tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pekka Silventoinen (hopeaseppä)

Petter (Pekka) Adolf Silventoinen (27. kesäkuuta 1852 Kerimäki – 31. heinäkuuta 1916 Skinnarila, Lappeenranta) oli suomalainen Pietarissa vaikuttanut kulta- ja hopeaseppämestari.
Pekka Silventoisen isä oli maanviljelijänä ja kauppiaana Kerimäellä ja kävi kauppaa voilla ja riistalla aina Pietariin asti. Suurten nälkävuosien aikana 1860-luvulla perheen kotitalo joutui pakkohuutokauppaan ja Silventoinen joutui lähtemään kotoaan saapuen 1869 Pietariin. Pietarissa hän pääsi oppipojaksi parikkalalaisen hopeasepän Johan Lajusen liikkeeseen. Hän eteni kisälliksi ja sitten mestariksi ja kun hopeaseppä Lajusen kuoltua hänen leskensä ei jaksanut pitää liikettä, hän myi sen Pekka Silventoiselle vuonna 1885. Silventoisen liikkeen työpaja sijaitsi Pietarissa Lotsmanskinkadulla numerossa 14 ja hän asui perheineen Sadovajakadun ja Fontankakadun kulmassa sijainneessa talossa. Silventoisen liikkeessä oli enimmillään työssä noin seitsemänkymmentä henkeä. Silventoinen oli useita vuosia Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan kirkkovaltuuston jäsenenä.
Silventoinen tutustui Skinnarilan alueeseen Lappeenrantaan suuntautuneella kylpylämatkallaan ja hän hankki 1894 Skinnarilan niemeltä maa-alueen rakennuttaen sinne huvilan ja raivaten peltoa. Silventoisen perhe vietti sitten pääosin kesänsä Lappeenrannassa ja talvet Pietarissa. Huvila tuhoutui tulipalossa 1901 ja vuonna 1903 Silventoinen rakennutti sen tilalle nykyisin Skinnarilan hovin nimellä tunnetun suuremman huvilan. Silventoinen itse kuoli 64-vuotiaana kesällä 1916 Skinnarilassa lopetettuaan sitä ennen liiketoimintansa Pietarissa saman vuoden keväällä. Silventoisen jälkeläiset omistivat Skinnarilan hovin vuoteen 1962 saakka, ja se päätyi lopulta Lappeenrannan kaupungin omistukseen. Vuonna 1974 kaupunki luovutti Skinnarilasta maa-alueen valtiolle ja sinne perustettiin Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu, nykyisin Lappeenrannan teknillinen yliopisto. Skinnarilan hovi toimii yliopiston koulutus- ja juhlatilana. 
Pekka Silventoinen meni naimisiin Pietarissa Ähtäristä kotoisin olleeseen Henrika Johanna (Hanna) Häggsonin kanssa, joka oli amiraali Johan von Schantzin lesken kamarineiti. Heidät vihittiin vuonna 1883 suomalaisessa Pyhän Marian kirkossa. Heidän lapsiaan olivat säveltäjä Toivo Kuulan kanssa naimisissa ollut laulajatar Alma Kuula ja keihäänheittäjä Väinö Siikaniemen kanssa naimisissa ollut laulajatar Oili Siikaniemi.
Lähteet.
Kinn (täsmennyssivu)

Kinn voi viitata johonkin seuraavista:
Molly Holly

Nora Kristina Benshoof (os. Greenwald s. 7. syyskuuta 1977) on yhdysvaltalainen showpainija ja työskentelee WWE:ssä nimellä Molly Holly. Hän on tällä hetkellä WWE:ssä tuottajana ja osa-aikaisena painijana. Hän on paininut myös WCW:ssä kehänimellä Miss Madness ja Mona vuosina 1999 ja 2000.
Uran alku.
Greenwald oli nuorena kiinnostunut voimannostosta ja häntä alettiin valmentamaan 14-vuotiaana. Hän rikkoi Minnesotan osavaltion painonnostoennätyksen ikäluokassaan nostamalla 100 paunaa (n. 45 kg) Ennen painiuraansa hän työskenteli muun muassa puhelinmyyjänä ja Subway-ravintolassa.
Hän aloitti painijakoulutuksen vuonna 1997 Dean Malenkon johdolla Floridassa ja debytoi saman vuoden elokuussa World Professional Wrestling Federation-organisaatiossa kehänimellä Starla Saxon. Greenwald paini itsenäisesti vuosina 1997-1998 ja voitti kaksi mestaruutta mm. NDW Women's Championship mestaruuden. WCW:ssä Greenwald debytoi vuonna 2000 kehänimellä Miss Madness ja toimi Randy Savagen palvelijana ja häiritsi Savagen vastustajia otteluissa. WCW vapautti Greenwaldin kuitenkin elokuussa 2000 säästösyistä.
WWE.
WCW:n jälkeen Greenwald teki sopimuksen WWE:n kanssa ja hänen kehänimeksi tuli Molly Holly. Ensimmäinen merkittävä rooli oli liittyä uuteen tiimiinsä "serkkujensa" Bob Holly ja Crash Hollyn kanssa, joka muodosti ryhmän The Holly Cousins. Molly oli hetken myös [WWE Hardcore Championship]]-mestari voitettuaan The Hurricane lyömällä häntä paistinpannulla, kun mestaruudella oli käytössä 24/7 haaste. Vuonna 2002 Molly Holly voitti WWE Women’s Championship-mestaruuden King of the Ring-tapahtumassa Trish Stratusilta.. Hän piti mestaruutta hallussaan kolme kuukautta häviten mestaruuden takaisin Stratusille. Molly voitti kuitenkin vuotta myöhemmin mestaruude uudestaan Raw:ssa ja tällä kertaa piti mestaruutta hallussaan yli 200 päivää häviten Victorialle.
Greenwald jätti kokoaikaisen painiuran huhtikuussa 2005. Syyksi hän sanoi pettyneensä WWE:hen, joka alkoi keskittyä enemmän painijoiden ulkonäköön kuin heidän painitaitojen sijaan ja lisäksi hän inhosi, että hänen hahmostaan oli tullut konna. Molly Holly on uransa jälkeen satunnaisesti vieraillut WWE:n ohjelmissa ja tapahtumissa, kun mm. WrestleMania XXV:ssa, jossa kruunattiin 25-Diva Royal-ottelun voittaja Miss WrestleManiaksi ja tämän ottelun voitti Santina Marella. Lisäksi hän on osallistunut useana kertana naisten Royal Rubleen. Vuonna 2021 hänet valittiin WWE Hall of Famen kunniagalleriaan. Sittemmin hän on työskenellyt WWE:ssä tuottajana.
Kelly Link

Kelly Link (s. 19. heinäkuuta 1969 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Link on kirjoittanut useita novellijaja ja yhden vuonna 2024 julkaistun romaanin. Link toimii myös "Lady Churchill's Rosebud Wristle" -lehden toimittajana. Vuonna 2016 hän oli runouden Pulitzer-palkinnon finalisti.
Ura.
Link ilmoittautui vuonna 1987 Columbian yliopistoon opiskelemaan luovaa kirjoittamista ja valmistui sieltä vuonna 1991. Link aloitti uransa julkaisemalla tarinoita 1990-luvulla sci-fi- ja fantasialehdissä. Hän suoritti MFA-tutkinnon Pohjois-Carolinan yliopistosta Greensborossa vuonna 1995.
Ensimmäisenä vuosina Link yritti myydä hänen novelliaan suurille kustantamoille, mutta kustantamot olisivat halunneet mielummin romaanin, jotta ne olisivat voineet julkaista Linkin teoksia. Lopulta hän päätti tehdä yhteistyötä miehensä Grantin kanssa ja perusti oman kustantamon, Small Beer Pressin, ja julkaisi hänen ensimmäisen novellikirjan "Stranger Things Happenin" vuonna 2001.
Nykyään Link omistaa New Yorkissa, East Hamptonissa sijaitsevan kirjakaupan Book Moonin. Hän toimii myös "Lady Churchill's Rosebud Wristlet" -lehden toimittajana. Link on saanut apurahaa National Endowment for the Artsilta. Vuonna 2016 hän oli Pulitzer-palkinnon finalisti.
Yksityiselämä.
Link on skotlantilaisen toimittajan Gavin Grantin kanssa naimisissa. Link tapasi Grantin ollessaan Bostonissa toimittajana. Parille syntyi vuonna 2009 tyttölapsi, Ursula Annabel Link Grant.
Link ja Gavin asuu tällä hetkellä Northamptonissa, Massachusettsissa. Heillä on koiria ja kanoja lemmikkeinä.
Ann Henderson-Sellers

