition yms..
Juhani Lindström

Alpo Juhani Lindström (6. kesäkuuta 1936 Helsinki – 18. toukokuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Lindström toimi Aarre Nojosen jälkeen Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana vuosina 1969–1975. Hän joutui eroamaan tehtävästä helmikuussa 1975 liiketoimiinsa liittyneen julkisen kohun seurauksena. Lindströmin väitettiin sekaantuneen Neuvostoliitossa hämäriin taulu- ja ikonikauppoihin. Hän oli muun muassa myynyt ystävänsä Ilja Glazunovin maalamia muotokuvia. Hän asui kirjeenvaihtajakautensa jälkeen loppuelämänsä Moskovassa.
Juhani Lindström opiskeli Helsingin yliopistossa ja Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän toimi kymmenen vuotta lehtimiehenä mm. "Helsingin Sanomissa" ja Yhtyneissä Kuvalehdissä. Ulkomaantoimittajaksi radion ajankohtaistoimitukseen hän tuli 1966 ja TV1:n uutistoimitukseen 1967.
Alamäkipyöräily

Alamäkipyöräilyssä (engl. Downhill, DH) ajetaan yksitellen kelloa vastaan rata, joka kulkee nimensä mukaisesti alamäkeen. Yksi lasku kestää yhdestä kymmeneen minuuttia, ja rata on ajoteknisesti haastava, sisältäen eri kaltevuuksia, kivikkoa, juurakkoa, kuivaa ja märkää maastoa, hyppyreitä ja pudotuksia. Alamäkipyörä on teknisesti ehkä kaikkein edistyksellisin polkupyörä, vaatimuksena nykyään muun muassa noin 20 senttiä joustoa molemmille pyörille, kestävä rakenne ja kuitenkin alle 20 kilogramman paino. Alamäkiajoa voisi verrata alppihiihdon syöksylaskun ja motocrossin sekoitukseksi. Suomella on tällä hetkellä edustusta alamäkiajon maailmancupin kärjessä Matti Lehikoisen verran, toinen jo uransa lopettanut huippunimi on Suomen kaikkien aikojen menestynein pyöräilijä, Katja Repo. Suosittuja pyörä merkkejä: Trek, Timeless, Transition, Orange, Spezialized yms...
Luxemburgin koripallomaajoukkue

Luxemburgin koripallomaajoukkue edustaa Luxemburgia koripallon arvokisoissa.
Historia.
Maa on päässyt kolme kertaa Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1940–1950-luvulla. Vuonna 1946 Luxemburg oli kisojen kahdeksas, joka on edelleen sen paras arvokisasaavutus. Vuonna 1951 maa oli kisojen viimeinen, kun se hävisi Tanskalle karsintaottelussa. Viimeisimmät EM-kisat Luxemburg pelasi vuonna 1955, jolloin maa oli kisojen viidestoista.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Juha Harjula

Juha Anton Kalervo Harjula (20. kesäkuuta 1942 Helsinki – 12. maaliskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija. Harjula voitti Torpan Pojissa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja yhteensä viisi miesten SM-mitalia. Suomen miesten maajoukkueessa Harjula pelasi Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja vuoden 1963 EM-kilpailuissa ja voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1964.
Elämä ja ura.
Harjula edusti koko pääsarjauransa ajan Torpan Poikia. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden vuonna 1960 ja saavutti lisäksi SM-hopeaa vuosina 1962, 1963 ja 1964 sekä SM-pronssia vuonna 1961. Nuorten Suomen mestaruuden Harjula voitti vuonna 1961.
Harjula kuului Suomen miesten maajoukkueen kokoonpanoon Tokion kesäolympialaisissa 1964 ja vuoden 1963 EM-kilpailuissa. Lisäksi hän pelasi maajoukkueessa Tokion-olympiakarsintoja ja voitti vuonna 1964 Pohjoismaiden mestaruuden. Yhteensä Harjula pelasi miesten maajoukkueessa 43 ottelussa 2,4 pisteen keskiarvolla. Lisäksi hän pelasi neljä alle 18-vuotiaiden maaottelua.
Harjula kuoli Helsingissä 77-vuotiaana 12. maaliskuuta 2020.
Paul Keating

Paul John Keating (s. 18. tammikuuta 1944 Sydney) oli Australian pääministeri 1991–1996. Hän oli myös Australian työväenpuolueen puheenjohtaja. 
Keating kasvoi Sydneyn lähiössä, lopetti koulun 14-vuotiaana ja tuli työväenpuolueen toimintaan ammattiyhdistysliikkeen kautta. Hänet valittiin parlamenttiin 25-vuotiaana.
Hän on katolilainen, ja hänellä on tausta työväenliikkeen nuorisojärjestötoiminnassa. Hän on ollut Australian parlamentin jäsen vuosina 1969–1996. 
Poliittisen uransa jälkeen Keating on menestynyt liikkeenjohdon konsulttina.
William Beardmore and Company

