FC Kiffen

FC Kiffen (alun perin Kronohagens Idrottsförbund eli KIF) on vuonna 1908 perustetun helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin jalkapallojaosto. Sen miesten edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa ja naiset Kolmosessa.
Kiffen luetaan yhdeksi Helsingin neljästä suuresta jalkapalloseurasta yhdessä HJK:n, HIFK:n ja HPS:n kanssa. Kiffen on voittanut Suomen mestaruuden neljästi, vuosina 1913, 1915, 1916 ja 1955. Se pelasi Suomen pääsarjassa viimeksi 1978. Kiffenillä on miehissä edustusjoukkueen lisäksi kakkos- ja kolmosjoukkueet sekä lukuisia ikämiesjoukkueita. 
Seura on alkujaan kotoisin Kruununhaan kaupunginosasta. Se perustettiin vuonna 1908 nimellä Kronohagens Idrottsförbund, mutta jo seuraavana vuonna nimi muutettiin muotoon Kronohagens Idrottsförening. Kutsumanimi Kiffen vaihdettiin viralliseksi nimeksi vuonna 1976. Kiffenin lempinimi on Mustat Hurmurit, joka syntyi seuran jääpallojoukkueen pelimatkalla Ruotsissa vuonna 1926 ja siirtyi myöhemmin käsittämään myös jalkapallojoukkuetta.
Kiffen pelaa kotiottelunsa Töölön pallokentällä. Aiemmin se on pelannut kotipelejään myös muun muassa Helsingin olympiastadionilla.
Historia.
Ensimmäiset vuosikymmenet.
Kahdeksan koulupoikaa perusti Kronohagens Idrottsförbund -nimisen seuran 27. syyskuuta 1908. Perustamispaikkana toimi Helsingin Kruununhaassa sijainnut, pankinjohtaja Emil Schybergsonin kotitalona toimineen Maneesikatu 2:n kellari, josta tuli samalla seuran ensimmäinen klubihuone. Viralliseksi nimeksi annettiin Kronohagens Idrottsförbund (KIF), ja aluksi seura tunnettiin lisäksi suomenkielisellä nimellä Kruununhaan Urheiluseura (KUS). Jo vuonna 1909 nimi kuitenkin vaihdettiin muotoon Kronohagens Idrottsförening.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa KIF saavutti vuonna 1913, kun se voitti finaalissa ÅIFK:n 5–3. Seuraava mestaruus tuli vuonna 1915, kun ÅIFK kaatui jälleen – nyt Töölön pallokentällä 1–0. Voittomaalin viimeisteli neljä minuuttia ennen päätösvihellystä Knut Johansson 1 650 maksaneen katsojan edessä. Kiffenin valtakausi jatkui vuonna 1916, jolloin se voitti kolmannen mestaruutensa. Vuosien 1913–1916 aikana Kiffen ei hävinnyt yhtäkään mestaruusottelua. Vuoden 1916 finaalivastustaja oli jälleen ÅIFK. Ottelun loppulukemat olivat 3–2.
Joukkueen lempinimi Mustat Hurmurit () syntyi KIF:n jääpallojoukkueen pelimatkalla Ruotsissa vuoden 1926 alussa. "Idrottsbladet"-lehden toimittaja Torsten Tegnerin keksimä nimi viittasi joukkueen mustaan asuun, mutta myös yleisöystävälliseen pelityyliin. Vuosien saatossa Mustat Hurmurit -nimi siirtyi myös jalkapallojoukkueen käyttöön.
Jalkapallon sarjajärjestelmä muutettiin cupista sarjamuotoiseksi vuonna 1930. KIF oli mukana heti ensimmäisellä sarjakaudella. Kahdeksan joukkueen sarjassa Kiffen sijoittui kuudenneksi. Joukkue säilyi sarjassa loppukirin ansiosta, sillä neljästä ensimmäisestä ottelusta Kiffen keräsi vain yhden pisteen, mutta kolmesta viimeisestä viisi pistettä. Olof Strömsten oli koko sarjan paras maalintekijä yhdeksällä osumallaan. Kaudella 1931 Kiffen jäi pisteen päähän pronssista. Seuraava kausi 1932 pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Kevätkierroksen jälkeen Kiffen oli vahvasti mitalissa kiinni, mutta jäljellä olevat seitsemän ottelua eivät tuottaneet yhtäkään pistettä, ja joukkue putosi sarjasta.
