tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Santeri Koskela

Santeri Koskela (s. 20. lokakuuta 2002 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Koskela on JYPin kasvatti. Hän oli kaudella 2017–2018 C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 16+17=33 joukkueensa paras maalintekijä ja Koskela jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jesse Helanderin kanssa. Kaudella 2019–2020 hän nousi JYPin B-nuorten kapteeniksi. Koskela sijoittui tehoilla 30+25=55 koko B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain Kärppien Joonas Lohisalo sekä jakoi pistepörssin viidennen sijan Tapparan Vili Kukkolan ja Verneri Ahosen kanssa.
Kaudella 2020–2021 Koskela debytoi JYPin SM-liigajoukkueessa. Hänet nostettiin joukkueeseen 11. marraskuuta 2020 pelattuun vierasotteluun Porin Ässiä vastaan, kun JYPistä oli maajoukkuekomennusten vuoksi sivussa useita pelaajia. Koskela merkittiin liigadebyytissään JYPin kolmossentteriksi laidoilleen Samuel Valkeejärvi ja Mikko Salmio. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.11 minuuttia ja Koskela keräsi teholukeman +1. Liigauransa avausmaalin Koskela teki 24. helmikuuta 2021 vieraissa Tapparaa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi tulokaskautensa aikana 33 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3.
Lokakuussa 2021 Koskela teki JYPin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2025 saakka. Hän pelasi kaudella 2021–2022 SM-liigassa 26 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Koskela pelasi kauden aikana miesten pelejä myös lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa hän pelasi kauden loppuun. Koskela pelasi siellä kahdeksan runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä ja seitsemän pudotuspeliottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Elokuussa 2022 JYP lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella KeuPaan, jossa Koskela pelasi kauden aikana yhden runkosarja- ja neljä Suomen Cupin ottelua. Hän aloitti sarjakauden 2022–2023 kuitenkin JYPin U20-joukkueessa. Koskela valittiin U20 SM-sarjan lokakuun kuukauden pelaajaksi. SM-liigassa hän pelasi kauden aikana 26 runkosarjaottelua tehopistein 4+2=6.
Kaudella 2023–2024 Koskela pelasi SM-liigassa 30 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa. Koskela vahvisti myös yli-ikäisenä JYPin U20-joukkuetta pudotuspeleissä.
Kaudeksi 2024–2025 Koskela siirtyi yhdessä kaksoisveljensä Valtterin kanssa kaksivuotisilla sopimuksilla Mikkelin Jukureihin. Joukkuetta valmensi hänelle JYPistä tuttu Marko Tuomainen. Syyskuussa 2025 Koskelan sopimus Jukurien kanssa purettiin yhteisymmärryksessä, kun seuran urheilutoimenjohtaja Mikko Hakkaraisen mukaan hänelle ei löytynyt enää sopivaa roolia joukkueesta. Seuraavana päivänä Koskelan vahvistettiin siirtyvän kauden 2025–2026 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin, jota oli siirtynyt myös valmentamaan Marko Tuomainen.
Muuta.
Koskelan kaksoisveli Valtteri pelaa puolustajana Santerin joukkuetoverina IPK:ssa.
T. N. Krishnan

Tripunithura Narayanaiyer Krishnan (1928 Kerala – 2. marraskuuta 2020 Chennai) oli intialainen karnaattisen musiikin viulisti.
Krishnan sai musiikkiopetusta isältään A. Narayana Iyeriltä ja oli Chennaihin vuonna 1942 siirryttyään Semmangudi Srinivasa Iyerin oppilas. Hän piti ensimmäisen soolokonserttinsa Thiruvananthapuramissa vuonna 1939. Soolouransa ohella Krishnan säesti esimerkiksi Ariyakudi Ramanuja Iyengaria, Musiri Subramania Iyeria, G. N. Balasubramaniamia, Madurai Mani Iyeriä, Chembaita, M. D. Ramanathania ja Maharajapuram Viswanatha Iyeria. 
Krishnan toimi musiikkiprofessorina Chennaissa ja pääsi sittemmin musiikki- ja taidekoulun dekaaniksi Delhin yliopistoon. Hän sai monia palkintoja, kuten Sangita Kalanidhin, Padma Bhushanin ja Padma Vibhushanin. Hän ei lopettanut musiikkiuraansa ennen kuolemaansa vuonna 2020. Hänellä oli vaimo, poika ja tytär.
In-house-yhtiö

In-house-yhtiö on valtion, kunnan tai kuntayhtymän omistama ja niiden määräysvallassa oleva, tavallisesti osakeyhtiö, jolta tehdyt hankinnat voidaan toteuttaa ilman hankintalain mukaista kilpailutusta.
In-house-järjestely ja hankintojen kilpailutus.
Valtion, kuntien ja kuntayhtymien on kilpailutettava hankintansa siten, kuin hankintalaissa eli laissa julkisista hankinnoista ja käyttöoikeussopimuksista säädetään. In-house-järjestely perustuu hankintalain 15 §:ään, jonka mukaan lakia ei sovelleta hankintaan, jonka valtio tai kunta tekee omalta sidosyksiköltään. Sidosyksiköllä tarkoitetaan muodollisesti erillistä ja päätöksenteon kannalta itsenäistä yksikköä. Valtion, kunnan tai kuntayhtymän tulee yksin tai yhdessä muiden hankintayksiköiden kanssa käyttää määräysvaltaa yksikköön samalla tavoin, kuin omiin toimipaikkoihinsa.
In-house-yhtiöllä voi olla enintään 5 prosentin ja enintään 500 000 euron osuus liiketoiminnastaan muiden kuin valtion, kuntien tai kuntayhtymien kanssa, joiden määräysvallassa se on.
In-house ja out-house -järjestely.
Kuntien ja kuntayhtymien toimintojen yhtiöittämistä on lisännyt yhtiömuotoisen toiminnan joustavuus verrattuna kunnan ja kuntayhtymän toimintaan sekä useissa tapauksissa paremmat mahdollisuudet kilpailla työvoimasta palkoilla ja muilla työehdoilla. In-house-järjestelyn mahdollisuus on ollut yksi syy edellä mainittujen lisäksi.
Kuntalain mukaan kuntien ja kuntayhtymien tulee yhtiöittää toimintansa silloin, kun toimintaa harjoitetaan kilpailutilanteessa markkinoilla. Out-house-järjestely on toteutettava tilanteessa, jossa yli 5 prosenttia liiketoiminnasta tapahtuu kilpailluilla markkinoilla.Out-house-yhtiöllä tarkoitetaan valtion, kunnan tai kuntayhtymän omistamaa yhtiötä, joka toimii markkinoilla eikä täytä sidosyksikkökriteereitä.
Rovja

