tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sikorsky Ilja Muromets

Igor Sikorskyn Ilja Muromets () oli maailman ensimmäinen nelimoottorinen pommikone ja sellaisena ensimmäinen strateginen pommikone. Konetyyppi rakennettiin matkustajalentokoneeksi, mutta sitä käytettiin Venäjän ilmavoimissa ensimmäisessä maailmansodassa.
Kehittely.
Kone suunniteltiin vuonna 1912. Se perustui Igor Sikorskyn ensimmäiseen lentokoneeseen, S-21 Bolšoi Baltiskiin. Koneen koodi oli Sikorsky "S-22". Sen rakensi Riiassa sijaitseva Venäläis-balttilainen vaunutehdas (RBVZ) vuonna 1913.
Alun perin Ilja Muromets tehtiin matkustajalentokoneeksi, joka sisustettiin ylellisesti. Koneessa oli sali, makuuhuone ja kylpyhuone. Se oli lämmitetty ja siinä oli sähkövalaistus. Ensilento tapahtui 10. joulukuuta 1913. 25. helmikuuta 1914 kone lennätti kuuttatoista matkustajaa. Kesäkuussa 1914 se teki maailmanennätyksen lentämällä edestakaisin Pietarista Kiovaan 14 tunnissa ja 38 minuutissa. Kone olisi aloittanut reittiliikenteen ellei sota olisi alkanut.
Sodan alettua Sikorky muunsi koneen siten, että siihen tuli rungon sisäinen pommikuilu, jossa saattoi kuljettaa 300–800 kg pommeja. Lisäksi koneissa oli neljästä kahdeksaan suojaavaa konekivääriä. Moottorit panssaroitiin 5 mm metallilevyillä. Tähän aikaan länsirintamalla pudoteltiin lentokoneista 25 kg pommeja.
Operatiivinen historia.
Elokuussa 1914 kone tuli Venäjän keisarillisten ilmavoimien käyttöön. Koneita oli 20 kappaletta vuonna 1916. 12. syyskuuta 1916 koettiin ensimmäinen menetys neljän saksalaishävittäjän ampuessa yhden koneen alas, mutta pommikoneen miehistö tuhosi kolme näistä hävittäjistä. Muita menetyksiä ei sodassa tullut, kolme muuta konetta vaurioitui pommituslennoilla, mutta ne palasivat tukikohtaansa. Kone tuli vanhanaikaiseksi, liian hitaaksi, siinä vaiheessa, kun länsirintamalla otettiin käyttöön raskas pommikone. Venäläiset ottivat ensinnä käyttöön pommittajien käytön ryhminä, yöpommituksen, pommituskohteiden analyysin valokuvaamalla ne pommitusten jälkeen ja pohtivat yksittäisen pommittajan puolustautumista hävittäjien hyökkäyksiä vastaan.
Venäjällä rakennettiin 80 Ilja Muromets-pommikonetta vuosina 1913–1918. Koneilla tehtiin ainakin 400 pommituslentoa, pommeja pudotettiin 65 tonnia.
Maailmansodan jälkeen aloitettiin säännöllinen lentoliikenne välillä Moskova–Harkova. Reittiä lennettiin toukokuusta 1921 lokakuuhun 1922.
Neuvostoliitto lensi viimeisen Ilja Muromets-lennon vuonna 1922 Serpuhovin koealueella.
Puolan ilmavoimilla oli yksi kone käytössään vuonna 1918.
Yesterday and Today

Yesterday and Today on The Beatlesin albumi, joka julkaistiin vuonna 1966 Yhdysvaltain-markkinoille. Materiaali koostuu kahden aikaisemman albumin ("Help!" ja "Rubber Soul") kappaleista, joita ei ollut julkaistu albumien amerikanpainoksilla. Lisäksi mukana on muutama kappale, jotka julkaistiin Britanniassa myöhemmin samana vuonna "Revolver"-albumilla. 
Albumin alkuperäinen kansikuva, jossa yhtyeen jäsenet ovat pukeutuneena teurastajiksi, kiellettiin ennen myynnin aloittamista ja ne korvattiin neutraalimmalla kuvalla. Teurastajakansia ehdittiin kuitenkin painattaa radioasemille ja näytelevyiksi suurimpiin levykauppohin ”Butcher”-kansikuvalla varustetut "Yesterday and Today" -albumit ovat yksi arvokkaimmista The Beatles -keräilykohteista, hintojen liikkuessa useissa tuhansissa punnissa.
Teurastajakantta käytettiin myös Britanniassa ”Paperback Writer” -singlen markkinointiin. Se aiheutti silloinkin pahennusta.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Craig Conroy

Craig Conroy (s. 4. syyskuuta 1971 Potsdam, NY, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Conroy pelasi NHL-liigassa 16 kauden aikana (1994–2011) yli 1000 ottelua.
Ura pelaajana.
Conroyn varausnumero oli 123. vuoden 1990 varaustilaisuudessa. Ennen valintaa Montreal Canadiensiin, Conroy oli pelannut NCAA:ta Clarkson Universityssä. Hänet myytiin St. Louis Bluesiin vuonna 1996, missä hän pelasi viisi kautta plus-miinus tilasto aina plussalla. Hänet vaihdettiin vuonna 2001 Calgary Flamesin Cory Stillmaniin. Conroy oli Calgaryn kapteeni kauteen 2003–2004, jolloin Jarome Iginla syrjäytti hänet, ja Conroysta tuli varakapteeni. 
Heinäkuussa 2004 Conroy siirtyi vapaana agenttina Los Angeles Kingsiin. Conroy pettyi, kun hänet jätettiin vuoden 2002 talviolympialaisten ulkopuolelle, mutta hänet valittiin Yhdysvaltain maajoukkueeseen vuoden 2006 olympialaisiin. 
Conroy palasi Flamesiin 29. tammikuuta 2007 vaihdossa Jamie Lundmarkiin ja kahteen varausvuoroon. Seuraavana päivänä Conroy pelasi ensimmäisen ottelunsa Flamesissa kolmeen vuoteen. Conoroy pelasi Flamesissa uransa loppuun asti. Hän lopetti uransa kauden 2010–2011 aikana. Hän pelasi kauden aikana uransa tuhannen pelinsä. Conroy nimettiin Flamesin toiminnanjohtajan erikoisavustajaksi lopettamisensa jälkeen.
Luettelo Grimmin saduista

Tämä on luettelo Grimmin saduista. 
Kinder- und Hausmärchen (1857).
Seuraavat sadut sisältyivät "Kinder- und Hausmärchen" -kokoelman seitsemänteen laitokseen (1857). Suomenkieliset nimet perustuvat Raija Jänicken ja Oili Suomisen suomennokseen, ja satujen järjestys on sama kuin suomenkielisessä kokoelmassa.
Muita Grimmin satuja.
Joistakin saduista tunnetaan myös Grimmin veljesten versio, mutta niitä ei ole julkaistu "Kinder- und Hausmärchen" -kokoelmassa.
Little Big Adventure

Little Big Adventure (myös nimellä Relentless: Twinsen's Adventure) on Adeline Softwaren kehittämä seikkailupeli. Peli on julkaistu DOS:lle vuonna 1994, ja PlayStationille vuonna 1997. 
Pelaaminen.
Pelissä ohjataan Twinsen-nimistä hahmoa, joka on rodultaan Quetch. Quetchien ulkonäköön kuuluu kalju pää jonka keskeltä kasvaa poninhäntä. Julkaisuaikaan pelin pelimaailma oli poikkeuksellisen laaja, siihen kuuluu 11 saarta ja 120 maisemaa. Päähahmoa voi ohjata neljässä erilaisessa tunnetilassa: se voi olla aggressiivinen, atleettinen, varovainen tai normaali, ja peli muuttaa luonnettaan näiden tilojen mukaan. Matkan varrella ratkotaan tehtäviä, joista saa palkinnoksi hyödyllisiä esineitä, kuten pallon tai kitaran.
Lähteet.
Magicball network
Bourbonnaisinseisoja

