tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hong Kong, Baby

Hong Kong, Baby on Pintandwefallin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 21. tammikuuta 2009. Se julkaistiin kokonaisuudessaan MySpace-sivustolla muutama päivä ennen virallista julkaisupäivää. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 36 sekä Rumban levyihin erikoistuneiden liikkeiden myyntilistalla sijalle 4.
Levyn kappaleet ”Jail” ja ”Okto” on julkaistu myös vuonna 2008 ilmestyneellä "Maxi Baby" -maxi-singlellä. Kappaleesta ”Hero Sounds” on kuvatti musiikkivideo.
DuMont Television Network

DuMont Television Network (tunnetaan myös nimillä DuMont Network, DuMont, Du Mont, tai virheellisesti Dumont) oli maailman ensimmäinen kaupallinen televisioverkko, ja se aloitti toimintansa Yhdysvalloissa vuonna 1946. Sen perusti kuvaputki- ja televisiovalmistaja DuMont Laboratories tarkoituksenaan lisätä televisiovastaanottimien myyntiä.
Tunnetuimpiin verkossa esitettyihin ohjelmiin kuuluivat muun muassa "Original Amateur Hour" ja nuorten avaruusseikkailu "Captain Video and His Video Rangers", jota tehtiin kaikkiaan yli 1 500 jaksoa vuosien 1949 ja 1955 välillä.
Television alkuaikoina FCC rajoitti verkon suoraan omistamien asemien lukumäärän viiteen. Koska DuMontin yhteistyökumppani Paramount Pictures omisti yhden aseman, ei DuMontilla ollut oikeus omistaa kuin ainoastaan neljä. Dumont Network ei onnistunut hankkimaan riittävän paljon itsenäisiä jäsenasemia pystyäkseen kilpailemaan kolmen muun (ABC, NBC ja CBS) valtakunnallisen verkon kanssa, ja verkko lakkautettiin 1955.
Verkkoon kuuluneet asemat jatkoivat itsenäisinä uudessa omistuksessa Metromedia nimellä. Vuonna 1985 asemat osti australialainen liikemies Rupert Murdoch, ja ne muodostivat pohjan Fox Broadcasting Companylle.
Khalid Mahmood

Khalid Mahmood (s. 13. heinäkuuta 1961) on brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän on istunut vuodesta 2001 parlamentissa, jossa hän edustaa Birmingham Perry Barrin vaalipiiriä. Hän on varjohallituksen ulkoministeri vuodesta 2016. Hän oli vuosina 1990–1993 Birminghamin kaupunginvaltuuston jäsen.
Mahmood on syntynyt Azadissa, Pakistanin Kashmirissa. Vuonna 2001 hän oli ensimmäinen aasialaistaustainen muslimi, joka valittiin Britannian parlamenttiin.
Maxi Baby

Maxi Baby on Pintandwefallin ensimmäinen vinyylijulkaisu, joka julkaistiin 15. lokakuuta 2008. Kaksitoistatuumainen maksisingle sisältää neljä kappaletta, joista A-puolen kappaleet julkaistiin myös yhtyeen toisella albumilla "Hong Kong, Baby".
Yhtye juhlisti levyä Mambo Nordico -kiertueella, joka alkoi Helsingistä singlen julkaisupäivänä 15. lokakuuta 2008 ja päättyi Tampereen ja Jyväskylän jälkeen Turkuun. Yhtyeen jäsenet värittivät itse muutamia muuten mustavalkoisia kansia ja näitä erikoisversioita myytiin vain kyseisellä kiertueella.
HAARP (albumi)

HAARP on brittiläisen vaihtoehtorockyhtye Musen livealbumi, joka julkaistiin 17. maaliskuuta 2008. Albumin CD-osa sisältää yhtyeen esiintymisen Wembley Stadiumilla 16. kesäkuuta 2007, ja DVD-osa esiintymisen 17. kesäkuuta.
Julkaisu ja promootio.
Ennen albumin julkaisua yhtye julkaisi osan DVD:llä olevista kappaleista verkossa. Kappaleen "Unintended" täysi esitys julkaistiin yhtyeen virallisilla sivuilla jouluaattona, 24. joulukuuta 2007. Julkaisun kerrottiin olevan "pientä esimakua tulevasta DVD:sta". 11. tammikuuta 2008 ilmoitettiin uudesta minisivustosta osoitteessa www.he-3.mu , jolla näytettiin kuusi pikkukuvaa lyhyistä videopätkistä DVD:ltä. 17. maaliskuuta mennessä kaikki kuusi videopätkää lisättiin sivustolle. Videoissa olivat kappaleet "Knights of Cydonia", "Supermassive Black Hole", "Feeling Good", "New Born", "Blackout" ja kappaleen "Stockholm Syndrome" loppuriffi. Hieman myöhemmin "Feeling Good" julkaistiin kokonaisena radio- ja televisioasemilla. Näitä julkaisuja ei kuitenkaan mainostettu virallisella sivulla. Brittiläiset Vue-elokuvateatterit järjestivät erikoisnäytöksiä konsertista teräväpiirtona.
Erikoisversio "HAARP":sta sisältää tavallisen julkaisun lisäksi backstage-materiaalia ja postikortteja, joissa on kuvat yhtyeen kolmesta jäsenestä.
Sirppikipuaja

Sirppikipuaja ("Campylorhamphus trochilirostris") on laajalla alueella Etelä-Amerikassa tavattava kipuajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan sirppikipuaja on 24–28 cm. Lajin tunnistaa parhaiten sen hyvin pitkästä ja kapeasta ja voimakkaasti alaspäin kaartuvasta nokasta, joka on väriltään punertava tai punaruskea. Lajin musta pää ja ruskea selkä ovat erityisesti päässä tiheästi vaaleajuovaiset. Linnun siivet ja perä ovat väritykseltään punaruskeat. Vatsa on ruskea. Sirppikipuaja eroaa käyräsirppikipuajasta ("Campylorhamphus procurvoides") viirutuksensa perusteella. Lajin höyhenpuvussa ja nokan pituudessa on vaihtelua alalajeittain.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sirppikipuajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia tavataan alankomailla yleensä alle 1 300 metrin korkeudella. Elinympäristöä ovat metsien reunat, valoisat metsämaat ja myös soisemmat seudut. Laji tulee toimeen myös talousmetsissä.
Elintavat.
Sirppikipuajat elävät yleensä yksin tai pareittain liittyneinä sekaparviksi muiden lintulajien kanssa. Laji liikkuu puiden rungoilla ja päällyskasvien, kuten ananaskasvien, joukossa. Pesä rakennetaan vanhaan tikankoloon tai johonkin muuhun puussa olevaan onkaloon. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa ja myös koiras auttaa munien hautomisessa ja poikasten ruokkimisessa.
Ravintonaan sirppikipuaja käyttää hyönteisiä, joita se etsii rungoilta ja kaivaa pitkän nokkansa avulla puiden kuorten alta.
HMS Engadine