William Beardmore and Company oli skotlantilainen rakennus ja laivanrakennus konglomeraatti, jonka toimipaikat sijaitsivat Glasgowssa ja ympäröivällä Clydesiden alueella. Yhtiön toiminta oli aktiivisimmillaan 1890-luvun alusta 1930-luvulle ja sen palveluksessa oli enimmillään noin 40000 henkeä. Yhtiön perusti ja sen omisti William Beardmore (myöhemmin Lordi Invernaim), jonka mukaan Beardmorejäätikkö on saanut nimensä.
Historia.
Yhtiön ydinalueeksi muodostui Parkhead Forge Glasgown itäreunalla. Alueen teollisuuslaitokset perusti 1837 Reoch Brothers and Company ja niiden omistajaksi tuli 1841 Robert Napier, joka valssasi ja leikkasi metallilevyjä Govanin telakalleen.
William Beardmore tuli 1860 osakkaaksi yritykseen ja hänen mukanaan toimintaan liittyivät hänen veljensä ja poikansa William Jr, josta tuli myöhemmin ainoa osakas sekä William Beardmore and Companyn perustaja 1886. Tehdasalue oli 1896 25 eekkeriä ja se oli Skotlannin suurin terästehdas. Tehdas oli erikoistunut teräksen valssaukseen ja levyjen tuottamiseen Clyden telakkateollisuudelle. Myöhemmin tehdas valmisti tykkejä ja niiden torneja, kuten 15 tuuman laivatykkejä BL Mk I. 
Laivanrakennus.
Bearmore otti haltuunsa 1900 Robert Napierin telakan Govanissa. Samana vuonna Beardmore aloitti telakan rakentamisen Dalmuiriin, josta tuli aikansa modernein telakka. Telakan ensimmäisenä tilauksena valmistui 1906 "HMS Agamemnon". Muita merkittäviä laivastontilauksia olivat taistelulaivat "HMS Conqueror", "HMS Benbow" ja "HMS Ramillies". Beardmorelta valmistui 1917 maailman ensimmäinen täydellä lentokannella varustettu lentotukialus "HMS Argus".
Beardmore laajensi tuotantoa Dalmuirissa niin, että lopulta siihen kuuluivat myös aseet ja muu varustus. Suurimmillaan alue työllisti 13000 henkeä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeinen tilausten supistuminen oli vakava isku alueelle ja telakka jouduttiin sulkemaan 1930. Osa alueen teollisuudesta ja rakennuksista liitettiin ROF Dalmuiriin ja lisäksi osaa alueesta käytettiin kaapelilaivojen tukikohtana.
Veturiteollisuus.
Beardmore pyrki 1920-luvulla rautatieteollisuuteen valmistamalla vetureita. Se valmisti kaksikymmentä 4-6-0 veturia Great Eastern Railways yhtiölle. Lisäksi yhtiö valmisti 1921-1922 90 kappaletta Prince of Wales -luokan vetureita London and North Western Railway -yhtiölle (LNWR). LNWR yhtiön seuraajalle London, Midland and Scottish Railways -yhtiölle valmistettiin 1924 yksi esittelyveturi.
Kaiken kaikkiaan yhtiön vetureiden valmistus oli vaatimatonta verrattuna kilpailijoiden tuotantoon.
Ilmailuteollisuus.
Yhtiö aloitti Sopwith Pup -lentokoneen lisenssivalmistuksen Dalmuirin tehtailla ensimmäisen maailmansodan aikana. Se valmisti myöhemmin Sopwith Pupista laivastoversion Beardmore W.B. III:n, joka oli itse suunniteltu. Yhtiö toimitti sata W.B. III -konetta laivaston ilmavoimille Royal Naval Air Servicelle.
Beardmore rakensi Inchinnan Airship Constructional Stationin Inchinnaniin Renfrewshireen, missä yhtiö valmisti ilmalaivat R27, R32, R34 ja R36.
Gott strafe England

Gott strafe England () oli Saksan armeijan sotahuuto ja lentävä lause ensimmäisessä maailmansodassa. Iskulauseen keksi saksanjuutalainen runoilija Ernst Lissauer, joka kirjoitti myös kuuluisan propagandarunon "Haßgesang gegen England" ().
Sota-aikana jotkut saksalaiset, erityisesti sotilaat, korvasivat lauseella muut tervehdysmuodot. Siihen vastattiin toteamalla "Er strafe es!" ()
Saksalainen kuvataiteilija Helmut Herzfeld (1891–1968), joka tunnetaan fotomontaaseistaan ja saksalaisen dadaismin kehittämisestä, muutti nimensä John Heartfieldiksi vastalauseena pilkkahuudolle. Herzfeld taisteli maailmansodassa länsirintamalla.
Ette te minua tunne

Ette te minua tunne on David Klassin kirjoittama kirja, joka kertoo 14-vuotiaasta pojasta nimeltä John. Kirjan englanninkielinen alkuteos "You don't know me" julkaistiin vuonna 2001.
Juoni.
Kirja kertoo Johnista, joka soittaa tuubaa. Hänen isäpuolensa pahoinpitelee häntä ja tekee pimeää bisnestä. John on ihastunut koulunsa Gloria nimiseen tyttöön, jonka kanssa lähteekin treffeille.
Viktor Vinogradov