Ann Henderson-Sellers (s. 7. maaliskuuta 1952) on Englannissa syntynyt, myöhemmän uransa Australiassa tehnyt matemaatikko, maantieteilijä ja ilmastotutkija. Henderson-Sellersin tärkeimmät tutkimukset kuvaavat maanpeitteen ja maankäytön muutoksen vaikutuksia ilmastojärjestelmään ja ihmiskuntaan. Hän on vaikuttanut ilmastonmuutoksen tutkimukseen, hillitsemiseen ja vaikutusten torjuntaan osallistumalla politiikka- ja arviointiorganisaatioiden toimintaan, mukaan lukien Maailman ilmatieteen järjestö WMO ja hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli IPCC.
Henderson-Sellers opiskeli matematiikkaa Bristolin yliopistossa ja teki väitöskirjansa Leicesterin yliopistoon työskennellessään Ison-Britannian ilmatieteen laitoksessa eli Met Officessa. Maapallojärjestelmätieteen kehittäjä James Lovelock oli hänen väitöskirjansa tarkastaja. Vuonna 1987 Henderson-Sellers muutti Australiaan, missä hän oli Macquarien yliopiston ilmastonvaikutuskeskuksen ensimmäinen johtaja. Vuosina 2005–2007 hän johti WMO:n ilmastontutkimusohjelmaa.
Merkittäviä julkaisuja.
Henderson-Sellers on ollut mukana kirjoittamassa yli 500 tieteellistä julkaisua, joiden joukossa on 14 kirjaa.
Näillä viidellä julkaisulla on yli 700 viittausta Google Scholar -tietokannassa.
Met Office

Met Office (ennen Meteorological Office) on Yhdistyneen kuningaskunnan kansallinen sääpalvelulaitos, joka tarjoaa julkisia sääpalveluita ja muodostaa keskeisen osan Yhdistyneen kuningaskunnan puolustus- ja siviilipuolen infrastruktuuria. Se edustaa myös kansallista osaamista ilmastotutkimuksessa, ja sillä on keskeinen rooli hallituksen ilmastoasioita koskevien tietopyyntöjen täyttämisessä.
Amiraali Robert FitzRoy perusti Met Officen 1854 parantamaan merenkulun turvallisuutta. Laitos siirtyi puolustusministeriölle ensimmäisen maailmansodan aikana. 2000-luvulla valtionhallinnon rakennemuutosten myötä se on siirtynyt hallituksen tiede- ja teknologiaosaston hallintaan.
Sään ennustamisen katsottiin Britanniassa olevan tulevaisuuden ennustamista ja siksi se oli muun muassa 1604 säädetyn noituuslain piirissä. Laki kumottiin lopullisesti vasta vuonna 1951, vaikka osia siitä oli kumottu ja muutettu jo aiemmin. Lain perusteella on mahdollista, että Met Office olisi ainakin jossain historiansa aikana toiminut noituuslain vastaisesti.
Met Officessa työskentelee noin 2 000 henkeä.
Inez Fung

Inez Fung (s. 1949) on Hongkongissa syntynyt, Yhdysvalloissa työskentelevä ilmakehätieteilijä. Hän on professori Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä ympäristötieteen osastolla. Hänen tutkimuskohteinaan ovat ilmastonmuutos, hiilen kiertokulku ja kuivan maan kasvillisuus.
Fung on kehittänyt malleja, joilla tutkitaan hiilidioksidin vaihtoa ilmakehän ja kasvillisuuden välillä globaalin hiilibudjetin epätasapainon ymmärtämiseksi.
Fung on Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen vuodesta 2001.
Tuomiopartio

Tuomiopartio (eng. Doom Patrol) on DC Comicsin sarjakuvissa esiintynyt supersankariryhmä. Ryhmä esiintyi ensimmäisen kerran My Greatest Adventure #80 tarinassa kesäkuussa 1963 ja ryhmän loivat Arnold Drake, Bob Haney ja Bruno Premiani. Tuomiopartio koostuu metainhimillisiä voimia omaavista supersankareista, joiden "lahjat" aiheuttivat heille vieraantumista ja traumaa. Ryhmän alkuperäisiä jäseniä olivat Chief (Niles Caulder), Robotman (Cliff Steele), Elasti-Girl (Rita Farr) ja Negative Man (Larry Trainor); Petopoika (Garfield Logan) ja Mento (Steve Dayton). Tiimi pysyi My Greatest Adventure -tarinan hahmoina, joka nimettiin uudelleen Doom Patroliksi numerosta 86 (maaliskuu 1964). Alkuperäinen sarja peruutettiin vuonna 1968, kun Drake tappoi joukkueen numerossa 121, sarjan viimeinen, (syyskuu–lokakuu 1968). Sen jälkeen Doom Patrol -sarjaa on ollut kuusi, ja Robotman on ainoa hahmo, joka esiintyy kaikissa niissä. Petopoika liittyi myöhemmin Teinititaanien vakiojäseneksi. Ryhmällä on ollut sen historian aikana useita muita jäseniä. Ryhmä on esiintynyt omassa nimikkosarjakuvassaan, jota julkaistaan edelleen.
Syyskuussa 2011 The New 52 käynnisti uudelleen DC:n jatkuvuuden. Tällä uudella aikajanalla Doom Patrol mainitaan lyhyesti Justice Leaguen numerossa 24. Joukkueen on kuvattu olevan ulkonäöltään identtinen Paul Kupperbergin vuoden 1977 Doom Patrolin kanssa, joka koostuu jäsenistä Celsius (Arani Desai), Joshua Clay ja Negative Woman (Valentina Vostok) sekä lisäjäseninä Karma (Wayne Hawkins) ja Scott Fischer.
Forever Evil tarinan aikana Valentina Vostok, Karma ja Scott kuolevat yhteenotossa Johnny Quickin ja Crime Syndicate -järjestön Atomican kanssa, kun taas Celsius ja Joshua Clay oletettavasti tapetaan. Saatuaan tietää tiiminsä kuolemasta tohtori Niles Caulder ryhtyy kokoamaan uutta Tuomiopartiota.
Crime Syndicate -järjestön tappion jälkeen äskettäin luotu Doom Patrol esitellään Justice Leaguen numerossa 30. Tiimiin kuuluvat Robotman, Elasti-Girl, Negative Man ja M.I.A., Oikeuden Puolustajien jäsen Element Woman, jota Caulder kieltäytyy päästämästä pois ryhmästä ja huijaa uskomaan, että Oikeuden Puolustajat hylkäsivät hänet.
Tuomiopartiolla on ollut useita vihollisia ryhmän pitkän historian aikana, joista merkittävimpiä ovat olleet Pahuuden Veljeskunta (Brotherhood of Evil), Kenraali Immortus, Kenraali Zahl, Mr. Nobody, Garguax, Shrapnel, Red Jack, Vincent Harding, Darren Jones, The Scissor Men, Mutant Master, Black Vulture, The Claw ja AVM.
Tuomiopartio on esiintynyt samannimisessä televisiosarjassa "Doom Patrol", jota esitettiin neljä tuotantokautta vuosina 2019-2023. Ryhmä esiintyi myös "Titans" -sarjan jaksossa "Doom Patrol", jossa esiintyivät Chief, Elasti-Woman, Robotman ja Negative Man.
Sun yö on pian täällä