Rovja () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 10 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku.
Joki sijaitsee Remdovskin luonnonpuistossa () saman nimisellä niemimaalla . Se mutkittelee suolla loivilla kaarteilla ja joen keskijuoksulla sen uoma on 2–3 kertaa leveämpi. Joen ympäristö on tietöntä ja asumatonta suomaata. Niemimaan keskellä kulkee niemen suuntainen harjanne, jossa on pientä asutusta ja viljelymaata.
Luontoarvoja.
Rovjan ympäristö sijaitsee suomaan tasaisella osalla, johon Peipsijärven vedenpinnan korkeusvaihtelut vaikuttavat. Vuosittaiset korkeusvaihtelut voivat olla noin metrin. Rovjan uoma on sen pituuteen verrattuna leveä ja joen uoman pudotus on vähäinen, jolloin järven korkeusvaihtelut tuntuvat koko uoman pituudelta. Korkeanveden aikana koko suo saa järvestä lisäkosteutta. Remdovskin luonnonpuisto perustettiin vuonna 1985 harvinaisten kasvien ja eläinten suojelemiseksi. 
Valuma-alue ja sivu-uomat.
Rovja sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven Kuumajärven itärantaan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Rovjan valuma-alue kuuluu Pihkovan alueessa Outovan piiriin. Rovjan sivu-uomat ovat varsin lyhyitä. Samalla suoalueella sijaitsee yksinäinen suojärvi Verhovoje ().
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027527 .
John Greenleaf Whittier

John Greenleaf Whittier (17. joulukuuta 1807 Haverhill, Massachusetts, Yhdysvallat – 7. syyskuuta 1892 New Hampshire, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Whittier oli maanviljelijäperheestä. Hän työskenteli tilalla 18-vuotiaaksi ja loi työnsä kautta yhteyden luontoon ja seudun perimätietoon, jotka sittemmin näyttäytyivät hänen kuvauksissaan Uuden Englannin ulkoisessa ja sisäisessä maisemassa. Hän saattoi pienten ansioittensa avulla opiskella vuonna 1827 puoli vuotta Haverhill Academyssa ja myöhemmin vielä uudestaan. Hän toimitti 1829–1832 muutamia lehtiä ja hoiti sitten 4–5 vuotta kotitilaa. Raskas työ vaikutti pysyvästi hänen terveyteensä.
Whittier oli jo poikavuosina tunnistanut runoilijankykynsä lukiessaan Robert Burnsia ja alkoi 1826 julkaista runojaan. Hän toteutti kirjoituksissaan kveekareiden periaatteita puolustaessaan orjien vapauttamista. Hän aloitti 1831 toimittajana orjuutta vastustavassa William Lloyd Garrisonin lehdessä "The Liberator" ja toimi vuodesta 1836 sihteerinä American Antislavery Societyssa. Samassa hengessä hän kirjoitti runoja, toimitti Philadelphiassa ilmestynyttä lehteä "Pennsylvania Freeman" ja uhmasi roskaväen hyökkäyksiäkin. Hän muutti 1840 Amesburyyn Massachusettsiin, omistautui runoudelle sekä kirjoitti "National Era" -lehteen ja vuodesta 1857 "Atlantic monthlyyn".
Whittier ei toiminut aktiivisesti politiikassa mutta valmisteli runsaasti sitä materiaalia, jonka pojalta republikaaninen puolue syntyi. Runoilijana Whittier oli periamerikkalainen ja lähes yhtä pidetty kuin kosmopoliittisempi Longfellow.
Whittierista tuli kansallisrunoilija, joka puhui oikeudenmukaisuuden, humaaniuden ja uudistusten puolesta. Hän ylisti myös kansan yksinkertaista elämää, kuvasi maaseudun ammatteja raikkaasti ja vilpittömästi, ylisti runoissaan puritaanien marttyyrejä, paheksui orjuuden puolustajia, kirjoitti muistorunoja ystävistä ja maineikkaista henkilöistä sekä julkaisi lähes koko runoilijauransa ajan balladeja, joihin aiheita on antanut erityisesti Amerikan siirtomaa-ajan perimätieto. Hän käyttää sanastossa enemmän kielen anglosaksisia kuin romaanisia aineksia. Hänen runonsa eivät ole erityisen melodisia eivätkä mitallisesti monimuotoisia. Ajan mittaan runot kuitenkin hienostuivat muodoltaan. Hän kirjoitti myös proosaa sekä sekalaisia kirjoituksia eri aloilta. Hän julkaisi itse kootut teoksensa, ensin 1888 ja uuden painoksen 1896.
Whittier oli kiinnostunut suomalaisesta kansanrunosta. Aihetta käsittelee Ernest J. Moyne artikkelissaan "John Greenleaf Whittier and Finland".
Ongwediva