Bourbonnaisinseisoja () on ranskalainen lintukoirarotu.
Alkuperä.
Bourbonnaisinseisoja on tunnettu jo 1500-luvulla, jolloin sitä kuvattiin taitavaksi viiriäisten metsästäjäksi. Sitä kuvattiin metsästäjän miellyttävänä seuralaiseksi, joka on luonnostaan terve ja syntyessään lyhythäntäinen.
Geenipohjaltaan kapeassa rodussa toisarvoisten ominaisuuksien luominen ei ollut mahdollista, kun rodulta vaaditaan myös koetulokset. Jalostus ei onnistunut, sillä vuosina 1963–1973 Ranskan Kennelliitto ei rekisteröinyt yhtään pentuetta. Vuonna 1970 joukko kasvattajia otti Michel Comten innostamina tehtäväkseen bourbonnaisinseisojan eloonjäämisen. Työ tuotti vihdoin tulosta, kun aikaisempien kokemusten ansiosta on onnistuttu välttämään virheet.
Ulkonäkö.
Lyhytkarvainen, keskikokoinen ja keskipitkä koira. Koiran tulee olla vankkarakenteinen ja lihaksikas, jolloin se antaa vahvan vaikutelman. Karvapeitteen pohjaväri on valkoinen, jossa on pieniä vaalean- tai kellanruskeita pilkkuja tai täpliä. Jotkut kasvattajat ovat tavoitelleet koiraa, joiden karvapeitteessä on "haalistuneen syreenin" väri ja joilla häntä on syntyessä luonnostaan lyhyt.
Luonne ja käyttäytyminen.
Kotioloissa koira on lempeä, ystävällinen ja omaan perheeseen vahvasti kiintyvä koira. Metsällä se on yhteistyöhaluinen, harkitseva ja tasapainoinen. Rotu on metsästyskoira, ja sillä on vahva riista- metsästysvietti. Se on seisova lintukoira, jonka seisonta on kiinteää, tyylikästä ja suoraan riistaan kohdistuva.
The Beatles’ Story

The Beatles' Story on The Beatlesin vuonna 1964 Yhdysvalloissa julkaistu tupla-albumi, joka sisältää muun muassa yhtyeen haastatteluja.
Kappaleet.
LP 1.
A-puoli
B-puoli
LP 2.
A-puoli
B-puoli
Max Amann

Max Amann (24. marraskuuta 1891 München – 30. maaliskuuta 1957) oli saksalainen poliitikko, kansallissosialistisen puolueen valtiopäiväedustaja ja lehtikustantamon johtaja. Natsihallinnon aikaan hän oli SS-upseeri (), Hitlerin 1933 nimittämä "lehdistön valtakunnanjohtaja" () ja sanomalehtikustantajien valtakunnallisen liiton "Reichspressekammerin" puheenjohtaja. 
Mukana natsipuoleen alkutaipaleella.
Amann oli Adolf Hitlerin ensimmäisiä tukijoita, he tutustuivat ollessaan molemmat komennettuina rintamalle ensimmäisessä maailmansodassa. Amann oli Hitlerin joukkueen vääpeli. Sodan jälkeen Amann opiskeli liiketaloutta ja työskenteli müncheniläisessä lakifirmassa. Amann liittyi Hitlerin perustamaan kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1921. Hitler pyysi häntä huolehtimaan puolueen talousasioista ja asetti Amannin puolueen lehteä, Völkischer Beobachteria julkaisevan "Eher Verlag" -kustannusyhtiön johtoon. 
Amann osallistui epäonnistuneeseen oluttupavallankaappaukseen vuonna 1923. Seuranneessa oikeudenkäynnissä natsimyönteinen tuomari langetti Amannille vankilatuomion sijaan 500 kultamarkan sakot. Kaappausyrityksen jälkeen Amann muodosti Julius Streicherin ja Hermann Esserin kanssa tiukan sisäpiirin Hitlerin ympärille.
Vaikea luonne.
Poikkeuksellisen lyhytkasvuinen Amann oli luonteeltaan aggressiivinen ja säälimätön, hän toimi itsevaltiaan tavoin. Amann oli tavoiltaan karkea eikä häntä pidetty erityisen lahjakkaana. Hän oli kehno puhuja, ja hänen käsialansa oli lähes lukukelvotonta. Syntyperältään köyhistä oloista ollut, korruptoitunut Amann keräsi tehtävissään valtavan henkilökohtaisen omaisuuden. Uskollisuus Hitlerille takasi kuitenkin vakaan urakehityksen. 
Menestys kustantajana.
Amann menestyi Eher-yhtiön johtajana erinomaisesti. Eher kustansi muun muassa Hitlerin "Taisteluni" -teoksen ensimmäisen ja toisen painoksen, sekä vuoden 1929 korjatun painoksen. Teos toi runsaasti rahaa sekä Hitlerille että kustantajalle. Kustantamo julkaisu myös SS:n lehteä "Das Schwarze Korps".
Toisessa virassaan "Reichspressekammerin" puheenjohtajana Amann valvoi koko maan lehdistöä, kilpaileviakin kustantamoja, ja määräsi natseja arvostelevia lehtiä lopetettavaksi.
Sodan jälkeen.
Liittoutuneiden joukot pidättivät Amannin natsi-Saksan tappion jälkeen. Hänet asetettiin syytteeseen ja tuomittiin vuonna 1948 kymmeneksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Koko mittava omaisuus ja eläkeoikeus tuomittiin menetetyksi ja Amann vietti lopun elämäänsä köyhyydessä. 
Max Amann kuoli 65-vuotiaana 30 maaliskuuta 1957.
Glen De Boeck

Glen De Boeck (s. 22. elokuuta 1971 Boom) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. 
Ura pelaajana.
De Boeck siirtyi kesällä 1995 KV Mechelenistä RSC Anderlechtiin, jossa hän kehittyi yhdeksi 2000-luvun parhaimmiksi puolustajista Jupiler Leaguessa. De Boeck pelasi 36 maaottelussa, joissa teki yhden maalin.Hän teki kansainvälisen debyyttinsä Belgian paidassa 6. lokakuuta 1993 Gaboniaa vastaan. Hän oli mukana myös kaksissa jalkapallon MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002 pelaen yhteensä kolme ottelua.
Ura valmentajana.
Lopetettuaan uransa loukkaantumiseen vuonna 2005 De Boeckista tuli RSC Anderlechtin valmentaja yhdessä Daniel Rendersin kanssa. Hän työskenteli RSC:ssä kaksi vuotta, kunnes siirtyi huhtikuussa 2007 Cercle Bruggen päävalmentajaksi. De Boeckin johdolla Cercle Brugge pelasi loistavan kauden 2007/08 ja sijoittui liigassa neljänneksi, mikä oli paras saavutus sitten toisen maailmansodan. De Boeckin johdolla Cercle jatkoi kohtuullisia esityksiä sijoittuen kahdella seuraavalla kaudella yhdeksänneksi. Kausi 2009/10 sujui hyvin myös Belgian cupissa, kun De Boeck johdatti joukkueensa finaaliin. Mestaruus jäi kuitenkin haaveksi, kun KAA Gent voitti ottelun selvästi maalein 3–0. 
Kauden 2009/10 jälkeen De Boeck jätti Cercle Bruggen ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella liigassa juuri Cerclen taakse sijoittuneen KFC Germinal Beerschotin päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen, sillä De Boeck sai kehnojen tulosten vuoksi potkut jo marraskuussa 2010. 
Kesäkuussa 2011 De Boeckista tuli Eredivisie-seura VVV-Venlon päävalmentaja. De Boeck sai potkut jo joulukuussa Venlon vajottua Eredivisien hännille. Marraskuussa 2012 hän palasi valmennustehtäviin Belgian liigassa pelaavan Waasland-Beverenin päävalmentajana. De Boeck nosti seuran pois liigan jumbosijalta ja 13. sijansa myötä seura säilytti sarjapaikkansa kauden 2012/13 päätteeksi. Kaudella 2013/14 joukkue vajosi jälleen putoamiskamppailuun ja De Boeck sai potkut lokakuun lopussa, kun Beveren oli liigassa toiseksi viimeisenä.
Tammikuussa 2016 De Boeck palasi valmennustehtäviin Royal Mouscron-Péruwelzin päävalmentajana. Pesti päättyi potkuihin joulukuussa 2016.
Marraskuussa 2017 De Boeck palasi valmennustehtäviin KV Kortrijkin päävalmentajana. De Boeckin johdolla Kortrijk paransi esityksiään ja nousi liigassa seitsemänneksi. Joukkue jäi kahdella pisteellä ylemmän loppusarjan ulkopuolelle. De Boeck sai potkut marraskuun puolivälissä 2018, kun joukkue oli juuttunut Belgian liigan alempaan keskikastiin.
Tammikuussa 2019 De Boeckista tuli Lokerenin päävalmentaja. Hän sai potkut seurasta marraskuussa 2019.
De Boeck palasi valmennustehtäviin lokakuussa 2023, kun hänestä tuli toistamiseen KV Kortrijkin päävalmentaja. Hän ei kuitenkaan onnistunut kääntämään seuran tuloskehitystä, vaan tappiokierre johti potkuihin jo joulukuussa 2023.
Mario Bava