HMS Engadine oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuosina 1914-1919 palveluksessaollut vesilentokoneiden emälaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. 
Pakko-otto ja muutostyöt.
"Engadine" oli alun perin South Eastern and Chatham Railway Companyn Folkestone–Boulogne -reitille tarkoitettu höyryalus, joka oli laskettu vesille 23. syyskuuta 1911 William Denny and Brothersin telakalla. Alus oli nimetty Sveitsin Engadine-laakson mukaan. Amiraliteetti otti aluksen käyttöönsä 11. elokuuta 1914 ja muutti sen Chathamin telakalla kolmen lentokoneen emälaivaksi.
Muutostöissä aluksesta poistettiin takakannen rakenteet, jotka korvattiin lentokonesuojalla, työpajalla sekä kahdella nosturilla. Aluksen lentokoneiksi oli suunniteltu Shorts 184 -vesilentokoneita, mutta aluksi sille oli sijoitettuna kolme Short Folders -konetta (numerot 120, 121, 122). Koneet laskettiin nosturilla veteen nousua varten ja nosturilla takaisin alukseen laskun jälkeen.
Palvelus.
Muutostöiden valmistuttua Chathamin telakalla 13. elokuuta "Engadine" siirrettiin Harwichiin, jonne oli jo sijoitettu vesilentokoneiden emälaivat "HMS Empress" ja "HMS Riviera". Kaikki Harwichiin sijoitetut vesilentokoneiden emälaivat osallistuivat 25. joulukuuta 1914 hyökkäykseen zeppeliinitukikohta Cuxhaveniin.
"Engadine" muutettiin vuonna 1915 Cunardin telakalla toimimaan neljän koneen emälaivana. Samalla aluksen aseistusta lisättiin kahdella 3 naulan ja yhdellä 2 naulan ilmatorjuntatykillä.
Luutnantti Frederick S. Rutlandin ja G. S. Trewinin miehittämä Short-vesilentokone teki vuonna 1916 ensimmäisen havainnon Saksan Avomerilaivastosta Skagerrakin taistelussa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun ilmaa raskaampi lentävä esine oli tiedustelutehtävissä meritaistelun aikana. Koneen miehistö ei kuitenkaan kyennyt ilmoittamaan Suurelle laivastolle havainnoistaan. Taistelun loputtua "Engadine" pelasti vaurioituneen panssariristeilijä "HMS Warriorin" miehistöä ja otti sitten alukseen hinaukseen. "Warriorin" upotessa "Engadine" pelasti uppoavasta aluksesta 600 miestä. Aluksen lentokoneina olivat Skagerrakin taistelun aikana Shorts 184 -koneet 8050, 8065, 9073, N2822, N2944, N9000 ja 8359. 
"Engadine" teki 4. toukokuuta 1916 hyökkäyksen Tondernin zeppeliinitukikohtaa vastaan. Tondernin hyökkäyksen aikoihin aluksen koneina olivat Short 827, Short 830, Sopwith Schneider ja Sopwith Baby.
Vuonna 1918 "Engadine" siirrettiin Välimerelle.
Alus palautettiin omistajilleen joulukuussa 1919. Se oli vuonna 1941 nimetty uudelleen SS "Corregidoriksi" sen palvellessa Filippiineillä. Alus osui miinaan 17. joulukuuta 1941 ollessaan matkalla Manilaan. Aluksella olleista noin 1 200 matkustajasta amerikkalaiset PT-veneet "PT-32", "PT-34" ja "PT-35" pelastivat 282 matkustajaa, joista seitsemän kuoli sairaalassa vammoihinsa. Miina oli todennäköisesti japanilaisen sukellusveneen "I-124" asentama.
Maksim Surajev

Maksim Surajev (), (s. 24. toukokuuta 1972 Tšeljabinsk, Venäjä) on venäläinen kosmonautti.
Surajev valmistui sotilaslentäjäksi vuonna 1994 Katschinskissa sijaitsevasta sotakorkeakoulusta. Sen jälkeen hän opiskeli lyhyen aikaa Moskovassa sijaitsevassa Ilmavoimien akatemiassa. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 28. heinäkuuta 1997. Vuonna 1998 jättäessään ilmavoimat hänen sotilasarvonsa oli majuri. Maksim Surajev on naimisissa Anna Aleksandrona Chorokordinan kanssa ja perheessä on yksi lapsi.
Kosmonauttikoulutus päättyi marraskuussa 1999. Vuonna 2008 hän oli Sojuz TMA-12-lennon varamiehistössä ja keväällä 2009 hän oli lennon Sojuz TMA-14 varamiehistössä. 
 Surajev lensi 30. syyskuuta 2009 lennolla Sojuz TMA-16 Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS). Hän toimi ISS:n Retkikunta 21:n lentoinsinöörinä. Surajev ja Jeffrey Williams palasivat Maahan Sojuz TMA-16:lla 18. maaliskuuta 2010. 
Venäjän media on puinut vuonna 2010, miksei Surajevia ei palkittu mitaleilla, kuten muita kosmonautteja.
HMS Anne (1915)

HMS Anne oli Britannian kuninkaallisen laivaston vesilentokoneiden emälaiva ensimmäisessä maailmansodassa. 
Palvelus.
Kauppalaiva "Aenne Rickmers" rakennettiin Rickmersin telakalla Bremerhavenissa vuonna 1911. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä alus vallattiin Port Saidin satamassa Egyptissä ja siirrettiin tammikuussa 1915 Britannian kauppalaivastoon. Alukseen oli sijoitettu kaksi vesilentokonetta, joiden kummankin lentäjänä oli ranskalainen ja tähystäjänä britti. Alus kuljetti rahtia Välimeren ja Egeanmeren alueilla sekä palveli osan ajasta yhdessä ranskalaisen vesilentokonelaivueen kanssa Syyrian rannikolla. Aluksi kumpikin lentokoneista oli Nieuport-vesitasoja ja myöhemmin aluksen koneina olivat Short 184 ja Sopwith Schneider.
Turkkilainen torpedoveneen laukaisema torpedo osui 11. maaliskuuta 1915 alukseen Smyrnan edustalla. Osuman jälkeen alus jouduttiin ajamaan Mudrosissa rantaan uppoamisen estämiseksi. Rannassa "HMS Reliance" teki tarvittavat korjaukset, jotta alus voitiin siirtää telakalle Aleksandriaan.
"Aenne Rickmers" liitettiin 4. elokuuta 1915 sen ollessa telakalla korjattavana Kuninkaalliseen laivastoon. Alus nimettiin seuraavana päivänä "HMS Anneksi". Telakalta poistuttuaan alus pysyi edelleen itäisen Välimeren alueella. Alus poistettiin palveluksesta 8. elokuuta 1917, vaikkakin alus säilyi hallituksen käytössä rahtialuksena aina tammikuuhun 1919.
Alus myytiin vuonna 1922 kauppa-alukseksi.
Steppenwolf (albumi)

Steppenwolf on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi. Albumi menestyi hyvin ja se sisältää yhtyeen tunnetuimman hitin "Born to be Wild" (US 2.) sekä muita suosittuja kappaleita kuten "Sookie Sookie" ja "The Pusher". Viimeksi mainittu sekä "Born to be Wild" kuultiin myös menestyselokuvassa "Easy Rider".
Albumi nauhoitettiin ensin United/Western Studioilla Los Angelesissa, mutta yhtye ei ollut tyytyväinen tulokseen ja levytys siirrettiin The American Recording Studioille. Albumi tehtiin valmiiksi neljän päivän aikana 9000 dollarin budjetilla.
Kappalemateriaali albumilla on pääasiassa yhtyeen omaa lukuun ottamatta kappaleita "Sookie Sookie" (lauluntekijäkaksikko Don Covay ja Steve Cropper käsialaa), "Hootchie Coochie Man" (Willie Dixon) ja "The Pusher" (Hoyt Axton). "Born to be Wild"in sävelsi Steppenwolfia edeltäneen The Sparrows-yhtyeen kitaristi Mars Bonfire (oik. Dennis Edmonton). "Berry Rides Again" on kunnianosoitus Chuck Berrylle. Albumin alkuperäisessä vinyylipainoksessa kannen taustaväri on foliomaisen hopea, kun taas uusintapainoksissa se on täysin valkoinen.
Poika raidallisessa pyjamassa