Ongwediva on kaupunki Oshanan alueella Namibian pohjoisosissa. Se on Ongwedivan vaalipiirin keskus. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 33 777 asukasta. Se on alun alkaen ollut Suomen Lähetysseuran lähetysasema. Siellä on seitsemän kirkkoa, kaksi yksityiskoulua ja 13 valtionkoulua. Useimmat asukkaat puhuvat oshiwambon kieltä.
Historia.
Ongwediva sai alkunsa suomalaisena lähetysasemana vuonna 1926. Silloin sinne alettiin rakentaa työkoulua, jossa opetettiin käytännön taitoja. Koulusta puhutaan maanviljelys- ja teollisuuskouluna, joskin maanviljelys jäi pian taka-alalle. Koulu aloitti toimintansa helmikuussa 1927, ja se oli ns. ylempi koulu, eli siihen tultiin alakoulun suorittamisen jälkeen. Vuosikymmenen lopulla työkoulu alkoi saada Etelä-Afrikan hallitukselta avustusta, vaatimattomat 100 puntaa vuodessa.
Oniipan miesopettajaseminaari siirrettiin Ongwedivaan vuoden 1954 lopulla. Nykyään opettajakoulutus on osa Namibian yliopiston kasvatustieteellistä tiedekuntaa.
Asutuskeskus Ongwedivasta kehittyi 1960-luvulla, kun aluetta hallitsi Nandjebo Mengela. Paikkakunta oli käytännössä hallintokeskus Oshakatin nukkumalähiö. Ongwedivalaiset kävivät töissä myös Ondangwassa.
Talous.
Ongwedivassa järjestetään vuosittain messut (Ongwediva Annual Trade Fair, OATF), jotka on järjestetty vuosittain vuodesta 2000 lähtien (ensimmäiset messut pidettiin vuonna 1995). Kaupungissa on tori, ja sitä vastapäätä on ostoskeskus (Maroela Mall, Mandume Ndemufayo St.).
Ongwediva on kasvanut voimakkaasti. Siellä oli alle 11 000 asukasta vuonna 2001. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väkiluku oli 20 260 ja vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan 33 777.
Ongwediva on Namibian toiseksi suurin viihdekeskus, edellään vain pääkaupunki Windhoek. Se kehittyy nopeasti ja sitä pidetään asumismukavuudeltaan Namibian parhaana kaupunkina. Kaupungissa on yksi maan harvoista yksityissairaaloista.
Politiikka.
Ongwedivaa hallitsee kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Oshanan alue, johon Ongwediva kuuluu, on SWAPOn vahvoja tukialueita. Vuoden 2015 vaaleissa SWAPO sai maanvyörymävoiton (2.264 ääntä) ja voitti kaikki seitsemän valtuutetun paikkaa. Rally for Democracy and Progress (RDP) osallistui myös vaaleihin, mutta se sai vain 166 ääntä. Tulokset olivat seuraavat:
Vuoden 2020 vaaleissa SWAPO voitti jälleen, mutta ei niin suurella erolla muihin nähden. Tulokset olivat seuraavat:
Koulutus.
Ongwedivassa on kaksi oppikoulua, Mweshipandeka High School ja Gabriel Taapopi SSS. Kaupungissa on myös viisi alakoulua. Namibian yliopiston eli UNamin Tekninen ja tietojenkäsittelyn tiedekunta sijaitsee Ongwedivassa. Se on perustettu sinne vuonna 2009. UNamin Ongwedivan kampus on nimetty presidentti Hifikepunye Pohamban mukaan. Kampus tunnettiin aiemmin nimellä Ongwediva College of Education (OCE), ja vuoden 2010 jälkeen se on tunnettu nimellä UNam Ongwediva Campus, kun kaikki maan colleget yhdistettiin UNamiin. Vuonna 1954 Ongwedivaan siirretty opettajaseminaari jatkaa nyt osana UNamin kasvatustieteellistä tiedekuntaa.
Virginia Bonci

 Virginia Bonci (5. tammikuuta 1949 – 9. marraskuuta 2020) oli romanialainen yleisurheilija.
Amrita Singh

Amrita Singh (s. 9. helmikuuta 1958 Hadali, Punjab, Pakistan) on intialainen näyttelijä. Hän oli suosionsa huipulla hindinkielisessä elokuvateollisuudessa 1980-luvulla. Hän voitti parhaan naissivuosan Filmfare Awards -palkinnon elokuvasta "Aaina" vuodelta 1993.
Yksityiselämä.
Singh oli naimisissa näyttelijä Saif Ali Khanin kanssa vuosina 1991–2004. He saivat kaksi lasta, näyttelijä Sara Ali Khanin (s. 1995) ja Ibrahim Ali Khanin (s. 2001).
Eetu Rissanen (jalkapalloilija)

Eetu Rissanen (s. 15. lokakuuta 2002 Iisalmi) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Rissanen on Pallo-Kerho 37:n kasvatti. Hän siirtyi Kuopion Palloseuraan kaudeksi 2019. Ensiesiintymisen Veikkausliigassa Rissanenteki 16-vuotiaana 20. huhtikuuta 2019. Kaudella 2019 hän oli kentällä neljässä Veikkausliiga-ottelussa, pelaten pääosin A-junioreissa ja Kakkosta pelanneessa yhteistyöseura SC KuFu-98:ssa. Rissanen oli kuitenkin mukana Suomen mestaruuden voittaneessa KuPS:n joukkueessa. Rissanen lainattiin kesken kauden 2020 Ykkösessä pelanneen Vaasan Palloseuraan. 
Eetu Rissanen on pelannut 25 poikamaaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia vuosina 2017–2019.
Suokirjoahven

Suokirjoahven ("Aequidens chimantanus") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 10,2 senttimetrin mittaiseksi. Suokirjoahventa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Venezuelasta. Sopiva pH-arvo lajille on 4,6–5,6.
August Michael Schauman

August Michael Schauman (27. syyskuuta 1852 Helsinki – 30. tammikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies.
Schaumanin vanhemmat olivat professori, piispa Frans Ludvig Schauman ja Fredrika Kristina Gylich ja puoliso vuodesta 1886 Johanna Boman (k. 1937). Schauman tuli ylioppilaaksi 1872 ja suoritti oikeustutkinnon 1879. Hän tuli Suomen sotakomissariaatin kanslistiksi 1870 ja Porvoon oikeusneuvosmieheksi 1883. Porvoon pormestarina Schauman toimi 1895–1915, joskin hän oli virasta erotettuna 1903–1906. Hän toimi Porvoossa myös Yhdyspankin konttorin hallituksessa. Schauman edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1885 ja 1894. 
Schaumanin veli oli virka- ja valtiopäivämies Karl Frans Johan Schauman.
Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schauman

Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schauman (23. heinäkuuta 1857 Uusikaupunki – 25. toukokuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria.
Schaumanin vanhemmat olivat kapteeni Knut Schauman ja Eva Constance Elisabeth Holmberg ja puoliso vuodesta 1889 Berta Hahl. Schauman suoritti oikeustutkinnon 1884 ja sai varatuomarin arvon 1886. Hän tuli Suomen sotakomissariaatin kanslistiksi 1887 ja toimi Tammisaaren pormestarina 1889–1907, joskin hän oli virasta erotettuna 1903–1906. Maanjako-oikeuden puheenjohtajana Schauman toimi 1893–1903 ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen asiamiehenä vuodesta 1907. Hän edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1891, 1894, 1899, 1904–1905 ja 1905–1906.
Jääkärieversti, toimitusjohtaja Eric Schauman oli Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schaumanin poika.
Toyota Supra (1993)