Sun yö on pian täällä on suomalaisen Pariisin Kevät -yhtyeen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 24. toukokuuta 2024.
Albumilta julkaistiin kolme singleä: ”Haaveet, haaveet”, ”Fantasiaa” ja ”Me ei olla ystävii enää”. ”Fantasiaa”-kappaletta varten kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi Wille Hyvönen. "Reunan" (2019) tavoin "Sun yö on pian täällä" -albumin kappaleet painottuvat vahvasti koskettimiin ja elektronisiin rytmeihin poiketen Pariisin Kevään varhaisemmasta rockiin painottuvammasta tuotannosta.
Antaa faijan jörniä

Antaa faijan jörniä on suomalaisen rap-artisti Edu Kehäkettusen jouluaattona 2023 julkaistu albumi.
Mikko Siltanen kirjoitti Karjalaisessa, että Edun resepti toimii edelleen, koska hän osaa hommansa hyvin. Levylle neljä tähteä antanut Siltanen kuvailee albumin olevan artistilta totutunlainen: ”häpeilemättömän humoristista ja elämänmakuista sauhuamista, jossa läpät liikkuvat lähinnä pilvenpolton, dokailun ynnä muun päihdekikkailun sekä maestron rakkaan kotiseudun Olarin ympärillä”.
Inspiraatio albumin kansitaiteeseen on saatu elokuvan Fletch (1985) kannesta.
Brooke Raboutou

Brooke Raboutou (s. 9. huhtikuuta 2001) on yhdysvaltalainen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut kisakiipeilyyn. Hän on yksi maailman parhaista kiipeilijöistä sekä kisaseinillä, että ulkokivillä ja -kallioilla.
Raboutou alkoi kiivetä ollessaan yksivuotias. Hänen vanhempansa, Robyn Erbesfield-Raboutou ja Didier Raboutou, ovat molemmat voittaneet kiipeilyn maailmancupeja. Raboutoun veli, Shawn Raboutou, on myös kiipeilijä. Hän on erityisesti menestynyt ulkokiipeilyssä. 
Ollessaan 11-vuotias Raboutou kiipesi 8c (5.14b) vaikeustasoisen reitin. Hän on nuorin 8c-reitin kiivennyt kiipeilijä. Vaikein hänen kiipeämänsä boulderointireitti on 8C/8C+ (V15(V16).
Hän osallistui vuoden 2020 kesäolympialaisiin sijoittuen yhdistetynkiipeilyn finaalissa viidenneksi. Hän oli ensimmäinen olympialaispaikan saanut yhdysvaltalainen kiipeilijä.
Aikuisten maailmanmestaruuskisoihin hän on osallistunut vuodesta 2018 lähtien. Vuonna 2023 hän voitti boulderoinnin MM-kisoissa pronssia. Ensimmäisen boulderoinnin maailmancupin hän voitti vuonna 2023 Hachiojissa kiipeämällä neljästä finaalireitistä kolme ja pääsemällä kaikissa neljässä finaalireitissä zone-otteelle asti. Toiseksi tullut kiipeilijä, saksan Hannah Meul, kiipesi finaalissa yhden reitin.
Peter Langman

Peter Langman on yhdysvaltalainen psykologi, joka tunnetaan kouluammuskelutapauksiin erikoistuneena asiantuntijana. Hän on kouluttanut opettajia, mielenterveysalan ammattilaisia ja viranomaisia koulusurmien ennaltaehkäisystä. Hän on kirjoittanut tietokirjoja kouluampumisista ja ylläpitää verkkosivuja, joilta löytyy yli 60 000 sivua asiakirjoja ja tietokanta yli 160 kouluampujasta. Hän työskenteli Yhdysvaltain salaisen palvelun alaisuudessa toimivan National Threat Assessment Centerin tutkijana vuosina 2018–2023. 
Langman työskenteli Columbinen verilöylyn tapahtuma-aikaan tohtorivaiheen harjoittelijana lasten psykiatrisessa sairaalassa. Kymmenen päivää myöhemmin sairaalaan toimitettiin 16-vuotias, joka oli kirjoittanut häiriintyneitä kirjoitelmia ja piti verkkosivuillaan tappolistaa. Langmanin täytyi työkseen arvioida oliko kyseessä todellinen uhka, jolloin hän huomasi ettei aiheesta ollut aiempia tutkimuksia. Hän päätyi jaottelemaan kouluampujia kolmeen ryhmään: traumatisoituneisiin, psykopaattisiin ja psykoottisiin. Hän käytti samaa jaottelua teoksessaan "Why Kids Kill" (2009), joka luokittelee kymmenen kouluampujaa ja esittelee viisi Langmanin arvioimaa mahdollista ampujaa. Teos on käännetty suomeksi, saksaksi, venäjäksi ja hollanniksi, se ansaitsi American Library Associationin "Outstanding Academic Title of 2009" -tunnustuksen. Teoksen saksankielinen versio löytyi vuonna 2016 Münchenin ostoskeskusammuskelun toteuttaneen ampujan kotoa. Vuonna 2013 teos oli löytynyt 18-vuotiaalta coloradolaiselta kouluampujalta, joka oli määritellyt itsensä psykopaatiksi kirjan jaottelun mukaisesti. Langmanin mukaan teoksen tarkoitus on ehkäistä kouluampumisia, minkä takia hän ei kuvaile teoksissaan tai verkkosivuillaan yksityiskohtia väkivallanteoista tai käytettyjä aseita vaan keskittyy tekijän psykologiaan ja varoitusmerkkien tunnistamiseen. 
Pennsylvania Psychological Association -yhdistys myönsi Langmanille "Psychology in the Media Award" -palkinnon vuonna 2008. Hän työskenteli tuolloin KidsPeace-lastensairaalassa ja antoi medialle useita haastatteluja nuorten itsemurhista, ammuskeluista ja kiusaamisesta. Hän saavutti julkisuutta tutkimalla kuinka tunnistaa ja auttaa huumeista, hyväksikäytöstä, masennuksesta ja väkivallasta kärsiviä lapsia ja perheitä.
Luettelo Suomen vuoden 1982 presidentinvaalin valitsijamiehistä

Tämä on luettelo Suomen vuoden 1982 presidentinvaalin valitsijamiehistä.
Elsa Brotherus