Poika raidallisessa pyjamassa () on John Boynen romaani, joka on julkaistu vuonna 2006. Se kertoo natsiupseerin pojan ja keskitysleirillä olevan juutalaispojan ystävyydestä. Kirjasta on tehty samanniminen elokuva, jonka on ohjannut Mark Herman. Elokuva valmistui vuonna 2008, ja sen ensi-ilta oli Suomessa tammikuussa 2009.
Juoni.
Korkea-arvoinen natsiupseeri muuttaa perheineen Berliinistä maaseudulle lähelle juutalaisten työleiriä. Aluksi uutta kotiaan vihaava 9-vuotias Bruno-poika tapaa ”löytöretkellään” piikkilanka-aidan rajalla juutalaisen 9-vuotiaan Shmuelin, joka asuu aidan toisella puolella. Bruno ystävystyy pian Shmuelin kanssa, vaikka häntä onkin varoitettu puhumasta pyjamapaitaisille ihmisille. Uuden ystävyyden myötä Bruno alkaa pitää elämästään uudessa kodissa, eikä lopuksi halua muuttaa takaisin. Brunon äiti saa kumminkin selville siitä, mitä työleirillä oikeasti tapahtuu ja haluaa lapsilleen paremman paikan viettää lapsuuttaan, joten äiti ja lapset päättävät muuttaa pois. Muuttoaamuna Bruno lähtee tapaamaan Shmuelia työleirin aidalle. Shmuelin isä on kadonnut ja pojat päättävät löytää hänet. Shmuel antaa Brunolle raidallisen numeroidun asun ja Bruno kaivaa itsensä aidan ali. Työleirillä Bruno ei kerkeä kauaa olla. Shmuel ja Bruno viedään muiden mukana lähes samantien kaasukammioon, jonne pojat menehtyvät. Brunon isä tajuaa Brunon menehtyneen.
Vastaanotto.
Monet kriitikot ovat kehuneet John Boynen teosta. The Guardian kuvaili kirjaa seuraavasti: ”Pieni ihme kirjaksi… juuri sitä mitä fiktion pitää olla.” Lisäksi kirjaa ovat kehuneet Wall Street Journal, Observer ja The Independent.
Ketit

Ketit ovat pieni Siperiassa asuva kansa. Kettien asuma-alue sijaitsee Krasnojarskin aluepiirissä Jenisein varrella Jeniseiskin ja Dudinskojen kaupunkien välissä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 1 219 kettiä. Lähes kaikki ketit asuvat Krasnojarskin aluepiirissä. Kettien perinteisiä elinkeinoja ovat metsästys ja kalastus. Ketit puhuvat kettiä, joka kuuluu jeniseiläiskieliin.
Genetiikka.
Valtaosa, noin 90 prosenttia ketimiehistä kuuluu isälinjan haploryhmään Q. Lisäksi heillä esiintyy harvemmin haploryhmiä N1c, C-M217, R1a ja O-M175.
Ketien äitilinjojen yleisin haploryhmä on U (keteistä 27,9 prosenttia kuuluu alaryhmään U4 ja 12,5 prosenttia alaryhmään U5). Heidän muita mtDNA-haploryhmiään ovat muun muassa H, C ja F, jotka kaikki esiintyvät yli 10 prosentin tiheydellä.
Koskenlaskijan morsian (vuoden 1923 elokuva)

Koskenlaskijan morsian on vuonna 1923 valmistunut suomalainen mykkäelokuva jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Erkki Karu. Elokuva perustuu Väinö Katajan samannimiseen romaaniin vuodelta 1914. Elokuva oli 1920-luvun suosituin kotimainen elokuva, ja sitä vietiin kymmenkuntaan maahan, muun muassa Japaniin.
Elokuva kertoo rakkaudesta ja kuoleman uhan alta nousevasta sovinnonteosta. Kartanon poika on hukkunut koskeen, ja syyllinen on naapuri, Paloniemen isäntä Heikki (Jaakko Korhonen). Heikin poika Juhani (Einar Rinne) haluaa rakentaa sovintoa ja toivoo saavansa puolisokseen hukkuneen sisaren Hannan (Heidi Korhonen (Blåfield), jonka tunteet kohdistuvat kuitenkin Koskenalustan Anttiin (Oiva Soini).
Niin aikalais- kuin myöhemmätkin kriitikot ovat kehuneet elokuvaa. Tunnelma on luotu onnistuneesti ja toiminta kantaa. Samoin Karun taito elokuvakertojana on saanut kiitosta, ja erityisesti mainitaan koskikohtausten jylhä luonnonvoima.
Tuotanto.
"Koskenlaskijan morsian" oli Karun ensimmäinen pitkä ohjaus. Elokuvaa kuvattiin Suomi-Filmin Vironkadun studiolla Helsingissä, Iitin Tapolan kylässä ja Mankalan koskilla, johon 1950 avattiin Mankalan voimalaitos.
Elokuvan koskenlaskun asiantuntija oli Jussi Hagberg. Stillkuvaajina toimivat Kalle Havas ja Kosti Lehtinen.
Elokuvan ensi-ilta oli 1. tammikuuta 1923 Kino-Palatsissa Helsingissä.
Karakol

Karakol () on Yssyk-Kölin alueen pääkaupunki Kirgisiassa. Kaupunki sijaitsee Issyk Kul -järven itärannalla. Siellä on arviolta 76 500 asukasta (vuonna 2019).
Asukasluvun kehitys:
Karakol perustettiin vuonna 1869. Vuosina 1889–1921 ja 1939–1991 kaupungin nimenä oli Prževalsk.
Nummisuutarit (vuoden 1923 elokuva)

Nummisuutarit on vuonna 1923 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Erkki Karu. Elokuva perustuu Aleksis Kiven samannimiseen näytelmään vuodelta 1864 ja on ensimmäinen useasta näytelmän elokuvaversiosta. Käsikirjoituksen on tehnyt Artturi Järviluoma.
Elokuvaa kuvattiin Suomi-Filmin Vironkadun studiolla Helsingissä ja ulkokuvaukset tehtiin Pilpalan ja Hunsalan kylissä Lopella. Elokuva sai hyvän katsojamenestykseen, vaikka se ei ollutkaan yhtä suosittu kuin toinen Karun samana vuonna valmistunut elokuva, "Koskenlaskijan morsian". "Nummisuutarit"-elokuvaa levitettiin myös Ruotsiin ja Norjaan.
Elokuvan ensi-ilta oli 11. marraskuuta 1923 Helsingissä Bio-Bio- ja Edison-teattereissa.
Arviot.
Elokuvaa on kritiikissä pidetty suomalaisista elokuvista katsomisen arvoisimpana suomalaisena mykkäelokuvana. Se on kriitikon mielestä hauska ja toisaalta melankolinen. Kurt Jägerin kuvaus loppukohtauksessa saa erityismaininnan. Sen sanotaan uhmaavan edelleen onnistuneesti ajan armotonta hammasta.
Myös aikalaiskritiikeissä elokuva sai yksimielisesti kehuja. Esimerkiksi Oiva Talvitie kirjoittaa Aamulehdessä 22. joulukuuta 1923: "Ohjaus on yksityiskohtia myöten asiallisesti huolehdittua ja hyvä maku varjelee kaikista mauttomuuksista. Valokuvaus on suorastaan ihastuttavaa, ensi kerran täysin nautittavaa suomalaisessa filmissä."
Kansallinen digitaalinen kirjasto