Mario Bava (31. heinäkuuta 1914 San Remo Italia – 25. huhtikuuta 1980 Rooma Italia) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli kuvataiteita mutta päätyi lopulta isänsä Eugenio Bavan tavoin elokuva-alalle. Bava tunnetaan etenkin giallo- ja kauhugenreä edustavista elokuvistaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1980.
Bavan esikoisohjaus "Paholaisen naamio" (1960) toi hänelle heti kansainvälistä kuuluisuutta. Muutamien peplum-elokuvien jälkeen hän ohjasi vuonna 1963 elokuvan "La ragazza che sapeva troppo" ("Tyttö joka tiesi liikaa"), jonka katsotaan aloittaneen giallo-genren. Scifi-kauhuelokuva "Terrore nello spazio" (1965) on "Alien"-elokuvasarjan esikuva, ja vuoden 1968 elokuvassa "Diabolik – mies mustassa Jaguarissa" Bava käytti sarjakuvaa luovasti tarinan pohjana.
Mario Bavan poika Lamberto Bava (s. 1944) aloitti ohjaajan uransa toimimalla isänsä apulaisohjaajana 14 vuoden ajan.
Valeri Lobanovskyi -stadion

Valeri Lobanovskyi -stadion (, ’Valeri Lobanovskyin Dynamo-stadion’) on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Kiovassa Ukrainassa. Pääosin se toimii jalkapallostadionina ja sitä käyttää Ukrainan pääsarjassa pelaava FK Dynamo Kiova. Stadion on rakennettu vuonna 1934 ja sen kapasiteetti on 16 873 henkilöä. Stadionille on suunniteltu remonttia, tarkoituksena saada kapasiteetti nousemaan 30 000 henkilöön ja kattaa katsomot.
Stadion on nimetty entisen ukrainalaisjalkapalloilija Valeri Lobanovskyin muistoksi. Hän kuoli vuonna 2002.
Niemisen Linjat

Niemisen Linjat Oy on linja-autoliikennettä harjoittava perheyritys, jonka kotipaikka sijaitsee Padasjoella. Yhtiö on toiminut alalla vuodesta 1938 lähtien. 
Yrityksen kilpailutilanne.
Padasjoella yhtiön reittien tukikohtana toimii kirkonkylällä sijaitseva Niemisen linjojen talli. Niemisen Linja liikennöi Lahden ja Padasjoen välisiä vakiovuoroja. 
Niemisen Linjan vakiovuorot ajetaan Lahden ja Vääksyn välillä pääasiassa valtatie 24:n väylää, kun suurin osa Lahden seudun liikenteen ostamista, Lehtimäen Liikenteen liikennöimistä vakiovuoroista kulkee Vesivehmaan ja Hollolan Paimelan kautta. 
Niemisen linjoilla on tällä hetkellä (2018) 5 linja-autoa, joista uusin on vuosimallia 2010.
Jyrki Aimonen

Jyrki Martti Bertil Aimonen (19. huhtikuuta 1934 Ikaalinen – 20. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.
Aimosen vanhemmat olivat Ikaalisten kunnanlääkäri, lääkintöneuvos Martti Bertil Aimonen ja käsityönopettaja Anja-Ritva Mielikki Aimonen. Jyrki Aimonen valmistui ekonomiksi 1955 ja lainopin kandidaatiksi 1961.
Ulkoasiainministeriön palveluksessa Aimonen aloitti vuonna 1961 ja siirtyi Moskovan lähetystöön vuonna 1963, minkä jälkeen hän toimi Ankarassa lähetystösihteerinä 1965–1967. Neuvostoliittoon hän palasi konsuliksi Leningradin pääkonsulinvirastoon.
Aimonen oli ministerineuvos Moskovassa 1974–1976. Hän toimi muun muassa Suomen Moskovan lähetystön va. päällikkönä vuoden 1975 ETY-kokouksen aikana. Hän oli lähetystöneuvos Kööpenhaminassa 1970–1974.
Ensimmäisessä suurlähettilään tehtävässään Aimonen toimi Tripolissa ja samalla Maltalla vuosina 1979–1983. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Damaskoksessa ja samalla Ammanissa ja Beirutissa (1984–1988), Delhissä ja samalla Kathmandussa (1988–1991), Dhakassa ja Colombossa (1988–1991) sekä samalla Bhutanissa (1989–1991). Diplomaatin uransa Aimonen päätti suurlähettiläänä Varsovassa (1991–1995).
Hand in Hand (kappale)

”Hand in Hand”, koreankieliseltä nimeltään ”Son-e Son Japgo” (손에 손 잡고), on Thomas Whitlockin sanoittama kappale vuoden 1988 kesäolympialaisia varten. Kappaleen on säveltänyt Giorgio Moroder.
Sanoittaja Juha ”Watt” Vainio on tehnyt kappaleesta suomenkielisen käännösversion ”Käy mun vierelläin”.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2008

 
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2008 olivat järjestyksessään kolmannet nuorten tyttöjen MM-kilpailut. Ne pelattiin Puolassa. Isäntäkaupunkeina olivat Babimost, Wolsztyn ja Zbąszyń.
A-sarja.
Sijoitus- ja mitaliottelut.
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelut
Loppuottelu
B-sarja.
Sarjataulukko.
Loppuottelu
Lopputulokset.
A-sarja.
Saksa putosi B-sarjaan vuoden 2010 kisoihin.
B-sarja.
Slovakia nousi A-sarjaan vuoden 2010 kisoihin.
Brita Åsbrink

Brita Åsbrink on ruotsalainen Punaisen Ristin entinen työntekijä ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan ekonomi ja on ollut vuodesta 1992 vapaa kirjailija.
Åsbrink on kirjoittanut teoksen "Ludvig Nobel – "Petroleum har en lysande framtid"" Nobelin suvun öljy-yhtiön toiminnasta Azerbaidžanissa keisariajan Venäjällä. Teos on ilmestynyt myös Venäjällä, ja sen julkaisu azerin kielelle on suunnitteilla. Åsbrink työskenteli 1997 Punaisen Ristin edustajana Bakussa ja kuuli asukkailta heidän muistojaan Nobeleista. Tarinat herättivät hänen kiinnostuksensa, ja hän on sen jälkeen perehtynyt aiheeseen arkistojen ja asiapapereiden kautta ja käynyt Suomessa Kansallisarkistossa tutustumassa öljy-yhtiön suomalaisen johtajan Gustaf Törnuddin taustoihin. Åsbrink on tehnyt aiheesta myös televisio-ohjelman "Red sun over the Nobel oil fields".
Pensasbulbuli