Kaudella 1933 Kiffen ei yltänyt edes B-sarjaan, mutta vuosina 1934–1937 se saavutti siinä keskinkertaisia sijoituksia. Vuonna 1938 Kiffen pääsi lajitteluotteluun, jonka se kuitenkin hävisi KPT:lle, joka nousi. Kauden 1939 päätteeksi Kiffen nousi takaisin pääsarjaan, kun se voitti kaikki sarjaottelunsa maalierolla 85–8 sekä molemmat karsintaottelunsa.
Kaudella 1940–1941 Kiffen säilytti niukasti sarjapaikkansa. Seuraava kausi pelattiin sotatoimien vuoksi vasta 1943–1944. Tuolloin Kiffen sijoittui neljänneksi, pisteen päähän mestarista. Kauden 1946–1947 päätteeksi joukkue putosi Suomensarjaan, mutta nousi heti seuraavan kauden jälkeen takaisin.
Seuran yli 30 vuotta kestänyt mitaliton jakso päättyi kaudella 1949, jolloin se saavutti pronssia. Mestaruus jäi kahden pisteen päähän. Neljästä helsinkiläisjoukkueesta Kiffen oli ainoa, joka säilyi sarjassa; HIFK, HJK ja HPS putosivat.
1950- ja 60-luvut.
Kaudella 1952 Kiffen oli Mestaruussarjan ainoa helsinkiläisjoukkue. Se säilytti sarjapaikkansa kuitenkin vain yhden pisteen turvin. Toistaiseksi viimeisimmän Suomen mestaruutensa seura voitti kaudella 1955. Ennen kauden alkua joukkuetta oli nimitetty muukalaislegioonaksi, eikä sen mahdollisuuksiin uskottu. Kiffenin Yrjö Asikainen oli sarjan paras maalintekijä 12 osumallaan. Seuraavaan kauteen 1956 Kiffen lähti suosikkina, mutta joutui tyytymään pronssiin.
Pääsarjasta Kiffen putosi lopulta historiansa ensimmäisen kerran vuonna 1957, vaikka oli sijoittunut edellisellä kaudella pronssille. Vuonna 1958 Kiffen ylsi Suomen Cupin finaaliin, mutta hävisi KTP:lle 2–4.
KIF nousi takaisin pääsarjaan vuonna 1959. Joukkue palasi mitalikantaan heti seuraavalla kaudella 1960 saavuttaen pronssia. Vuonna 1961 saavutettu hopea on yhä seuran viimeisin SM-mitali. HIFK voitti mestaruuden pisteen erolla. Kaudella 1962 Kiffen oli sarjan voittajasuosikki, mutta se ajautuikin putoamiskamppailuun. Päätöskierroksen vierasvoitto mestari Valkeakosken Hakasta kuitenkin varmisti sarjapaikan.
Kiffen pysyi kansallisen kärjen tuntumassa aina vuoteen 1964 asti, jolloin se voimakkaasti muuttuneena ja syöksykierteeseen ajautuneena putosi takaisin Suomensarjaan. Siinä joukkue joutui ainoana helsinkiläisjoukkueena länsilohkoon, ja edelleen muuttunut joukkue tippui heti perään Maakuntasarjaan. Vuonna 1968 Kiffen nousi takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Suomensarjaan. Saman vuoden syksyllä käynnistyi yhteistyö Herttuan kanssa.
Talousvaikeudet ja hetkellinen uusi tuleminen: 1973–1979.