Kansallinen digitaalinen kirjasto (KDK) on opetus- ja kulttuuriministeriön vuonna 2008 käynnistämä hanke. Sen tavoitteena on parantaa kirjastojen, arkistojen ja museoiden sähköisten aineistojen ja palvelujen saatavuutta ja käytettävyyttä. Tavoitteena on myös huolehtia digitaalisten kulttuuriperintöaineistojen pitkäaikaissäilytyksestä. Hanke edistää samalla kulttuuriperintö- ja asiakirja-aineistojen digitointia ja tietohallinnon yhteentoimivuutta.
Hankkeessa on kehitelty kansallisen digitaalisen kirjaston asiakasliittymä, Finna. Hankkeessa on myös luotu aineistojen pitkäaikaissäilytyksenratkaisu (KDK-PAS). Se otettiin käyttöön vuonna 2015. Hankkeessa on luotu KDK-kokonaisarkkitehtuuri, yhteentoimivuuden kuvaukset ja määritykset.
Finnan kehittämisestä ja ylläpidosta vastaa Kansalliskirjasto. Palvelua kehitetään yhdessä Finnan yhteistyökumppanien kanssa. Finnan sisällöistä vastaavat palveluun osallistuvat kirjastot, arkistot ja museot.
Finna mahdollistaa asiakkaiden pääsyn kirjastojen, arkistojen ja museoiden sähköisiin aineistoihin ja palveluihin. Finnan avulla käyttäjä pääsee helposti käsiksi valitsemaansa aihetta koskevaan aineistoon, kuten kuviin, asiakirjoihin, sanomalehtiin, tutkimuksiin, videoihin ja äänitallenteisiin. Finnassa oli vuoden 2017 lopussa tietoa yhteensä 13,6 miljoonasta aineistosta. Näistä yli 1,9 miljoonaa oli verkossa saatavilla. Finna avautui lokakuussa 2013. 
Kansallisen digitaalisen kirjaston kautta välitetään tiedot digitaalisessa muodossa olevasta kulttuuriperinnöstä myös eurooppalaiseen digitaaliseen kirjastoon Europeanaan. Hankkeeseen kytkeytyviä hankkeita ovat arkistojen AHAA-hanke, Museo 2015 -hanke, kirjastojen kansallinen metatietovaranto Melinda, ontologiakirjastoprojekti ONKI sekä sanasto- ja ontologiapalvelu Finto.
Kansallinen digitaalinen kirjasto -hankkeeseen kuuluvasta digitaalisten kulttuuriperintö- ja asiakirja-aineistojen keskitetystä pitkäaikaissäilytysjärjestelmän suunnittelusta ja toteuttamisesta vastaa CSC – Tieteen tietotekniikan keskus.
KDK-hanke on päättynyt 31.12.2017. Hankkeessa luodut palvelut jatkuvat ja toiminta jatkuu uudessa muodossa.
Myrskyluodon kalastaja

Myrskyluodon kalastaja on vuonna 1924 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi ja tuotti Erkki Karu. Elokuvan ensi-ilta oli 26. lokakuuta 1924 Kaleva- ja Kino-Palatsi-teattereissa Helsingissä.
Elokuvaa kuvattiin Suomi-Filmin Vironkadun studiolla Helsingissä ja ulkokuvauksia tehtiin Porvoon Pirttisaaren ja Helsingin Laajasalon alueella. Elokuva sijoittuu saaristolaisympäristöön ja siinä kuvattiin pirtun salakuljetusta.
Petri Saraste

Petri Markus Saraste (s. 22. marraskuuta 1958 Oulu) on suomalainen toimittaja. Hän toimii tällä hetkellä MTV3:n Itä-Euroopan kirjeenvaihtajana. Hän on asunut kiinalaisen puolisonsa kanssa Virossa vuodesta 2014 lähtien.
Saraste on valmistunut toimittajaksi Tampereen yliopistosta. Hän on ollut päätoimittajana Markkinointi &amp; Mainonta -lehdessä vuosina 1999–2001 ja Kampanja-lehdessä 2003–2005. Vuosina 2000–2001 hän oli lyhyen aikaa Sonera Plazan mediaosaston sisältöjohtaja. Hän on myös tuottanut ja juontanut eri ajankohtaisohjelmia, kuten "45 minuuttia". Sarasteella on myös oma konsultointiyhtiö Remote Controllers Oy.
Saraste sai yhdessä Yleisradion Kiinan kirjeenvaihtajan Katri Makkosen kanssa vuoden 2009 Bonnierin Suuren journalistipalkinnon.
Sarasteella diagnosoitiin vuonna 2020 eturauhassyöpä.
Sarasteelta ilmestyi vuonna 2021 Into Kustannuksen kustantama muistelmateos "Kirjeenvaihtaja".
Kapellimestari Jukka-Pekka Saraste on Petri Sarasteen veli.
Torsti Koskinen

Torsti Koskinen (21. heinäkuuta 1933 Laitila – 17. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen huumepoliisi ja Helsingin huumepoliisin perustaja. Koskinen oli Helsingin huumepoliisin rikoskomisario ja julkisten esiintymistensä ansiosta yksi Suomen näkyvimmistä poliiseista.
Koskinen jäi eläkkeelle Helsingin huumepoliisin päällikkyydestä vuonna 1996. "Iltalehti" kertoi 28. kesäkuuta 1997 huumepomo Raimo Tienhaaran luvanneen 200 000 markkaa Koskisen surmaamisesta. Surmahankkeelle ei kuitenkaan löytynyt tekijää, ja isku Koskista vastaan kutistui maalipurkin heittämiseen Koskisen asuintalon seinään. Eläkkeelle jäätyään Koskinen jatkoi työtä Irti Huumeista ry:ssä, jonka puheenjohtajana hän oli 1996–2003. Hän perusti myös nimeään kantavan stipendirahaston ja kirjoitti kirjan "Helsingin huumeet 1966–1996".
Torsti Koskinen kuoli sairaskohtaukseen 75 vuoden iässä 17. helmikuuta 2009.
Baarikärpänen (elokuva)

Baarikärpänen ("Barfly") on Barbet Schroederin ohjaama elokuva vuodelta 1987. Se perustuu Charles Bukowskin osin fiktiiviseen käsikirjoitukseen Bukowskin omasta elämästä Los Angelesissa. Elokuvan päähenkilö Henry Chinaski, jota esittää Mickey Rourke, on Bukowskin alter ego. Muita elokuvan näyttelijöitä ovat muun muassa Faye Dunaway ja (Sylvester Stallonen pikkuveli) Frank Stallone.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Baarikärpäsen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Max Holste

Max Holste (13. syyskuuta 1913 Nizza – 19. elokuuta 1998 Toulon) oli ranskalainen lentokoneinsinööri. 
Hän kokeili vesikoneella lentämistä jo 16-vuotiaana. Hän suunnitteli oman lentokoneen vuonna 1934, jolloin hän työskenteli Farman-lentokonetehtaalla. Tehtaalla suunnittelemansa MH 20 lensi ensilennon 27. kesäkuuta 1940. Toisen maailmansodan aikana hän suunnitteli MH 52 -lentokonetta, joka oli kaksitasoinen koulukone. 
Hän perusti vuonna 1946 nimeään kantavan lentokonetehtaan, Société anonyme des avions Max Holste. Vuonna 1951 MH 152 -tiedustelukone oli valmis. Tämän versio Max-Holste MH-1521 Broussard lienee kuuluisin Holsten koneista. Sen myynnin ehtyessä 1960-luvun alussa siitä kehitettiin MH 250 Super-Broussard -prototyyppi. 
Holste suunnitteli vuonna 1959 Nord 260- ja Nord 262 -kuljetuslentokoneet.
Tehtaan koneita myytiin Ranskan asevoimille yli 300 kappaletta.
Tämän tehtaan toiminta muuntui vuonna 1961 Reims Aviation -yhtiöksi, joka on tehnyt tähän päivään asti Reimsin kaupungissa Ranskassa eräitä Cessnan lentokoneita lisenssivalmistuksena. Reims-nimellä koneita on tehty 1000 kappaletta.
Holste suunnitteli useita mäntämoottoreilla varustettuja lentokoneita. Max Holste oli luomassa Brasilian lentokoneteollisuutta toimien Embraer Bandeirante-lentokoneen suunnittelun johtajana. 
Kun Holste palasi Brasiliasta Ranskaan, hänet kutsuttiin Kunnialegioonaan.
Chemin de fer Cartier