Viktor Vladimirovitš Vinogradov (; 12. tammikuuta 1895 Zaraisk – 4. lokakuuta 1969 Moskova) oli venäläinen kielen ja kirjallisuuden tutkija.
Viktor Vinogradov syntyi papin perheeseen. Hän valmistui Pietarin historiallis-kielitieteellisestä instituutista sekä arkeologisesta instituutista vuonna 1917. Vuosina 1920–1929 Vinogradov toimi Leningradin yliopiston ja vuosina 1930–1969 Moskovan yliopiston professorina (venäjän kielen laitoksen johtaja vuodesta 1945) sekä vuosina 1950–1954 Neuvostoliiton tiedeakatemian kielitieteen instituutin ja vuosina 1958–1968 venäjän kielen instituutin johtajana. Vuosina 1950–1963 hän oli tiedeakatemian kirjallisuuden ja kielen osaston akateeminen sihteeri ja vuosina 1952–1969 kielitieteellisen "Voprosy jazykoznanija" -lehden päätoimittaja. Vuonna 1968 hänet nimitettiin tiedeakatemian venäjän kirjallisuuden instituutin osastonjohtajaksi.
Vinogradov on tutkinut nykyvenäjän morfologiaa, sananmuodostusta, syntaksia, sanastoa, venäjän kielen historiaa, historiallista leksikologiaa, yleistä kielitiedettä, venäläisen kielitieteen historiaa sekä venäläistä kirjallisuutta. Hänen pääteoksiaan ovat venäjän kieliopin yleisesitykset "Sovremennyi russki jazyk" (1938), "Russki jazyk. Grammatitšeskoje utšenije o slove" (1947) ja "Osnovnyje voprosy sintaksisa preloženija" (1955). Venäjän kirjakielen historiaa käsittelee "Otšerki po istorii russkogo literaturnogo jazyka XVII–XIX vekov" (1934). Kirjallisuudentutkimusta edustavat klassikkokirjailijoiden kielen ja tyylin tutkimukset "Jazyk Puškina" (1935), "Jazyk Gogolja" (1936), "Stil Puškina" (1941), "Stil prozy Lermontova" (1941). Stilistiikan ja poetiikan teoriaa käsittelee "Stilistika. Teorija poetitšeskoi retši. Poetika" (1963). Vinogradov osallistui myös Dmitri Ušakovin sanakirjan, venäjän kielen neliosaisen ja 17-osaisen akateemisen sanakirjan toimittamiseen sekä johti Aleksandr Puškinin kielen sanakirjan laatimista.
Vinogradov valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1946. Hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.
Peter Lundin

Peter Kenneth Bostrøm Lundin (s. 1972) on neljä ihmistä kahdessa eri maassa tappanut tanskalainen. Hän muutti lapsena perheineen Yhdysvaltoihin.
Lundin kuristi äitinsä Annan 7. huhtikuuta 1991 Pohjois-Carolinassa ja hautasi tämän ruumiin isänsä Olen avustuksella hiekkarannalle Cape Hatterasilla. Ruumis löydettiin kuukausien kuluttua, ja Lundin tuomittiin viidentoista vuoden vankeuteen. Isä sai kaksi vuotta vankeutta.
Lundinia haastateltiin Tanskan televisioon vankeutensa aikana 1994. Vuonna 1999 hän vapautui amerikkalaisesta vankilasta ja joutui karkotettuna palaamaan synnyinmaahansa. Hän muutti vaimonsa kanssa Måløviin, mutta parin suhde päättyi Lundinin väkivaltaisuuteen. Lundin tapasi toisen naisen, Marianne Pedersenin. Tällä kertaa suhde päättyi siihen, että Lundin tappoi naisen ja tämän kaksi poikaa. Hän paloitteli uhriensa ruumiit. 
Lundin väitti aluksi, että Pedersen oli itse tappanut omat lapsensa. Lundin kertoi lyöneensä Pedersenin sitten hengiltä ja paloitelleensa ruumiit. Lundinin kertomus kuitenkin muuttui; lopulta hän myönsi syyllistyneensä kolmeen murhaan. Hänet tuomittiin vuonna 2001 elinkautiseen vankeuteen. Paloiteltuja ruumiita ei koskaan ole löydetty, vaan tieto ruumiiden paloittelemisesta pohjautuu muihin todisteisiin. Lundin oli käyttänyt siinä kulmahiomakonetta ja kirvestä. Rikospaikka oli huonosti siistitty. 
Lundin on sekä Yhdysvalloissa että Tanskassa vangittuna ollessaan saanut useita naisystäviä. Yhdysvalloissa istuessaan Lundin meni naimisiin Tina-nimisen naisen kanssa. Vuonna 2008 Lundin meni Tanskassa vankilassa istuessaan uusiin naimisiin, mutta avioero tuli pian, koska Lundin oli ollut vielä häiden aikaan suhteessa toiseen naiseen. 
Vuonna 2000 useat vangit hyökkäsivät Lundinin kimppuun. Lundin nosti syytteen "Dagbladet Informationin" kirjoituksesta, jossa häntä nimitettiin muun muassa psykopaatiksi. Toimittaja kuitenkin vapautettiin syytteistä. Marraskuussa 2008 Pia Kjærsgaard nimitti Lundinia televisiossa tunteettomaksi. Lundin vaati 100 000:n kruunun korvauksia. 
Lundin on ottanut käyttöön nimen Bjarne Skounborg. Hän on herättänyt Tanskassa runsaasti kielteisiä tunteita; Facebook-ryhmä, joka vaatii, että Lundinia ei koskaan vapauteta, on saanut yli 36 000 jäsentä.
Anja Lamminpää

Anja Marjatta Hastell (o.s. Lamminpää; 18. kesäkuuta 1931 Ulvila – 14. heinäkuuta 2025) oli suomalainen koripalloilija.
Anja Hastell kuului Suomen naisten koripallomaajoukkueeseen, kun se osallistui ensimmäisen kerran EM-kilpailuihin Moskovassa 1952. Suomi voitti kisoissa ainoastaan Itä-Saksan, ja tuossa ottelussa Hastell teki eniten pisteitä (12). Hän pelasi yhteensä 5 maaottelua, joissa teki 42 pistettä.
Kotimaassaan Hastell edusti Porin Vetoa. Hän voitti seurassa yhden Suomen mestaruuden (1951) ja kolme hopeaa. lisäksi hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1951 ja kymmenen piirinmestaruutta, joista neljä TUL:n sarjoista.
Hastell oli ammatiltaan kampaaja ja hänen kotikuntansa oli Pori.
Dagmar Overbye

