tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ruth Bernhard

Ruth Bernhard (14. lokakuuta 1905 Berliini, Saksa – 18. joulukuuta 2006 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti alastontutkielmistaan. Hän pyrki alastonvalokuvissaan voimakkaalla valon ja varjon käytöllä luomaan selkeitä muotoja.
Ura.
Ruth Bernhard syntyi Berliinissä 1905. Hänen isänsä oli tunnettu graafinen suunnittelija Lucian Bernhard. Ruth kävi Berliinissä kahden vuoden ajan taideakatemiaa, mutta muutti vuonna 1927 New Yorkiin.
Bernhard teki vuonna 1929 lyhen aikaa töitä "The Delineator" -lehden valokuvausosaston johtajan Ralph Steinerin pimiöavustajana mutta sai potkut oltuaan ujostelemattoman epäkiinnostunut tehtävästä. Bernhard osti viimeisen palkkansa avulla oman kameran ja kuvausvarusteita. Hän alkoi toimia freelancer-valokuvaajana.
Bernhardin valokuva ”Lifesavers” herätti "Voguen" taiteellisen johtajan Mehemed Fehmy Aghan mielenkiinnon, ja tämä auttoi vuonna 1931 Bernhardin valokuvan "Advertising Artiin". Bernhard sai tämän jälkeen toimeksiantoja mainostoimistoilta ja teollisuusmuotoilun parista.
Bernhard tapasi 1935 Edward Westonin ja muutti tämän innoittamana Kaliforniaan. Hän oli vakuuttunut Westonin töistä ja valokuvauksen taiteellisista mahdollisuuksista. Hän alkoi valokuvata asetelmia ja alastonkuvia. Bernhardin ajan kuviin kuuluu myös muun muassa ”Doll's Head”, joka on surrealistisen valokuvataiteen malliesimerkkejä.
Bernhard muutti vuonna 1939 takaisin New Yorkiin, mutta palasi kahdeksan vuoden päästä Kaliforniaan, missä hän kohosi valokuvauksen West Coast -liikkeen johtaviin taiteilijoiden joukkoon. Hän kuului muun muassa Westonin, Ansel Adamsin, Minor Whiten, Imogen Cunninghamin, Wynn Bullockin ja Dorothea Langen kanssa f/64-ryhmään.
Bernhard aloitti 1967 pitkän uran opettajana, ja hän opetti muun muassa Utahin osavaltionyliopistossa, Kalifornian yliopiston jatkokoulutuksessa, Berkeleyn yliopistossa ja San Franciscon yliopistossa.
Yksityiselämä.
Bernhard kertoi Margaretta Mitchellin kirjoittamassa elämäkerrassa avoimesti yksityiselämästään. Hänellä oli elämänsä aikana useita suhteita sekä naisiin että miehiin. Hän aloitti 1940-luvun alussa kymmenisen vuotta kestäneen suhteen taiteilija ja muotoilija Eveline Phimisterin kanssa. Kymmenen vuotta itseään nuoremman ilmavoimien everstin Price Ricen kanssa Bernhard oli yhdessä vuodesta 1967 Ricen kuolemaan 1999.
Bernhard kuoli joulukuussa 2006 luonnollisiin syihin kotonaan San Franscisossa.
Tyyli.
Bernhard tunnetaan parhaiten draamaattisesti valaistuista alastontutkielmistaan. Hän kertoi itse, että hänen tavoitteenaan oli valoilla ja varjoilla yksinkertaistaa esitystä ja painottaa muotojen selkeyttä. Bernhard loi valokuvissaan abstrakteja muotoja ja veistoksillisia kokonaisuuksia. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on "Two Forms" (1962), jossa kaksi alastonta naista on painautunut toisiaan vastaan.
Bernhard otti lähes kaikki kuvansa studiossa, ja hän oli hyvin tarkka sommittelusta. Hän saattoi yhtä valokuvaa varten tehdä usean päivän ajan sopivaa sommittelua.
Historika hypomnemata

Historika hypomnemata (, ”Historian muistiinpanot/luonnostelma/tutkielma” tms.) oli Strabonin kirjoittama antiikin aikainen historiateos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan.
Historia.
Strabonin arvellaan kirjoittaneen historiateoksensa joskus vuosien 20 eaa. ja 7 eaa. välillä. Tämä voidaan päätellä siitä, että teoksesta käy ilmi, että Strabon oli ollut ennen sen kirjoittamista sekä Roomassa että Aleksandriassa, mikä pätee 20-luvulta eaa. lähtien. Toisaalta Strabon kirjoitti historiateoksensa ennen tunnetumpaa ja nykyaikaan säilynyttä maantieteen alan teostaan "Geografika", jonka ensimmäinen versio on noin vuodelta 7 eaa.
Strabon mainitsee historiateoksensa itse "Geografikassa". "Geografikan" arvellaan syntyneen historiateosta varten koostetusta maantieteellisestä aineistosta, ja sekin käsittelee maantiedettä monin paikoin erityisesti historian valossa. Näin Strabon, jonka jälkimaailma tuntee ennen kaikkea maantieteilijänä, oli todellisuudessa ennen kaikkea historioitsija. Muista antiikin lähteistä teosta lainaavat Plutarkhos, joka kutsuu Strabonia filosofiksi, sekä Josephus teoksessa "Juutalaisten muinaisajat".
Sisältö.
Strabonin historiateos käsitti eri käsitysten mukaan 43 tai 47 kirjaa. Tätä on selitetty sillä, että teoksessa olisi ollut neljä kirjaa käsittänyt johdanto ja tämän jälkeen 43 kirjaa käsittänyt historiaosio.
Historian kuvauksensa Strabon aloitti siitä, mihin Polybioksen teos "Historiai" päättyy, toisin sanoen vuodesta 146 eaa. Johdannon arvellaan käsitelleen tätä edeltänyttä aikaa alkaen Aleksanteri Suuresta ja kuvaten sitten Rooman valtakunnan kehitystä aina vuoteen 146 eaa. saakka. Varmuudella historiaosio jatkui ainakin vuoteen 37 eaa. saakka ja kuvasi vielä Marcus Antoniuksen toimia idässä. Luonnollinen päätepiste historiaosiolle olisi ollut vuoden 31 eaa. Aktionin taistelu tai vuonna 30 eaa. tapahtunut viimeisen hellenistisen kuningaskunnan, ptolemaiosten Egyptin, tulo Rooman valtaan. Teos on saattanut jatkua vielä vuoteen 27 eaa. saakka.
Strabon kuvaa "Geografikan" johdannossa historiateoksensa sisältöä sanomalla, että se kertoi ainoastaan suurten ja jalojen miesten teoista. Hän piti teostaan käyttökelpoisena moraalifilosofian ja poliittisen filosofian kannalta niille, jotka olivat opiskelleet hyvettä ja käytännöllistä viisautta. Oletetaan, että Polybioksen teoksen tavoin Strabon kuvasi historiaa alueittain, mikä kytkee sen yhteen "Geografikan" kanssa.
Teoksesta on tunnistettu 19 säilynyttä katkelmaa, joista 12 on peräisin Josephukselta.
Ordo urbium nobilium