Chemin de fer Cartier eli Cartier Railway on Québec Cartier Mining Companyn tytäryhtiö, joka vastaa rautatieliikenteestä omistamallaan yhteensä noin 450 kilometrin mittaisella rataosalla Port-Cartierin satamasta Mont Wrightin kaivokselle sekä Lac Jeannineen johtavalla sivuradalla. Rautatien rakentaminen aloitettiin 1958 ja liikenne Port-Cartierin ja Lac Jeanninen välillä aloitettiin vuonna 1960. Mont Wrightiin johtava rataosuus avattiin liikenteelle 1970-luvulla.
Rautatie muodostaa muusta Kanadan rataverkosta täysin erillään olevan kokonaisuuden.
Yhtiön rautatiekalustoon käsittää 20 dieselveturia ja noin 1 200 malmivaunua, ja se kuljettaa noin 146 000 vaunukuormaa malmia vuosittain. Alun perin yhtiö aloitti liikennöinnin General Motorsin Electro-Motive Divisionin valmistamilla EMD GP9 -dieselvetureilla. Myöhemmin yhtiö hankki vetureita GP9-sarjan vetureiden korvaajiksi American Locomotive Companyltä. ALCon valmistamat veturit olivat liikenteessä 16. lokakuuta 2002 saakka. Yhtiön uudempi vetokalusto on General Electricin valmistamia GE AC4400W -sarjan dieselvetureita.
Mr. Silla &amp; Mongoose

Mr. Silla &amp; Mongoose on islantilainen yhtye. Sigurlaug Gísladóttir ja Magnús B. Skarphéðinsson perustivat yhtyeen vuonna 2005 Iceland Airwaves -nimisellä festivaalilla.
Pääosin elektronista ja kokeellista musiikkia sisältävä esikoisalbumi Foxbite julkaistiin vuonna 2007.
Sigurlaug Gísladóttir eli Mr. Silla on nykyisin myös toisen islantilaisen yhtyeen, múmin laulaja.
Markku Kuisma

Eero Markku Sakari Kuisma (s. 7. helmikuuta 1952 Hyvinkää) on suomalainen historioitsija ja filosofian tohtori, joka toimii Helsingin yliopiston Suomen ja Pohjoismaiden historian professorina. Hän on kirjoittanut toistakymmentä teosta Suomen taloushistoriasta, etenkin tilausteoksia yrityshistoriasta, mutta viime vuosina myös yleistajuisia kirjoja politiikan ja talouden rajamailta.
Elämä.
Kuisma kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1971. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1978 ja väitteli tohtoriksi Suomen ja Skandinavian historiasta Helsingin yliopistossa vuonna 1983. Hän työskenteli peruskoulun historian lehtorina Kotkassa vuosina 1975–1976 ja Suomen Akatemian tutkijana 1977–1982 sekä varttuneena tieteenharjoittajana 1992–1993 ja 2006–2007. Kuisma oli Outokumpu Oy:n historioitsija 1982–1984 ja päätoimittaja 1985–1986 sekä valtioneuvoston kanslian tutkija 1987–1988.
Ennen nimitystään professoriksi vuonna 2001 Kuisma työskenteli Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian/Pohjoismaiden historian assistenttina (1982), apulaisprofessorin viransijaisena (1984), virkaatekevänä professorina (1989–1991 ja 1995–1998) ja dosenttina (1984–2000). Vuosina 1999–2000 hän oli Turun yliopiston Suomen historian professori. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2003.
Kuisma on työskennellyt myös kirjallisuusarvostelijana Demari-lehdessä (1984–1990) ja Helsingin Sanomissa (1987–1994) sekä kolumnistina Kalevassa (2005–2010).
Palkinnot.
Vuonna 2004 Kuisma sai Vuoden tiedekirja ja Vuoden historiateos -palkinnot teoksestaan "Kahlittu raha, kansallinen kapitalismi". Vuonna 2009 hän sai Suomen Tiedeseuran myöntämän Theodor Homénin palkinnon. Vuonna 2012 Kuisma sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon sekä n tunnustuspalkinnon. Vuonna 2015 hän sai Kanava-palkinnon teoksesta "Venäjä ja Suomen talous 1700–2015". Vuonna 2019 hänet palkittiin Warelius-palkinnolla.
Sanna Talonen

Sanna Talonen (s. 15. kesäkuuta 1984) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on ainoana suomalaisena jalkapalloilijana pelannut kolmessa aikuisten EM-lopputurnauksessa.
Talonen edusti urallaan Ilvestä, FC Honkaa, Helsingin Jalkapalloklubia, ruotsalaisseura Bälingeä, yhdysvaltalaista Floridan osavaltionyliopiston joukkuetta ja ruotsalaista KIF Örebrota.
Talonen pelasi Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa 103 maaottelua, joissa hän teki 36 maalia. Vuoden 2005 EM-kilpailuissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa Suomen ottelussa. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa sekä pelasi 75 minuuttia aloituskokoonpanon pelaajana puolivälieräottelussa Englantia vastaan. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi Suomen kaikissa kolmessa ottelussa, joista yhdessä täydet minuutit ja yhdessä vaihtopelaajana.
Talonen valmistui helmikuussa 2014 Örebron yliopistosta koneinsinööriksi muotoiluun ja tuotekehittelyyn erikoistuneena.
Kihlauskylpylä

Kihlauskylpylä eli Drittelin herrasväki kesää viettämässä on vuonna 1924 valmistunut suomalainen mykkäkomedia, jonka ohjasi Yrjö Nyberg (myöh. Norta). Elokuvan ensi-ilta oli 15. joulukuuta 1924 Edison-teatterissa Helsingissä.
Elokuvaa kuvattiin Turussa ja Naantalissa Naantalin merikylpylässä ja Luonnonmaalla.
Laura Leighton

Laura Leighton, alkujaan Miller, (s. 24. heinäkuuta 1968 Iowa City) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi 1990-luvulla Sydney Andrewsin roolissa "Melrose Place" -sarjassa. Vuodesta 2010 lähtien hän on näytellyt "Valehtelevat viettelijät" -sarjassa Hanna Marinin äitiä, Ashley Marinia.
Leighton oli vuonna 1995 ehdolla Golden Globen saajaksi roolistaan "Melrose Placessa".
Leighton meni vuonna 1998 naimisiin näyttelijäkollegansa Doug Savantin kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, joiden lisäksi perheeseen kuuluu kaksi lasta Savantin aiemmasta avioliitosta.
Heidi Lindström

Heidi Lindström (s. 30. marraskuuta 1981) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Lindström edusti valtaosan pelaajaurastaan Helsingin Jalkapalloklubia. Hän pelasi seurassa 19 kautta peräkkäin, ensin junioreissa ja sitten edustusjoukkueessa, ennen siirtymistään FC Honkaan 2012. Hongassa vietetyn kahden kauden jälkeen Lindström palasi takaisin HJK:iin, jossa hän päätti pelaajauransa 2015. HJK:ssa Lindström voitti kuusi Suomen mestaruutta vuosina 1997–2001 ja 2005. Vuonna 2017 hänet valittiin Helsingin Jalkapalloklubin Hall of Fameen.
Lindström pelasi Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa 21 maaottelua. Hän oli myös mukana Suomen joukkueessa 2005 EM-kisoissa ja pelasi alkulohkon ottelussa Tanskaa vastaan.
Päätettyään aktiivisen pelaajauran jalkapallossa Lindström siirtyi pelaamaan juniorivuosina harrastamaansa käsipalloa Spartaan. Lindström on lisäksi toiminut valmennustehtävissä HJK:n juniorijoukkueissa.
Heidi Ahonen

Heidi Ahonen (s. 25. maaliskuuta 1984 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija.
Ahonen on pelannut urallaan Tikkurilan Palloseurassa, AC Vantaassa, Malmin Palloseurassa, Helsingin Jalkapalloklubissa ja Puistolan Urheilijoissa. Hän on pelannut Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa 13 maaottelua, ja oli myös mukana Suomen joukkueessa 2005 EM-kisoissa. Ahonen ei kuitenkaan päässyt turnauksessa kentälle yhdessäkään ottelussa.
Unohdettu Ombria