Dagmar Johanne Amilie Overbye (23. huhtikuuta 1883 – 6. toukokuuta 1929) oli tanskalainen sarjamurhaaja, joka surmasi vuosina 1913–1920 useita lapsia.
Hän sai kuolemantuomion 3. maaliskuuta 1921 hän sai kuolemantuomion yhdeksästä murhasta, mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Uhreja on väitetty olleen vielä enemmän, yhdeksän ja kahdenkymmenenviiden väliltä. Yksi Overbyen surmaamista lapsista oli hänen omansa.
Overbye työskenteli lastenkasvatuksen parissa. Uhrinsa hän kuristi, hukutti tai poltti kaakeliuunissa. Hän tuhkasi, hautasi ja kätki ruumiita ullakolle. Hän kuoli vankeudessa 46-vuotiaana.
Pahkala (Himanka)

Pahkala on noin 250 asukkaan kylä Kalajoen kaupungissa, entisen Himangan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla, noin 10 kilometriä Himangan kirkonkylältä itään, kohti Rautiota. Pahkalan postinumero oli aiemmin 68130 Pahkala, mutta nykyisin se kuuluu Himangan kirkonkylän kanssa samaan postinumeroalueeseen 68100 Himanka.
Maa- ja metsätalous ja yritystoiminta ovat suurimmat työllistäjät kylällä. Pahkalasta käydään töissä Himangan kirkonkylän ja Kalajoen lisäksi lähikaupungeissa Kannuksessa ja Kokkolassa.
Kylällä oli oma ala-aste, jota kävivät myös naapurikylien kuten Pöntiön oppilaat. Kylän lävitse virtaa Himanganjoki.
M/S Polarlys

M/S Polarlys on Norjan Hurtigruten-reitillä, Kirkkoniemestä Bergeniin liikennöivä laiva. Sen omistaa Hurtigruten Group ASA -varustamo ja se on rakennettu vuonna 1996. Laiva on 123 metriä pitkä ja 19,5 metriä leveä. Aluksen nopeus on 18 solmua ja bruttovetoisuus 11 341. Aluksella on seitsemän kantta, sen matkustajakapasiteetti on 737 henkeä, ja vuodepaikkoja on 479. Laivassa on tilaa 35 autolle.
Rakentaminen.
Alus tilattiin 14. kesäkuuta 1994 Ulstein Verftiltä Ulsteinvikistä Norjasta. Sen köli laskettiin 23. tammikuuta 1995 telakkanumerolla 223 ja alus laskettiin vesille 4. marraskuuta. Alus valmistui 18. maaliskuuta 1996 ja se luovutettiin Troms Fylkes Dampskibsselskap A/S:lle 23. maaliskuuta ja sen kastoi Ann-Kirstin Olsen.
Liikennöintihistoria.
Alus aloitti liikennöinnin Bergenin ja Kirkenesin välillä 17. huhtikuuta 1996. Se rekisteröitiin Narvikiin Hurtigruten Group ASA:lle maaliskuussa 2006.
Suomen Davis Cup -joukkue

Suomen Davis Cup -joukkue edustaa Suomea Davis Cupissa. Se toimii Suomen Tennisliiton alaisuudessa. Suomi osallistui Davis Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja on osallistunut 78 vuonna (mukaan lukien 2023). Sinä aikana Suomi on pelannut 139 maaottelua, voittanut niistä 56 ja hävinnyt 77. Suomi eteni Davis Cupin finaaliturnaukseen (aiemmin maailmanlohko) ensimmäisen kerran vuonna 2023. Sitä ennen Suomi oli kolmesti (vuosina 1990, 1999 ja 2002) karsinut maailmanlohkon paikasta, sekä sittemmin uudistuneessa formaatissa ollut finaaliturnauksen karsinnassa mukana myös vuonna 2022. Syyskuussa 2023 julkaistulla Davis Cupin rankinglistalla Suomi oli sijalla 14.
Historia.
Ensimmäisen Davis Cup -maaottelunsa Suomi pelasi 4.–6. toukokuuta 1928 Jugoslaviaa vastaan. Zagrebissa pelatussa maaottelussa Suomi voitti Jugoslavian otteluin 4–1.
Suomi karsi ensimmäisen kerran maailmanlohkon paikasta vuonna 1990 maaottelussa Ruotsia vastaan. Ruotsi voitti kuitenkin kaikki viisi ottelua. Vuonna 1999 Suomi pelasi maailmanlohkon karsinnoissa Italiaa vastaan. Perjantain kaksinpeleissä Jarkko Nieminen hävisi Andrea Gaudenzille, mutta Ville Liukko voitti Davide Sanguinetin. Lauantain nelinpelin voittivat Tuomas Ketola ja Ville Liukko. Sunnuntain ensimmäisessä kaksinpelissä Ville Liukko oli jo yhden erävoiton päässä maailmanlohkon paikasta. Hän joutui kuitenkin taipumaan Andrea Gaudenzille lukemin 3–6, 7–6(5), 6–2, 1–6, 3–6. Viimeisessä kaksinpelissä Tuomas Ketola hävisi Davide Sanguinetille neljässä erässä. Kolmannen kerran Suomi karsi maailmanlohkon paikasta vuonna 2002 Alankomaita vastaan. Suomi hävisi karsintamaaottelun otteluin 1–4.
Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin finaaliturnauksen lohkovaiheeseen Kroatian Splitiin. Suomi eteni sieltä Malagassa pelattavaan kahdeksan parhaan maan finaaliturnaukseen.
Joukkueessa pelanneet.
Suomen joukkueessa on pelannut yhteensä 54 eri pelaajaa. Eniten otteluita (90 ottelua) on pelannut Jarkko Nieminen. Hänellä on myös eniten kaksinpelin (48 voittoa) ja nelinpelin (15 voittoa) voittoja. Niemisellä on myös eniten esiintymisiä Davis Cupissa (18).
Tilastoja.
Vahvennetut pelaajat ovat edelleen aktiivisia pelaajia.
Eniten otteluita kaksinpelissä
Eniten voittoja kaksinpelissä
Eniten otteluita nelinpelissä
Eniten voittoja nelinpelissä
Nykyinen joukkue.
Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin finaaliturnauksen lohkovaiheeseen Kroatian Spitiin. Suomi eteni sieltä kahdeksan parhaan joukkoon Espanjan Málagaan, jossa se voitti ensimmäisessä ottelussaan neljännesvälierässä ykkössijoitetun Kanadan otteluin 2–1 ja eteni välieriin, jossa joukkue kohtasi Australian 24. marraskuuta 2023. Välierässä Australiaa vastaan Suomi hävisi ottelun 2–0. 
Vuoden 2023 Davis Cupissa pelaavat.
Lähde:
Marcus Annius Verus