Elsa Irja Inkeri Brotherus (s. 31. lokakuuta 2002, Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hän tekee musiikkia yhdessä veljensä, Kuumaa-yhtyeestä tutun Johannes Brotheruksen kanssa.
Ura.
Elokuvat ja tv-sarjat.
Näyttelijänä Elsa Brotherus on nähty useissa suomalaisissa tv-sarjoissa. Hän on näytellyt pitkissä sivurooleissa sarjoissa "Kynsin hampain" ja "Karppi" sekä yhdessä vuonna 2021 julkaistun "Häräntappoase"-tv-sarjan jaksossa. Lisäksi hänellä on sivurooli nuorten rippileiristä kertovassa "Eden"-elokuvassa.
Elokuva- ja tv-ala on kiinnostanut Brotherusta nuoresta saakka. Aivan ensimmäisen roolinsa hän esitti vauvana äitinsä Hanna Brotheruksen ja kummitätinsä Elina Brotheruksen kokeellisessa lyhytelokuvassa "Brotherus, tyttö", joka käsittelee tyttölapsen syntymää tanssitaiteen keinoin. Lukioikäisenä Brotherus oli kiinnostunut ohjaamisesta ja käsikirjoittamisesta, ja teki useita lyhytelokuvia ja minisarjoja Helsingin kaupungin nuorten omille toimintaryhmille suunnatulla Sponssi-tuella.
Musiikki.
Laulaja-lauluntekijänä Elsa Brotherus aloitti julkisuudessa toukokuussa 2022, kun hän julkaisi ensimmäisen debyyttisinglensä "Kämppiksii" omakustanteena. Brotherus sai levytyssopimuksen levy-yhtiö Vildiltä vain yhden kappaleen perusteella, ja julkaisikin seuraavat singlensä "Valomerkki," "Ketään niin kuin sua" ja "Kokonaan" levy-yhtiön kautta vuoden 2023 aikana. 
Brotherus aloitti keväällä 2023 yhteistyön myös All day agencyn kanssa. Sopimuksen myötä hän pääsi aloittamaan keikkailun livebändin ja miksaajan kanssa. Brotheruksen ensimmäinen keikka järjestettiin Helsingin Korjaamolla 21. lokakuuta 2023.
Suomen riippumattomien levy- ja tuotantoyhtiöiden yhdistys IndieCo myönsi Elsa Brotherukselle ehdokkuuden Indie Awards 2024 -tapahtuman Vuoden tulokas -kategoriassa joulukuussa 2023. Brotherus myös esiintyi Helsingin Tiivistämöllä 25. tammikuuta 2024 järjestetyssä tapahtumassa.
Maaliskuussa 2024 Elsa Brotherus julkaisi viidennen singlensä, "Se joka sut menettää." Brotherus esiintyi myös Ruisrock-festivaalilla kesällä 2024.
Elsa Brotherus tekee tiivistä musiikillista yhteistyötä veljiensä kanssa. Laulaja-lauluntekijä Johannes Brotherus on ollut mukana tuottamassa ja kirjoittamassa sisarensa jokaista kappaletta. Näyttelijänä tunnettu Amos Brotherus toimii rumpalina Elsa Brotheruksen bändissä.
Yksityiselämä.
Brotherus on asunut koko ikänsä Helsingissä ja varttunut Kumpulan kaupunginosassa. Brotheruksen vanhemmat ovat tanssija-koreografi Hanna Brotherus ja muusikko Antti Ikonen, joiden avioliitto päättyi vuonna 2013. Elsa Brotheruksella on kolme isoveljeä: Robert, Johannes ja Amos.
Elsa Brotherus kävi helsinkiläistä Kallion lukiota, joka on tunnettu taidepainotteisuudestaan. Brotherus kirjoitti ylioppilaaksi neljässä vuodessa ja valmistui 4.6.2022.
Tero Roininen

Tero Roininen (s. 1981) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Roininen on hiphop-yhtye GG Caravanin perustaja. Lisäksi hän säveltää, sanoittaa ja sovittaa kappaleita. 
Roinisen äiti on romani ja tytär Mirella on myös muusikko. Roinisen musiikkiura alkoi 17-vuotiaana ja hän on työskennellyt lukuisien muiden suomalaisten artistien kanssa. Lisäksi hän on soittanut kitaraa muun muassa Deep Insightin ja SAARAn riveissä.
Musiikillinen ura.
GG Caravan on Roinisen mukaan luotu alustaksi käsitellä vakavia yhteiskunnallisia aiheita, erityisesti yhdenvertaisuutta ja tasa-arvoa. Yhtye ammentaa äänimaailmaansa romanimusiikista. Vuonna 2024 GG Caravan julkaisi Palefacen ja Junon kanssa ”Unelma”-kappaleen, jossa esiintyivät myös romaniräppärit Djangomay, Merzi, Bulle ja Roni True. Kappaleen kertosäkeen esitti Mirella Roininen.
Boeing MQ-28 Ghost Bat

Boeing MQ-28 Ghost Bat (aiemmin Boeing Airpower Teaming System) on lojaali siipimies -tyyppinen monitoiminen miehittämätön sotilaallinen ilma-alus, jota Boeing Australia kehittää Australian kuninkaallisille ilmavoimille. Sen on tarkoitus toimia miehitettyjen lentokoneiden tukena ja suorittaa tehtäviä itsenäisesti tekoälyn avulla.
Kehitys.
MQ-28 esiteltiin Australiassa vuonna 2019. Kone valittiin Australian ilmavoimille, kun se etsi "lojaalia siipimiestä" eli miehitettyjen lentokoneiden apuna toimivaa miehittämätöntä lentokonetta. MQ-28 teki ensilentonsa 27. helmikuuta 2021 ja nimettiin Australiassa maaliskuussa 2022. Australian Queenslandiin tullaan rakentamaan koneiden tuotantolaitos.
Myös Yhdysvaltain ilmavoimat ja laivasto ovat kiinnostuneita tämäntyyppisistä miehittämättömistä lentokoneista, joten MQ-28 saattaa tulla tulevaisuudessa käyttöön Yhdysvaltain asevoimissa. Koneita on testauksessa Yhdysvalloissa.
Suunnittelu.
MQ-28 on suihkumoottorilla ja häiveominaisuuksilla varustettu miehittämätön lentokone, jonka tehtävä on avustaa miehitettyjä lentokoneita. Se on erittäin modulaarinen ja voidaan varustaa erilaisilla laitteilla, muun muassa tiedusteluun ja elektroniseen sodankäyntiin tai jopa aseistaa taistelutehtäviin. Konetta voidaan ohjata muun muassa miehitetystä hävittäjästä, mutta se voi tiettävästi suorittaa tehtäviä myös itsenäisesti kehittyneen tekoälyn avulla.
Petra Klingler

Petra Klingler (s. 14. helmikuuta 1992) on sveitsiläinen kiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin ja jääkiipeilyyn. Hän voitti boulderoinnin maailmanmestaruuden vuonna 2016 ja jääkiipeilyn Euroopanmestaruuden vuonna 2015.
Klinglerin vanhemmat ja isovanhemmat ovat myös olleet kiipeilijöitä. Hän kiipeili ensimmäisen kerran neljävuotiaana Grimselin alueella ja odotti innolla perheensä joka vuotisia kiipeilymatkoja. 12-vuotiaana Klingler voitti oman ikäluokkansa Sveitsinmestaruuden ensimmäisen kerran osallistuttuaan kilpailuun spontaanisti.
Hän sijoittui vuoden 2019 yhdistetynkiipeilyn maailmanmestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi saaden paikan vuoden 2020 kesäolympialaisiin. Seitsemän parasta sai paikan olympialaisiin, mutta paikkoja oli jokaisella maalle jaossa vain kaksi ja seitsemän parhaan joukkoon ylsi kolme japanilaista, joten Klingler sai olympialaispaikan. Klingler oli Olympialaisissa kuudestoista.
Klingler aikoo jäädä eläkkeelle kiipeilykilpailuista vuoden 2024 kesäolympialaisten jälkeen.
Jääruohot

Jääruohot ("Drosanthemum") on päivikkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 110–120 lajia. Suvun kasvit ovat eteläisessä Afrikassa alkuperäisenä kasvavia yleensä matalia puuvartisia mehikasveja. Jääruohoilla on mehevät nystykarvaiset lehdet, näyttävät kukat, joissa on kymmenittäin terälehtiä sekä selkäluomaiset kotahedelmät. Jääruohoja kasvatetaan koristekasveina laajalti niiden luontaisen elinalueen ulkopuolella.
Nimi.
Useilla päivikkikasveilla on jäähän viittaavia nimiä, koska kasvien pisaroita erittävät nystykarvat saavat ne usein kimaltelemaan kuin jää. Myös tieteellinen nimi "Drosanthemum" viittaa näihin pisaroihin, ja tarkoittaa "kastekukkaa".
Kuvaus.
Jääruohot ovat ainavihantia mehilehtisiä pensaita tai varpuja. Varret voivat olla pystyjä tai maanmyötäisiä. Sekä varret että lehdet ovat yleensä nystykarvojen peittämiä. Lehdet ovat ruodittomia ja korvakkeettomia sekä asennoltaan ristikkäin vastakkaisia. Lehtilapa on muodoltaan tasasoukka sekä poikkileikkaukseltaan kolmisärmäinen tai pyöreä. Lehtien laidat ovat ehyet mutta kimaltelevien nystykarvojen koristamia. Kukat kasvavat yksittäin tai viuhkokukinnoissa: kukka tai kukinto kehittyy sivuttaisen verson kärkeen. Kirkkaan valkoisen, keltaisen, oranssin, punaisen, pinkin tai purppuran kukan halkaisija vaihtelee 0,8 senttimetristä kuuteen senttimetriin. Kukan vihreä nystykarvainen verhiö muodostuu viidestä tai joskus kuudesta tyveltään yhteenkasvaneesta verholehdestä. Värikkäitä terälehtiä on useita kymmeniä yhdessä tai kahdessa kiehkurassa. Kukassa on viisi mesiäistä, noin 75 hedettä sekä yleensä viisihaarainen emiö ja viisilokeroinen kehänalainen sikiäin. Hedelmä on rakenteellisesti selkäluomainen kota, joka sisältää lukuisia pieniä nystyisiä siemeniä.
Levinneisyys.
Jääruohoja kasvaa alkuperäisenä ainoastaan eteläisessä Afrikassa Namibiassa sekä Etelä-Afrikan Itä-Kapin, Länsi-Kapin, Pohjois-Kapin ja Vapaavaltion provinsseissa. Niitä kuitenkin kasvatetaan laajalti koristekasveina, ja nykyisin jääruohoja on levinnyt myös luontoon Euroopassa, Välimeren ympäristössä, Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan länsirannikoilla, eteläisessä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Luokittelu.
Kew Gardensin Plants of the World Onlinen käyttämässä luokittelussa sukuun kuuluu 111 lajia:
Parlamentaristit