Unohdettu Ombria () on Patricia A. McKillipin vuonna 2002 ilmestynyt fantasiaromaani. Kirja on ilmestynyt suomeksi Kariston kustantamana Natasha Vilokkisen käännöksenä vuonna 2006.
Romaani voitti World Fantasy -palkinnon ja Mythopoeic-palkinnon 2003. Suomennos oli Tähtifantasia-palkintoehdokkaana 2006.
Kirjan kansikuvan on tehnyt Kinuko Y. Craft.
Suvinen satu

Suvinen satu on vuonna 1925 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Erkki Karu. Elokuvan ensi-ilta oli 9. maaliskuuta 1925 Astoria-, Pallas- ja Civis-teattereissa Helsingissä.
Elokuvaa kuvattiin Suomi-Filmin Vironkadun studiolla Helsingissä ja Aulangolla Hämeenlinnan lähellä.
Pohjalaisia (vuoden 1925 elokuva)

Pohjalaisia on vuonna 1925 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Jalmari Lahdensuo. Elokuva pohjautuu Artturi Järviluoman tekijännimellä julkaisemaan samannimiseen näytelmään vuodelta 1914. Elokuvan ensi-ilta oli 16. marraskuuta 1925 Arkadia-, Edison-, Pallas- ja Bio-Bio-teattereissa Helsingissä.
Elokuvaa kuvattiin Suomi-Filmin Vironkadun studiolla Helsingissä ja kesällä 1925 Alahärmässä ja Lapualla.
Nykyään pohjalaisena maakuntasymbolina tunnettu jussipaita on ilmeisesti saanut alkunsa paidasta, jota Oiva Soinin näyttelemä roolihahmo Harrin Jussi käyttää tässä elokuvassa. Näytelmän aiemmissa teatteriversiossa hahmo oli käyttänyt niin sanottua korsnäsinpaitaa, jonka pohjalta ensimmäinen jussipaita mahdollisesti suunniteltiin elokuvaa varten.
Elokuvaa restauroitiin vuonna 2012 KAVA:ssa ja musiikin sävelsi ja sovitti Kalevi Kiviniemi.
Supergan lento-onnettomuus

Supergan lento-onnettomuus tapahtui 4. toukokuuta 1949 Supergan kukkulalla lähellä Torinoa, Italiassa. Onnettomuudessa kuoli lähes koko jalkapalloseura AC Torinon joukkue. Joukkue oli palaamassa ottelumatkalta Lissabonista, Portugalista.
Tausta.
Torino oli 1940-luvulla Italian johtava jalkapalloseura. Sen tuon ajan joukkuetta kutsuttiin nimellä "Grande Torino". Sen pelaajat muodostivat myös Italian maajoukkueen rungon. Torino oli voittanut ennen Serie A:n kautta neljä edellistä Italian mestaruutta. Torino olisi luultavasti voittanut myös vuoden 1949 mestaruuden ilman onnettomuutta. Joukkueella oli jäljellä enää neljä ottelua ennen sarjan päätöstä. Italian jalkapalloliitto myönsi mestaruuden Torinolle jälkikäteen.
Torino oli kutsuttu Lissaboniin pelaamaan ystävyysottelua Benficaa vastaan. Ottelu pelattiin Benfican Francisco Ferreiran kunniaksi.
Onnettomuus.
Onnettomuuden syy oli huono näkyvyys. Lentokone törmäsi huonossa säässä Supergan basilikan kukkulaan. Lentoa operoiva lentoyhtiö oli Avio Linee Italiane ja lentokone oli Fiat G.212. Onnettomuudessa kuolivat kaikki 31 lentokoneessa ollutta henkilöä. Loukkaantuneena ollut Sauro Tomà oli joukkueen pelaajista ainoa, joka ei ollut lennolla.
Uhrit.
Pelaajat
Seuran henkilökunta
Journalistit
Lentokoneen henkilökunta
Alan Kotok

Alan Kotok (9. marraskuuta 1941 Philadelphia – 26. toukokuuta 2006 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tietokoneinsinööri. Hän työskenteli yli 30 vuotta Digital Equipment Corporationilla toimien muun muassa PDP-10-tietokonearkkitehtuurin pääsuunnittelijana. Eläkkeelle siirryttyään hän toimi World Wide Web Consortiumin apulaispuheenjohtajana. Hänen meriitteihinsä luetaan myös osuus varhaisen Spacewar-tietokonepelin ja joystickin kehityksessä.
Kotok oli hyvin kiinnostunut kaikenlaisista teknisistä asioista ja puuhasteli nuorempana muun muassa pienoisrautateiden parissa. Lisäksi hän piti urkumusiikista.
Jarmo Kunnas

Jarmo Juha Kunnas (7. heinäkuuta 1937 Helsinki – 22. heinäkuuta 1976) oli suomalainen urheilija, jonka päälajeja olivat yleisurheilussa kuulantyöntö ja painonnosto.
Ura kuulantyöntäjänä.
Kunnas sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kuulantyönnössä 12:nneksi tuloksella 17,06. Hän edusti seuratasolla huippuvuosinaan Tampereen Pyrintöä ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1960 ja 1962 sekä SM-hopeaa vuonna 1959. Vuoden 1961 PM-kisoissa hän otti parhaana suomalaisena PM-hopeaa häviten Ruotsin kokeneelle Erik Uddebomille kuusi senttiä. Hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kuulantyöntäjänä 17 metrin rajan Tampereella heinäkuussa 1959. Hänen pisimmät työntönsä olivat ulkoradoilla 18,34 metriä vuonna 1969 sekä sisäradoilla 18,52 metriä vuonna 1975. Vuosina 1956–1957 hän voitti 4 × 100 metrin viestijuoksussa nuorten Suomen mestaruuden.
Jarmo Kunnas edusti Suomea yleisurheilumaaotteluissa 17 kertaa vuosina 1959-1963. Niissä hän saavutti neljä voittoa.
Ura painonnostajana.
Jarmo Kunnas keskittyi 1960-luvun lopulta lähtien painnostoon, jossa hän kilpaili helsinkiläisen Herakleksen riveissä. Hän nosti marraskuussa 1970 superraskaassa sarjassa eli sarjassa yli 110 kg yhteistuloksen 512,5 kg sarjalla (180-142,5-190). 
Perheestä.
Professori Tarmo Kunnas on hänen veljensä ja urheilumanageri Jukka Kunnas hänen poikansa.
Jarmo Kunnas kuoli 39-vuotiaana sydänhalvaukseen.
Fight to Survive

Fight to Survive on yhdysvaltalaisen hardrockyhtye White Lionin debyyttialbumi vuodelta 1985. Hiteiksi levyltä nousivat kappaleet "Broken Heart", "Cherokee" ja "Fight to Survive". Albumi ei ollut menestys ja levyä myytiin vain hieman yli 20 000 kappaletta. Broken Heartista kuvattiin myös video, jonka alussa laulaja Mike Trampin tyttöystävä on kirjoittanut peiliin huulipunalla "Goodbye" ja lähtenyt. Tramp herää ja huomaa tekstin, jonka jälkeen heittää peiliä puhelimella ja se särkyy.
Superga

Superga on kukkula lähellä Torinoa, Italiaa.
Kukkulalla sijaitsee Supergan basilika. Siellä tapahtui Supergan lento-onnettomuus vuonna 1949.
Tammer-Kyykkä

Tammer-Kyykkä on vuonna 1995 perustettu tamperelainen kyykkäseura, joka on voittanut useita Suomen Kyykkäliiton mestaruuksia sekä joukkuekyykässä että yksilöpelissä. Tammer-Kyykän kotikenttänä toimii Tampereen Kuusikkopuiston kenttä. Seuran toiminta on kaikille kiinnostuneille avointa.
Seuran jäsen Veli-Pekka Ehoniemi on pelannut Suomen kyykkämaajoukkueessa ja voittanut yksilökyykän maailmanmestaruuden vuonna 2004 Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa.
Kazumi Totaka