Marcus Annius Verus (1. – 2. vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja keisari Marcus Aureliuksen isänisä.
Veruksen isä, Annius Verus oli kotoisin Ucubista, Etelä-Hispaniasta ja noussut urallaan senaattoriksi ja preettoriksi asti. Nuorempi Verus oli puolestaan sukunsa ensimmäinen patriisi, johon hänet korotettiin keisari Vespasianuksen ja Tituksen kaudella. Hän toimi konsulina kolmesti, mikä oli suuri kunnia, vuosina 97, 121 ja 126 ja oli Rooman kaupunginprefektinä keisari Hadrianuksen aikana.
Veruksen vaimo oli Rupilia Faustina, jonka kanssa hän sai kolme lasta:
Jälkimmäinen kuitenkin kuoli hänen poikansa Marcus Annius Catilius Severuksen, eli Marcus Aureliuksen, ollessa vielä nuori, joten Verus adoptoi tämän ja huolehti hänestä. Myöhemmin Marcus Aurelius kirjoitti edesmenneestä isoisästään erittäin lempeään sävyyn.
Jääpallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913

Jääpallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913 järjestettiin Davosissa, Sveitsissä. Kilpailuihin osallistui kahdeksan maata: Alankomaat, Belgia, Englanti, Italia, Itävalta, Ranska, Saksa ja Sveitsi. Euroopan-mestaruuden voitti Englanti. Vuoden 1913 Euroopan-mestaruuskilpailut oli ensimmäinen jääpallon maajoukkueiden arvoturnaus. Euroopan-mestaruuskilpailuja ei ole järjestetty uudelleen sen jälkeen. Kilpailua juhlistettiin 101 vuotta myöhemmin, jolloin Davosissa järjestettiin epävirallinen Euroopan-mestaruusturnaus.
Seuraavissa jääpallon arvokilpailuissa, Oslon talviolympialaisissa 1952, ei enää yksikään Euroopan-mestaruuskisoihin osallistuneista maista ollut edustettuna.
Turnauksen koko olemassaolo on sittemmin kyseenalaistettu, koska tuloksia tai tietoja ei ole löytynyt. Turnauksen voittajaksi on myös ehdotettu Saksaa.
Katso myös.
 - onko kyse tästä turnauksesta?
Rekolanmäen koulu

Rekolanmäen koulu on vuonna 2004 perustettu, Vantaan Koivukylän suuralueen Asolan kaupunginosassa sijaitseva noin 420 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Erityisopetusta annetaan luokka-asteilla 1–7 kehitysvammaisille.
Koulussa on oma kirjasto, liikuntasali, joka toimii myös juhlasalina. Koulussa järjestetään muun muassa Suomen Punaisen Ristin järjestämä LäksyHelppi ja Reddiekids-kerho. Koulussa on joka kevät Kykymatinea, jossa koululaiset voivat halutessaan esiintyä. Koulun perinteisiin liittyvät 6. joulukuuta järjestettävät Suomen Itsenäisyyspäiväjuhlat. Juhlassa lauletaan perinteiset kappaleet ”Lippulaulu" ja ”Maamme”. Itsenäisyyspäiväjuhlaan sisältyy ruokatarjoilu ja tanssit.
Koulun eteläpuolella toimii Rekolanmäen päiväkoti (Hansinkatu 4).
Neela

Neela on alun perin intialainen naisen etunimi. Nimi tuli Suomessakin käyttöön 1900-luvun loppupuolella ja on vuosituhannen vaihteen jälkeen selvästi yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu noin 1180 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2020 lähtien Neelan nimipäivä on 20. huhtikuuta.
Teddy Riner