Parlamentaristit, tunnettiin myös nimellä Keropäät, tukivat Englannin parlamenttia Englannin sisällissodan (1642–1651) aikana. He taistelivat Englannin kuningas Charles I:tä ja hänen kannattajiaan vastaan, jotka tunnettiin nimellä kavaljeerit tai rojalistit. 
Kavaljeerit väittivät hallitsevansa absoluuttisen monarkian ja kuninkaiden jumalallisen oikeuden periaatteen mukaisesti, kun taas parlamentaristien tavoitteena oli antaa parlamentille ylin valvonta Englannin toimeenpanohallinnossa ja suurin osa heistä halusi perustuslaillista monarkiaa Charlesin tavoitteleman absoluuttisen monarkian sijasta. Parlamentaristeilla oli selvä etu sisällissodassa, koska heillä oli hallinnassa maan merivoimat ja runsaammin taloudellisia resursseja. Englannin sisällisota päättyi parlamentaristien voittoon ja lyhytaikaiseen tasavaltaiseen hallintoon Englannissa.
Aeroprakt A-22

Aeroprakt A-22 () on ukrainalaisvalmisteinen, Aeroprakt-yhtiön valmistama ultrakevyt lentokone. Se on hinnaltaan edullinen, uuden lentokoneen myyntihinta VFR-perusvarustuksella voi olla alle 90 000 euroa.
Ilmaisku miehittämättömällä koneella Tatarstaniin huhtikuussa 2024.
Huhtikuun alussa 2024 raportoitiin, että muunnettua, robottiohjauksella varustettua ja räjähteillä kuormattua Aeroprakt A-22 -lentokonetta olisi käytetty Venäjän Tatarstanin Jelabugassa sijaitsevaa, iranilaismallisia Shahed-136 -räjähdedroneja kokoavan tehtaan alueelle 2. huhtikuuta 2024 tehtyyn sotilaalliseen iskuun. Ukrainan mukaan Venäjä oli hyökännyt 25-kuukautta jatkuneen sodan aikana maahan yli 4630:lla Shared-droonilla. Isku vaurioitti ainakin tehdasalueen majoittumistiloja. Venäläislähteiden mukaan niissä olisi majoittunut asetehtaalle eli räjähdedroonien kokoamiseen palkattuja opiskelijoita. Ukraina iski myös Tatneft-yhtiön Tanecon öjynjalostamoon läheisessä Nižnekamskissa. Useat medialähteet tulkitsivat Ukrainan sotilastiedustelun toteuttaneen räjähteillä varustetulla Aeroprakt A-22 -koneella tehdyn iskun. Muiden kuin yhden koneen osalta Tatarstaniin tehdyissä iskuissa käytettujä miehittämättömien ilma-alusten malleja ei viestimissä ole täsmennetty.
Aeroprakt-yhtiön toimitusjohtaja kertoi, että yhtiö ei ole osallinen miehittämättömien ilma-alusten valmistamisessa eikä tiedä kuka olisi kauko-ohjaimet ja navigointilaitteistot lentokoneeseen asentanut. Hänen mukaansa mahdollisesti jotain yhtiön valmistamista noin 1600 lentokoneesta on muunneltu. Venäjällekin oli ennen sotaa myyty noin 100 yhtiön valmistama konetta.
El Oued

El Oued () on kaupunki ja El Ouedin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa. Se sijaitsee Saharassa Soufin keidasalueella 625 kilometriä Algerista kaakkoon. El Ouedin kunnassa oli arviolta 190 800 asukasta vuonna 2020.
Maantiede ja ilmasto.
El Ouedin kunnan pinta-ala on 77,2 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kouininen ja Hassani Abdelkrimin, idässä Trifaouin, etelässä Bayadhan ja lännessä Oued El Alendan kuntiin. Keitaita ympäröi Itäinen Iso erg. Alueella on huomattavat pohjavesivarat.
Seudulla vallitsee subtrooppinen aavikkoilmasto. Vuotuinen sademäärä on 65 millimetriä. Keskilämpötila on 33 astetta heinäkuussa ja 10 astetta tammikuussa. Vuorokautiset lämpötilanvaihtelut ovat suuria.
Historia.
Kaupunki on saanut nimensä hiekan alle jääneestä vadista. Seudun kanta-asukkaat ovat keidasviljelyä ja karjanhoitoa harjoittavia arabeja. Adwan-heimon kerrotaan saapuneen ensimmäisten arabivalloittajien joukossa ja paimentolaisheino trudin 1300-luvun lopussa. Syrjäisyydestään huolimatta alue ei ole koskaan ollut eristäytynyt, vaan muodostaa linkin Tunisian ja Algerian Saharan pohjoisosien välillä. Ranskalaiset valtasivat Soufin keitaat vuonna 1854 ja alistivat ne suoraan hallintoonsa vuonna 1877. 1800-luvulta lähtien alueella kamppailivat suufilaisveljeskunnat rahmaniyya, tidjaniyya ja qadiriyya.
El Ouedista tuli maakuntakeskus vuonna 1984. Kaupunki on kasvanut sen jälkeen voimakkaasti varsinkin julkisten investointien ansiosta, mikä on johtanut muun muassa ympäristöongelmien kärjistymiseen.
Liikenne ja talous.
El Ouedista on maantieyhteydet Biskraan, Touggourtiin, Tébessaan ja Tunisiaan. Kaupungin lähellä Guemarissa on kotimaan lentoasema.
Kaupungin pääelinkeinot ovat kaupankäynti ja palvelut. Maatalous tuottaa vehnää, vihanneksia, taateleita, lihaa ja maitoa. Lisäksi on kemian-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. El Ouedissa toimii Hamma Lakhdarin yliopisto.
Nähtävyydet.
El Oued on kuuluisa valkoisista holvikatoistaan, ja sitä kutsutaan ”tuhannen kupolin kaupungiksi”. Keitaiden toinen erikoisuus on taatelipalmujen istuttaminen syviin kaivantoihin. Tämän ansiosta palmuja ei tarvitse kastella, mutta ne ovat jatkuvasti vaarassa peittyä hiekkaan. Paikallisia nähtävyyksiä ovat vilkas torialue, Kouininen vanha linnoitus, tidjaniittien zawiya Guemarissa ja ympäröivät hiekkadyynit. El Ouedissa toimii museo.
Seo Chae-hyun