Toyota Supra A80 on Toyota Supran neljännen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1993–2002. Se korvasi edeltäneen A70-mallin ja seuraajaksi esiteltiin A90, tosin vasta vuonna 2019.
Auto on erityisen suosittu virittäjien keskuudessa, mistä syystä täysin alkuperäisinä säilyneitä Supria on tarjolla varsin vähän. Tämän vuoksi vähän ajettujen alkuperäiskuntoisten autoyksilöiden hinnat ovat 2000-luvun kuluessa nousseet huomattavasti.
Toyota Supra A80 (1993–2002).
Neljännen sukupolven Supra esiteltiin Chicagon autonäyttelyssä 1993. Pääinsinööri Isao Suzukin alaisuudessa toteutettu suunnitteluprojekti kesti yhteensä neljä vuotta. Auton muotoilussa on hyvin paljon samoja piirteitä kuin 1960-luvun Toyota 2000GT -mallissa. Se oli edeltäjäänsä lyhyempi, matalampi, leveämpi ja 100 kilogrammaa kevyempi. Esimerkiksi konepelti, valinnaisena saatavana ollut targakatto ja useat alustan komponentit oli valmistettu alumiinista. Supra perustuu Lexus SC:n (myyty myös nimellä Toyota Soarer) lyhennetylle pohjalevylle. 
Auton voimanlähteenä käytettiin kuusisylinteristä 3,0-litraista 2JZ-rivimoottoria, joka oli saatavana sekä vapaasti hengittävänä että kaksoisturboahdettuna versiona. Vapaasti hengittävässä versiossa tehoa oli 220 hevosvoimaa ja turboahdetussa 320 hevosvoimaa. Turbomalliin oli saatavana suurikokoinen takaspoileri. Turboahtimista ensimmäistä käytetään moottorin alemmilla kierrosluvuilla ja toinen ahdin käynnistyy mukaan sen pariksi korkeammalla kierrosalueella. 2JZ-moottori on tunnettu luotettavuudestaan ja se on helposti viritettävissä. Varsin pienillä muutoksilla siitä on mahdollista ottaa irti tehoa noin 700 hevosvoiman verran, mutta moottorissa on virityspotentiaalia jopa lähes tuhanteen hevosvoimaan saakka. Voimansiirtona vapaasti hengittävässä versiossa käytettiin viisivaihteista manuaalivaihteistoa, kun taas turboversiossa vaihteisto oli uusi Getragin kanssa yhteistyössä kehitetty kuusivaihteinen. Molempien moottoriversioiden yhteyteen sai halutessaan myös neliportaisen automaattivaihteiston.
Supraan oli saatavana aktiivinen etuspoileri, joka tulee automaattisesti esiin nopeuden ylittäessä 90 km/h. Kuljettajan on mahdollista myös ohjata spoilerin toimintaa käsin ohjaamossa olevalla painikkeella.
Vuonna 1997 Supra sai vähäisen kasvojenkohotuksen, huomattavimpana tummapohjaiset ajovaloumpiot. Sisälle tuli uudenmallinen ohjauspyörä, ja myös esimerkiksi mittaristoon ja radion hallintalaitteisiin oli tehty pieniä uudistuksia.
Supran vienti Yhdysvaltojen markkinoille lopetettiin vuonna 1998 pudonneiden myyntilukujen vuoksi, mutta Japanissa se säilyi mallistossa aina vuoteen 2002 saakka. Seuraava Supra-sukupolvi esiteltiin vasta vuonna 2019. Se on kehitetty Toyotan ja BMW:n välisessä yhteistyössä, ja auton tekniikka on peräisin BMW Z4 (G29) -urheiluautomallista.
Jere Hiltunen

Jere Hiltunen (s. 11. kesäkuuta 1999 Kontiolahti) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa joensuulaista JIPPOa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Hiltunen aloitti junioriuransa kotiseudullaan Kontiolahdella yhdessä kaksosveljensä Joonan kanssa Lehmon Pallo -77:n riveissä. He pelasivat kaudella 2015 Kakkosessa pelanneen JIPPOn riveissä. He siirtyivät edelleen kaudella 2016 Kuopioon ja pelasivat aluksi Kuopion Palloseuran (KuPS) A-junioreiden ja Kakkosessa pelanneen yhteistyöseura SC KuFu-98n riveissä. Jere ja Joona tekivät kauden 2018 alussa monivuotisen sopimuksen KuPS:n kanssa. Enimmäkseen he pelasivat yhteistyöseura SC KuFu-98:ssa. Jere Hiltunen nousi Kuopion Palloseuran edustusjoukkueeseen kaudella 2018. Hän pääsi kentälle ensimmäisellä kaudella yhdeksässä ottelussa ja seuraavalla kaudella 2019 neljä kertaa, jolloin hän oli SM-kultaa voittaneen KuPS:n riveissä.
Ensiesiintymisen Veikkausliigassa hän teki 22. toukokuuta 2018 ottelussa KuPS-VPS aivan pelin loppuhetkillä.
Kaudella 2020 Jere ja Joona Hiltunen palasivat takaisin Joensuuhun ja olivat nostamassa JIPPOa kaudella 2020 Kakkosen lohkovoittajina Ykköseen. 
Kesäkuussa 2018 Jere Hiltunen pelasi kaksi maaottelunsa Suomen U19-joukkueessa Montenegroa vastaan. 
Saavutukset.
Veikkausliiga:
Annika Hirvonen

Hanna Annika Hirvonen (aik. Hirvonen Falk, s. 2. kesäkuuta 1989 Sundbyberg) on ruotsinsuomalainen poliitikko, joka edustaa ympäristöpuoluetta. Hän nousi valtiopäiväedustajaksi kesäkuussa 2014 Peter Erikssonin siirryttyä europarlamenttiin. Hirvonen valittiin valtiopäiville myös vuosien 2014, 2019 ja 2022 valtiopäivävaaleissa.
Hirvonen on ollut ympäristöpuolueen valtiopäiväryhmän toinen puheenjohtaja yhdessä Janine Alm Ericsonin kanssa marraskuusta 2019 lähtien. Syyskuussa 2020 hän ilmoitti pyrkivänsä myös puolueen johtoon vuonna 2021 järjestettävässä puheenjohtajavaalissa.
Hirvosen isä on syntynyt Heinävedellä ja kasvanut Nastolassa. Hänen äitinsä vanhemmat muuttivat Ruotsiin 1950-luvulla Tampereelta ja Äkäslompolosta.
Inowrocławin piirikunta

Inowrocławin piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 159 184. Piirikunta jakautuu hallintokeskus Inowrocławin kaupunkikuntaan sekä kahdeksaan maalaiskuntaan (Dąbrowa Biskupia, Gniewkowo (sisältää Gniewkowon kaupungin), Inowrocław, Janikowo (sisältää Janikowon kaupungin), Kruszwica (sisältää Kruszwican kaupungin), Pakość (sisältää Pakośćin kaupungin), Rojewo sekä Złotniki Kujawskie).
Inowrocławin piirikunnalla on yhteistä rajaa Bydgoszczin, Toruńin, Aleksandrówin, Radziejówin, Koninin, Mogilnon ja Żninin piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta 10,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Inowrocławin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 10,9 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Kujavia-Pommerin voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Inowrocławin piirikunnassa oli 159 814 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 165 207 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 125 462 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 16,8 prosenttia, työikäisten 61,2 prosenttia ja eläkeikäisten 22 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,5 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 1 376 lasta.
Astyra (Myysia)