Teddy Riner (s. 7. huhtikuuta 1989) on ranskalainen judoka.
Riner on voittanut maailmanmestaruuden yli 100-kiloisten sarjassa Rio de Janeirossa 2007, Rotterdamissa 2009, Tokiossa 2010, Pariisissa 2011, Rio de Janeirossa 2013, Tšeljabinskissa 2014, Astanassa 2015, Budapestissä 2017 ja Dohassa 2023 sekä avoimessa sarjassa Pariisissa 2008 ja Marrakechissa 2017. Hän on eniten maailmanmestaruuksia voittanut judoka lajin historiassa. Tokiossa 2010 hän sai lisäksi avoimessa luokassa hopeaa. Pekingin 2008 olympialaisissa hän saavutti yli 100 kilon sarjassa pronssia. Lontoon 2012, Rio de Janeiron 2016 ja Pariisin 2024 olympialaisissa hän voitti yli 100-kiloisten sarjan. Tokion olympialaisissa 2020 hän sai yli 100 kilon sarjassa pronssia. Hän oli lisäksi mukana sekajoukkuekilpailun olympiakultaa voittaneessa Ranskan joukkueessa 2020 ja 2024. Vuosina 2007, 2011, 2013, 2014 ja 2016 hän voitti Euroopan-mestaruuden yli 100-kiloisten sarjassa.
Tappio Pariisin Grand Slamissa helmikuussa 2020 japanilaiselle Kokoro Kageuralle oli Rinerin ensimmäinen tappio sitten syyskuun 2010. Hänen voittoputkensa oli 154 perättäisen ottelun mittainen.
Vuoden 2024 kesäolympialaisten avajaisissa Riner sytytti olympiatulen yhdessä pikajuoksija Marie-José Pérecin kanssa.
Maksim Rakov

Maksim Rakov (s. 7. helmikuuta 1986) on kazakstanilainen judoka.
Rakov voitti maailmanmestaruuden alle 100-kiloisten sarjassa Rotterdamissa 2009 ja sai samassa painoluokassa hopeaa Pariisissa 2011. Hän sijoittui seitsemänneksi alle 90-kiloisten sarjassa Kairon MM-kilpailuissa 2005 ja alle 100-kiloisissa Tokion MM-kilpailuissa 2010.
Rakov voitti Aasian mestaruuden vuonna 2009 alle 100-kiloisten sarjassa. Vuonna 2007 hän saavutti Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia alle 90-kiloisissa. Aasian kisoissa hän sai hopeaa 90 kg:n sarjassa Dohassa 2006 ja 100-kiloisissa Incheonissa 2014 sekä pronssia alle 100-kiloisissa Kantonissa 2010.
Yhdystie 7715

Yhdystie 7715 on Keski-Pohjanmaalla Kokkolassa, kokonaisuudessaan entisen Lohtajan kunnan alueella kulkeva yhdystie. Tien pituus on noin 15 kilometriä. Tie palvelee lähinnä paikallista liikennettä ja yhdistää Lohtajan kyliä toisiinsa ja valtatieverkkoon. Tie on kokonaisuudessaan päällystetty.
Tien ympäristö on määritelty kulttuuriympäristön ja maiseman vaalimisen kannalta tärkeäksi alueeksi.
Historiaa.
Yhdystien 7715 osuus Marinkaisista Lohtajan kirkonkylälle (ja edelleen Ala-Viirteelle) on historiallisen Pohjanmaan rantatien ja myöhemmin valtatien 8 vanha linjaus. 1950-luvulla valtatie 8 rakennettiin kulkemaan lähes viivasuorasti vanhan linjauksen kaakkoispuolelle.
Karhin kylässä yhdystien 7715 vieressä on Kasakkakivi. Kasakkakiven takaa kerrotaan perimätiedon mukaan Erkki Erkinpoika Anttilan ampuneen Karhin taloja ryöstelleen kasakan kesällä 1808.
Lohtajan kirkonkylän kupeessa, hautausmaan ja kappelin lähellä on tien varrella vanha mestauspaikka. Mestauspaikkaa lienee viimeksi käytetty 1796.
Rafik Halliche

Rafik Halliche (; s. 2. syyskuuta 1986 Alger) on algerialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaavaa Halliche edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa Qataria.
Ura.
Halliche pelasi kotimaassaan NA Hussein Deyn joukkueessa vuosina 2004-2008, jossa hän toimi myös kapteenina vuosina 2006-2008 ennen siirtymistään Portugaliin allekirjoitettuaan neljän vuoden sopimuksen Benfican kanssa. Joukkue kuitenkin lainasin hänet saman tien tammikuussa 2008 Nacionaliin.
24. elokuuta 2010 Halliche siirtyi Englannin Valioliigaan ja Fulhamiin 3-vuotisella sopimuksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Fulhamin paidassa 8. tammikuuta 2011 FA Cupin ottelussa Peterboroughta vastaan. Hän tuli ottelun toisen puoliajan lopulla vaihdosta kentälle. Kaksi viikkoa myöhemmin Halliche pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 22. tammikuuta 2011 Stoke Cityä vastaan. Cup ottelun tavoin hän tuli vaihdosta kentälle 75 minuutin jälkeen. Ottelu jäi myös Hallichen viimeiseksi kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 Halliche jäi kokonaan ilman peliaikaa edustusjoukkueessa.
Elokuussa 2012 Halliche siirtyi kahden vuoden sopimuksella portugalilaiseen Académicaan.
Heinäkuussa 2014 Halliche siirtyi Qatar SC:n riveihin vuoden sopimuksella.
Maajoukkueura.
Halliche pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian maajoukkueessa 31. toukokuuta 2008 Senegalia vastaan, tullessaan 75 minuutin kohdalla vaihdosta kentälle Antar Yahian tilalle.
Afrikan-mestaruuskilpailut 2010.
Ensimmäisen maalinsa Halliche teki vuoden 2010 Afrikan kisoissa Malia vastaan 14. tammikuuta 2010. Hän pelasi samaisessa turnauksessa ensimmäiset arvokisansa, jossa Algeria selvisi pronssiotteluun saakka, mutta hävisi sen Nigerialle 1-0. 
MM-kisat 2010.
Halliche pelasi Algerian kaikki kolme ottelua vuoden 2010 MM-kisoissa, jossa maa jäi alkulohkoon.
MM-kisat 2014.
Halliche valittiin 2014 MM-kisoihin. Hän pelasi kaikki kolme alkulohkon peliä ja teki turnauksessa yhden maalin Etelä-Koreaa vastaan. Halliche pelasi myös Saksaa vastaan neljännesvälierässä, jossa hän toimi myös maansa kapteenina. Algerian kisat päättyivät kyseiseen otteluun.
Afrikan-mestaruuskilpailut 2019.
Halliche kuului Afrikan-mestaruuden 2019 voittaneeseen joukkueeseen.
Terramaren kulttuuri