Ordo urbium nobilium, myös "Clarae urbes", on Ausoniuksen kirjoittama antiikin aikainen latinankielinen runo, joka kuvaa Rooman valtakunnan merkittävimpiä kaupunkeja ja asettaa ne merkittävyysjärjestykseen. Sen runomittana on daktyylinen heksametri.
Historia.
Ausonius eli ja kirjoitti 300-luvulla. Runo "Ordo urbium nobilium" ajoitetaan usein kirjoitetuksi noin vuosina 388–390. Ajoitus perustuu muun muassa siihen, että Aquileian kuvaus mainitsee keisari Maximuksen kuoleman kaupungissa vuonna 388. Ausoniuksen synnyinkaupungin Burdigalan kuvaus puolestaan mainitsee hänen oman konsuliutensa, joka ajoittuu vuoteen 379. On kuitenkin katsottu, että runo olisi alun perin kirjoitettu jo aiemmin, mahdollisesti jo noin vuonna 350, ja maininnat tämän jälkeisistä merkittävistä tapahtumista olisi lisätty siihen myöhemmin. Ausoniuksen teosten joukossa runo luetaan kirjaksi numero 11.
Sisältö.
Runo luettelee parikymmentä kaupunkia kirjoittajan mielen mukaisessa tärkeysjärjestyksessä. Ausonius ei perustele valintojaan eikä kaupunkien järjestystä, mutta järjestys vaikuttaisi perustuvan ainakin osaksi enemmän kaupunkien historialliseen kuin kirjoitusaikaiseen merkitykseen. Se, että luettelon kaupungeista peräti viisi sijaitsee Galliassa, selittynee lähinnä hänen kotiseutuylpeydellään. Useimmista Gallian ulkopuolisista kaupungeista Ausoniuksella ei vaikuta olleen juurikaan omakohtaista kokemusta.
Mukaan luetut kaupungit ja niiden sijoitukset ovat:
Where the Buffalo Roam

Where the Buffalo Roam on vuonna 1980 valmistunut Art Linsonin elokuva Hunter S. Thompsonista. Thompsonia näyttelee Bill Murray ja hänen asianajajaansa Peter Boyle.
Elokuva ei menestynyt hyvin ja esimerkiksi vuonna 1998 "Helsingin Sanomien" kriitikko Pertti Avola kuvaili sitä epäonnistuneeksi . Ilmestyessään elokuva oli Suomessa kielletty . Myöhemmissä arvioissa elokuvaa ja etenkin Murrayn roolisuoritusta on kehuttu .
Elokuvaan on Suomessa viitattu lähinnä sen alkuperäisellä englanninkielisellä nimellä. Filmnet on esittänyt sitä suomennetulla nimellä "Toimittaja Thompsonin sekoilut" ainakin vuonna 1988 .
Elokuvan soundtrackillä kuullaan pääasiassa Neil Youngin soittoa .
Michiganin kansanäänestys abortista 2022

Michiganin vuoden 2022 kansanäänestys abortista, tai Proposal 3, järjestettiin 8. marraskuuta vuoden 2022 välivaalien yhteydessä.
Tausta.
Kansanäänestys päätettiin järjestää aborttia kannattavien kansalaisaktivistien aloitteesta. He keräsivät ACLU:n mukaan 750 000 allekirjoitusta aloitteeseen kansanäänestyksen järjestämiseksi. Määrä oli kaksi kertaa vaadittu allekirjoituksien määrä, ja osavaltion korkein oikeus linjasi myöhemmin, että kansanäänestys voidaan järjestää välivaalien yhteydessä.
Kansanäänestyksessä oli tarkoitus muuttaa Michiganin osavaltion perustuslakia lisäämällä siihen oikeus aborttiin. Äänestyslipukkeessa eriteltiin asiaan kuuluvan seuraavat muutokset:
Kansanäänestyksessä kysyttiin, hyväksyvätkö äänestäjät tämän ehdotuksen.
Kampanjointi.
Aborttioikeuden kannattajat järjestäytyivät Reproductive Freedom for All -nimisen kattojärjestön alle kun taas abortin vastustajien liike oli nimeltään Citizens to Support MI Women and Children. Abortin kannattajat keräsivät kampanjakassaan 44 miljoonaa dollaria, jotka tulivat pääsääntöisesti ACLU:lta, Planned Parenthoodilta ja Sam Bankman-Friedilta. Abortin vastustajien kampanjabudjetti oli 17 miljoonaa dollaria, jota rahoitti Michiganin katolilainen konferenssi ja Michiganin Right to Life. Molemmat osapuolet käyttivät miljoonia dollareita mainoksiin televisiossa ja internetissä.
Kansanäänestyksen kanssa samaan aikaan järjestettiin myös kuvernöörinvaali, jossa istuva kuvernööri Gretchen Whitmer ilmoitti tukevansa uudistusta.
Tulokset.
Donald Trumpia tukeva The America Project -järjestö vaati äänien tarkastuslaskentaa ja rahoitti sen. Tarkastuslaskenta kesti kaksi viikkoa eikä muuttanut tuloksia merkittävällä tavalla.
Peikko (elokuva)

Peikko ("Troll") on norjalainen kaijū-elokuva vuodelta 2022.
Useiden kaivostyöläisten ja aktivistien kuoleman jälkeen arvostettu paleontologi ja hänen väheksytty isänsä kutsutaan hätiin, jolloin käy ilmi, että valtava kivinen peikko on vapaalla jalalla ja matkalla kohti Osloa.
Elokuvan on ohjannut Roar Uthaug, jonka aiempia elokuvia ovat "Tomb Raider" (2018) ja "The Wave" (2015). Käsikirjoittaja on Espen Aukan, joka kirjoitti Norjan ensimmäisen ihmissusielokuvan "Viking Wolf" (2022). Säveltäjä on Johannes Ringen, joka käytti elokuvan ääniraidalla soittimena mm. avainviulua.
"Peikosta" tuli Netflixin katsotuin ei-englanninkielinen elokuva ja sille päätettiin tehdä jatko-osa.
Arvosteluja.
 Timo Peltonen, "Helsingin Sanomat"
 Jari Tapani Peltonen, V2.fi
 Tuukka Hämäläinen, Muropaketti
 Meagan Navarro, Bloody Disgusting
Sasha DiGiulian

Sasha DiGiulian (s. 23. lokakuuta 1992) on yhdysvaltalainen ammattikiipeilijä, joka on erikoistunut lead-kiipeilyyn. Hän on voittanut maailmanmestaruuden ja hän on ensimmäinen pohjoisamerikkalainen nainen ja kaikkiaan kolmas nainen, joka on kiivennyt 9a-vaikeustasoisen reitin. Hän on kiivennyt yli 30 eri reittiä ensimmäisenä naisena.
DiGiulian aloitti kiipeilyn kuusivuotiaana vuonna 1998. Seitsemänvuotiaana hän voitti kiipeilysalinsa järjestämän alueellisen kilpailun alle 11-vuotiaiden sarjassa. Ensimmäisen kansainvälisen kilpailunsa hän voitti 11-vuotiaana vuonna 2003. Vuonna 2011 ollessaan 18-vuotias hän voitti maailmanmestaruuden. Yhdysvaltain mestaruuden hän on voittanut kolme kertaa. Pohjois- ja Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti vuodesta 2010 vuoteen 2018.
Vuonna 2022 hän kiipesi Matilda Söderlundin ja Brette Harringtonin kanssa 8c-vaikeustasoisen 671 metriä pitkän "Rauy"-nimisen reitin. Reitti on vaikein naisten kiipeämä big wall -reitti.
DiGiulian on perustanut "Send Bars" energiapatukka yrityksen. Hän on myös kirjoittanut "Take the Lead" -nimisen kirjan.
Merkittävimpiä kiivettyjä reittejä.
Lead.
Lähde:
Margo Hayes

Margo Hayes (s. 11. helmikuuta 1998) on yhdysvaltalainen kiipeilijä, joka on erikoistunut lead-kiipeilyyn. Vuonna 2017 ollessaan 19-vuotias hän kiipesi ensimmäisenä naisena 9a+ vaikeustasoisen reitin. Hän on kiivennyt 9a+ trilogian, johon kuuluu kolme 9a+ reittiä: "La Rambla", "Papichulo" ja "Biographie".
Hayes aloitti kiipeilyn 10-vuotiaana ulkokivillä isänsä kanssa. Sitä ennen hän oli kansallisella tasolla kilpaillut telinevoimistelija. Hän liittyi ABC Kids Climbing -joukkueeseen Robyn Erbesfield-Raboutoun valmennettavaksi ja pääsi pian maajoukkueeseen. Vuonna 2015 hän oli nuorten maailmanmestaruuskisoissa toinen. Vuonna 2016 hän voitti kolme kultaa nuorten maailmanmestaruuskisoissa. Samana vuonna hän kiipesi neljätoista yli 8b-vaikeustasoista reittiä, joista kaksi hän kiipesi samana päivänä. Vuonna 2016 hän myös voitti Yhdysvaltainmestaruuden avoimessa sarjassa.
Vuonna 2024 hän julkaisi "Karma"-nimisen singlen, joka oli hänen ensimmäisensä.
Hauge (Sokndal)