Seo Chae-hyun (s. 1. marraskuuta 2003) on eteläkorealainen kiipeilijä. Hän voitti lead-kiipeilyn maailmanmestaruuden vuonna 2021 ja lead-kiipeilyn maailmancupin kauden kokonaiskilpailun vuonna 2019. Vuonna 2019 hän voitti myös Aasian mestaruuden leadissä ja boulderoinnissa. Vuonna 2022 hän kiipesi 9a+-vaikeustasoisen reitin nimeltä "La Rambla" Siuranassa Espanjassa. Hän oli vasta toinen kyseisen reitin kiivennyt nainen.
Seo osallistui yhdistetynkiipeilyn naistensarjaan vuoden 2020 kesäolympialaisissa. Hän oli karsinnoissa toinen, mutta jäi finaalissa viimeiseksi eli kahdeksanneksi.
Seon vanhemmat omistavat kiipeilyhallin ja hänen isänsä, Seo Jong-kuk, valmentaa häntä. Hänen isänsä oli jääkiipeilymaajoukkueessa vuodesta 2013 vuoteen 2019. Myös Seon äiti on kiipeilijä.
Julia Chanourdie

Julia Chanourdie (s. 25. kesäkuuta 1996) on ranskalainen ammattikiipeilijä. Hän osallistui yhdistetynkiipeilyn naistensarjaan vuoden 2020 kesäolympialaisissa sijoittuen kolmanneksitoista. Vuonna 2020 hän kiipesi 9a+-vaikeustasoisen reitin nimeltä "Supercrackinette".
Chanourdie aloitti kiipeilyn kaksivuotiaana vanhempiensa kiipeilysalilla. Hänen isänsä valmentaa häntä.
Vuonna 2017 hän oli lead-kiipeilyn maailmancupissa Wujiangin osakilpailussa kolmas. Nuorten lead-kiipeilyn maailmanmestaruuskisoissa hän oli omassa ikäluokassaan kolmas vuosina 2013, 2014 ja 2015. Vuonna 2014 hän oli myös oman ikäluokkansa lead EM-kisoissa kolmas. Hänen paras sijoituksena aikuisten MM-kisoissa on kuudes sija vuoden 2016 lead-kiipeilyssä.
Harmaapitaho

Harmaapitaho ("Colorhamphus parvirostris") on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Harmaapitaho kasvaa 12–14 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää on harmaa, ja selkä ja siivet ovat ruskeat. Siivissä on kaksi punaruskeaa raitaa. Silmien takana on tumma laikku. Harmaapitahon rinta on harmaa ja vatsa ruskehtava.
Levinneisyys ja elintavat.
Harmaapitahoa tavataan Patagoniassa Argentiinan lounaisosista eteläiseen Chileen. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ja lauhkeat metsät ja niiden reunamaat. Harmaapitahon eteläisimmät populaatiot muuttavat eteläisen pallonpuoliskon talven ajaksi pohjoiseen. Lintu syö enimmäkseen hyönteisiä ja täydentää ruokavaliotaan chilenkelastin ("Maytenus boaria") siemenillä. Sen pesimäkausi on lokakuusta tammikuulle ja kuppimainen pesä rakennetaan pensaikkoon.
Mia Krampl

Mia Krampl (s. 21. heinäkuuta 2000) on slovenialainen kiipeilijä, joka erikoistuu kisakiipeilyyn. Hän oli lead-kiipeilyn maailmanmestaruuskisoissa toinen vuonna 2019. Vuonna 2021 hän oli yhdistetyn kiipeilyn maailmanmestaruuskisoissa toinen. Hän osallistui vuoden 2020 kesäolympialaisiin ja oli yhdistetyssä kiipeilyssä kahdeksastoista.
Krampl aloitti kiipeilyn vuonna 2006. Hän on osallistunut kansainvälisiin kilpailuihin vuodesta 2015 lähtien.
Roosa Hussa

Roosa Hussa (s. 25. maaliskuuta 1999) on suomalainen pesäpalloilija. Hussa edustaa Superpesiksessä pelaavia Vaasan Mailattaria. 
Hän on edustanut Superpesiksessä myös Seinäjoen Maila-Jusseja ja Kajaanin Pallokerhoa. Hussan kasvattajaseura on Oulaisten Huima. Hän pelaa ulkokentällä siepparina ja sisäpelissä kotiuttajana. Hussa on pelannut 143 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt neljä kunnaria ja 49 tavallista juoksua, tuonut 79 juoksua ja kerännyt 460 kärkilyöntipistettä. Hussa on pelannut 17 Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt neljä tavallista juoksua, tuonut neljä juoksua ja kerännyt 43 kärkilyöntipistettä. Hussa on pelannut kolme Superpesiksen alempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt 11 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023 jälkeen.
Bina Agarwal

Bina Agarwal (s. 1951) on intialainen taloustieteilijä, sukupuolentutkija ja professori. Hän on tehnyt kehitystaloustieteen parissa monitieteistä tutkimusta, ja hänen kiinnostuksen kohteensa on ollut erityisesti edistää köyhien maaseudun naisten taloudellista asemaa globaalissa etelässä. Hän osoitti vaikutusvaltaisessa teoksessaan "A Field of One’s Own: Gender and Land Rights in South Asia" naisten maa- ja omistusoikeuksien olevan keskeisessä asemassa heidän asemansa kehittämisessä.
Opiskelu ja akateeminen ura.
Bina Agarwal syntyi 1951 Intiassa ja opiskeli sekä Britanniassa että Intiassa. Hän suoritti ensin "tripos"-tutkinnon taloustieteestä Cambridgen yliopistosta, ja tohtoriksi hän valmistui 1978 Delhin yliopistosta.
Agarwalista tuli 1981 Delhin yliopiston taloustieteen "associate professor", ja vuosina 1988–2016 hän oli yliopiston professorina. Delhin yliopistossa hän työskenteli lisäksi Taloudellisen kasvun instituutissa, jota hän johti 2009–2012. Agarwal sai vuonna 2012 paikan Manchesterin yliopiston kehitystaloustieteen ja ympäristön professorina. Hän on ollut osa-aikaisena vuodesta 2017, ja ollut vierailevana professorina ja tutkijana Lontoon King’s Collegessa ja Cambridgen yliopistossa.
Tutkimus ja merkitys.
Agarwal on taloustieteilijänä keskittynyt kehitystaloustieteen monitieteisiin tutkimusalueisiin. Hän on tutkinut muun muassa maata, toimeentuloa ja omistusoikeutta, sukupuolta ja poliittista taloutta, ympäristöä ja kehitystä sekä maataloutta, tekniikan kehittymistä ja maaseudun muuttumista. Hän on ollut kiinnostunut erityisesti köyhien maaseudun naisten mahdollisuuksista Intiassa ja muualla globaalissa etelässä.
Agarwalin teoksista vaikutusvaltaisin on ollut vuonna 1994 julkaistu "A Field of One’s Own: Gender and Land Rights in South Asia", jolla oli valtaisa vaikutus myös politiikkaan. Siitä on otettu useita painoksia, ja sitä on monet tieteilijät ja aktivistit käyttäneet lähdemateriaalina naisten maaoikeuksien puolesta. Agarwalin mukaan naisten maa- ja omistusoikeuden vahvistaminen on keskeisessä asemassa heidän taloudellisen aseman parantamisessa sekä yhteiskunnallisessa voimaantumisessa.
Agarwal on tunnustettu urallaan moneen kertaan. Intian valtion kunniamerkin Padma Shrin hän sai 2008. Leontief-palkinto hänelle myönnettiin 2019 taloustieteellisen ajattelun uraauurtavasta tutkimuksesta. Agarwal sai 2017 Louis Malassisin kansainvälisen tiedepalkinnon maataloudesta ja ruoasta. Samana vuonna hänelle myönnettiin Balzanin palkinto sukupuolitutkimuksesta. Palkintoperusteluiden mukaan hän on haastanut taloustieteen ja yhteiskuntatieteiden lähtökohdat sukupuolinäkemyksellään. Agarwal on nostanut globaalin etelän naisten näkyvyyttä ja voimaantumista.
Sari Soininen