Vuonna 1973 Kiffen selvityi uuteen I divisioonaan. 1970-luvun ensimmäisen puoliskon aikana Kiffen kuitenkin ajautui talouskriisiin.&lt;ref name="Alaja/234"&gt;Alaja: s. 234.&lt;/ref&gt; Jo syksyllä 1973 Kiffenin vuosikokouksessa pohdittiin jalkapallojaoston lopettamista kokonaan. Kun joukkue kauden 1974 päätteeksi putosi II divisioonaan, järjestettiin ”katastrofikokous”, jossa seuran jalkapallotoiminta linjattiin kokonaan uusiksi. Kiffenin hallinnon jäsenistöä uudistettiin, kun manageriksi valittiin kymmenen vuoden takainen valmentaja Gunnar Westerholm ja jalkapallojaoston puheenjohtajaksi palasi Dennis Lindell. Lisäksi joukkueeseen hankittiin paljon uusia pelaajia lähinnä muista helsinkiläisseuroista. Tavoitteeksi asetettiin nousu Mestaruussarjaan kahdessa vuodessa.&lt;ref name="Wallén/81"&gt;Wallén &amp; al: 81.&lt;/ref&gt;
Kutsumanimi Kiffen vaihdettiin seuran viralliseksi nimeksi vuonna 1976. Vuosista 1975–1976 muodostui Kiffenin uuden tulemisen aika. Vahvistunut joukkue nousi ensin kaudeksi 1976 I divisioonaan, ja pelaajista kunnostautui erityisesti Jarmo Lindahl 20 maalillaan. I divisioonasta Kiffen nousi suoraan Mestaruussarjaan kaudeksi 1977. Jarmo Lindahl teki kaudella 1976 yhteensä 15 maalia ja oli koko I divisioonan paras maalintekijä. Gunnar Westerholm jätti valmennuksen suunnitellusti kauden jälkeen ja hänet korvasi Matti Aarni.
Mestaruussarjan kaudella 1977 joukkueessa pelasivat muun muassa Atik Ismail ja Juha Dahllund. Kiffen sijoittui kahdeksanneksi, neljän pisteen päähän pronssista. Kaudeksi 1978 joukkue uudistui rajusti ja putosi I divisioonaan. Lisäksi yleisömäärät olivat laskeneet rajusti, kun joukkue siirtyi pelaamaan kotiottelunsa Helsingin olympiastadionilta Töölön pallokentälle. Tämä heikensi seuran taloutta. Kausilla 1977–1978 kohua herätti Postipankin kanssa solmittu 120 000 markan yhteistyösopimus, joka oli todennäköisesti sen ajan suurin yhteistyösopimus. Visiitti pääsarjassa toi Kiffenille paljon uusia kannattajia, jotka kuitenkin myöhemmin katosivat.
I divisioonan kauteen 1979 Kiffen lähti vähin varoin, sillä mainostajat eivät enää olleet siitä kiinnostuneita. Uudeksi puheenjohtajaksi tuli Ingvar E. F. Qvist ja valmentajaksi Kimmo Silventoinen. Uusia pelaajia hankittiin lähinnä HIFK:sta ja omista junioreista. Nuori joukkue putosi II divisioonaan, kun se keräsi koko kauden aikana vain neljä pistettä. Kiffen ei tämän jälkeen ole pelannut kahdella ylimmällä sarjatasolla.
Kakkosen ja Kolmosen väliä: 1980–2014.
I divisioonasta putoamisen jälkeen Kiffen on pelannut Kakkosessa ja Kolmosessa. Kaudella 1982 Kiffen ylsi neljän muun II divisioonan joukkueen kanssa samaan pistemäärään, mutta maalierovertailun vuoksi se ei päässyt edes nousukarsintaan. Kauden 1985 viimeinen ottelu ratkaisi sen, että Kiffen putosi III divisioonaan. Seura ei ollut koskaan aiemmin pelannut yhtä matalalla sarjatasolla. Kaudeksi 1990 Kiffen nousi uudelleen II divisioonaan, mutta putosi heti takaisin neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle. Seuraavan kerran Kiffen pelasi Kakkosessa kaudella 1994. Vuonna 1996 Kiffenin jalkapallotoiminnan taustayhtiöksi perustettiin Football Club Kiffen 08 ry.&lt;ref name="Wallén/174"&gt;Wallén &amp; al.: s. 174.&lt;/ref&gt;
Mika Helinin valmentamana Kiffen kamppaili Kakkosen kaudella 2010 HIFK:n kanssa lohkovoitosta ja pääsystä Ykkösen karsintoihin. Lopulta useat tasapelit pudottivat sen toiselle sijalle. Kiffen putosi Kolmoseen kauden 2012 päätteeksi. Joukkueen tavoite kaudella 2013 oli nousta heti takaisin Kakkoseen, mutta joukkue jäi FC Espoon jälkeen toiseksi. Palloliitto kuitenkin tarjosi vielä vuoden lopulla Kiffenille paikkaa Kolmosen parhaana lohkokakkosena, koska KTP:n sarjapaikka vapautui. Parin viikon harkinnan jälkeen Kiffen päätti jättää ottamatta paikkaa vastaan. Seura piti riittävän hyvän joukkueen rakentamista muutamassa kuukaudessa ilman hallivuoroja liian kovana haasteena.