Pensasbulbuli ("Andropadus importunus") on hedelmäbulbuleihin kuuluva varpuslintu. Lajia tavataan Afrikan itärannikolta alkaen Etiopiasta ja päättyen Etelä-Afrikan kärkeen. 
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan pensasbulbuli on noin 23 cm. Lajin ruumis on pääosin oliivinvihertävän ruskea. Silmien väri on valkoinen. Lajin nokka on musta ja jalat ruskeat. 
Elinympäristö, elintavat ravinto.
Pensasbulbulit elävät piilottelevaa elämää rannikkoalueiden metsien latvustoissa ja pensaikoissa, joissa sen yleensä paljastaa kutsuääni. Yleensä linnut elävät yksittäin. Pensasbulbuli tekee pesänsä pensaaseen tai puuhun. Naaras munii 1–3 munaa. . Pensasbulbuli käyttää ravintonaan pääasiassa hedelmiä, mutta syö myös hyönteisiä ja etanoita.
Eero Snellman

Eero Juhani Snellman (8. kesäkuuta 1890 Helsinki – 7. marraskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän suunnitteli 1918 Suomen lipun yhdessä Bruno Tuukkasen kanssa.
Snellmanin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Johan Ludvig Snellman ja Nanny Maria Montin. Lapsuutensa Snellman vietti Jollaksessa ja Domsin talossa Espoossa vastapäätä pitäjän vanhaa kirkkoa. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1908–1910 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1909–1910. Snellman jatkoi taideopintoja ulkomailla Pariisissa ja Italiassa 1910, 1911, 1913 ja 1920, Münchenissä 1917–1918, Yhdysvalloissa ja Meksikossa 1924 sekä Lontoossa 1930. 
Snellman toimi Kansallisteatterin taiteellisena avustajana ja hän oli Suomen pääkomissaari Pariisin maailmannäyttelyssä 1937. Snellman oli Suomen taideakatemian jäsen, Juho ja Maria Lallukan taiteilijakotisäätiön puheenjohtaja sekä Kansallisteatterin johtokunnan ja säätiön jäsen. Pariisissa asuessaan hän oli Pariisin "Cité Internationale des Arts" -hankkeen alkuunpanijana. Tämä on kansainvälinen keskus jonne taiteilijat eri puolilta maailmaa kokoontuvat työskentelemään.
Snellman maalasi muotokuvia useista suomalaisista merkkihenkilöistä ja lisäksi hän maalasi myös maisemia. Eero Snellman ja Bruno Tuukkanen suunnittelivat yhdessä myös Suomen lipun. Eduskunta hyväksyi heidän ehdotuksensa toukokuussa 1918.
Eero Snellman oli naimisissa vuodesta 1924 taidemaalari, suunnittelija Greta Lisa Jäderholm-Snellmanin kanssa. Heille syntyi heidän ainoa lapsensa Christina Snellman vuonna 1928.
Snellmanin teoksia on esillä Ranskassa Louvren Jeu de Paumessa sekä Pariisin Carnavalet- ja Grassen Fragonard -museossa.
Jalkaväkirykmentti 17 (talvisota)

Jalkaväkirykmentti 17:n perusti Satakunta-Hämeen sotilaslääni 14. lokakuuta 1939 julistetun YH:n nimellä toteutetun Suomen puolustusvoimain tosiasiallisen liikekannallepanon yhteydessä. Yksikön perustaneeseen sotilaslääniin kuului Tampereen ja Porin sotilaspiirit.
Perustaminen.
Rykmentti pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulan takia niitä ei etenkään kaluston osalta täysin saavutettu.
Komentaja(t).
eversti Kaarlo Heiskanen 
Keskittäminen.
Rykmentti keskitettiin päämajan reserviksi 21. – 22. lokakuuta 1939 välisenä aikana Kaipiaisen alueelle lähelle muuta 6. divisioonaa. Joulukuun 5. päivänä divisioona sai käskyn siirtyä edelleen ylipäällikön reservinä Viipurin kaakkoispuolelle, josta alistettiin vasta 20. joulukuuta Kannaksen Armeijalle.
Juha Salonen

Juha Salonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Faanjunkkari

Faanjunkkari eli lippujunkkari () tarkoitti 1600- ja 1700-luvuilla sotilaana maataan palvelevaa aatelisnuorukaista, jonka kunniatehtävänä oli lipun kantaminen. Vuosina 1919–1934 nimitystä käytettiin Saksassa upseerikokelaista.
Ruotsin puolustusvoimissa faanjunkkari () on säilynyt aliupseerien arvoasteena maavoimissa; Ruotsin tykistössä vastaava arvoaste oli tykkijunkkari ja laivastossa lippujunkkari ("flaggjunkare"). Faanjunkkarin arvo otettiin Ruotsissa käyttöön 1806. Vuosina 1972–1983 se oli korkein joukkueupseerin arvoaste. Vuoden 1983 jälkeen se on ollut vain varusmiesupseerien ja kodinturvajoukkojen päällystön käytössä.
Suomessakin nimitys on ollut lyhytaikaisesti käytössä, sillä 1918 järjestettiin Haminassa faanjunkkarikurssi.
Tykkijunkkari

Tykkijunkkari () oli alkuaan Saksassa 1600- ja 1700-luvuilla käytössä ollut tykistön sotilasarvo, joka vastasi vänrikkiä. Ruotsin tykistössä nimitys oli käytössä 1600-luvun alkupuoliskolta vuoteen 1972. Se oli korkein aliupseerin arvoaste, jota käytettiin myös ilmavoimissa. Ruotsin maavoimien muissa aselajeissa tykkijunkkarin vastineena oli faanjunkkari.
Santeri Salokivi

Toivo Santeri Salokivi (vuoteen 1900 Johansson; 2. syyskuuta 1886 Turku – 26. maaliskuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, piirustuksenopettaja ja taidegraafikko.
Henkilöhistoria.
Salokiven vanhemmat olivat merimies Joel Johansson ja Sofia Grönros. Hän kävi Turun taideyhdistyksen piirustuskoulun 1900–1904 ja opiskeli sitten Saksassa Münchenin kuninkaallisessa taideakatemiassa 1905–1906 ja 1908–1909. Lisäksi Salokivi opiskeli eri akatemioissa Pariisissa vuosina 1906, 1912, 1924, ja 1925. Myös Salokiven vuonna 1911 Venetsiaan tekemä matka oli merkittävä hänen taiteellisen kehityksensä kannalta. 
Salokivi toimi Turun piirustuskoulun piirustuksenopettajana sekä piirustuksenopettajana suomalaisessa klassillisessa ja reaalilyseossa 1914–1917. Hänellä oli oma taidemaalarikoulu Helsingissä 1930–1932.
Salokivi asui vuosina 1933–1940 Lallukan taiteilijakodissa, ja hän kuului taiteilijakodin ensimmäisiin asukkaisiin. Kesänsä taiteilija vietti vuosina 1932–1936 Ahvenanmaalla ja vuosina 1937–1939 Pellingissä maalaten.
Salokiven maalauksia oli pitkään kateissa hänen kuolemansa jälkeen. 160 teosta löydettiin vuonna 2018 helsinkiläiseltä ullakolta taiteilijan ystävän jäämistöstä.
Taiteellinen tuotanto.
Salokivi osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1904 ja 1936 välillä. Hänet tunnetaan erityisesti impressionistisista maisemamaalauksistaan. Hänen vaikutelmamaalauksensa olivat usein täynnä auringonvaloa ja hän käytti täyteläisiä värejä. Salokivi maalasi paljon viettäessään perheensä kanssa kesiä saaristossa Pellingissä, Högsårassa ja Ahvenanmaalla.
Sanna Annukka