Kazumi Totaka () (s. 23. elokuuta 1967) on japanilainen säveltäjä ja ääninäyttelijä. Hän on säveltänyt musiikkia moneen Nintendon julkaisemaan peliin, kuten "Mario Paint" ja "Animal Crossing". Hänen äänirooleistaan kuuluisin on Mario-pelisarjan Yoshin ääni.
Totaka aloitti työskentelyn Nintendolla vuonna 1991 24-vuotiaana. Hän on toiminut pelituotannossa ohjaajana, kun vaikeuksiin ajautunut "Wii Music" piti pelastaa.
Totaka on toiminut "Animal Crossing" -pelisarjan äänisuunnittelijana. Pelissä esiintyvä kitaraa soittava koirahahmo, K.K. Slider, japaniksi Totakeke (とたけけ) on tavallaan Totakan vastine pelimaailmassa.
Eräs Totakan säveltämistä melodianpätkistä on piilotettu useimpiin peleihin, joiden parissa hän on työskennellyt. Ensimmäisen kerran se kuultiin "Mario Paintissa"; "Animal Crossing"-peleissä K.K. Slider soittaa sen, jos häntä pyytää soittamaan kappaleen "K.K. Song".
Esko Mannermaa

Esko Valto Mannermaa (21. huhtikuuta 1916 Viipuri – 23. elokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Mannermaa aloitti näyttelijäuransa Viipurin ja Tampereen teattereissa 1930-luvulla. Lisäksi Mannermaa toimi Filmistudion lyhytelokuvien suunnittelijana 1940-luvulla ja selostajana 1960-luvulle saakka. Mannermaa siirtyi 1950-luvulla näyttelijäksi Helsingin kaupunginteatteriin, missä näytteli kuolemaansa saakka.
Mannermaa näytteli urallaan 18 elokuvassa vuosina 1940–1971 ja lukuisissa televisio-ohjelmissa ja -elokuvissa, mutta myös useissa radiokuunnelmissa. Mannermaan debyyttirooli oli Fritsu Rantamon osa kepeässä komediassa "Herra johtajan "harha-askel"" (1940). Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan olivat patruunan osa elokuvassa "Kaunis Kaarina" (1955), kamreeri Brynolf Pedantziuksen osa elokuvassa "Ihana seikkailu" (1962) sekä roolit Komisario Palmu -elokuvissa. Viimeiseksi elokuvaksi jäi Maunu Kurkvaaran "Kujanjuoksu" (1971), missä Mannermaalla oli apulaispäällikkö Rannan rooli.
Mannermaa oli vuosina 1941–1958 naimisissa Elina Vänttisen kanssa ja vuosina 1958–1975 näyttelijä Hillevi Lagerstamin kanssa. Mannermaa kuoli 23. elokuuta 1975 Helsingissä 59 vuoden ikäisenä.
Mannermaa sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1972.
Joyce (laulaja)

Joyce eli Joyce Silveira Moreno (s. 31. tammikuuta 1948) on brasilialainen laulaja, kitaristi ja säveltäjä.
Joyce aloitti uransa 1960-luvun lopulla, ja sen jälkeen hän on levyttänyt yli 20 sooloalbumia ja ollut mukana lukemattomilla muiden artistien levyillä, kuten Elis Regina, Toninho Horta, Vinícius de Moraes ja Yoko Kanno. 2000-luvulla hän on tehnyt paljon yhteistyötä João Donaton kanssa. Joycen työtä on usein verrattu alkuvaiheen yhdysvaltalaiseen fuusiojazziin. 
Hän innostui musiikista kuunnellessaan veljensä kitaransoittoa ja toisaalta myös Ella Fitzgeraldia, Miles Davisia ja Billie Holidayta. Hän pääsi helposti mukaan musiikkipiireihin saatuaan jo lapsena paljon kannustusta. 
Joyce käyttää musiikistaan nimitystä "MCB" (brasilialainen luova musiikki) eikä MPB, brasilialainen kansanmusiikki. Hän on tehnyt nauhoituksia elokuviin ja televisiolle ja on ollut "Cantos do Rio" -televisio-ohjelman vetäjänä. 
Hän on kirjoittanut muistelma "Fotografei Você na Minha Rolleyflex." Kirjassaan hän käsittelee kokemuksiaan bossa novan ja MPB:n suuntauksissa ja tarjoaa kiinnostavan muotokuvan monista muusikkotovereista, kuten João Gilbertosta. 
Hän on tehnyt yhteistyötä Yoko Kannon kanssa ensimmäisellä animealbumilla Wolf's Rain. 
Joyce on naimisissa rumpali Tutty Morenon kanssa, joka soittaa hänen yhtyeesään. Hänen tyttäristään kaksi, Clara Moreno ja Ana Martins, on myös laulajia. 
Joyce vieraili ensi kerran Suomessa vuonna 2009, jolloin hän esiintyi yhtyeensä kanssa Vantaan Frutas Tropicales -festivaalilla.
Anne Piquereau

Anne Piquereau (s. 15. kesäkuuta 1964 Poitiers, Vienne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pika-aitajuoksu.
Piquereau saavutti neljä sisäratojen arvokisamitalia 60 metrin aitajuoksussa. Pariisin MM-hallikilpailuissa 1985 hän saavutti pronssia ajalla 8,10 s; välierissä hän juoksi ajan 8,00 s. Sevillan MM-hallikilpailuissa 1991 hän sijoittui viidenneksi. EM-hallikilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi Göteborgissa 1984 ajalla 8,76 s, saavutti pronssia Pireuksessa 1985 ajalla 8,03 s ja hopeaa Madridissa 1986 ajalla 7,89 s, sijoittui neljänneksi sekä Liévinissä 1987 ajalla 8,05 s että Glasgow'ssa 1990 ajalla 8,02 s ja saavutti vielä pronssia Pariisissa 1994 ajalla 7,91 s.
Ulkoratojen arvokilpailuissa Piquereau ylsi kahdesti 100 metrin aitajuoksussa loppukilpailuun. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hänet hylättiin välierissä; alkuerässään hän oli juossut ajan 12,96 s. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui loppukilpailussa viidenneksi ajalla 12,82 s. Soulin 1988 olympialaisissa hän keskeytti toisissa alkuerissä. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän karsiutui välierissä ajalla 13,08 s ja välieriin hänen tiensä päättyi myös Tokion MM-kilpailuissa 1991 (loppuaika 13,02 s) ja Barcelonan 1992 olympialaisissa (loppuaika 13,22 s). Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän sijoittui loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 13,25 s; välierissä hän oli juossut ajan 12,93 s. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui välierissä ajalla 13,09 s. Maailmancupissa hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa toiseksi vuonna 1992.
Anne Piquereau voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa vuosina 1988, 1992 ja 1994. Sisäradoilla hän voitti Ranskan mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa vuosina 1985–1987 ja 1990.
Isokaijanen

Isokaijanen,("Agapornis taranta") on kaijojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji. Sitä on myös kutsuttu tarantiinipapukaijaksi. 
Sitä esiintyy Eritrean ja Etiopian alueilla. Lintu on vihertävä, ja sen siivissä ja pyrstössä on mustaa. Koiraan naama sekä päälaki ovat punertavat. Isokaijanen on suurikokoinen, aikuisena 17 senttiä pitkä ja 48 gramman painoinen. Se elää pensaikoissa ja metsänreunoissa, joissa se syö hedelmiä ja siemeniä.
Sen holotyypin kuvaili Stanley Tarantasta Etiopiasta 1814.
Farida Fatès