Astyra (, myös "Astyron", tai "Astyra Mysia", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Myysiassa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Balıkesirin maakunnan Akçayta.
Maantiede.
Astyran poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Myysian alueella Theben tasangolla Antandroksen ja Adramyttionin välisellä alueella. Pseudo-Skylaks luki kaupungin kuitenkin osaksi Lyydiaa. Kaupunki on sijoitettu Adramyttioninlahden (nyk. Edremitinlahti) rannalle lähelle nykyistä Akçayta noin 12 kilometriä länteen nykyisestä Edremitin kaupungista. Astyran kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Kaupungin lähellä oli Sapra-niminen järvi, joka oli yhteydessä mereen.
Pausanias kertoo, että Astyrassa oli mustaa ja kuumaa vettä virrannut lähde, jonka hän oli itse nähnyt. Hän kuitenkin sijoitti Astyran Atarneukseen. Tästä voidaan päätellä, että joko Atarneuksessa oli erillinen Astyra, tai sitten Pausanias tekee tässä virheen. Kaupunkia ei tule sekoittaa myöskään toiseen Astyraan eli Astyra Troikaan Troaksessa.
Historia.
Astyran historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se oli olemassa klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Strabon kuvasi paikan kyläksi ("kōmē"), joka oli aiemmin ollut pieni kaupunki ("polikhnē") Antandroksen alaisuudessa. Nykytutkimuksessa Astyra on luettu polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–438/437 eaa. Astyra löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupunki oli lakannut olemasta Plinius vanhemman aikaan tultaessa. Hän käytti kaupungista nimimuotoa "Astyre".
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Astyrēnos (Mysos)" ().
Rakennukset ja löydökset.
Astyraa ei tunneta arkeologisesti. Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa oli Artemis Astyrenelle omistettu temppeli, jota antandroslaiset valvoivat.
Astyra (Troas)

Astyra (, myös "Astyra Troika", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Çanakkalea.
Astyra Troikan historiasta ei tiedetä juuri mitään. Strabonin mukaan kaupunki oli aiemmin ollut itsenäinen, mutta hänen aikanaan se oli raunioina ja sen alue oli tullut Abydoksen haltuun. Alueella oli aiemmin ollut kultakaivoksia, mutta nekin olivat ehtyneet jo ennen Strabonin aikaa. Vaikka kaupunki on nykytutkimuksessa luettu polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Astyra Troika kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, tai ainakin sen nimi esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 425/424 eaa.
Kaupunkia ei tule sekoittaa tunnetumpaan Astyraan Myysiassa.
Hagerman

Hagerman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Olaieis

Olaieis () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Akyakaa.
Olaieisin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Olaieis kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vain kerran vuonna 453/452 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Olaieus" ().
Parpariotai

Parpariotai (; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle Aydınin maakunnan Didimiä.
Parpariotain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Parpariotai kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 451/450–440/439 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Parpariōtēs" ().
Passanda

Passanda (, myös "Pasanda", , "Pasada", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Gökbeliä.
Passanda sijaitsi hieman sisämaassa kaakkoon Kaunoksesta. Se mainitaan "Stadiasmus Maris Magnissa", joka ilmoittaa kyseisten kaupunkien väliseksi etäisyydeksi 30 stadioninmittaa. Nykyisen Solungur Gölü -järven läheltä on tehty joitakin löytöjä, jotka sopivat mainittuun etäisyyteen.
Passandan historiasta tiedetään vain vähän. Diodoros Sisilialainen mainitsee sen nimellä "Sasanda" ja Stefanos Byzantionlainen nimellä "Passa". Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Passanda kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 451/450–421/420 eaa. Hellenistisellä kaudella kaupunki oli ainakin jossakin välissä Kaunoksen alainen "demos".
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Pasandeus" ().
Peleiatai

Peleiatai () oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Peleiatain historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Peleiatai kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 453/452–432/431 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Peleiatēs" ().
Plakia

Plakia (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan nykyisen Bursan maakunnan Kurşunlun paikalle.
Plakia sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren rannikolla itään Kyzikoksesta, suunnilleen sen ja Rhyndakos (nyk. Mustafakemalpaşa) -joen suun puolessa välissä. Kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se oli alkuperältään pelasgilainen kaupunki, ja Herodotos kertoo, että sen sekä läheisen Skylaken pelasgit olivat säilyttäneet muinaisen kielensä hänen aikaansa saakka. Myöhemmin Plakia vaikuttaa olleen Ateenan siirtokunta, ja sen väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi pelasgisesta alkuperäisväestöstä. Kaupunki on luettu klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon muun muassa sillä perusteella, että se löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin asukkaista käytettiin etnonyymejä "Plakianos" () ja "Plakiēnos" ().
Pseudo-Skylaks mainitsee vain Plakian, mutta Pomponius Mela ja Plinius vanhempi puhuvat sekä Plakiasta että Skylakesta kuin ne olisivat olleet edelleen olemassa. Näin kaupungit olisivat säilyneet olemassa roomalaiselle kaudelle saakka. Kumpikin kaupunki vaikuttaa olleen suhteellisen vähämerkityksellinen ja taantuneen varhain. Kummatkin yhdistettiin mahdollisesti Kyzikokseen.
Plakiassa oli Kybelen kultti. Paikallisesti tämä tunnettiin Plakiane-äitinä ("Mētēr Plakianē"). Kybelen pää esiintyy kaupungin rahoissa.
Laure Coutan-Montorgueil

Laure Cotan-Montorgueil (1855–1915) oli ranskalainen kuvanveistäjä.
Coutan-Montorgueil opiskeli Alfred Boucherin oppilaana ja hänen töitään oli esillä vuonna 1893 Chicagon maailmannäyttelyssä.
Pyrindos

Pyrindos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Pyrindoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä muutamaan piirtokirjoitukseen sekä Stefanos Byzantionlaisen tekemään mainintaan kaupungista.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Pyrindios" ().
Pyrnos

Pyrnos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Muğlan maakunnan Büyükkaraağaçia.
Pyrnos oli ainakin myöhemmässä vaiheessa Rhodoksen mantereen puolella sijainneella "peraia"-alueella. Plinius vanhempi sanoo kaupungin sijainneen Kaunoksen ja Loryman välissä. Pyrnoksen oletetulta paikalta on löydetty joitakin muurien jäänteitä ja hautoja.
Pyrnoksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Tulkinta perustuu lähinnä siihen, että Pyrnos kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 452/451–433/432 eaa. Myös Stefanos Byzantionlainen mainitsee kaupungin.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Pyrnios" ().
Skylake (kaupunki)