Sanna Annukka (s. 1983) on suomalais-brittiläinen graafinen suunnittelija ja kuvittaja. Hän on valmistunut 2005 Brightonin yliopistosta ja erikoistunut koulutuksessaan serigrafiaan. 
Annukka on suunnitellut brittiläiselle yhtyeelle Keanelle levyn "Under the Iron Sea" kannen. Kevääksi 2008 hän on suunnitellut kangaskokoelman Marimekolle. Aiheita hän ammentaa Kalevalasta. Hänen esikuviaan ovat Maija Isola, Kaj Franck, Erik Bruun ja ruotsalainen keraamikko Stig Lindberg. 
Sanna Annukan isä on britti, äiti suomalainen. Hän on asunut lapsuutensa sekä Suomessa että Britanniassa.
Kenraaliamiraali

Kenraaliamiraali on Alankomaiden, Espanjan, Ruotsin, Saksan ja Venäjän laivastossa käytössä ollut amiraalia korkeampi sotilasarvo. Se oli Ruotsin laivaston ylin amiraalinarvo 1700-luvulla ja 1800-luvun alkupuolella. Kenraaliamiraali oli laivaston komentaja, joka vastasi laivaston henkilöstöstä, huollosta ja kalustosta.
Ruotsissa kenraaliamiraaleja ovat olleet
Bentoniitti

Bentoniitti on luonnon savea, jonka oleellisimpana osana on montmorilloniittisavi. Se pystyy absorboimaan suuria määriä vettä ja suotuisissa oloissa laajenemaan sen seurauksena tilavuudeltaan jopa kymmenkertaiseksi. Bentoniittia esiintyy yleisesti ympäri maailmaa, mutta Suomessa sitä tavataan vain vähäisissä määrin. Suomessa käytetty bentoniitti tuodaan muualta, kuten Yhdysvalloista tai Euroopan eteläosista.
Bentoniitin sulamispiste on yli 1 200 °C, tiheys 2,5 g/cm3 ja CAS-numero 1302-78-9.
Bentoniitin kemiallinen kaava on Al2O3.4(SiO2).H2O ja moolimassa 360,31 g/mol.
Bentoniitti rakentamisessa.
Bentoniittia käytetään yleisesti rakentamisessa ja ympäristötekniikassa. Esimerkiksi betonin valumuottien tiivistykseen käytetään usein bentoniittia tai bentoniittilietettä. Sitä käytetään myös rakennusmateriaalien, kuten tiilien ja betonin vedeneristyskyvyn parantamiseen. Ympäristötekniikassa sitä käytetään esimerkiksi kaatopaikoilla estämään myrkkyjen ja tiestöllä pohjavesialueilla öljyn imeytyminen pohjaveteen.
Bentoniitti muussa teollisuudessa.
Hyvän vedensitomiskykynsä takia bentoniittia käytetään usein lisänä kissanhiekkavalmisteissa ja kotiviinin valmistuksessa kirkasteena. Elintarviketeollisuus puolestaan käyttää sitä paakkuuntumisenestoaineena E-koodilla E558. EU:ssa se poistettiin sallittujen lisäaineiden luettelosta 31.5.2013. Siihen mennessä se oli ollut sallittu käytettäväksi värien kantaja-aineena. Rehuteollisuudessa sitä käytetään sideaineena. Erään yhdysvaltalaisen bentoniitintoimittajan mukaan, rehuun lisättynä se sitoo elimistössä erilaisia myrkkyjä, nopeuttaa villan kasvua lampailla ja parantaa munatuotantoa kanaloissa. Sillä ei ole todettu olevan lisäaineena vahingollisia sivuvaikutuksia.
Bentoniitissa voi olla myös maaperän haitallisia aineita. Vuonna 2016 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA varoitti sisäisestikin nautittavaksi tarkoitetun bentoniittituotteen korkeasta lyijypitoisuudesta. FDA:n mukaan terveysvaikutteisena markkinoitu tuote voi aiheuttaa lyijymyrkytyksen.
Carey Wilson

Carey John Wilson (s. 19. toukokuuta 1962 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi niin NHL:ssä kuin SM-liigassakin. Keskushyökkääjä Wilson edusti lisäksi useita kanadalaisia maajoukkueita.
Suomessa Wilson edusti HIFK:ta 1981–82 ja 1982–83. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi kaikki runkosarjaottelut, voitti joukkueessa Suomen mestaruuden ja vakiinnutti asemansa yhtenä HIFK:n johtavista hyökkääjistä. Kyseisellä kaudella Careyn kaksoisveli Geoff Wilson edusti niin ikään HIFK:ta. 
Seuraavalla kaudella Wilson pelasi Kanadan maajoukkueessa, edustaen maataan Sarajevon talviolympialaisissa. Kisojen jälkeen Wilson solmi ensimmäisen NHL-sopimuksensa Calgary Flamesin kanssa helmikuussa 1984. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä kymmenellä kaudella, edustaen Flamesin lisäksi Hartford Whalersiä ja New York Rangersiä yhteensä 552:ssa runkosarjan pelissä merkkauttaen 427 (169+258) tehopistettä. Wilsonin NHL-ura päättyi polvivammaan ottelussa St. Louis Bluesia vastaan joulukuussa 1992. Kolme kautta myöhemmin hän teki seitsemän ottelun mittaisen paluun kaukaloihin IHL:n Manitoba Moosen paidassa. Wilson kärsi lukuisista vaikeista polvivammoista urallaan.
Wilsonin poika Colin Wilson on Nashville Predatorsin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2008.
Wilsonin isä Gerry Wilson oli entinen NHL-pelaaja sekä Winnipeg Jetsin joukkuelääkäri ja varapresidentti.
Hopiala

Hopiala on Heikki Klemetin rakentama ja Armi Klemetin suunnittelema puuhuvila Helsingin Kulosaaressa, Bertel Jungin tien ja Klemetinkujan risteyksessä. Se on yksi harvoja suomalaisia kulttuurikoteja, joka on säilynyt tähän päivään saakka asuntona mm. ansioituneiden kulttuurihenkilöiden käytössä. Tämän mahdollisti Klemetin puolison Armin testamentti Sulasolille. 
Hopiala valmistui vuonna 1934 ja Heikki Klemetti asui siinä kuolemaansa eli vuoteen 1953 asti ja Armi Klemetti vuoteen 1979 asti. Vuodesta 1982 vuoteen 2002 taloa asutti säveltäjä Einojuhani Rautavaara ja vuodesta 2002 vuoteen 2010 viulisti Kaija Saarikettu.
Adolf Ziegler

Adolf Ziegler (16. lokakuuta 1892 Bremen – 18. syyskuuta 1959 Varhnalt) oli saksalainen taidemaalari ja natsipoliitikko. Ziegler toimi natsi-Saksan kulttuuriviraston kuvataiteen laitoksen johtajana 1936–1943.
Ziegler liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen sen varhaisessa vaiheessa 1920-luvun alussa. Ziegleristä tuli Adolf Hitlerin suosikki, sillä hänen aihepiiriinsä kuuluivat arjalaistyyppiset alastomat naisfiguurit, joista Hitler piti. Kun Hitlerin sisarentytär Geli Raubal kuoli, Hitler tilasi tästä muotokuvan Ziegleriltä. Hän myös osti Zieglerin keskeisiä töitä Münchenin asuntonsa seinille. Taiteilijakollegat kutsuivat aihepiiriltään rajoittunutta Ziegleriä pilkkanimellä "Meister des gekräuselten Schamhaars" – kiharan häpykarvoituksen mestari.
Zieglerin taidepolitiikka keskittyi taiteen arjalaistamiseen. Kansallissosialistien ”rappiotaiteeksi” nimeämät modernistiset taidesuunnat tukahdutettiin ja Ziegler johti komissiota, joka pakkolunasti yli 16 000 modernistien teosta museoista ja kodeista. Hän pystytti modernistisen taiteen näyttelyn nimellä "Entartete ”Kunst” Austellung" – rappiotaiteen näyttely. Hän valitsi itse näyttelyssä esitetyt maalaukset, samalla kun Arno Breker valitsi veistokset.
Toisen maailmansodan aikana 1943 Zieglerin ura käänty dramaattiseen laskuun. Hänet pidätettiin ja vaikka pidätykseen johtaneista syistä ei ole täyttä varmuutta, hänen on sanottu esittäneen julkisesti epäilyksiä Hitlerin menestyksestä sotapäällikkönä. Hänet lähetettiin Dachaun keskitysleirille. Hitler kuitenkin armahti Zieglerin ja määräsi tämän eläkkeelle. Häntä ei enää saanut mainita lehdistössä ja hänen teoksensa asetettiin esityskieltoon. Sodan jälkeen Ziegler ei saanut uraansa enää nousuun, vaan eli ja kuoli hiljaisuudessa Varnhaltin kaupungissa.
Attalos Andromeneen poika