Hauge (joskus Hauge i Dalane) on taajama Sokndalin kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 1,8 neliökilometriä ja asukasluku 2 365 vuonna 2023.
Sokndalin kirkko

Sokndalin kirkko () on Sokndalin kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1803.
Åna-Siran kirkko

Åna-Siran kirkko () on Sokndalin kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1888.
Anne Tønnessen

Anne Tønnessen (s. 18. maaliskuuta 1974 Sokndal) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän oli mukana Norjan maajoukkueessa vuosina 1996–2004 ja voitti joukkueen mukana kultaa Sydneyn kesäolympialaisissa 2000. Hän teki maajoukkueurallaan 68 ottelussa kolme maalia. Seuratasolla hän on edustanut Kleppiä ja Kolbotnia, jonka kanssa hän voitti Norjan mestaruuden vuonna 2002.
Hedda Lindahl

Hedda Hansdotter Lindahl (o.s. Richert; 16. helmikuuta 1919 Göteborg – 12. tammikuuta 2007 Alingsås) oli ruotsalainen kansanpuolueen poliitikko, joka toimi Ruotsin terveydenhuoltoministerinä Ola Ullstenin hallituksessa vuosina 1978–1979.
Anitha Bondestam

Anitha Bondestam (o.s. Kaull; s. 28. lokakuuta 1941) on ruotsalainen juristi ja liberaalien poliitikko, joka toimi Ruotsin liikenne- ja viestintäministerinä Ola Ullstenin hallituksessa vuosina 1978–1979.
Marianne Wahlberg

Elsvig Marianne Wahlberg (o.s. Sjöberg; 26. syyskuuta 1917 Eksjö – 10. joulukuuta 2005 Tukholma) oli ruotsalainen kansanpuolueen poliitikko, joka oli Ruotsin valtiopäivien jäsen vuosina 1979–1982 ja toimi Ruotsin palkkaministerinä (apulaisvaltiovarainministerinä) Ola Ullstenin hallituksessa vuosina 1978–1979.
Wahlberg kuoli 88-vuotiaana vuonna 2005 ja hänet on haudattu Tukholman Skogskyrkogårdeniin.
Ashes to Ashes (David Bowien kappale)

Ashes to Ashes on brittimuusikko David Bowien kappale vuodelta 1980. Se nousi Britannian singlelistan kärkeen ja oli Bowien siihen asti nopeimmin myyvä single. Myöhemmin samana vuonna kappale julkaistiin Bowien albumilla "Scary Monsters (and Super Creeps)".
Musiikki ja sanoitus.
Kappale on Bowien näkemys uudesta aallosta. Siinä on tärkeässä osassa syntetisaattorilla soitettu jousisoittimen ääni, jolle luo vastapainoa funkbasso ja monikerroksinen lauluosuus. Kitaristi Chuck Hammer käyttää kappaleessa kitarasyntetisaattoria.&lt;ref name="Immonen/241-242"&gt;Immonen 2016, s. 241–242.&lt;/ref&gt; 
Kappaleessa esiintyy majuri Tom -hahmo (), jonka Bowie esitteli aikoinaan kappaleessa ”Space Oddity”. Majuri Tomin paluu kuvaa kymmenvuotista ajanjaksoa, jonka on katsottu tarkoittavan myös Bowieta itseään huumeviittauksineen. Säe ”Want an axe to break the ice” on saanut vaikutteita Frantz Kafkan lauseesta ”Hyvän kirjan tulee olla kirves, joka murtaa jäätyneen meren sisällämme”. Kappaleeseen vaikutti myös Danny Kayen kappale ”Inchworm”, josta Bowie piti lapsena. Bowien mukaan ”Ashes to Ashes” on lastenlorumainen kappale, joka olisi jäänyt syntymättä ilman ”Inchwormia”. 
Video.
Kappaleesta kuvattiin David Malletin ohjaama video. Se maksoi yli puoli miljoonaa dollaria ja oli ilmestyessään maailman kallein musiikkivideo. Bowie nähdään videossa Pierrot-hahmoisena klovnina, astronauttina ja mielisairaalan potilaana. Bowien useimpien videoiden tapaan se ei sisällä yhtenäistä tarinaa, vaan koostuu ristiriitaisista kuvista. Ristiriitaisuuksia ovat esimerkiksi kauhakuormaajan edellä kulkevat neljä slaavilaista hahmoa, mereen vajoava Pierrot-hahmoinen Bowie ja lopun kohtaus, jossa Bowie kävelee rannalla äitiään esittävän naisen läksyttäessä häntä.
Poika, tyttö, koira, kissa, hiiri ja juusto

Poika, Tyttö, Koira, Kissa, Hiiri ja Juusto () on yhdysvaltalais-ranskalais-irlantilainen animoitu televisiosarja, jonka on kehittänyt Jeff Harterin alkuperäinen konsepti. Sitä esitetään Yle TV2:ssa, ja se löytyy myös netistä Yle Areenassa.
Vehka Kurjenmiekka

Miina ”Vehka” Kurjenmiekka (ent. Hakonen, s. 1990) on suomalainen kirjailija, roolipelisuunnittelija ja teologian maisteri. Hän on opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa. Kurjenmiekan tyylilaji on korkea fantasia. 
Kurjenmiekan esikoinen on fantasiaromaani "Kellopelisydän", joka aloittaa fantasiatrilogian nuorille aikuisille. Kirjassa on nähty yhteisiä piirteitä Ursula Le Guinin moniosaisen kirjasarjan "Maameren tarinat" ja Emmi Itärannan Teemestarin kirjan kanssa. Le Guinin kirjasarjan kanssa yhteistä on esimerkiksi ruohonjuuritason arkisten askareiden tekeminen ja aistihavainnot. Romaanin päähenkilöillä on mekaaninen sydän, joka pysähtyy, jos hän ei vuoden aikana murhaa vähintään yhtä ihmistä. Kurjenmiekka alkoi kirjoittaa "Kellopelisydäntä" marraskuussa 2011 NaNoWriMo-haasteena ja julkaisi siitä otteita kirjoittamisen aikana. Muutaman vuoden kuluttua hän tarttui käsikirjoitukseen uudelleen.
"Kellopelisydän" oli Tähtifantasia-palkintoehdokas vuonna 2024. Raadin mukaan kyseessä on hiottu esikoinen, jossa on ihmisläheinen ote.
Kirjoittamisen ja roolipelisuunnittelun ohella Kurjenmiekka vastaa Suomen Lähetysseuran nuorisotyöstä ja pitää Lähetysseuran rippileirejä. Hän kirjoittaa myös Nörttitytöt-sivustolla ja pitää "Nobel tai ei mitään" -podcastia Rasmus Tillanderin kanssa.
Pirkko Lehtiö