Yhtämittaisesti Kakkosessa: 2015–.
Kiffen nousi Kakkoseen kaudeksi 2015. Kaudella 2016 Kiffen sijoittui Kakkosessa omassa lohkossaan kuudenneksi. Kaudella 2017 sijoitus oli kahdeksas. Sarjapaikka varmistui viimeisellä kierroksella, kun Kiffen voitti kotonaan sarjakakkosen PEPOn 4–1. Hyökkääjä Cheikh Toure teki Kiffenin 28 maalista yhteensä 16.
Marraskuussa 2017 Kiffen ilmoitti, että sen uusi päävalmentaja on Tommi Lingman, kun joukkuetta viisi kautta valmentanut Timo Salo joutui jättämään tehtävät työkiireiden vuoksi. Kaudella 2018 joukkue sijoittui Kakkosessa lohkonsa yhdeksänneksi ja säilyi viimeisenä joukkueena sarjassa. Pysymisen Kakkosessa mahdollisti päätöskierroksen kotivoitto BK-46:sta.
Viimeksi NJS:aa valmentanut Mako Tukiainen tuli FC Kiffenin uudeksi päävalmentajaksi kaudelle 2019. Joukkue sijoittui A-lohkon kymmenenneksi ja varmisti sarjapaikkansa jälleen viimeisellä kierroksella. Kiffeniä vahvistivat kaudella 2020 muun muassa FC Espoosta tulleet keskikenttäpelaaja Riku Heinonen ja hyökkääjä Samuli Heiska, ja sijoitus A-lohkossa oli viides. Kaudella 2022 Kiffen oli A-lohkon neljäs ja pääsi neljän parhaan joukkueen kesken pelattuun nousukarsintaan. 
Kiffenin tavoite kaudella 2023 oli nousu Ykköseen. Vanhan pelaajarungon lisäksi joukkueeseen liittyi kymmenen uutta nuorta pelaajaa, mutta useita tärkeitä pelaajia loukkaantui harjoituskauden aikana. Ensimmäisestä yhdeksästä sarjaottelustaan Kiffen keräsi vain yhdeksän pistettä, ja heinäkuussa seuran hallitus irtisanoi pitkäaikaisen päävalmentajan Mako Tukiaisen. Tilalle nostettiin kakkosvalmentaja Juuso Kevari. Otteet parantuivat hetkeksi, mutta kausi päättyi seitsemään peräkkäiseen voitottomaan otteluun. Kiffenin lopullinen sijoitus A-lohkossa oli kymmenes.
Kiffenin päävalmentajaksi kaudelle 2024 nimettiin brasilialaissyntyinen Edmundo Wify. Ailahtelevan alkukauden jälkeen Kiffen pelasi syksyllä vahvasti ja sijoittui A-lohkossa toiseksi, mikä oli seuran paras sijoitus sitten kauden 2010. Kiffen pääsi kaksiosaisiin Ykkösen karsintoihin, joissa se voitti C-lohkossa pelaavan JBK:n yhteismaalein 4–1 mutta hävisi ratkaisevalla kierroksella B-lohkon FC Inter/2:lle 0–7.
Kiffenin valmentaja vaihtui jälleen kaudelle 2025, nyt PPJ:n organisaatiosta siirtyneeseen entiseen Veikkausliiga-pelaajaan Niko Leppäseen.
Muut joukkueet.