Attalos Andromeneen poika (noin 356 eaa. - 317 eaa.) oli makedonialainen sotilas. Hänen veljiänsä olivat Simmias, Amyntas ja Polemon.
Hänen uransa alkoi Filippos II:n henkivartijana. Hän oli luultavasti toiminut jo nuorena kuninkaan palvelijana, kuten aristokraattien lapsien oli tapana tehdä Makedoniassa. Attaloksen veli Amyntas johti Tymfaian jalkaväkiosastoa Aleksanterin Persian sotaretken aikana. Amyntasta epäiltiin sekaantumisesta Filotaan salajuoneen, koska he olivat olleet hyviä ystäviä. Amyntas kuoli kuitenkin pian tämän jälkeen taistelussa, ja Attalos otti Tymfaian jalkaväkiosaston komentoonsa. Hydaspesjoen taistelussa Attalos, Meleagros ja Gorgias johtivat joukkoja, jotka oli sijoitettu puoliväliin leirin ja Aleksanterin joukkojen väliin. Attalos lähetettiin Krateroksen kanssa länteen Arkhosian ja Drangianan kautta vuonna 325 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Attalos tuki konservatiiveihin kuulunutta Meleagrosta. Perdikkas sai Attaloksen puolelleen lupaamalla tälle siskonsa Atalanten. 
Vuonna 321 eaa. Attalos ja hänen veljensä Polemon yrittivät estää Ptolemaiosta viemästä Aleksanterin ruumista Aleksandriaan, mutta turhaan. Tämän jälkeen Perdikkas antoi Attalokselle laivaston, jonka tehtäväksi tuli varmistaa Niilin suisto Antigonoksen ja Antipatroksen laivastoilta. Attalos oli Pelusionin lähellä, kun hän sai kuulla, että sotilaat olivat murhanneet Perdikkaan ja Atalanten. Attalos purjehti Tyrokseen, jossa varuskunnan komentaja Arkhelaos luovutti hänelle Perdikkaan sinne jättämät 800 talenttia. Attalokseen liittyi myös vielä Perdikkaalle uskollisia joukkoja. Tyroksesta Attalos purjehti Kaariaan, josta hän aikoi hyökätä Rodoksen kimppuun. Rodoslaiset kukistivat kuitenkin Attaloksen, joka liittyi tämän jälkeen Perdikkaan veljeen Alketakseen. Yhdessä Attalos ja Alketas kukistivat Kaarian satraapin Asandroksen. He joutuivat kuitenkin perääntymään Pisidiaan, jossa Antigonis kukisti heidät seuraavana vuonna Kretopoliin lähettyvillä. Attalos ja hänen veljensä Polemon joutuivat vangeiksi. Heitä pidettiin ilmeisesti Fryygiassa sijainneessa linnoituksessa. Kun Antigonos oli sotimassa idässä Eumenesta vastaan, yrittivät vangit karata, mutta Antigonoksen paikalliset joukot saivat linnoituksen piiritettyä. Piiritys kesti vuoden ja neljä kuukautta. Attalos oli jo ennen piiritystä sairas, ja hän kuoli ehkä piirityksen aikana tai pian sen päätyttyä.
Lydia Bosch

Lydia Bosch (oik. Lydia Boquera de Buen, s. 26. marraskuuta 1963 Barcelona, Espanja) on espanjalainen juontaja ja näyttelijä.
Bosch nousi julkisuuteen 1980-luvulla visailuohjelma "Un, dos, tres... responda otra vezin" ja musiikkiohjelma "Sábado nochen" juontajana. Hänet tunnetaan myös televisiosarjoista "Lleno, por favor", "Perhelääkäri", "Motivos personales" ja "Serranon perhe". Roolistaan "Perhelääkärin" Alicia Sollerina hän sai Fotogramas de Plata- ja TP de Oro -palkinnot. Hänen merkittävin elokuvaroolinsa on elokuvasta "You’re the One (Una historia de entonces)", mistä hän sai Goya-ehdokkuuden.
Single Ladies (Put a Ring on It)

"Single Ladies (Put a Ring on It)" on Beyoncén single hänen albumiltaan "I Am... Sasha Fierce".
Versiot.
Digital Remix EP 
US Promo Remixes EP
CD Single
UK CD Single
UK Promo CD Single
Christie Brinkley

Christie Lee Hudson (nyk. Christie Lee Brinkley, s. 2. helmikuuta 1954 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen malli.
Christie Brinkley on ollut naimisissa neljä kertaa. Hänen aviomiehiä ovat olleet Jean-François Allaux (vuosina 1973–1981), Billy Joel (vuosina 1985–1994), yksi lapsi – tytär Alexa Ray Joel (s. 29. joulukuuta 1985), Richard Taubman (vuosina 1994–1995, yksi lapsi – poika Jack Paris Brinkley (s. 2. kesäkuuta 1995) sekä Peter Cook, jonka kanssa hän meni naimisiin syksyllä 1996. Heidän avioliittonsa päättyi eroon syksyllä 2008. Heillä on 2. heinäkuuta vuonna 1998 syntynyt tytär, Sailor Lee Brinkley Cook.
Hänen veljensä on Greg Brinkley, ja vanhemmat Don ja Marge Brinkley.
Brinkleyllä diagnosoitiin keväällä 2024 tyvisolusyöpä.
Erigyios

Erigyios Larikhoksen poika oli kreikkalainen sotilas joka oli eräs Aleksanteri Suuren ystävistä. Laomedon oli hänen veljensä. 
Erigyios oli luultavasti kotoisin Lesbokselta, mutta hänen perheensä muutti Amfipolikseen ja heistä tuli Makedonian kansalaisia Filippos II:n aikana. Ilmeisesti Filippos piti perhettä tärkeänä koska Erigyioksen kerrotaan olleen Aleksanterin "hetairoi" tämän ollessa kruununprinssinä. Curtius kuvailee Erigyiosta valkohapsisena jo vuonna 330 eaa., joten hän oli ehkä syntynyt noin 380 eaa. Erigyios oli yksi niistä Aleksanterin ystävistä jotka Filippos karkotti vuonna 336 eaa. niin sanotun Piksodaros-skandaalin takia. Muut karkotetut olivat Laomedon, Harpalos, Nearkhos ja Ptolemaios Filippoksen kuoleman jälkeen Erigyios palasi Makedoniaan ja seurasi Aleksanterin mukana tämän Persian sotaretkellä. Sen jälkeen kun Aleksandros Lynkestes vangittiin Erigyios sai kreikkalaisten liittolaisten ratsuväen johdettavakseen. Erigyios johti ratsuväkeä Issoksen taistelussa ja Gaugamelan taistelussa. Näiden taisteluiden välisenä aikana (kun Aleksanteri oli muun muassa Egyptissä) Erigyios suojasi armeijan selustaa Koile-Syyriassa. Erigyios kuului Aleksanterin lähipiiriin Filotaan salajuonen aikana. Tämän jälkeen Erigyios sai tehtäväkseen kukistaa kapinaan nousseen Satibarzaneen. Jaksartes-joen luona Erigyios mainitaan taas Aleksanterin lähipiirin jäsenenä. Vuoden 328/327 eaa. talvena Erigyios kuoli Sogdianassa, luultavasti sairauteen. Aleksanteri antoi Erigyiokselle asiaankuuluvat hautajaiset.
Korisliiga-kauden 2007–2008 kokoonpanot