Pirkko Virpi Lehtiö (s. 26. elokuuta 1932 Juva) on ensimmäisiä suomalaisia naispappeja, joka on toiminut myös muun muassa professorina ja Helsingin hiippakunnan pääsihteerinä.
Henkilöhistoria.
Pirkko Lehtiön vanhemmat olivat kauppalansihteeri Kaarle Lehtiö ja Hilma Viitanen. Hän tuli ylioppilaaksi Pieksämäen yhteiskoulusta 1951 ja valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi 1955 ja lisensiaatiksi 1978. Teologian tohtoriksi hän väitteli 1979. Lehtiö sai lehtorin oikeudet Mikkelissä 1965 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1965 ja 1978. Papiksi hänet vihittiin Helsingissä 1988.
Lehtiö oli Johanneksen seurakunnan vt. tyttötyönjohtaja 1956, Töölön seurakunnan tyttötyönjohtaja 1956–1960 ja naistyönjohtaja 1960–1962 ja Kymin seurakunnassa naistyönjohtaja 1962–1965, vt. lehtori 1965–1967 ja lehtori 1967–1974. Kirkon kasvatusasiain keskuksen varhaiskasvatussihteeri hän oli 1975–1978, Helsingin hiippakunnan koulutussihteeri 1978–1984 ja pääsihteeri 1985–1989 sekä Hongkongin luterilaisen teologisen seminaarin kristillisen kasvatuksen professori 1986–1987 ja 1989–1996.
Lehtiö oli myös Helsingin hiippakunnan nuorisotyönsihteeri 1960, Karhulan yhteiskoulun uskonnonopettaja 1963–1967, Gossner Missionin ekumeeninen työntekijä Berliinissä 1967–1968, Kotkan sairaanhoitajakoulun uskonnonopettaja 1968–1971 ja parlamentaarisen päivähoidon kasvatustavoitekomitean sihteeri 1979–1980. Hänellä on ollut lisäksi lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän oli "Kotimaan" kolumnisti 1984–1986, "Kristillinen kasvatus" -lehden kolumnisti 1991–1994 ja "Sanan" kolumnisti 1994–1995. Naisteologit ry:n kunniajäseksi hänet valittiin 2004.
Birgit Rodhe

Birgit Karin Rodhe (18. elokuuta 1915 Tukholma – 19. marraskuuta 1998 Lund) oli ruotsalainen opettaja, rehtori ja kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi Ruotsin kouluministerinä Ola Ullstenin hallituksessa vuosina 1978–1979.
Stuck

Stuck on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kaukasiansiipipähkinä

Kaukasiansiipipähkinä ("Pterocarya fraxinifolia") on jalopähkinäkasvien (Juglandaceae) heimoon, siipipähkinöiden ("Pterocarya") sukuun kuuluva kasvilaji. Kaukasiansiipipähkinä muistuttaa melko paljon samaan sukuun kuuluvaa kiinansiipipähkinää ("Pterocarya stenoptera").
Ulkonäkö.
Kaukasiansiipipähkinä on noin 25 metriä korkeaksi kasvava kausivihanta puu. Se on usein monirunkoinen ja rungon kuori harmaanmusta ja syväuurteinen.
Lehtiasento on vuorottainen ja lehdet ovat parilehdykkäisiä. Lehdet ovat noin 20–30 cm pitkiä ja koostuvat 10–25 lehdykästä. Lehdykät ovat 8–12 cm pitkiä, suurin piirtein soikeita ja laidoiltaan terävästi hammaslaitaisia. Lehdyköiden yläpinnat ovat vihreitä ja alapinnat vaaleampia. Lehdyköiden keskisuoni on alapinnoiltaan karvainen.
Kaukasiansiipipähkinän kukinnot ovat vihertäviä norkkoja, joissa on yksineuvoisia kukkia. Hedekukkia sisältävät norkot ovat 12 cm pitkiä, mutta emikukkia sisältävät norkot voivat kasvaa jopa noin 50 cm pitkiksi. Kaukasiansiipipähkinä kukkii alkukesällä ja sen hedelmät kypsyvät loppukesällä, mutta ne voivat pysyä puussa talveenkin asti. Hedelmät ovat noin 2 cm halkaisijaltaan olevia pähkylöitä, joissa on kaksi lähes pyöreää, siipimäistä uloketta. Kypsyessään hedelmät muuttuvat ruskeiksi.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Kaukasiansiipipähkinä kasvaa luontaisena Kaukasian ympäristössä Venäjällä, Ukrainassa, Georgiassa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Turkissa ja Iranissa.
Käyttö ja kasvatus.
Kaukasiansiipipähkinä sopii kasvatettavaksi puistopuuna ilmastollisesti sopivilla alueilla. Kasvatettuna se tarvitsee kostean, mutta hyvin vettä läpäisevän maaperän, joskin se sopeutuu myös hyvin savisille kasvupaikoille ja kestää kohtuullisesti kuivuutta. Puu tarvitsee kuitenkin paljon tilaa ja valoa.
Naisten Korisliigan vuoden pelaaja

Koripallon naisten SM-sarjassa (myöhemmässä Naisten Korisliigassa) alettiin jakaa omaa jokavuotista vuoden pelaaja -palkintoa kaudella 1986–87. Ensimmäisenä palkinnon sai Lea Hakala.
Lähteet.
Suomen Koripalloliiton tilastopalvelu basket.fi
Viattomuuden aika (elokuva)

Viattomuuden aika () on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen historiallinen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Martin Scorsese. Se perustuu Edith Whartonin samannimiseen romaaniin, jonka ovat sovittaneet käsikirjoitukseksi Scorsese ja Jay Cocks. Pääosia esittävät Daniel Day-Lewis, Michelle Pfeiffer ja Winona Ryder.
"Viattomuuden aika" sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 31. elokuuta 1993. Suomen-ensi-iltansa se sai 12. marraskuuta 1993. Se sai positiivisen vastaanoton sekä parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon. Lisäksi se oli ehdolla neljään Oscar-palkintoon: paras naissivuosa (Ryder), paras sovitettu käsikirjoitus, paras lavastus ja paras musiikki.
Näyttelijät.
Scorsesen vanhemmat, Charles ja Catherine Scorsese sekä hänen tytär Domenica Cameron-Scorsese esiintyvät pienissä cameorooleissa.
Kiinansiipipähkinä

Kiinansiipipähkinä ("Pterocarya stenoptera") on jalopähkinäkasvien (Juglandaceae) heimoon, siipipähkinöiden ("Pterocarya") sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa hyvin paljon kaukasiansiipipähkinää ("Pterocarya fraxinifolia"), mutta lajit ovat erotettavissa lehtituntomerkkien perusteella.
Ulkonäkö.
Kiinansiipipähkinä on kausivihanta puu, joka kasvaa tavallisesti noin 15–20 metriä korkeaksi. Se on nopeakasvuinen puu ja voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi viidessä vuodessa. Puun latvus on tavallisesti laakea.
Kiinansiipipähkinän lehdet voivat kasvaa lähes 40 cm pitkiksi ja ne koostuvat 11–25 lehdykästä, jotka ovat pareittain sekä yksi lehdykkä päättölehdykkänä, joskin päättölehdykkä puuttuu usein. Lehdykät ovat noin 5-12 cm pitkiä, kiiltäväntummanvihreitä ja terävästi hammaslaitaisia. Syksyisin lehdet muuttuvat keltavihreiksi. Uudet lehdet ovat villakarvaisia.
Kiinansiipipähkinän kukinnot ovat riippuvia norkkoja, joissa on vaaleanvihreitä yksineuvoisia kukkia. Hedekukkia sisältävät norkot ovat noin 18 cm pitkiä, mutta emikukkia sisältävät norkot voivat kasvaa noin 50 cm pitkiksi. Laji kukkii touko-kesäkuussa ja hedelmät kehittyvät eminorkkoihin riippuviksi nauhamaisiksi rykelmiksi. Hedelmät ovat pieniä ja lenninsiivellisiä sekä aluksi vihreitä, mutta muuttuvat loppukesällä tai alkusyksystä kypsyessään ruskeiksi. Hedelmät pysyvät puussa usein talveen asti.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Kiinansiipipähkinä kasvaa luontaisena itäisen ja keskisen Kiinan vuoristometsissä sekä jokivarsilla.
Käyttö ja kasvatus.
Kiinansiipipähkinää voidaan kasvattaa puistopuuna tai tuomaan varjoa. Se tarvitsee kuitenkin paljon tilaa. Se kasvaa helposti keskikosteassa, hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa. Se kasvaa mieluiten tasaisen kostealla kasvupaikalla, mutta vakiinnuttuaan se sietää myös jonkin verran kuivuutta. Laji muodostaa maarönsyjä, jotka saattavat aiheuttaa ongelmia ympäristössä, sekä usein myös runsaasti lehtikariketta.
Vares X