Kiffenillä on vuonna 2025 miesten ja naisten edustusjoukkueiden lisäksi miesten kakkos- ja kolmosjoukkueet, miesten ja naisten futsal-joukkueet sekä viisi ikämiesjoukkuetta. Kakkosjoukkue FC Kiffen/2 pelaa Kutosessa ja kolmosjoukkue FC Kiffen/3 Nelosessa. 
Kiffenin ikämiestoiminta käynnistyi vuonna 1994. Ikämiesten SM-kilpailuissa Kiffen oli vuoteen 2023 mennessä saavuttanut 18 mestaruutta, joista ensimmäisen Eerikkilän SM-hallikilpailuista 2002.&lt;ref name="Huotinen/2019"&gt;&lt;/ref&gt; 
Naisten joukkue aloitti Mestaruussarjassa kaudella 1980 päästyään sinne karsinnan kautta. Toiminta päättyi kauden 1989 jälkeen mutta käynnistyi uudelleen vuonna 2024, jolloin naiset pelaavat Nelosessa. Kauden päätteeksi joukkue nousi Kolmoseen. Naisten futsal-joukkue aloitti pelaamisen samana syksynä Futsal-Ykkösessä.
Kiffenin A-juniorit nousivat vuonna 1986 Mestaruussarjaan mutta putosivat sieltä kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1990 seuran junioritoiminta itsenäistyi Kiffen Jalkapallojuniorit ry:ksi. Sittemmin junioritoiminta on lakkautettu.
Tunnukset.
Peliasut.
Syksyllä 1909 Kiffenin jalkapallojoukkue otti käyttöönsä ensimmäiset peliasunsa, johon kuuluivat valkoiset paidat leveällä vaakasuoralla sinisellä raidalla ja tummat housut. Valkoisia paitoja ei kuitenkaan pidetty tarpeeksi värikkäinä. Niinpä uudeksi asuksi valittiin punavihreäraitaiset paidat, siniset housut ja tummanruskeat sukat punavihreillä raidoilla. Siniset housut korvattiin myöhemmin punaisilla. Lopulta vuonna 1931 tehtiin päätös koko seuran kattavasta yhtenäisestä kilpailuasusta, jolloin kaikki Kiffenin joukkueet alkoivat pelata mustissa paidoissa seuran jääpallojoukkueen mukaan, joka oli käyttänyt mustia paitoja jo vuodesta 1914.&lt;ref name="Wallén/21"&gt;Wallén &amp; al.: s. 21.&lt;/ref&gt; 
Elokuussa 2023 pelatussa 115-vuotisjuhlaottelussaan Lahden Reipasta vastaan Kiffen käytti punavihreäraitaisen paidan mukaelmaa. Kaudella 2024 niitä alkoi käyttää kolmosjoukkue FC Kiffen/3, ja kaudella 2025 miesten edustusjoukkue otti sen käyttöön vakituisena vieraspelipaitana. 
Kiffenin musta asu kiellettiin vuonna 1981, koska väri omistettiin yksin erotuomarien käyttöön. Kiffenin pelipaita oli päätöksen myötä vuosia valkoinen, jossa oli mukana myös mustaa. Myös kaudella 2023 ja kauden 2024 alussa Kiffenin ykköspaidan pääväri oli mustan sijaan poikkeuksellisesti harmaa.&lt;ref name="Jokilahti/2024"&gt;&lt;/ref&gt; Kiffenin väreihin kuuluu myös vihreä, jota on käytetty pelipaidoissa esimerkiksi pystyraitana tai hihoissa.
Logot.
Kiffenin merkki otettiin käyttöön vuonna 1910, ja se muistutti pitkälti seuran nykyistä logoa. Pyöreän tunnuksen ympärille lisättiin myöhemmin tammen lehvät sekä kruunu.
Kiffenin kaikki lajijaostot ottivat helmikuussa 2022 käyttöönsä hieman uudistetun logon. Siihen lisättiin vuosiluku 1908, mihin saatiin malli seuran useita vuosikymmeniä aikaisemmin käytössä olleesta logosta. Kiffen halusi nostaa seuran perustamisvuoden paremmin esiin sekä kunnioittaa värejä, jotka määriteltiin Kiffenin väreiksi seuran satavuotisjuhlissa.
Musiikki.