Joukkueiden kokoonpanot.
Espoon Honka.
Päävalmentaja:
Joensuun Kataja.
Päävalmentajat:
Kauhajoen Karhu.
Päävalmentaja:
Kouvot.
Päävalmentaja:
KTP-Basket.
Päävalmentajat:
Lappeenrannan NMKY.
Päävalmentajat:
Namika Lahti.
Päävalmentaja:
Porvoon Tarmo.
Päävalmentaja:
Tampereen Pyrintö.
Päävalmentaja:
Team Componenta.
Päävalmentajat:
Torpan Pojat.
Päävalmentaja:
UU-Korihait.
Päävalmentaja:
Emil Rautala

Emil Konstantin Rautala () oli suomalainen taidemaalari. 
Rautalan vanhemmat olivat pakettimestari August Rautala (aik. Rautalin) ja Wilhelmina Ottelin. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1898–1900, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1904–1905 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1905–1906. Rautala teki opintomatkat Saksaan 1907–1908, Italiaan 1908 sekä Pariisiin 1912. Hän asui vuodesta 1927 Helsingissä.
Turussa opiskellessaan Rautala kuului "Punainen huone" -nimiseen taiteilijaryhmään joka kokoontui säännöllisesti ravintola Pinellan punaisessa huoneessa. Ryhmän muita jäseniä olivat Ragnar Ungern, Santeri Salokivi, Edwin Lydén ja Ilmari Kaijala.
Rautala maalasi muotokuvia (P. E. Svinhufvud, C. G. E. Mannerheim, K. J. Ståhlberg, maaherra Eero Yrjö Pehkonen, professori Juhani Rinne, kansleri Gustaf Komppa, professori V. A. Koskenniemi, pääministeri T. M. Kivimäki) sekä lisäksi maisemia ja laatukuvia.
Emil Rautala oli naimisissa vuodesta 1911 Olga Augusta Hildenin kanssa. Heidän tyttärensä Margit Rautala-Kaipainen (1911–1978) oli arkkitehti ja taidemaalari.
Beverly Hillsin hienostohauva

Beverly Hillsin hienostohauva ("Beverly Hills Chihuahua") on Walt Disney Picturesin vuonna 2008 julkaisema komediaelokuva. Pääosan esittäjänä on Piper Perabo beverlyhillsiläisenä Rachelina, joka saa hoidettavakseen tätinsä Vivin (Jamie Lee Curtis) chihuahuan Chloen. Rachel matkustaa kavereineen Meksikoon viettämään lomaa, mutta matkalla tulee pieniä mutkia, Chloe kidnapataan ja Papin tehtävänä on löytää Chloe ennen kuin kaikki on liian myöhäistä.
William Rosenberg

William Rafael Rosenberg () oli suomalainen taidemaalari.
Rosenberg maalasi maisemia, henkilösommitelmia ja muotokuvia. Hän työskenteli myös kuvittajana ja piirtäjänä. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli sitten Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1902 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1902–1905. Rosenberg opiskeli vielä Pariisissa 1928. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1908 alkaen 1940-luvulle asti.
Rosenbergin vanhemmat olivat tilanhoitaja August Vilhelm Rosenberg ja Alexandra Johanna Nylund.
Oscar Kleineh

Oscar Conrad Kleineh (18. syyskuuta 1846 Helsinki – 16. marraskuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Kleinehin vanhemmat olivat ravintoloitsija Louis Gabriel Kleineh ja Maria Kristina Forsell. Hän kävi Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun 1863–1864 ja opiskeli sitten Düsseldorfissa, Karlsruhessa ja Pietarissa vuosina 1866–1878 sekä vielä Pariisissa 1881–1885.
Kleineh maalasi muun muassa meri- ja rannikkomaisemia Suomenlahden rannikolta ja saaristosta, Ranskasta, Tanskasta, Norjasta sekä Välimeren maista, samoin kuin purjehduskuvia ja kaupunkinäkymiä eri puolilta Eurooppaa, kuten 1870-luvulla Pohjois-Ranskasta. Edellisistä teoksista "Myrskyn jälkeen" voitti vuonna 1874 Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon ja on Ateneumin kokoelmissa. Jälkimmäisiä taas edustaa "Katukuva Quimperistä" vuodelta 1871. Hänen maalauksensa Helsingin Eteläsatamasta on puolestaan esillä tasavallan presidentin virka-asunnossa.
Kleineh oli naimaton.
Trine

Trine on suomalaisen Frozenbyten kehittämä tasohyppelypeli. Projekti julkistettiin 5. joulukuuta 2008. Peli julkaistiin Windowsille 10. heinäkuuta , mutta bugien takia PlayStation Networkiin vasta 23. lokakuuta 2009. 
Pelille on julkaistu jatko-osat "Trine 2", "," " ja ".
Pelaaminen.
Peli on fantasiamaailmaan sijoittuva toimintapainotteinen tasohyppely- ja älypeli, jossa pelaaja kontrolloi kolmea erilaista hahmoa yrittäen läpäistä kenttiä. Tärkeässä osassa peliä on fysiikka, jonka avulla pelaaja kykenee selvittämään ongelmia, tekemään taikoja ja taistelemaan epäkuolleita vihollisia vastaan.
Pelissä on 16 kenttää, joissa on 4–5 herätyspistettä. Pelaajan hahmoja voi kuolla matkan varrella, mutta pelaaja voi yhä jatkaa pelaamista jäljellä olevilla hahmoilla, ja elvyttää kuolleet hahmonsa herätyspisteessä. Pelin vaikeustasoa on mahdollista vaihtaa minkä myötä vihollismäärät kasvavat.
Päähenkilöt.
Pelissä on kolme päähenkilöä: "Pontius", vahva ja fyysistä toimintaa painottava soturi; "Amadeus", tehtävistä selviämisessä auttavia objekteja taikomaan kykenevä velho; sekä "Zoya", tarkka ja ketterä hiippailija varas.
Pelin tarinan mukaan päähenkilöt ovat juuttuneet mystiseen Trineksi kutsuttuun kojeeseen, josta ulkona voi olla vain yksi hahmo kerrallaan, mikä mahdollistaa hahmon vaihtamisen lennossa tilanteen mukaan.
Pelimoottori.
Trinen pelimoottorina toimii rankalla kädellä muokattu "Frozenbyten" esikoispelin Shadowgroundsin moottori. Grafikkamoottori on uudelleenkirjoitettu PlayStation 3 -versiota varten. Pelin ohjelmointi on suoritettu kokonaan C++:lla, ja omien työkalujensa ohella tekijätiimi on käyttänyt myös Visual Studiota.
Fysiikoiden toteutukseen pelissä käytetään Nvidian PhysX-moottoria, jota tekijätiimi käytti jo ennemmin Shadowgrounds Survivor pelissään.
Trine: Enchanted Edition.
Heinäkuussa 2014 Frozenbyte julkaisi uudelleentehdyn version pelistä nimellä "Trine: Enchanted Edition". Eroja alkuperäiseen peliin ovat mukautettu "Trine 2":n pelimoottori ja tuki verkkomoninpelille. "Enchanted Editionin" myötä peli julkaistiin myös Linuxille ja Mac OS X:lle.
Uuden julkaisun myötä peli on julkaistu myös uusille alustoille kuten PlayStation 4 ja Wii U.
Vastaanotto.
Peli on saanut paljon positiivista palautetta julkaisunsa jälkeen. Muun muassa V2-sivusto, Plazan eDome ja "Pelaaja"-lehti ovat antaneet pelille positiivisia arvioita. eDome-sivusto antoi pelille lisäksi "suosittelemme"-leiman. Peli voitti myös E3 09 Editors' Choice Awardseissa palkinnon kategoriassa "Paras ladattava peli". Trine oli myös E3-messuilla finalisti myös Best Platformer ja Best PC Game -kategorioissa.
Loppuvuoteen 2011 mennessä peliä oli myyty 1,1 miljoonaa kappaletta.
Harri Hinkka