Skylake (; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Myysiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Bursan maakunnan Bayramdereä.
Skylake sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren rannikolla itään Kyzikoksesta ja noin 12 kilometriä länteen Rhyndakos (nyk. Mustafakemalpaşa) -joen suusta. Kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Se oli alkuperältään pelasgilainen kaupunki, ja Herodotos kertoo, että sen sekä läheisen Plakian pelasgit olivat säilyttäneet muinaisen kielensä hänen aikaansa saakka. Myöhemmin kaupunki vaikuttaa olleen Ateenan siirtokunta, ja sen väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi pelasgisesta alkuperäisväestöstä. Kaupunki on luettu klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti.
Pseudo-Skylaks mainitsee vain Plakian, mutta Pomponius Mela ja Plinius vanhempi puhuvat sekä Skylakesta että Plakiasta kuin ne olisivat olleet edelleen olemassa. Näin ne olisivat säilyneet olemassa roomalaiselle kaudelle saakka. Kumpikin kaupunki vaikuttaa olleen suhteellisen vähämerkityksellinen ja taantuneen varhain. Kummatkin yhdistettiin mahdollisesti Kyzikokseen.
Kristina Lundberg

Kristina Anna Maria Lundberg (s. 10. kesäkuuta 1985 Husum, Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Nykyisin hän toimii Ruotsin alle 18-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkueen apuvalmentajana. Hän pelasi Ruotsin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 2006 Torinossa, jolloin Ruotsi sijoittui hopealle. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan Kanadassa 2004 ja Ruotsissa 2005. Yhteensä hän pelasi urallaan 60 maaottelua. Seuratasolla Lundberg edusti urallaan MODO Hockeyta, Skellefteå AIKia, Segeltorps IF:ta ja Munksund-Skuthamns SK:ta.
Carolus-Duran

Charles Auguste Émile Durand (4. heinäkuuta 1837 Lille – 17. helmikuuta 1917 Pariisi), tunnettu paremmin taiteilijanimellään Carolus-Duran, oli ranskalainen taidemaalari ja taideopettaja. Hän maalasi useita tyylikkäitä maalauksia Ranskan kolmannen tasavallan yläluokasta.
Elämänvaiheita.
Carolus-Duran opiskeli taidetta ensiksi syntymäkaupungissaan, mistä siirtyi Pariisiin, missä oli François Souchonin oppilaana. Ensinäyttelynsä hän piti vuonna 1859. Tuolloin hänen töissään oli vahvoja vaikutteita hyvän ystävän, Gustave Courbet’n maalauksista. Hän tutustui tuolloin myös Pariisissa oleskelleeseen James McNeill Whistleriin. Jossain vaiheessa uransa alkua Charles Durand vaihtoi nimensä eksoottisempaan Carolus-Duraniin. 
Taidetta opiskellessaan Carolus-Duran kapinoi aikansa taideopetusta vastaan, Hän ei pitänyt klassisen taiteen ihanteista, vaan päätti mennä suoraan juurille kopioiden Louvressa vanhojen mestareiden töitä. Tämä oli rohkeaa, sillä jokaisen nuoren taiteilijan olisi pitänyt ensiksi hakeutua jonkun vanhemman taiteilijan oppilaaksi ja suojatiksi. 
Vuonna 1866 Carolus-Durand matkusti Espanjaan, missä ihastui maan taiteen värimaailmasta. Vuonna 1870 hän oleskeli Belgiassa ja vuonna 1872 hän palasi Pariisiin, missä avasi oman ateljeensa. Hänen ystäväpiiriinsä kuului tuolloin John Singer Sargent. Carolus-Durandista alkoi vähitellen tulla suosittu muotokuvamaalari. Vuonna 1876 Venäjälle suuntautunut matka antoi uusia vaikutteita hänen taiteelleen. Valtio tilasi häneltä vuonna 1878 Palais du Luxembourgin kattomaalaukset. Tähän aikaan hän alkoi saada kuuluisuutta myös taideopettajana. 
Carolus-Durandin menestyksekäs ura toi myös erilaisia luottamustehtäviä. Vuonna 1890 hän oli mukana perustamassa Société Nationale des Beaux-Arts´ia ja hänet valittiin sen puheenjohtajaksi vuonna 1900. Vuonna 1904 hänestä tuli Ranskan Rooman instituutin johtajaksi. 
Henri de Toulouse-Lautrec kutsui Carolus-Durandia "värien ruhtinaaksi" ja maisemamaalauksissaan hän osoitti tunteellisuutta ja ilmaisun vapautta. Carolus-Durandia pidettiin esteetikkona, mutta hän solmi ystävyyssuhteita myös aikansa nousevan taidesuuntauksen impressionismin edustajien, kuten Édouard Manet’n kanssa. 
Ensimmäinen Carolus-Durandin koko elämäntyötä käsitellyt näyttely pidettiin vuonna 1919. Sen jälkeen lahjakkaan ja aikansa tähtitaiteilijan työt paljolti unohdettiin. Seuraava näyttely pidettiin vasta vuonna 2003.
Javier Correa

Javier Andrés Correa (s. 17. heinäkuuta 1976 San Carlos de Bariloche) on argentiinalainen ratameloja.
Correa edusti Argentiinaa Atlantan kesäolympialaisissa 1996, Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 ja Ateenan kesäolympialaisissa 2004. Lisäksi hän saavutti kaksi MM-hopeaa 1 000 metrin kajakkiyksikössä vuosina 2001 ja 2002 sekä kaksi MM-pronssia 500 metrin ja 1 000 metrin kajakkiyksiköissä vuosina 1998 ja 2001. Pan-Amerikan kisoissa Correa voitti kuusi kultamitalia, yhden hopeamitalin ja kaksi pronssimitalia.
Correa on pituudeltaan 169-senttimetrinen ja painaa 70 kilogrammaa. Hänen veljensä Miguel on myös olympiatason ratameloja.
William H. Murray