Vares X on lokakuussa 2024 ensi-iltaan tullut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Tuukka Temonen. Elokuva on Vares-sarjan kymmenes elokuva, ja se perustuu löyhästi Reijo Mäen Vares-romaaniin "Kolmijalkainen mies".
Jussi Vares saa puhelun pelastusta tarvitsevalta ystävältään Kyypakkaukselta. Samalla kun Vares pelastaa ystäväänsä, yksityisetsivän uusioperheen tytär joutuu kidnappauksen uhriksi.
Jussi Varesta esittää ensimmäistä kertaa Leo Sjöman. Muissa rooleissa nähdään muun muassa Jasper Pääkkönen, Sara Soulié, Satu Silvo, Mikko Kouki, Ilona Chevakova sekä Olga Temonen. Elokuvan kuvaukset alkoivat 15. huhtikuuta 2024.
Elokuva ei saanut useista yrityksistä huolimatta tukea tuotantoon Suomen elokuvasäätiöltä, se sai vain markkinointi- ja levitystukea 50 000 euroa.
Elokuvan ovat tuottaneet Rimbo Salomaa, Markus Selin ja Jukka Helle Solar Filmistä, ja elokuvan levittää Nordisk Film.
Tuotanto.
Alun perin Aleksi Mäkelän oli tarkoitus ohjata uusi Vares-elokuva Reijo Mäen dekkarin "Tolvana" pohjalta. Kun projekti kaatui, Mäkelä jäi tuotannosta pois, ja uuden Vares-elokuvan ohjaajaksi valittiin Tuukka Temonen, joka oli jo kiinnitetty Vares-tv-sarjan ohjaajaksi.
Temosen elokuva perustuu kirjaan "Kolmijalkainen mies". Elokuvalle anottiin Elokuvasäätiön tuotantotukea kolmesti, mutta sitä ei myönnetty. "Vares X" kuvattiin vain 15 päivän aikana. Lopulta elokuva sai säätiöltä vain markkinointitukea.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avolan mielestä Leo Sjöman ja Jasper Pääkkönen näyttelevät virkistävästi, mutta muuten elokuva on ryhditön, hajanainen ja lattea. "Ilta-Sanomien" Taneli Topeliuksen mielestä "Vares X" on sarjan paras ja osittain aika sujuva. Hän arvosti sitä, että Sjömanin esittämä päähenkilö ei tunnu enää olutkuppilasta sääliä hakevalta masentuneelta tunarilta vaan aidosti omia ratkaisujaan tekevältä käytännön mieheltä. "Iltalehden" Juho Rissasen mukaan "Vares X" on epätasapainoinen ja epävireinen, mutta isoin ongelma on, että päähenkilöstä on tehty ilmeetön ja tylsä hahmo. Elokuva kulkee kuitenkin rivakasti eteenpäin. Sivuhenkilöiden näytteleminen vaihtelee amatöörimäisestä ihan kelvolliseen. "Episodin" Niko Ikosen mukaan elokuva on puuduttava ja tylsä eikä nimekkäästä näyttelijäkaartista ole saatu mitään irti. Hän arveli teosta kuvatun kiireessä tv-sarjan rinnalla. 
Arvosteluja.
 "Ilta-Sanomat", Taneli Topelius
 "Iltalehti", Juho Rissanen
 "Turun Sanomat", Päivi Valotie
 "Episodi", Niko Ikonen
 "Seiska", Toni Keränen
 "Helsingin Sanomat", Pentti Avola
 "Karjalainen", Jussi Virratvuori
Halkopyrstötyranni

Halkopyrstötyranni ("Muscipipra vetula") on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Halkopyrstötyranni kasvaa noin 23 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä, rinta ja vatsa ovat vaalean siniharmaat. Siivet ovat hyvin tummanruskeat, lähes mustat. Halkopyrstötyrannin pitkä pyrstö on haarautunut ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elintavat.
Halkopyrstötyrannia tavataan Brasilian etelärannikolta Argentiinan koillisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja niiden aukiot. Toisinaan lintua tavataan myös metsien lähellä olevilta ruohomailta. Halkopyrstötyranni liikkuu pareittain tai pesimäkauden ulkopuolella muutaman yksilön ryhminä. Kuppimainen pesä rakennetaan pensaaseen.
Eva Winther

Signe Inger Eva Winther (o.s. Fornander; 3. elokuuta 1921 Tukholma – 26. toukokuuta 2014 Kungsbacka) oli ruotsalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän oli kansanedustaja Ruotsin valtiopäivillä vuosina 1976–1982 ja toimi Ola Ullstenin hallituksen maahanmuutto- ja tasa-arvoministerinä 1978–1979. Koulutukseltaan hän oli sairaanhoitaja.
Tropico (Lana Del Reyn EP)

Tropico on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Lana Del Reyn neljäs EP-levy, jonka Polydor ja Interscope Records julkaisivat digitaalisena julkaisuna 6. joulukuuta 2013 samannimisen lyhytelokuvan kanssa. Levy oli saatavilla yksinoikeudella iTunes storen kautta
EP sisältää kolme kappaletta Del Reyn edelliseltä "Paradise" EP-levyltä, sekä itse elokuvan.
Lyhytelokuva.
EP:n mukana julkaistiin 27 minuuttinen lyhytelokuva jonka on kirjoittanut Del Rey ja ohjannut Anthony Mandler. Mandler on aiemmin työskennellyt Del Reyn kanssa "National Anthem" kappaleen musiikkivideon parissa. 
Syntiinlankeemuksen tarinaa uudelleen tulkitseva elokuva, on kertomus matkasta paratiisista, helvetin (Los Angeles) kautta taivaaseen. Elokuvassa esiintyvät arkkityyppisinä hahmoina Marilyn Monroe, Elvis Presley sekä John Wayne ja se sisältää Del Reylle tunnusomaista uskonnollista ja americana kuvastoa. Elokuva tuli sen ensi-illan jälkeen katsottavaksi kokonaisuudessaan VEVO:n julkaisemana videopalvelu YouTubeen
Elvy Olsson

Elvy Olsson (o.s. Södergren; 10. tammikuuta 1923 Hammarin pitäjä, Ruotsi – 23. helmikuuta 2022) oli ruotsalainen maanviljelijä ja keskustapuolueen poliitikko. Hän oli kansanedustaja Ruotsin valtiopäivillä vuosina 1964–1980 ja toimi Ruotsin asuntoministerinä Thorbjörn Fälldinin I hallituksessa vuosina 1976–1978. Vuosina 1980–1988 hän oli Örebron läänin maaherra.
Olsson kuoli 99-vuotiaana helmikuussa 2022.
Olssonin puoliso oli vuodesta 1944 Tore Olsson.
Camilla Odhnoff

Camilla Elna Odhnoff (o.s. Wilske; 6. kesäkuuta 1928 Göteborg – 16. heinäkuuta 2013 Lund) oli ruotsalainen kasvitieteilijä ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Olof Palmen I hallituksen perhe-, nuoriso- ja maahanmuuttoministerinä vuosina 1967–1973 ja Blekingen läänin maaherrana 1974–1992. Odhnoff oli Ruotsin ensimmäinen naispuolinen maaherra.
Odhnoff kuoli 85-vuotiaana kesällä 2013. Hänet on haudattu Pyhän Jakobin hautausmaalle Venin saarelle.
Kärdlan kirkko