Harri Hinkka (s. 1965) on tamperelainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti yhtyeiden ja artistien albumien kansiin ja muuhun promootiomateriaaliin ottamistaan kuvista. Hinkka on palkittu kahdesti vuoden muotokuvaajana. Vuonna 1995 Harri Hinkalle myönnettiin Suomen Valokuvaliiton mestariarvo nuorimpana tunnustuksen saajana. Hinkka on tutkinut valokuvissaan valon ja valaisun merkitystä kuvan muodolle. Harri Hinkka on kuvannut muun muassa Eppu Normaalia, Yötä, Popedaa, Dave Lindholmia ja Ismo Alankoa.
Valokuvanäyttelyt.
Hinkalla on ollut Tampereella kaksi rock-valokuva-aiheista näyttelyä. Vuonna 1998 Tampere-talossa pidetyn "Kasvot"-näyttelyn kuvat ovat nykyisin esillä ravintola Henkassa. Seuraavan kymmenvuotiskauden kattanut "Rockvalokuvia (vol.2) 1998-2008" -näyttely oli museokeskus Vapriikissa vuonna 2009. 
Eppu Normaalin 40-vuotistaivalta juhlistanut, Harri Hinkan kuvista koostettu näyttely Aika Normaalia kiersi Tampereella, Helsingissä ja Ylöjärvellä 2016–2018. Syksyllä 2018 Hinkka julkaisi Dave Lindholmin kanssa kirjan "Kynä ja kamera".
Yksityiselämä.
Hinkka on avoliitossa näyttelijä Mari Turusen kanssa.
Väinö Merilä

Väinö Verner Merilä (22. elokuuta 1921 Forssa – 7. elokuuta 1984 Forssa) oli suomalainen taidegraafikko.
Merilän laajaan tuotantoon kuuluu metalli- ja puugrafiikkaa, serigrafiaa sekä pienpainatetöitä. Hän aloitti uransa sotien jälkeen akvarellitöillä ja alusta pitäen teki graafista suunnittelua tilaustyönä. 1960-luvulla hän luopui muista töistä ja alkoi vapaaksi taiteilijaksi. 1970–1980-lukujen luomiskaudelta on peräisin muun muassa "Merilinja"-sarja.
Taidetta on ollut näyttelyissä Suomen taidemuseoiden ja gallerioiden lisäksi pitkin Eurooppaa sekä muun muassa Australiassa. Merilä itse kävi hakemassa oppia ja inspiraatiota muun muassa Puolassa ja Espanjassa. Hän toimi pitkään Ars-Hämeen puheenjohtajana ja Kuhankosken killassa. Väinö Merilä sai vuonna 1972 Forssan kaupungin taidepalkinnon. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1982.
Väinö Merilä syntyi Forssassa koneenkäyttäjä August Verner Merilän ja Emma Sofia Merilän (os. Roos) perheeseen. Merilä kuoli vaikeaan sairauteen vuonna 1984 ja hänet on haudattu Forssan hautausmaalle.
Jack Brickhouse

John Beasley ”Jack” Brickhouse (24. tammikuuta 1916 Peoria, Illinois – 6. elokuuta 1998) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja radiotoimittaja.
Brickhouse aloitti uransa radiossa vuonna 1934 WMBD-asemalla Peoriassa. Vuonna 1940 hän siirtyi Chicagoon WGN-asemalle, jolla ollessaan hän toimi Chicago Cubsin ja Chicago White Soxin ottelujen selostajana. Lisäksi hän selosti Chicago Bearsin ottelut 24 vuoden ajan. Baseballin ja amerikkalaisen jalkapallon ohessa hän selosti painia, koripalloa, nyrkkeilyä ja golfia. 
Vaikka Brickhouse tunnetaan ensisijaisesti urheiluselostajana, hän on juontanut myös musiikkiohjelmia ja selostanut poliittisia tapahtumia, kuten Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaisia. 1960-luvulla hän isännöi WGN:llä "Jack Brickhouse Reports" -ohjelmaa, jossa hän haastatteli kirjailijoita, urheilijoita, poliitikkoja ja viihdyttäjiä.
Brickhouse nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1998.
Daniel Parejo

Daniel ”Dani” Parejo Muñoz (s. 16. huhtikuuta 1989 Coslada) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia. Parejon pelipaikka on keskikentän keskellä.
Ura.
Parejo aloitti jalkapalloilun kotikaupungissaan Cosladassa UD Espinillan ja CD Cosladan joukkueissa. Cadete-ikäisenä (alle 15-vuotiaat) hän siirtyi pääkaupungin suurseuraan Real Madridiin. Kauden 2006–2007 loppupuoliskolla hän nousi seuran reservijoukkueeseen Castillaan, joka pelasi tuolloin vielä Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Seuraavaksi kaudeksi joukkue putosi Segunda División B:hen, jossa Parejo kuului joukkueen kantaviin voimiin.
Otettuaan osaa Real Madridin edustusjoukkueen harjoituskaudelle ja tehtyään voittomaalin Emirates Cup -harjoitusturnauksen ottelussa HSV:tä vastaan Parejo siirtyi vuoden mittaiselle lainalle englantilaisseura Queens Park Rangersiin 4. elokuuta 2008. Ensiesiintymisensä QPR:ssä hän teki viisi päivää myöhemmin tultuaan vaihdosta kentälle kotiottelussa Barnsleya vastaan. Hän pelasi syyskaudella kaikkiaan 18 mestaruussarjan ja liigacupin ottelussa kunnes loukkaantumisista kärsinyt Real Madrid kutsui hänet takaisin. Tammikuusta 2009 alkaen Parejo kuului seuran edustusjoukkueen kokoonpanoon. Ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän teki 15. helmikuuta 2009 ottelussa Sportingia vastaan.
Kevätkaudella 2009 Parejo esiintyi Real Madridin paidassa vain viidessä ottelussa. Kesällä 2009 hänet myytiin kolmella miljoonalla eurolla Getafeen. Sopimukseen kirjattiin pykälä, jonka mukaan Real Madridilla on pelaajaan takaisinosto-oikeus ensimmäisen kahden sopimusvuoden aikana.
Maajoukkue.
Parejo on edustanut Espanjaa nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2007 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän teki Espanjalle mestaruuden ratkaisseen maalin loppuottelussa Kreikkaa vastaan. Sittemmin hän on pelannut alle 21-vuotiaiden joukkueessa.
Gavin Hammon

Gavin Hammon on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja muusikko. Hammon tunnetaan rooleistaan Jack Woltzina videopeleissä The Godfather ja , sekä Kennynä The Walking Dead-videopelistä.
Hammon soittaa rumpuja ska punk -yhtyeessä Dance Hall Crashers.
Ura.
Hammon päätti tulla jo hyvin nuorena ääninäyttelijäksi oltuaan kiinnostunut kommunikaatiosta eri vastaanottimien kautta. Valmistuttuaan Denvillen "Monte Vista High School"ista vuonna 1992, hän pääsi opiskelemaan ääninäyttelemistä Sausalitoon VoiceTraxille. Hammon oli tuolloin Samantha Parisin ja Pat Fraleyn opeissa. Samalla hän kävi Sandy Schnarin ja Ned Lottin kursseilla. 
Vuonna 1996 Hammon lähti opiskelemaan Berkeleyn yliopistoon Kaliforniaan kielitiedettä. Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 2000 hän muutti San Franciscon Bay Arealle, jossa Hammon on tehnyt äänityötään mainoksissa ja videopeleissä vuodesta 2004.