Sari Soininen (s. 1991) on suomalainen valokuvataiteilija. Hän on inspiroitunut luonnon yksityiskohdista, psykoosista ja kissoista. Soininen käyttää eri värisiä salamavaloja sekä pitkiä valotusaikoja.
Soininen on opiskellut Lahden Muotoiluinstituutissa ja Bristolin yliopistossa.
Hänellä oli näyttely Lahden visuaalisten taiteiden museo Malvassa vuonna 2023–2024.
Niloofar Hamedi

Niloofar Hamedi (; s. 22. lokakuuta 1992 Babol, Iran) on iranilainen journalisti, joka on keskittynyt kirjoittamaan asioista, joita monikaan toimittaja Iranissa uskalla nostaa esiin. Hän on kirjoittanut erityisesti naisten oikeuksista, ja syyskuussa 2022 hän julkaisi kuvia siveyspoliisin tappamasta Mahsa Aminista ja tämän musertuneista vanhemmista. Hamedi pidätettiin pian tämän jälkeen ja tuomittiin 13 vuodeksi vankeuteen kansallisen turvallisuuden vastaisista teoista sekä vehkeilystä vihollisvaltioiden kanssa.
Opiskelu ja ura.
Hamedi oli nuoruudessaan kiinnostunut sekä urheilusta että kirjoittamisesta. Hän pääsi vuonna 2012 opiskelemaan Teheranin yliopistoon ja päätti keskittyä urheilujournalismiin. Hänen haaveensa oli toimittajana päästä seuraamaan miesten jalkapallo-ottelua, vaikka naisilta oli stadioneille pääsy kielletty. Hamedi on taistellut siitä lähtien naisten oikeudesta käydä katsomassa urheilua, ja hän onkin siirtynyt urheilujournalismista kirjoittamaan naisten oikeuksista.
Hamedi työskenteli ensin uudistusmieliselle päivälehdelle "Etemadille" ja vuodesta 2020 "Sharghille". Hän on käsitellyt jutuissaan asioita, joita Iranissa monikaan toimittaja ei osaa nostaa esiin. Hän kirjoitti muun muassa kesäkuussa 2022 tapauksesta, jossa siveyspoliisi ampui haavoittaen miestä pidätettyään ensin tämän vaimon, joka ei väitetysti käyttänyt hijabia oikein. Hamedi raportoi heinäkuussa miehensä murhaamasta 16-vuotiaasta tytöstä sekä syyskuussa naisista, jotka olivat tehneet polttoitsemurhan paetakseen perheväkivaltaa.
Hamedi pidätettiin 22. syyskuuta 2022, kun hän oli kirjoittanut Mahsa Aminin kuolemasta siveyspoliisin käsissä. Hän käytti kuvia, joissa Amini makaa aivokuolleena sairaalassa ja joissa on tämän musertuneet vanhemmat. Hamedi oli ollut kotonaan 16. syyskuuta, kun hänen kollegansa oli soittanut hänelle ja kertonut Kasran sairaalassa olevasta naisesta, jonka he epäilivät oleva Mahsa Amini. Hamedi meni sairaalalle ja tapasi Aminin vanhemmat vain muutamia minuutteja sen jälkeen, kun Amini oli julistettu kuolleeksi. Hamedi julkaisi saman tien Twitterissä kuvan surevista vanhemmista, koska Iranin viranomaiset pyrkisivät salaamaan koko asian.
Hamedi tuomittiin 22. lokakuuta 2023 vankeuteen. Hänen 13 vuoden tuomionsa tuli kansallisen turvallisuuden vastaisista teoista ja salaliitosta vihamielisten valtioiden kanssa. Hamedi ja toinen Aminin kuolemasta raportoinut toimittaja Elaheh Mohammadi vapautettiin Evinin vankilasta tammikuussa 2024 väliaikaisesti takuita vastaan, kun he olivat valittaneet tuomiostaan. Heidät kuitenkin pidätettiin vain muutamaa päivää myöhemmin, kun he juhlivat vapautumistaan ilman hijabia.
Tunnustukset.
Hamedi ja Elaheh Mohammadi on saanut kansainvälistä tunnustusta rohkeasta journalistisesta työstään. He saivat 2023 sekä Vapauden kultaisen kynän että Guillermo Canon maailman lehdistövapauden palkinnon, jonka saajissa oli myös toimittaja Narges Mohammadi. Hamedi ja Elaheh Mohammedi valittiin 2023 myös "Time"-lehden sadan vaikutusvaltaisimman henkilön listalle.
Staša Gejo

Staša Gejo (s. 25. marraskuuta 1997) on serbialainen kiipeilijä, joka on erikoistunut boulderointiin. Hän on sijoittunut kolmanneksi boulderoinnin maailmancupin osakilpailussa vuosina 2019, 2021 ja 2023. Maailmanmestaruuspronssi boulderoinnissa hänellä on vuosilta 2018 ja 2021. Vuonna 2017 hän voitti Euroopan-mestaruuden boulderoinnissa ja oli yhdistetyssä kiipeilyssä kolmas.
Vuosina 2015 ja 2016 Gejo voitti nuorten Euroopan-mestaruuden omassa ikäluokassaan boulderoinnissa. Vuonna 2014 hän oli toinen ja vuonna 2013 kolmas. Vuonna 2012 hän oli omassa ikäluokassaan lead-kiipeilyn EM-kisoissa toinen.
Gejo aloitti kiipeilyn nuorena, sillä hänen vanhempansa ovat myös kiipeilijöitä.
Gejo on kertonut sairastaneensa syömishäiriötä ja kamppailleensa kehonkuvansa kanssa.
Mona Awad

Mona Awad (s. 22. elokuuta 1978 Montreal) on kanadalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut neljä romaania, "All's Well", "Bunny", "Rouge" ja "13 Ways of Looking at a Fat Girl". Jälkimmäisin on voittanut Amazon.ca First Novel Award -palkinnon. "Bunny" taas on ollut Goodreads Choice Award- ja New England Book Award -palkintojen finaaliehdokas.
Britta Marakatt-Labba

Britta Margareta Marakatt-Labba (s. 18. syyskuuta 1951 Kaaresuvanto, Ruotsi) on saamelainen tekstiilitaiteilija, taidemaalari, graafikko ja sekä Maasin ryhmän että Saamelaisen taiteilijaneuvoston perustajajäsen.
Marakatt-Labba on saanut lukuisia palkintoja ja kunniamainintoja, ja hänen teoksiaan on ollut esillä useissa maissa ympäri maailmaa, muun muassa taiteiden alalla merkittävässä Venetsian biennaalissa vuonna 2022. Hänet nimitettiin vuonna 2014 Uumajan yliopiston taiteiden alan kunniatohtoriksi, ja vuonna 2022 hänelle myönnettiin Bergenin yliopiston kunniatohtorin arvonimi taiteiden, musiikin ja designin tiedekunnasta.
Ura.
Marakatt-Labba valmistui tekstiilitaiteen kandidaatiksi Göteborgin Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1978, ja vuosina 1999–2002 hän opiskeli saamelaisammattikorkeakoulussa Kautokeinossa, Norjassa. Marakatt-Labba on tunnettu erityisesti kirjotusta tekstiilitaiteestaan, mutta hänen käyttämiinsä menetelmiin ja työvälineisiin kuuluvat myös vesivärimaalaus ja litografia. Marakatt-Labban kirjomien teosten miniatyyrimaailmat kuvaavat pohjoisista maisemista sekä arkisia tai historiallisia tapahtumia. Kerronnalliset teokset nostavat esiin saamelaista maailmankuvaa, tarinoita, sanontoja ja mytologiaa. Marakatt-Labban teokset ovat kantaaottavia ja poliittisia, ja ne käsittelevät saamelaiskulttuuria ja esimerkiksi oikeuksia maahan, kalastukseen ja riistanhoitoon. Marakatt-Labba on myös kuvittanut useita kirjoja ja luonut uraa myös asusuunnittelijana ja performanssitaiteilijana. Hän perusti saamelaista nykytaidetta edistävän Maasin ryhmän vuonna 1978, ja sen jälkeen oli mukana perustamassa Saamelaista taiteilijaneuvostoa.
Vuonna 2022 Marakatt-Labba osallistui Venetsian biennaalin päänäyttelyyn, ja vuonna 2024 hänen teoksensa olivat esillä Oslon kansallismuseossa. Hänellä on ollut Suomessa yksi näyttely Taidehalli Kohtassa vuonna 2019.
Isabelle Iliano