Kärdlan Johannes Kastajan kirkko () on Viron evankelis-luterilaisen kirkon kirkkorakennus Kärdlassa Viron Hiidenmaan saarella. Kirkko on valmistunut vuonna 1863. Siinä toimii Kärdlan Johanneksen seurakunta.
Historia.
Kirkko valmistui vuonna 1863. Se rakennettiin paikallisen verkatehtaan työntekijöitä varten ja rakentamisen panivat alulle Emmasten, Suuremõisan ja Putkasten paronit, jotka antoivat rakentamista varten Kärdlan paronille 2000 ruplaa. Myös verkatehtaan työntekijät osallistuivat kustannuksiin. Vuonna 1929 valmistui puinen kellotorni.
Äidillisen loiston ritarikunta

Äidillisen loiston ritarikunta () oli neuvostoliittolainen tunnustus poikkeuksellisen suuren määrän lapsia synnyttäneille ja kasvattaneille naisille. Se perustettiin vuonna 1944 korkeimman neuvoston presidiumin aloitteesta.
Ritarikuntaa jaettiin kolmessa luokassa sen mukaan, kuinka monta lasta äidillä oli:
Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1991 ritarikunnan alinta luokkaa oli jaettu noin kolmelle miljoonalle naiselle ja korkeinta luokkaa noin 900 000:lle.
Lena Hjelm-Wallén

Lena Hjelm-Wallén (o.s. Hjelm; s. 1943) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja Ruotsin valtiopäivillä vuosina 1969–2002 ja toiminut Ruotsin kouluministerinä 1974–1976, opetusministerinä 1982–1985 sekä ulkoministerinä 1994–1998. Vuosina 1998–2002 hän oli lisäksi varapääministeri.
Clara Iannotta

Clara Iannotta (s. 19. huhtikuuta 1983 Rooma) on italialainen säveltäjä.
Iannotta opiskeli huilunsoittoa Rooman Conservatorio Santa Ceciliassa. Vuosina 2006–2010 hänelle opetti sävellystä Milanon Verdi-konservatoriossa Alessandro Solbiati ja vuosina 2010–2012 Pariisin konservatoriossa Frédéric Durieux. Vuosina 2010–2011 Iannotta osallistui IRCAM:n sävellys- ja tietokonemusiikkiluokille. Hän on osallistunut mestarikursseille ja workshopeihin eri maissa. Muutettuaan Yhdysvaltoihin Iannotta opiskeli Chaya Czernowinin johdolla ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2018. Tämän jälkeen hän asettui Saksaan.
Vuonna 2018 Iannottasta tuli Bludenzer Tage zeitgemäßer Musik -festivaalin taiteellinen johtaja. Vuosina 2018–2019 hänellä oli residenssi Villa Medicissä. Iannotta pääsi vuonna 2022 yhdeksi Klangspuren Schwaz -festivaalin taiteellisista johtajista. Vuonna 2023 hänestä tuli Universität für Musik und darstellende Kunst Wienin sävellysprofessori. Iannotta valittiin vuonna 2022 Berliinin Akademie der Künsten jäseneksi. Hän on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Ernst von Siemensin säveltäjäpalkinnon (2018) ja Hindemith-Preisin (2018). Iannottalta ovat tilanneet teoksia muiden muassa Radio France, Ranskan kulttuuriministeriö, Ensemble Intercontemporain, Westdeutschen Rundfunk ja Musica Femina München. Vuonna 2023 Iannotta oli Musica nova Helsinki -festivaalin teemasäveltäjänä. Sen konserteissa hänen musiikkiaan esittivät muiden muassa Klangforum Wien, Radion sinfoniaorkesteri ja Avanti!.
Iannotta on säveltänyt hälymusiikkia ja tehnyt audiovisuaalisia installaatioita. Tilallisuus on ollut tärkeässä roolissa hänen tuotannossaan. Osaan Iannottan teoksista ovat vaikuttaneet kirjalliset teokset muiden muassa Dorothy Molloylta ja David Foster Wallacelta. Iannottan musiikkia on kustantanut Edition Peters. Häneltä on julkaistu profiilialbumeita, kuten "Moult" (Kairos, 2021).
Mänspen kappeli

Mänspen kappeli tai Mänspen kirkko on Viron evankelis-luterilaisen kirkon kirkkorakennus Mänspen kylässä Viron Hiidenmaan saarella. Kirkko on valmistunut vuonna 1908. Siinä toimii Emmasten Immanuelin seurakunta.
Historia.
Mänspen puinen kappeli rakennettiin vuonna 1908. Sen alttaritaulu "Kristus ristillä" 1600-luvulta sekä kattokruunut 1700-luvulta ovat lähtöisin vanhemmasta kappelista.
Anita Gradin

Anita Gradin (1933–2022) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän oli valtiopäiväedustaja vuosina 1968–1992, Ruotsin maahanmuutto- ja tasa-arvoministeri 1982–1986 ja ulkomaankauppaministeri 1986–1991. Vuosina 1995–1999 hän toimi Euroopan unionin poliisiyhteistyöstä vastaavana komissaarina. Gradin oli myös Ruotsin suurlähettiläs Itävallassa ja Sloveniassa vuosina 1992–1994.
Gradin kuoli 88-vuotiaana keväällä 2022.
Wendie Jo Sperber

Wendie Jo Sperber (15. syyskuuta 1958 – 29. marraskuuta 2005) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnettuihin roolisuorituksiin kuuluvat "Paluu tulevaisuuteen" -trilogian Linda McFlyn rooli. Muita rooleja Sperber esitti muun muassa elokuvissa "1941 – Anteeksi, missä on Hollywood?", "I Wanna Hold Yor Hand" ja "Bachelor Party", sekä televisiosarjoissa "Murphy Brown", "Private Benjamin" ja "Teinitytön kasvatusopas". 
Sperber perusti vuonna 2001 voittoa taivoittelemattoman weSpark-syöpäjärjestön. Hän oli saanut ajatuksen järjestön perustamisesta vuonna 1998 ollessaan mukana syöpää käsittelevässä "Murphy Brownin" jaksossa.
Sperberillä todettiin rintasyöpä vuonna 1997. Hän kuoli kotonaan marraskuussa 2005 sairastettuaan kahdeksan vuotta. Sperberillä on kaksi lasta: poika ja tytär.
Eriikka Maalismaa