Terramaren kulttuuri oli vallihaudoin ja maavallein linnoitettuja asuinpaikkoja rakentanut pronssikautinen kulttuuri Italiassa. Se ajoitetaan vuosiin 1700–1150 eaa. Terramaren kulttuuri esiintyi pelkästään Emilia-Romagnan alueella. Ihmiset elivät metsästyksellä, karjanhoidolla ja maanviljelyllä. He asuivat puutaloissa kylissä. Kulttuuri muuttui äkisti varhaisena etruskikulttuurina pidettyyn Villanovan kulttuuriin.
Terramaren kulttuuri ajoitetaan keski- ja myöhäispronssikauteen suunnilleen aikaan 1700–1150 eaa. Etelämpänä italiassa vallitsi Apenniinien kulttuuri. Niinpä kulttuuri oli minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin aikalainen. Terramaren kulttuurin ihmisiä on väitetty mm. Tonavalta tulleiksi ja ligurialaisten sukuisiksi. Kulttuurin nimitys tulee "terra marna" -maannoksesta, joka on entistä järven pohjaa.
Talot, kylät.
Talot olivat hirsitaloja, ja saatettiin kuivalla maallakin rakentaa tolppien varaan. 60 kylää tunnetaan, lähes kaikki Emilian alueelta Pohjois-Italian Pojoen laaksosta. Keskipronssikauden kylien ala oli 1–2 ha, mutta myöhäispronssikautistan jopa 60 ha. Keskipronssikautista 2ha kylää ympäröivä alue oli yleensä 25 km² ja MBII-kaudella kylien väli saattoi olla niinkin pieni kuin 2 km. MBII-keskipronssikautisessa kylässä saattoi asua noin 250–260 asukasta. MBIII-kaudella jotkut kylät ympäröitiin vallihaudoin ja ne kasvoivat jopa 20 ha kokoisiksi.
Hautaukset.
Hautaukset olivat sekä tavallisia että polttohautauksia. Polttohautaus lienee tullut myöhäisellä kaudella.
Terramaren kulttuurin tuho.
Noin 1200–1150 eaa. Terrameren kulttuuri tuhoutui äkisti ja kylät hylättiin. Niissä oli asunut RB-myöhäispronssikaudella jopa 150 000 – 200 000 asukasta. Kylien autioituminen saattoi johtua nälästä. Varsinkin Emilian alue tyhjeni sadoiksi vuosiksi. Kulttuurin jälkeen tuli esi-etruskilainen proto-Villanovan kulttuuri, jossa on Terrameren tai uurnakenttäkulttuurin piirteitä. Proto-villanovalaiset hautasivat uurniin.
Löytöpaikkoja.
Muinaisia Terramaren kulttuurin kyliä.
Karl Weissenberg

Karl Weissenberg (11. kesäkuuta 1893 – 6. huhtikuuta 1976) oli Wienissä syntynyt itävaltalainen fyysikko.
Opinnot ja ura.
Yliopisto-opintojaan hän suoritti Wienin yliopistossa, Berliinin yliopistossa ja Jenan yliopistossa pääaineenaan matematiikka, sivuaineina hänellä oli fysiikka ja kemia. Jenassa Weissenberg suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1916 ja Berliinissä hän toimi professorina.
Urallaan hän on työskennellyt matematiikan, röntgensäteilyn, kristallografian ja reologian parissa. Weissenberg aloitti kuuden vuoden kestoisen röntgenkristallografian kanssa työskentelyn vuonna 1922 liityttyään Kaiser Wilhelm -instituuttiin. Hän saavutti alalla sekä teoreettisia, että kokeellisia tuloksia. Vuonna 1933 hän muutti Britanniaan ja keskittyi siellä reologiaan. Weissenbergin ilmiö ja Weissenbergin luku ovatkin saaneet nimensä Karl Weissenbergilta.
Litu

Litu on yksi kasvien hedelmätyypeistä. Litu on kuiva, tavallisesti aukeava ja koostuu kahdesta kalvon erottamasta emilehdestä. Litujen ulkonäkö vaihtelee kasvilajista riippuen ja toisinaan se voi muistuttaa palkoa. Litu on tyypillinen hedelmä ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimossa, kuten esimerkiksi rikkalutukalla ("Capsella bursa-pastoris"), peltotaskuruoholla ("Thlaspi arvense") ja peltoukonnauriilla ("Erysimum cheiranthoides").
Muun muassa peltoretikalla ("Raphanus raphanistrum") tavattava murtolitu eli nivellitu erotetaan toisinaan lidusta omaksi hedelmätyypikseen.
Brian Oldfield