Isabelle Alda Iliano (s. 2. maaliskuuta 1997) on belgialainen jalkapalloilija.
Hän edustaa belgialaista Club YLA -joukkuetta ja Belgian naisten maajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Iliano pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa marraskuussa 2014. Hän on pelannut kesäkuun 2025 loppuun mennessä 13 maaottelua tekemättä maaleja.
Anna Liina Laitinen

Anna Liina Laitinen (s. 10. huhtikuuta 1990) on suomalainen ammattikiipeilijä. 
Hän on ensimmäinen suomalaisnainen, joka on kiivennyt 9a-vaikeustasoisen reitin. Vaikeimmat hänen kiipeämänsä boulder-reitit ovat olleet 8B-vaikeustasoa.
Laitinen on voittanut lukuisia Suomenmestaruuksia ja pohjoismaidenmestaruuksia sekä boulderissa että köysikiipeilyssä. Hän voitti boulderoinnin PM-kisoissa kultaa vuonna 2009. Vuonna 2015 Laitinen voitti Suomenmestaruuden ja oli pohjoismaiden mestaruuskisoissa kolmas. Vuonna 2016 hän voitti köysikiipeilyn Suomenmestaruuden ja oli boulderoinnin PM-kisoissa toinen. Köysikiipeilyn SM-kisat hän voitti myös vuonna 2021.
Laitisesta on tehty myös vuonna 2023 Kohina-niminen dokumentti (ohjaaja Sami Laitinen). Dokumentti kertoo Laitisen elämästä ammattikiipeilijän näkökulmasta Suomessa ja ulkomailla. Dokumentissa nähdään niin boulderointia kuin lead- eli sporttikiipeilyä ulkokallioilla. 
Laitinen aloitti kiipeilyn vuonna 2007.
Diksonin lentoasema

Diksonin lentoasema (; IATA: DKS, ICAO: UODD; kansallinen lentopaikkatunnus: УОДД ja ЬОДД) on Venäjän Krasnojarskin aluepiirin pohjoisosassa, Karameren etelärannikon läheisessä saaressa toimiva arktinen lentoasema. Lentoasema sijaitsee Diksoninsaaressa, noin 5 kilometriä Diksonin taajaman mantereen puoleisesta osasta länteen.
Diksonin lentoasemarakennus paloi tammikuussa 2022. Uusi terminaalirakennus on modulaarista konttiyksiköistä koottu yksikerroksinen rakennus.
Diksonin lentoaseman käyttöä ovat 2020-luvulla vilkastuttaneet Diksonin kunnassa käynnistyneet luonnonvarojen pumppaus- ja kaivoshankkeet. Esimerkiksi Diksonin taajamasta 110 kilometriä kaakkoon sijaitsee Syradasain (Syradasaiskojen) hiiliesiintymä. Hiilikaivoksille kuljetetaan työkierron työntekijöitä ainakin kaivosalueen rakentamisen alkuvaiheessa Diksonin lentoaseman kautta. Myöhemmin hiilikaivokselle saatetaan rakentaa oma lentoasemansa.
Reetta Vuokko-Syrjänen

Reetta Vuokko-Syrjänen (s. 1985) on suomalainen kirjailija ja kriitikko. Hän on voittanut vuoden parhaalle suomenkieliselle tieteis- tai fantasianovellille myönnettävän Atorox-palkinnon vuosina 2020, 2021 ja 2024, sekä Portti-novellikilpailun pääpalkinnon vuonna 2022. Hän on lisäksi toimittanut antologioita. 
Vuokko-Syrjänen on työskennellyt myös kirjallisuuskriitikkona ja sanataiteen opettajana. Hän toimi vuosina 2022–2023 "Kosmoskynä"-lehden päätoimittajana.
Wieselgren

Wieselgren on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Mongolian parlamenttivaalit 2000

Mongolian parlamenttivaalit 2000 toimitettiin Mongoliassa 2. heinäkuuta 2000. Vaaleissa valittiin Mongolian parlamenttiin 76 edustajaa. Edustajista 72 oli kansanpuoluetta edustavia (silloinen vallankumouksellinen kansanpuolue), joka oli kommunistinen. Yksi edustaja oli kansallisen demokraattisen puolueen edustaja. Kolme valittua oli sitoutumattomia.
Vaaleissa äänioikeutetuista 82 % kävi äänestämässä, eli äänestäjiä oli noin miljoona. 76 edustajasta kahdeksan oli naisia.
Edellisissä vaaleissa vuonna 1996 demokratian puolella olevat ryhmittymät voitti kommunistit. Näissä vaaleissa oli ehdolla yli 600 ehdokasta kolmestatoista eri puolueesta. Vaalikeskusteluja hallitsi hidas talouskasvu. Menneen vaalikauden aikana bruttokansantuote asukasta kohti oli laskussa. Lisäksi vaalikaudella kolme edustajaa oli vangittu korruption vuoksi ja eräs hallituksen edustaja oli murhattu. Joillakin alueilla joka toinen oli työtön. Vaalien seurauksena kommunistit syrjäyttivät viime vaaleissa kommunistit syrjäyttäneet.
Linnea Kuuluvainen

Linnea Kuuluvainen (s. 1996) on suomalainen, Ruskolta kotoisin oleva kirjailija, jonka esikoisromaani "Metsän peitto" ilmestyi Gummeruksen kustantamana vuonna 2024. Se on tulevaisuuden Turkuun ja sen lähiseudulle sijoittuva luontodystopia. Kuuluvainen on opiskellut Turun yliopistossa suomen kieltä ja luovaa kirjoittamista.
Mongolian parlamenttivaalit 1996

Mongolian parlamenttivaalit 1996 toimitettiin Mongoliassa 30. kesäkuuta 1996. Vaaleissa äänesti 88 % äänioikeutetuista, eli noin miljoona henkilöä. Vaaleissa valittiin 76 edustajaa, joista 70 miehiä ja kuusi naisia. Vaalien aikaan oltiin huolestuneita maan taloudesta: työttömyys ja inflaatio olivat korkeita ja köyhyys sekä heikot elinolot olivat yleisiä. Vaalivoittaja oli 50 paikkaa saanut demokraattinen liitto. Vaaleissa toiseksi tuli kommunistinen kansanpuolue, jonka nimi silloin oli vallankumouksellinen kansanpuolue (25 paikkaa). Puolue menetti 45 paikkaa. Lisäksi Mongolian perinteinen yhtenäisyyspuolue sai paikan. Vaaleissa kommunistien 75-vuotinen valta päättyi.
Päivi Hannula

Päivi Hannula (s. 1984 tai 1985) on suomalainen rikostoimittaja ja true crime -kirjailija.
Hannula aloitti uransa rikostoimittajana MTV:n palveluksessa keväällä 2010. Sittemmin hän on toiminut MTV:llä uutispäällikkönä. Vuonna 2024 Hannula julkaisi kirjan "Väärän auton kyytiin – suomalaisia katoamistapauksia" (Tammi), jossa käsitellään katoamistapauksia, joihin epäillysti liittyy auton kyytiin nouseminen. Kirjassa käsiteltyihin tapauksiin kuuluvat Merja Vaaran, Piia Ristikankareen ja Riina Mäkisen katoamistapaukset sekä Mika Moringiin kytkeytyviksi epäillyt katoamiset. Hannula kirjoitti lisäksi Jari Veijalaisen kanssa teoksen "Someron murha – kadonneen Milla Arosen tapaus" (Tammi, 2024).