Farida Fatès (o.s. Zigha, s. 2. helmikuuta 1962 Duquesne, Algeria) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Fatès sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 seitsemänneksi 3 000 metrin juoksussa uransa parhaalla ajalla 8.46,04. Hän osallistui myös 1 500 metrin juoksuun mutta karsiutui alkuerissä. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän karsiutui 3 000 metrin juoksun alkuerissä ja Atlantan 1996 olympialaisissa 10 000 metrin juoksun alkuerissä. Sisäratojen MM-kilpailuissa 1997 Pariisissa hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 8.54,98.
Maastojuoksun MM-kilpailuissa Fatès saavutti joukkuepronssia vuonna 1993. Henkilökohtaisella matkalla hän sijoittui 59:nneksi vuonna 1990, 42:nneksi vuonna 1991, kahdeksanneksi sekä vuonna 1993 että 1994, 14:nneksi vuonna 1996 sekä 34:nneksi vuonna 1997. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sijoittui 14:nneksi ja saavutti joukkuekilpailussa hopeaa Alnwickissa vuonna 1994.
Farida Fatès voitti Ranskan mestaruuden 1 500 metrin juoksussa vuonna 1990, 3 000 metrin juoksussa vuosina 1989 ja 1994, 5 000 metrin juoksussa vuonna 1996 sekä maastojuoksussa vuosina 1990, 1996 ja 1997. Vuonna 1994 hän juoksi 5 000 metrillä Ranskan ennätyksen 15.16,41 alittaen Annette Palluyn vanhan ennätyksen 0,03 sekunnilla.
Espanjan jalkapalloilun ennätyksiä

Tällä sivustolla on Espanjan jalkapalloilun ennätyksiä.
Primera División.
Ennätykset on laskettu kaudesta 1928–1929 alkaen, jolloin Primera Divisiónia pelattiin ensimmäisen kerran.
Copa del Rey.
Ennätykset on laskettu vuodesta 1902 alkaen, jolloin Copa del Rey pelattiin ensimmäisen kerran.
Joey Luumäki

Joey Luumäki (oik. Jorma Walter Konkola, s. 1961) on suomalainen ramopunk-muusikko. Hän on tullut tunnetuksi tyylinsuunnan merkittävimpiin kuuluvan Ne Luumäet -yhtyeen laulajana. Taiteilijanimensä hän on saanut yhtyeen esikuvan Ramonesin laulajan Joey Ramonen mukaan. Ne Luumäet -yhtyeen lopetettua toimintansa Joey Luumäki on säveltänyt uutta materiaalia ja esiintynyt silloin tällöin soolokeikoilla. Hän on myös vieraillut eri ramopunk-yhtyeiden levyillä. 
Ne Luumäet.
Joey Luumäki on yksi vuosina 1985–1993 aktiivisesti toimineen ja erityisesti 1990-luvun alussa suureen suosioon nousseen Ne Luumäet -yhtyeen perustajista. Hän oli merkittävässä roolissa yhtyeen sanoitus- ja sävellystyössä. Laulamisen lisäksi hän soitti keikoilla akustista kitaraa balladeissa. Studiossa hän soitti myös Ne Luumäkien harvinaiset kosketinsoitinosuudet. 
Joey Luumäki &amp; Tappajatomaatit.
Vuonna 2008 Joey Luumäki perusti uuden ramopunk-yhtyeen Joey Luumäki &amp; Tappajatomaatit, jossa soittaa rumpuja Ne Luumäet-yhtyeen jäsen Kaide Luumäki. Yhtye julkaisi 2009 EP:n nimeltä "Elämä on Punk" ja 2010 esikoisalbuminsa Villi itä .
Hans von Boetticher

Hans von Boetticher (30. elokuuta 1886 Staraja Derewnja – 20. tammikuuta 1958 Coburg) oli saksalainen eläintieteilijä, jonka tutkimusalaa olivat hyönteiset ja linnut.
Boetticher oli oppiarvoltaan tohtori ja toimi Coburgin museon johtajana. Hän luokitteli lintuja niiden morfologisten, eliömaantieteellisten ja fylogenisten ominaisuuksien mukaan. Hän tutki etenkin sorsia, hanhia, turakoja, papukaijoja, kyyhkyjä ja merilintuja. Hän nimesi amazoniantavin suvun "Amazonetta", sepelsorsan suvun "Specularis" ja preeriapöllön ("Athene cunicularia") alalajin "pichinchae".
Anastasio Alfaro

Anastasio Alfaro (16. helmikuuta 1865 Alajuela, Costa Rica − 20. tammikuuta 1951) oli costaricalainen eläintieteilijä, geologi ja tutkimusmatkailija.
Alfaro opiskeli Santo Tomasin yliopistossa. Hän toimi Costa Rican kansallismuseon johtajana.
Alfaro nimesi linnuista ruskohelmipöllön ("Aegolius ridgwayi") Robert Ridgwayn kunniaksi.
Seiichi Shimokōriyama

Seiichi Shimokōriyama (, s. 1883) oli japanilainen lintutieteilijä.
Shimokōriyama oli tohtori Akira Iizukan oppilas. Hän valmistui Tokion yliopiston opettajankoulutuslaitokselta 1904. Vuonna 1911 hän matkusti tutkimaan Korean linnustoa ja kirjoitti pääosan käsikirjoituksesta teokseen "Hand-List of the Birds of Korea" (1914). Teoksen tekijöiksi mainitaan Iizuka, prinssi Nobusuke Takatsukasa, markiisi Nagamichi Kuroda ja Shimokōriyama. Muut kolme kirjoittajaa eivät ilmeisesti olleet tutustuneet käsikirjoitukseen, sillä pian teoksen ilmestymisen jälkeen he esittivät siihen korjauksia. Alkuperäisessä teoksessa esiteltiin 309 lintulajia ja korjausten jälkeen lajimääräksi jäi 295.
Shimokōriyama jatkoi lintujen keräämistä vuosina 1915–1917 ja perusti Soulissa sijainneen LiWongin palatsin museon nahkakokoelman. Hän keräsi lintuja yhdessä konservaattori Naotarō Tōdan kanssa. Lokakuussa 1917 Shimokōriyama julkaisi luettelon Soulin museon lintukokoelmasta "A List of the Birds in the Seoul Museum". Luettelossa mainitaan 318 Koreassa tavattua lintulajia. Tämän jälkeen hän ei enää tehnyt maastotutkimuksia, vaan vetäytyi LiWongin palatsin puutarhuriksi, ja yleni puutarhojen johtajaksi 1928.
Sauro Tomà

Sauro Tomà (4. joulukuuta 1925 La Spezia, Italia – 10. huhtikuuta 2018) oli italialainen jalkapalloilija.
Tomà oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti vuosina 1945–1955 Vogheraa, Speziaa, Torinoa, Bresciaa ja Baria. Tomà oli yksi Torinon 1940-luvun suurjoukkueen eli "Grande Torinon" pelaajista. Hän voitti Torinon riveissä Italian-mestaruuden vuosina 1948 ja 1949.
Tomà jäi ainoana Torinon pelaajana henkiin Supergan lento-onnettomuuden jälkeen. Hän ei osallistunut matkalle loukkaantumisen vuoksi.
Stanton Friedman

Stanton Terry Friedman (29. heinäkuuta 1934 – 13. toukokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen ufologi. Hän valmistui Chicagon yliopistosta 1955. ja toimi 14 vuotta ydinfyysikkona yhtiöissä:General Electric, General Motors, Northrop Grumman Electronic Systems, TRW|TRW Systems, Aerojet General Nucleonics ja McDonnell Douglas.
Friedman oli virallisena tutkijana Roswellin tapauksessa.
SETI-ohjelmasta hänellä on poikkeava näkökanta.
1968 Friedman esitti kongressin edustajainhuoneessa, että UFOt ovat totta. 
Argumentit.
Kaksi argumenttia