Kiffenin eräänlainen tunnuslaulu on Four Cats -yhtyeen ”Suuret setelit”, jota soitetaan joukkueen kotiotteluissa. Kiffenin pelaajat lauloivat sitä jo 1970-luvulla omilla sanoillaan. Edustusjoukkueen maalilaulu on vuodesta 2020 lähtien ollut Black Eyed Peasin, Ozunan ja J. Rey Soulin esittämä ”Mamacita”.
Stadion.
Kiffen pelaa kotiottelunsa Töölön pallokentällä. Joukkueen varsinainen kotikenttä on pallokentän luonnonnurmi (Pallokenttä 2), mutta se pelaa toisinaan myös viereisellä tekonurmella (Pallokenttä 1). 
Aikoinaan Kiffenin kotiotteluja pelattiin myös Helsingin olympiastadionilla. Joukkue pelasi siellä kotipelin yli 40 vuoden tauon jälkeen 25. elokuuta 2020, kun FC Kiffen kohtasi FC Viikingit. Kyseessä oli ensimmäinen miesten ottelu uudistetulla Olympiastadionilla. Samalla kaudella Töölön pallokentän remontin vuoksi FC Kiffen pelasi kauden kolme viimeistä kotiotteluaan evakossa Talin liikuntapuistossa ja Töölön pallokenttä 6:lla. Kaudella 2022 Kiffen pelasi osan otteluistaan evakossa Brahenkentällä. Kiffen pelasi aiemmin 2000-luvulla Kolmosen kotiotteluitaan Töölön eri pallokenttien lisäksi myös muun muassa Vallilanlaakson kentällä ja Talin liikuntapuistossa.
Seuran yleisöennätys on 8 239, joka syntyi vuonna 1962 Mestaruussarjan ottelussa Lahden Reipasta vastaan.
Identiteetti.
Kiffen luetaan yhdeksi Helsingin neljästä suuresta jalkapalloseurasta yhdessä HJK:n, HIFK:n ja HPS:n kanssa.
Kun Kiffen perustettiin vuonna 1908, helsinkiläisessä jalkapallossa näkyi selkeästi yhteiskunnallista ja kielipoliittista profiloitumista. Kiffenissä kotikieli tai yhteiskuntaluokka eivät kuitenkaan olleet jäsenyyden esteenä, sillä seuran perustajiin kuului sekä suomen- että ruotsinkielisiä henkilöitä. Helsingin muut 1900-luvun alun seurat HJK, IFK, Unitas ja IF Sport eivät sopineet Kiffenin jäsenille, jotka vieroksuivat kuulumista johonkin tiettyyn ryhmään. Alusta asti Kiffeniä pidettiinkin suvaitsevaisena seurana, johon kaikki olivat taustasta riippumatta tervetulleita.&lt;ref name="Wallén/19"&gt;Wallén &amp; al.: s. 19.&lt;/ref&gt; Vaikka Kiffenin perustajat olivat Kruununhaan porvareita, kamppailussa suomenruotsalaisten nuorten suosiosta se edusti proletariaattia. Seuran yhteiskunnallisesti avoimen toiminnan haittana oli se, ettei Kiffeniin liittymisellä ollut kielellisiä tai sosiaalisia syitä, minkä myötä siitä alkoi tulla ”ei-kenenkään seura”. 
Ensimmäisinä vuosikymmeninään Kiffen oli ruotsinkielinen seura, jossa oli myös suomenkielisiä jäseniä. Suomen kieli kuitenkin yleistyi jatkuvasti, ja sittemmin suomesta on tullut seuran selkeä enemmistökieli. Suomenkielisessä lehdistössä seurasta käytettiin ensimmäisten vuosien aikana nimeä Kruununhaan Urheiluseura (lyhenne KUS) ennen kuin nimi Kiffen yleistyi.
Nimestään huolimatta Kiffen ei ole ollut vuosikymmeniin kruununhakalainen seura, eikä sillä ole 1990- ja 2000-luvuilla ollut enää selkeää kotipaikkaa. Muutoksen myötä seura menetti osan aiemmasta identiteetistään.
Miesten edustusjoukkue 2025.
Pelaajat.
 
Saavutukset.
Ikämiesjoukkueet.
SM-kilpailujen mestaruudet