Brian Oldfield (1. kesäkuuta 1945 Elgin, Illinois – 26. maaliskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä. Oldfield osallistui Münchenin kesäolympialaisiin vuonna 1972, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Olympialaisten jälkeen hän ryhtyi ammattilaisurheilijaksi ja solmi sopimuksen International Track Associationin (ITA) kanssa. Oldfield siirtyi käyttämään myös pyörähdystyyliä ja kehitti siihen saakka vähän käytettyä tyyliä.
Vuonna 1975 Oldfield työnsi 22,86 m, joka ylitti yli metrillä silloisen virallisen ulkoratojen maailmanennätyksen (Yhdysvaltain Al Feuerbachin 21,82). Hän työnsi myös sisäradoilla jo vuonna 1973 yli virallisen maailmanennätyksen. Tuloksia ei kuitenkaan hyväksytty maailmanennätyksiksi, koska Oldfield oli ammattilaisurheilija. Ammattilaisstatuksensa vuoksi hän ei voinut osallistua Montrealin olympialaisiin, mutta hän kävi harjoituskentällä esittelemässä kykyjään: Reijo Ståhlberg kertoi nähneensä Oldfieldin pukkaavan yli 24-metrisiä yliastuttuja harjoitustyöntöjä. Ammattiurheilijana Oldfield oli showmies joka pukeutui värikkäästi ja poseerasi mm. Playgirl-lehdessä. Vuonna 1978 Oldfield osallistui Maailman vahvin mies -kilpailuun, jossa hän sijoittui seitsemänneksi kymmenen kilpailijan joukossa. Oldfield sai vuonna 1980 takaisin amatööriurheilijan statuksen ja työnsi 38-vuotiaana 1984 viralliseksi Yhdysvaltojen ennätykseksi 22,19 metriä.
Kyllä nolottaa

Kyllä nolottaa () on tanskalainen komediasarja. Sarjan huumori perustuu kiusallisiin ja noloihin tilanteisiin, joihin päähenkilöllä Frankilla on taipumus tahtomattaan jatkuvasti joutua. Sarja on ollut Tanskassa hyvin suosittu. Frankia esittää Frank Hvam, joka kehitti sarjan idean yhdessä toista päähenkilöä näyttelevän Casper Christensenin kanssa. Sarjan on sanottu ottaneen vaikutteita yhdysvaltalaisesta komediasarjasta "Jäitä hattuun". Sarjan roolihahmoilla on samat etunimet kuin heitä näyttelevillä henkilöillä. 
Suomessa sarjaa esitti FST5 tiistai-iltaisin. Ruotsiksi sarjan nimi on "Pinsamt". Sarjan pohjalta tehtiin elokuva Klovni – Kyllä nolottaa vuonna 2010.
Attu (Aleutit)

Attu on läntisin ja suurin saari Nearsaarten saariryhmässä Aleuteilla Alaskan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Saari sijaitsee 180. pituuspiirin länsipuolella eli itäisellä pallonpuoliskolla. Attun saari on läntisin paikka maailmassa, kansainvälisen päivämäärärajan mukaan. Saaren pinta-ala on 893 km². Attu on vulkaaninen saari, jossa on meri-ilmasto. Toisessa maailmansodassa Japanin joukot valtasivat saaren vuonna 1942 ja yhdysvaltalaiset kanadalaisten avustuksella valtasivat sen takaisin Yhdysvalloille 11. toukokuuta 1943. Maihinnousijoilla oli noin 15 000 miestä ja japanilaisilla 2 900, joista 2 872 kaatui ja 28 jäi vangiksi. Maihinnousijoiden tappiot olivat 549 kaatunutta ja 1 148 haavoittunutta. Myös tauteihin ja pakkaseen kuoli paljon miehiä.
The Haunting – paholaistalo

The Haunting – paholaistalo () on yhdysvaltalainen vuonna 1999 valmistunut kauhuelokuva, jonka ohjasi Jan de Bont. Elokuva on uusintaversio vuoden 1963 elokuvalle "Yö kauhujen talossa".
Juoni.
Elokuvan päähenkilöt ovat satunnaisia unihäiriöistä kärsiviä potilaita, jotka pääsevät koekaniineiksi pelontutkimistestiin. Testi järjestetään yli 100 vuotta vanhassa jättimäisessä kartanossa, jonka rakentanut kreivi yhä kummittelee. Potilaat tapaavat talonmies Luken, joka lyöttäytyy heidän seuraansa. Vähitellen naispotilaille aletaan kummitella, mutta miehet eivät usko sanaakaan. Potilaille kerrotaan talon historiasta ja kreivistä, joka halusi saada talonsa täyteen lasten ääniä ja hankki tehdastyöläislapsia taloonsa asumaan ja tappoi heitä monia satoja. 
Eräänä päivänä kartanon käytävän seinälle on ilmestynyt verellä kirjoitettu teksti, josta kaikki syyttelevät toisiaan. Pelkotestin järjestäminen alkaa vaikuttaa liian vaaralliselta ja se päätetään perua, kun kuolleiden lasten haamut alkavat ahdistaa erästä naispotilasta, joka osoittautuu kreivin perilliseksi. Lopulta kummitus on vähällä tappaa talonmiehen ja pian sen jälkeen pelkotesti perutaan ja potilaat päättävät lähteä kauhutalosta, mutta perilliseksi osoittautunut nainen palaa lasten haamujen pakottamana huoneeseensa ja potilaat päättävät pelastaa hänet. Kummitus onnistuu vihdoin tappamaan talonmiehen ja koditon naispotilas käskee kreivin haamua häipymään maan päältä Helvettiin. Koditon nainen jää asumaan taloon vapauttaakseen kuolleiden lasten henget.