William Henry David "Alfalfa Bill" Murray (21. marraskuuta 1869 Texas – 15. lokakuuta 1956 Oklahoma City) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Murray oli maanviljelijä Uriah Dow Thomas Murrayn ja Bertha Elizabeth Jonesin poika. Hän varttui Texasissa, karkasi kotoa 12-vuotiaana ja työskenteli sitten seitsemän vuotta maataloudessa. Hän valmistui Springtownin College Hill Institutesta ja toimi tämän jälkeen opettajana sekä eri lehtien päätoimittajana Dallasissa ja Corsicanassa. Opiskeltuaan oikeustiedettä Murray aloitti työskentelyn juristina Fort Worthissa. Vuonna 1898 hän muutti Tishomingoon, silloiseen intiaaniterritorioon, nykyisen Oklahoman alueelle. Hän toimi vuosina 1898–1901 chickasawien maan kuvernöörin lakineuvonantajana. Heinäkuussa 1899 Murray meni naimisiin kuvernöörin sisaruksentytär Mary Alice Hearrellin kanssa. 
Murray tuli tunnetuksi puhujana demokraattisen puolueen ja maatalouden monipuolistamisen hyväksi. Hän oli mukana laatimassa perustuslakia ehdotetulle Sequoyah'n osavaltiolle, joka ei kuitenkaan vuonna 1905 yrityksestä huolimatta saavuttanut osavaltiostatusta. Vuonna 1906 Murray toimi Oklahoman perustuslakikonventin puheenjohtajana ja vuonna 1907 Oklahoman ensimmäisen demokraattien osavaltionkonventin puhemiehenä. Vuosina 1907–1909 hän oli osavaltion edustajainhuoneen jäsen. Vuosina 1908, 1912, 1916 ja 1932 hän oli edustajana demokraattien kansalliskonventeissa. Murray tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuosiksi 1913–1917 ja asettui epäonnistuneesti uudelleen ehdolle vuonna 1916. 
Murray lähti 1920-luvulla Yhdysvalloista ja pyrki perustamaan maataloussiirtokuntaa eteläisen Bolivian alueelle. Talousvaikeudet sekä elinolot varjostivat tätä työtä, ja Murray palasikin Oklahomaan vuonna 1929. Hän toimi Oklahoman kuvernöörinä vuosina 1931–1935. Hän kritisoi ankarasti Franklin Rooseveltia ja New Dealia, mutta ei enää onnistunut yrityksissään palata poliittisiin asemiin. Hän tuomitsi kaupungistumisen sekä teollistumisen ja puolusti rotuerottelua. Maatilalleen vetäytymisen jälkeen Murray julkaisi poliittisia kirjoja ja pamfletteja. Hänen rasistiset ja antisemitistiset kantansa jyrkkenivät tänä aikana. Hän palasi kuvernöörinkartanoon vuonna 1950 kun hänen poikansa Johnston Murray valittiin kuvernööriksi. Lokakuussa 1956 Murray kuoli kärsittyään keuhkokuumeesta ja paralyyttisestä aivohalvauksesta. Hänet haudattiin Tishomingoon, Oklahomaan.
Miguel Correa

Miguel Antonio Correa (s. 11. lokakuuta 1983 San Carlos de Bariloche) on argentiinalainen ratameloja.
Correa edusti Argentiinaa Pekingin kesäolympialaisissa 2008 ja Lontoon kesäolympialaisissa 2012. Lontoossa 2012 hän sijoittui 200 metrin kajakkikaksikossa viidenneksi parinaan Rubén Rézola. Pan-Amerikan kisoissa Correa saavutti kolme hopeamitalia vuosina 2003 ja 2011 sekä yhden pronssimitalin vuonna 2003.
Correa on pituudeltaan 173-senttimetrinen ja painaa 77 kilogrammaa. Hänen veljensä Javier on ratamelonnan MM-mitalisti.
Sharman

Sharman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jami Kyöstilä

Jami Kyöstilä (s. 2. maaliskuuta 1996 Lammi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Hämeenlinnan Jalkapalloseuraa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Jami Kyöstilä pelasi junioriaikana Lammin Vedossa ja FC Hämeenlinnassa, jossa hän pelasi Kakkosta kausina 2013 ja 2014. Sen jälkeen hän siirtyi Valkeakoskelle FC Hakan A-junioreihin, mutta pelasi samana kesänä jo ensimmäisen Ykkösen pelinsä FC Hakan riveissä pelipaikkanaan laitapuolustaja. Sen jälkeen hän vakiinnutti paikkansa FC Hakan joukkueessa, joka pelasi Ykköstä aina vuoteen 2019 asti, jolloin nousi Veikkausliigaan. Kyöstilä pelasi kauden 2020 Veikkausliigassa kaikkiaan 21 ottelua eli yhtä vaille kaikki.
Kotiseudullaan Lammilla Jami Kyöstilä oli perustamassa salibandyseura Lammin Salibandyä, joka oli mukana perustamassa lahtelaista salibandyn pääsarjajoukkue LASBia.
Jörg Wickram

Jörg (Georg) Wickram (noin 1520 Kolmar – ennen vuotta 1562) oli saksalainen kirjailija, saksalaisen proosaromaanin alkuunpanija. 
Wickram perusti 1546 Kolmariin minnelaulajakoulun. Hän sai 1555 kaupunginkirjurin toimen Burgheimista. Wickram oli tuottelias kirjoittaja, ja hänen käytännön tarpeita varten kirjoittamansa teokset muodostavat saksalaisen proosaromaanin alun. Merkittävin on "Rollwagenbüchlin" (1555; julk. H. Kurz 1865), joka on kokoelma pieniä kertomuksia, peräisin lähinnä keskiajan burleskeista "schwank"-kertomuksista. Hän kirjoitti kansankirjojen tyyliin laajemmat kertomukset "Gabriotto und Reinhard", joka kertoo uskollisen rakkauden voimasta, "Von guoten und bösen nachbaurn" (1556) ja "Der goldtfaden" (1557; julk. Clemens Brentano 1809), joka kertoo paimenpojasta, josta tulee kreivi. Hän kirjoitti myös raamattuaiheisia näytelmiä, iloisia laskiaisnäytelmiä ja opetusrunoja, joista merkittävin on "Irr reitend bilger" (1555). Wickramin teokset on vuosina 1901–1906 julkaissut J. Bolte ja W. Scheel.
D-8 (panssariauto)