Jenni Eriikka Maalismaa (20. elokuuta 1980 Oulu – 19. joulukuuta 2024  Helsinki) oli suomalainen viulisti.
Lapsuus, perhe ja opinnot.
Maalismaa aloitti viulutunneilla käymisen 6-vuotiaana Kemissä. 10-vuotiaana Maalismaa muutti perheineen Ouluun. Hän kävi Madetojan musiikkilukiota. Hänen opettajiinsa kuului Ari Angervo. Vuonna 1999 Maalismaa aloitti opiskelun Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Kaija Saarikettu ja Jaakko Ilves. Toiseksi opiskeluvuodekseen hän lähti opiskelijavaihtoon Universität der Künste Berliniin. Vuonna 2003 hän siirtyi Tukholmaan Edsbergin linnan musiikki-instituuttiin, jossa hän kolme vuotta opiskeltuaan suoritti kamarimusiikkidiplomin.
Viulisti Reeta Maalismaa on Eriikka Maalismaan vanhempi sisko. Hänen äitinsä on arkkitehti Elli Maalismaa. Näyttelijä Markku Maalismaa puolestaan on hänen enonsa.
Orkestereissa, kamarimuusikkona ja solistina.
Vuonna 2006 Maalismaa pääsi viulistiksi Helsingin kaupunginorkesteriin, jossa hänestä kaksi vuotta myöhemmin tuli toinen konserttimestari. Vuonna 2016 hän siirtyi freelanceriksi. Maalismaa soitti muun muassa Euroopan kamariorkesterissa ja keikkaillut säännöllisesti Oulun kaupunginorkesterissa. Hän vieraili äänenjohtajana ja konserttimestarina Australian Chamber Orchestrassa, BBC’n sinfoniaorkesterissa ja säännöllisesti Tapiola Sinfoniettassa. Marraskuussa 2019 Maalismaa kantaesitti Veli Kujalan viulukonserton "Auseil" Osmo Vänskän johtaman Helsingin kaupunginorkesterin solistina. Myös Jouni Hirvelä sävelsi Maalismaalle viulukonserton.
Maalismaa soitti nykymusiikkia Avanti!-orkesterin ja Uusinta Ensemblen kanssa. Hän muodosti Markus Hohdin ja Emil Holmströmin kanssa Tristero-pianotrion. Janne Nisosen, Lilli Maijalan ja Timo-Veikko Valveen kanssa hän perusti Jousia-kvartetin, jonka pohjalta vuonna 2008 perustettiin Jousia Ensemble -kamariorkesteri. Maalismaa toimi lisäksi tapahtumajärjestäjänä ja tapahtumien taiteellisena suunnittelijana. Hän järjesti Klassinen Hietsu -sarjaa Hietsun paviljongissa ja kuratoi Wonderfeel Helsinki -tapahtumaa.
Vuonna 2019 Maalismaan ja Emil Holmströmin levytys Robert Schumannin viulusonaateista periodisoittimin sai Emma-palkinnon "vuoden parhaan klassisen" kategoriassa. Levyä seurasi kaksikon levytys Amy Beachin ja Richard Straussin sonaateista (2021, Alba Records).
Häirintäkeskustelu.
Maalismaa osallistui nimimerkillä "Eeva" laajan keskustelun herättäneeseen Image-lehden (2/2020) kattavaan artikkeliin seksuaalisesta häirinnästä ja nöyryytyksen kulttuurista klassisen musiikin piirissä. Hän itse kertoi kokeneensa sekä nöyryytystä että seksuaalista häirintää.
Kuolema.
Maalismaa kuoli äkillisen aivoverenvuodon seurauksiin joulukuussa 2024.
Margaretha Haverman

Margaretha Haverman (kastettu 28. lokakuuta 1693 – vuoden 1739 jälkeen) oli alankomaalainen taidemaalari, joka maalasi etenkin kukka- ja hedelmäasetelmia Hollannin kultakauden ja barokin aikana.
Ura.
Haverman oli Jan van Huysumin oppilaana. Ammattisalaisuuksiaan varjeleva van Huysum ei mielellään ottanut oppilaita, mutta Havermanin isä suostutteli hänet ottamaan tyttärensä oppiin. Haverman on sanonut olleensa aiemmin Antoon Schoonjansin opetuksessa. Schoonjans oli Amsterdamissa Havermanin ollessa 13-vuotias, mutta oppisuhteesta ei ole varmaa tietoa.
Havermanin teoksia mainitaan useissa 1700-1800-luvun huutokauppaluetteloissa, mutta häneltä on säilynyt vain kaksi signeerattua maalausta. Niistä vuoden 1716 asetelma on Metropolitan Museum of Artissa ja toinen Kööpenhaminassa Statens Museum for Kunstissa.
Haverman käytti Metropolitan Museumin kokoelmissa olevassa maalauksessa oman aikansa uusia ja innovatiivisia väriaineita, kuten preussinsinistä. Sininen väri on säilynyt hyvin mutta keltainen lakkaväri haalistunut, joten kukkien lehtiosat ovat sinisävyisiä. Kohdissa joissa Haverman on käyttänyt pitkään käytössä ollutta lyijypitoista giallorinoa, vihreys on säilynyt. Maalauksesta on tehty digitaalinen ennallistus haalistuneiden väriaineiden analyysin ohella. Asetelmassa on runsaiden kukkien ja hedelmien seassa hyönteisiä. Maalaus kuvaa eri aikoihin kukkivia kasveja, joten kokonaisuuden luomisessa on todennäköisesti käytetty mielikuvitusta mallista maalaamisen ohella. Vuonna 1871 hankittu maalaus on museon ainoa naispuolisen maalarin teos tältä aikakaudelta Alankomaista. 
Elämä.
Havermanin vanhemmat olivat Margaretha Schellinger ja tanskalainen kapteeni Daniël Haverman, joka toimi poikakoulun johtajana Alankomaissa. Margaretha Haverman avioitui vuonna 1721 arkkitehti Jacques de Mondoteguyn kanssa. Pariskunta muutti Pariisiin, jossa Haverman hyväksyttiin Academien jäseneksi. Vuonna 1723 hänet erotettiin, koska näytetöiden väitettiin olevan Van Huysumin tekemiä. Haverman perheineen muutti ennen vuotta 1730 Bayonneen miehensä syntymäkotiin. Mondoteguy kuoli vuonna 1739, jolloin Havermanin ja lasten oletetaan muuttaneen muualle.
Żejtun

Żejtun () on kaupunki Maltalla. Sen asukasluku oli 11 386 vuonna 2019. Kaupunki sai nimensä sisilianarabiankielisestä sanasta "zaytūn" (), joka tarkoittaa oliivia.
Żejtunissa on monia perintökohteita, kuten Pyhän Katariinan kirkko ja Pyhän Katariinan vanha kirkko.
Kuparikoivu

Kuparikoivu ("Betula albosinensis") on koivujen ("Betula") sukuun kuuluva lehtipuu. Se voidaan luokitella myös himalajankoivun ("Betula utilis") alalajiksi.
Ulkonäkö.
Kuparikoivu voi kasvaa noin 30 metriä korkeaksi. Sen rungon kuori eli tuohi on kiiltävää, väriltään oranssia tai punertavaa ja repeilee paperimaisina paloina. Oksat ovat punertavanruskeita.
Kuparikoivun puuaines on kovaa ja tiheää. Sydänpuu on vaaleanpunertavanruskeaa.
Lehtien ruodit ovat 0,5–1,5 cm pitkiä. Lehtilapa on pyöreähkö, 3–8 cm pitkä ja 2–5 cm leveä. Lehtien kärjet ovat teräviä ja laidat toissahalaitaisia. Lehdissä on 10–14 sivusuonta keskisuonen molemmin puolin.
Emikukinnot sijaitsevat yksittäin, pareittain tai kolmittain ja ovat 3–4 cm pitkiä sekä halkaisijaltaan noin 1 cm. Kuparikoivu kukkii touko–kesäkuussa ja tuottaa hedelmiä heinä–elokuussa. Hedelminä olevat pähkylät ovat pyöreitä, halkaisijaltaan 2–3 mm ja niissä on kaksi kalvomaista lenninsiipeä.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Kuparikoivua kasvaa lämpimän alueen lehtimetsissä 1000–3400 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa yhdeksän eri maakunnan alueella.
Käyttö.
Kuparikoivun puuainesta käytetään moniin eri käyttötarkoituksiin. Kuparikoivua voidaan kasvattaa myös koristekasvina.
Mustatanskanpystykorva

Musta tanskanpystykorva () on tanskalainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta, mutta sekä Tanskan että Suomen kennelliitot ovat hyväksyneet sen roduksi.
Ulkonäkö.
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 45-51 cm ja narttujen 42-48 cm välillä; painoksi määritellään sukupuolesta riippumatta 16-22 kg. Nimestään huolimatta rotu voi olla mustan lisäksi myös suklaanruskean, kerman tai riistanvärinen. Jalostuksessa tulee kuitenkin aina vähintään toisen vanhemmista olla musta.
Alkuperä.
Nykyinen mustapystykorva on ikivanhan skandinaavisen koiratyypin rekonstruktio. Vanhoissa tanskalaisissa koirakirjoissa rotua kuvaillaan Tanskan yleisimmäksi koiraksi aina keskiajalta 1800-luvun lopulle. Sitä esiintyi mustan lisäksi myös valkoisena ja riistanvärisenä; mustat ja harmaat yksilöt kuuluivat tavalliselle kansalle, kun taas valkoiset olivat keskiluokan suosimia. Tanskalaisen metsästysjärjestön vuonna 1886 järjestämässä koiranäyttelyssä oli mukana mustia pystykorvia, ja juuri niiden kaltaisiksi nykyinen tanskalainen rotujärjestö yrittää nykyistä rotua jalostaa.
Gesnerioideae