D-8 oli Neuvostoliitossa 1930-luvulla valmistettu kevyt panssariauto. Kahdella pikakiväärillä varustettu auto oli tarkoitettu tiedustelukäyttöön ja ensimmäisenä panssariajoneuvona se suunniteltiin erikseen kuljetettavaksi tarvittaessa myös ilmateitse. D-12 oli ilmatorjuntaroolia varten muokattu versio.
Auton eri ongelmat johtivat suhteelliseen pieneen valmistusmäärään. Niitä käytettiin kuitenkin talvisodassa suomalaisia ja sittemmin toisessa maailmansodassa Saksaa vastaan. Suomalaiset valtasivat yhden auton käyttäen sitä koulutuskäytössä.
Piirteet.
D-8 oli kevyt panssariauto ja sen tarkoitus oli korvata aikaisempi ja raskaampi BA-28 panssaroituna tiedusteluajoneuvona. Sen suunnitteli Moskovan autotehtaalla työskennellyt Nikolai Dyrenkov. Innoituksensa hän sai samoihin aikoihin valmistetuilta yhdysvaltalaisilta panssariautoilta. D-8:aa erotti edeltäjästään tykin ja tykkitornin puute. Matalampaa siluettia pidettiin tärkeänä ominaisuutena tiedusteluajoneuvossa.
Panssariauton aseistuksena oli kaksi 7,62 millimetrin DT-pikakivääriä. Panssarin paksuus oli rungon etuosassa seitsemän millimetriä, sivuilla seitsemän millimetriä, takana kuusi millimetriä ja pohjassa kolme millimetriä. Moottori tuotti 40 hevosvoimaa ja auton toimintasäde tiellä oli 225 kilometriä, maastossa 150 kilometriä. Huippunopeus tiellä oli 85 km/h ja maastossa 30 km/h. Miehistöön kuului ohjaaja ja auton komentaja. Komentajalla ja ohjaajalla oli omilla puolellaan ovet. Katon keskellä ja komentajan paikalla oli lisäksi luukku.
D-8:n pohjalta valmistettiin samaan aikaan myös D-12. Sen olennainen ero oli avoin katto ja mahdollisuus asentaa aseistus ilmatorjuntaroolia varten. Autojen koekäyttö alkoi keväällä 1931 ja molemmat versiot D-8 ja D-12 hyväksyttiin valmistukseen. Autoja valmistettiin kaikkiaan 60 kappaletta.
D-8 oli myös yksi ensimmäisistä panssariajoneuvoista, joita suunniteltaessa otettiin huomioon kyky kuljettaa niitä ilmateitse. Neuvostoliitto teki joitakin kokeita niiden kuljettamisesta esimerkiksi kiinnitettynä TB-3-lentokoneiden alaosaan.
Käyttö.
Jo auton koekäytössä oli havaittu, että sisätilojen suunnittelun takia sen pikakiväärien ampuma-ala oli pieni. Ohjaajan ja komentajan näkyvyys oli yhtä lailla rajoitteinen, minkä lisäksi nelirenkainen auto liikkui vain hyvin huonosti maastossa. Autot olivatkin jäädä hyvin lyhytikäisiksi. Niitä alettiin korvata FAI-panssariautoilla jo vuonna 1932. Kaikki autot oli korvattu tai siiretty koulutuskäyttöön vuonna 1938, mutta Suomea vastaan käydyn talvisodan sytyttyä vuonna 1939 autoja otettiin takaisin käyttöön. Kolme autoa tuhoutui taisteluissa Karjalassa ja suomalaiset valtasivat yhden 84. jalkaväkidivisioonaan kuuluneen auton. Suomalaiset käyttivät valtaamaansa autoa koulutuksessa aina kesäkuuhun 1943 saakka ja se romutettiin sodan jälkeen.
45 autoa oli edelleen käytössä natsi-Saksan aloittaessa operaatio Barbarossan eli hyökkäyksen Neuvostoliittoon vuonna 1941. Leningradin rintamalla niitä käytettiin ainakin vuoteen 1942 saakka ja Kaukoidässä mahdollisesti vielä pidempään. Kaksi D-12-autoa osallistui toisen maailmansodan voitonpäivän juhlintaan syyskuussa 1945.
Manuel Merino

Manuel Arturo Merino de Lama (s. 20. elokuuta 1961 Tumbes, Peru) on perulainen poliitikko, joka oli marraskuussa 2020 viisi päivää Perun presidenttinä Martín Vizcarran viraltapanon jälkeen. Merino erosi, kun häntä vastustaneet protestit tukahdutettiin väkivaltaisesti. Merino on Acción Popular -puolueen jäsen, joka on ollut kolmesti kongressissa. Vuonna 2020 hänet valittiin kongressin puhemieheksi.
Manuel Merino syntyi Tumbesin kaupungissa vuonna 1961. Hän kävi peruskoulunsa siellä ja jatkoi opintojaan Piuran kansallisessa yliopiston maataloustieteellisessä tiedekunnassa. Valmistuttuaan hän teki töitä maataloudessa karjankasvatuksen parissa.
Merino liittyi vuonna 1979 Acción Popular -puolueeseen. Hän toimi ensin puolueen nuorisojaostossa. Merino valittiin vuonna 2001 kongressiin Tumbesin vaalipiiristä. Hänen ensimmäinen kautensa edustajana kesti vuodesta 2001 vuoteen 2006. Tuona aikana hän toimi muun muassa kuluttajansuojakomission johtajana. Merino oli ehdolla myös vuoden 2006 vaaleissa, mutta häntä ei valittu uudelleen kongressiin.
Merino valittiin uudelleen kongressiin kaudeksi 2011–2016. Hän oli vuosina 2011–2012 kongressin varapuhemies, ja vuosina 2012–2013 hän johti asumiskomissiota. Kolmannen kerran Merino valittiin kongressiin vuonna 2020, jolloin järjestettiin välivaalit presidentti Martín Vizcarran hajotettua parlamentin. Merinosta tuli kongressin puhemies.
Merinosta tuli Perun presidentti, kun kongressi pani Martín Vizcarran viralta marraskuussa 2020. Kongressi äänesti Vizcarran erottamisesta äänin 105–130. Merino vannoi virkavalansa 10. marraskuuta. Merinoa on syytetty vallankaappauksesta. Hän on puolestaan yrittänyt vakuuttaa perulaisia pysymään rauhallisena ja kertonut olevansa presidenttinä vain siirtymäkauden. Perussa on tarkoitus järjestää presidentinvaalit vuonna 2021.
Vizcarran erottamisen jälkeen Perussa on ollut mielenosoituksia hänen puolestaan. Mielenosoittajat syyttivät kongressia vallankaappauksesta. Mielenilmaisut olivat rauhallisia, mutta 14. marraskuuta poliisi otti heidän kanssaan yhteen. Poliisi ampui kyynelkaasua ja hauleja mielenosoittajia kohtaan, jotka puolestaan olivat käyttivät ilotulitteita ja heittelivät kiviä. Kaksi miestä kuoli lääkäreiden mukaan ampumahaavoihin, ja seuraavana päivänä Merino erosi tapahtumien seurauksena. Ennen Merinoa oli uudesta hallituksesta ehtinyt erota jo 12 ministeriä.