Gesnerioideae on gesneriakasvien heimoon kuuluva alaheimo. Vuonna 2013 tähän alaheimoon kuuluvien kasvilajien luokitusta tarkennettiin.
Joona Lindberg

Joona Lindberg (s. 1977) on suomalainen näyttelijä ja teatteri-ilmaisun ohjaaja. Lastenteatteriin erikoistunut Lindberg on työskennellyt myös sairaalaklovnina.
Ura.
Lindberg on työskennellyt näyttelijänä turkulaisessa TEHDAS teatterissa ja toiminut sen hallituksessa useita vuosia. Hän on ollut vuodesta 2001 Leikkiteatteri ry:n ohjaaja ja vuodesta 2008 alkaen sairaalaklovni.
Lindberg näytteli pääroolin muun muassa teoksessa "Mäc – eli sisältäni monitoimiveitsen löysin" (2016). Hän oli myös mukana kehittämässä teoksen konseptia. Vuonna 2006 Lindberg näytteli oikeuden puheenjohtajan roolin Turun kaupunginteatterin ja TEHDAS teatterin yhteistuotannossa "Vaino".
Lindbergillä oli teini-ikäisen Hapan rooli Kari Paljakan ohjaamassa elokuvassa "Veturimiehet heiluttaa" vuonna 1992.
Lindbergin toinen ammatti on puuseppä.
Didymocarpoideae

Didymocarpoideae on gesneriakasvien heimoon kuuluva alaheimo. Vuonna 2013 tähän alaheimoon kuuluvien kasvilajien luokitusta uudistettiin.
Pidhaitsi

Pidhaitsi (); aiemmalta nimeltään Tudynh’a (); on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Ternopilin piirissä. Pidhaitsi sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Koroptsjajoen varrella, 67 kilometriä aluekeskus Ternopilistä lounaaseen.
Tammikuun keskilämpötila on −4,4 ja heinäkuun +18,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 630 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 2 609 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 3 203 asukasta, josta ukrainalaisia oli 99,50 prosenttia ja venäläisiä 0,41 prosenttia. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 3 661 asukasta. 
Paikkakunnan varhaisempi nimi oli Tudynh’a. Se mainitaan ensimmäisen kerran asutuksena vuonna 1397, ja kaupunkina vuonna 1463. Varsinaisena historiallisena perustamisajankohtana pidetään vuotta 1445. Seutu kuului vuosien saatossa useiden eri aatelissukujen omistukseen. Magdeburgin oikeudet paikkakunta sai vuonna 1539. Vuonna 1772 siitä tuli osa Itävaltaa. Vuonna 1908 rakennettiin rautatielinja Lviv–Peremyšljany–Berežany–Pidhaitsi, mutta se jäi viimeistelemättä. Juutalaisten osuus väestöstä oli suuri, vuonna 1910 heitä oli 63 prosenttia paikkakunnan 5 500 asukkaasta. Varsovan sopimuksen (1920) ja Riian rauhansopimuksen (1921) mukaan Pidhaitsista tuli osa Puolaa. Vuonna 1939 osaksi Ukrainan SNT:aa, paikkakunnasta tuli piirikeskus ja se tunnustettiin kaupungiksi. Toisen maailmansodan aikana suuri osa kaupungista tuhoutui ja yli 7 000 juutalaista sijoitettiin ghettoon. 
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Pidhaitsi on kuulunut Ternopilin piiriin; sitä ennen se oli vuosina 1963-1991 osa Berežanyn piiriä ja 1991-2020 jälleen piirin hallintokeskus.
Tomi Lauri

Tomi Juhani Lauri (s. 1979) on suomalainen kuvataiteilija ja lavastaja. Hän on työskennellyt myös televisio- ja elokuvanäyttelijänä.
Ura.
Lauri näytteli ensimmäisen kerran yksitoistavuotiaana, mutta ei ollut kiinnostunut näyttelijän ammatista. Hän aloitti opinnot Kuvataideakatemiassa, josta hän valmistui kuvataiteen maisteriksi 2008. Hänen tyylilleen on ominaista häivyttää rajaa katsojan ja teoksen välistä.
Lauri on lavastanut muun muassa elokuvat "Nuoren Wertherin jäljillä" (2013) ja "Koskinen" (2022). Hän on näytellyt autonkuljettajaa Taru Mäkelän komediaelokuvassa "Varasto" (2011), Christiania television draamasarjassa "Ihmeidentekijät" (1996–1998) ja Sakua komediasarjassa "Kuumia aaltoja" (2003).
Lauri toimii niin ikään Aalto-yliopiston elokuva- ja televisiolavastuksen opettajana.
Tomi Laurin vanhemmat ovat näyttelijät Hannu Lauri ja Hannele Markkula.
Sanangoideae

Sanangoideae on gesneriakaavien heimoon kuuluva alaheimo. Vuonna 2013 gesneriakasvien luokitusta tarkennettiin ja tällöin Sanangoideae-alaheimon kasvit erotettiin omaksi alaheimoksi.
Alaheimon ainoa suku on "Sanango" ja ainoa laji "Sanango racemosum". Lajia esiintyy Ecuadorissa ja Boliviassa.
Avoin kulttuuri

Avoin kulttuuri on osa monia avoimia liikkeitä, mukaan lukien Avoin lähdekoodi, Avoin tiede ja Avoin tieto, ja se kattaa kulttuurinäkökulmaa perintönä sekä nykyajaisena luovuutena. "Avoin" käsite on palvellut erilaisia tarkoituksia monilla aloilla, ohjelmistoista tieteelliseen viestintään, tutkimukseen ja koulutukseen, tieteeseen ja kulttuuriin. Yleisesti ottaen käsite "avoin" näillä aloilla viittaa usein "tuotu saataville" ilman uudelleenkäyttöä rajoittavia taloudellisia, teknisiä tai oikeudellisia rajoituksia.
Kulttuuriperintösektorilla ei ole tällä hetkellä yksimielisyyttä selkeästä avoimen kulttuurin määritelmästä, mutta yleisesti ottaen ollaan yhtä mieltä siitä, että kulttuuriperintöorganisaatioiden tulisi tarjota mahdollisimman avoin digitaalinen pääsy kokoelmiinsa. Yksi avoimen kulttuurin keskeisistä periaatttesista on, että vapaasti jaettavien teosten digitaaliset jäljennökset on asetettava saataville ilmaiseksi ja rajoituksetta.
Avoin kulttuuri hyödyntää digitaalista teknologiaa, verkkoa, avointa lisensointia ja julkista verkkotunnusta tarjotakseen vapaan ja avoimen pääsyn kulttuuriperintöön ja mahdollistaakseen sen uudelleenkäytön. Avoin kulttuuri voidaan kuvata digitaalisen kulttuuriperintöaineiston jakamiseksi verkossa mahdollisimman vähäisin tekijänoikeusrajoituksin. 
Taustaa.
Tekijänoikeus on teollis- ja tekijänoikeuslain ala, joka määrittää, miten muut voivat päästä käsiksi ja käyttää kirjailijoiden (tai tekijöiden) alkuperäisiä teoksia – teoksia, jotka kattavat esim. romaaneja ja oopperoita, yritysten käsikirjoituksia, arkistoita ja jopa kissavideoita lautasliinakirjoituksia.
GLAM on lyhenne sanoista galleriat, kirjastot, arkistot ja museot. Wikimedia-liike otti lyhenteen käyttöön 2010-luvun alussa kuvaamaan kulttuuriperintöön liittyvää toimintaa. Yhteisöjen työ on tämän jälkeen kehittynyt sisältämään toimintaa kulttuuriinstituutioiden ulkopuolella, eikä edusta täysin sitä työtä, jota ihmiset tällä hetkellä tekevät perinnön ja kulttuurin parissa.