tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
HMS Lookout (G32)

HMS Lookout (viirinumero G32) oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1938 osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 23. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 4. marraskuuta 1940 ja valmistui 30. tammikuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 440 204 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus lähti 19. lokakuuta 1945 Gibraltarilta Plymouthiin, jossa se poistettiin palveluksesta siirrettynä reserviin. Alus makasi ankkurissa Devonportissa, kunnes se sijoitettiin lokakuussa 1947 poistolistalle. Alus myytiin maaliskuussa 1948 BISCOlle ja saapui 29. helmikuuta hinattuna John Cashmorelle Newportiin romutettavaksi.
HMS Loyal (G15)

HMS Loyal (viirinumero G15) oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1938 osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 23. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 8. lokakuuta 1941 ja valmistui 31. lokakuuta 1942, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 440 204 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alus sijoitettiin 1947 poistolistalle ja se myytiin BISCOlle. Alus saapui 31. heinäkuuta 1948 hinattuna T. W. Wardille Milford Haveniin romutettavaksi.
HMS Laforey

HMS Laforey (viirinumero G99) oli Britannian kuninkaallisen laivaston L-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 31. maaliskuuta 1938 osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa Yarrow and Companyltä Scotstounista Glasgow'sta, missä köli laskettiin 1. maaliskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 15. helmikuuta 1941 ja valmistui vielä samana vuonna 28. elokuuta laivueenjohtajaksi varustettuna. Aluksen tarjoukseen perustunut hinta oli 445 684 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Alukseen osui kolme Saksan laivaston sukellusveneen "U-223:n" laukaisemaa torpedoa, jotka upottivat "Laforeyn". Alukselta pelastui ainoastaan 65 merimiestä.
Nikolai Mikluho-Maklai

Nikolai Nikolajevitš Mikluho-Maklai (, 17. heinäkuuta 1846 Novgorodin läänin Borovitšin kihlakunnan Roždestvenskojen kylä – 14. huhtikuuta 1888 Pietari) oli venäläinen tutkimusmatkailija ja kansatieteilijä.
Elämä.
Nikolai Mikluho-Maklain isä toimi insinöörinä. Vuonna 1863 Mikluho-Maklai pääsi opiskelemaan Pietarin yliopistoon, josta hänet seuraavana vuonna erotettiin opiskelijaliikkeeseen osallistumisen takia. Mikluho-Maklai jatkoi luonnontieteen opintojaan Saksassa ja osallistui eläintieteellisiin tutkimusmatkoihin Kanariansaarille, Marokkoon ja Punaisellemerelle. 1870–1880-luvuilla hän tutki Uuden-Guinean, Malakan niemimaan, Filippiinien, Indonesian, Mikronesian ja Melanesian kansoja. Mikluho-Maklai pyrki torjumaan aikansa eurooppalaiset käsitykset alueen alkuasukasväestön rodullisesta alemmuudesta ja puolusti heidän oikeuksiaan siirtomaavaltaa vastaan. Vuonna 1886 hän palasi Australiasta Pietariin, jossa hän pian kuoli sairauksien murtamana. Mikluho-Maklain matkapäiväkirjat julkaistiin vuonna 1923. Hänen kokoelmiaan säilytetään Pietari Suuren antropologian ja etnografian museossa Pietarissa. Hänen mukaansa on nimetty osa Uuden Guinean koillisrannikkoa sekä Venäjän tiedeakatemian kansatieteen laitos.
Antonio Rinaldi

Antonio Rinaldi (n. 1710 – 10. huhtikuuta 1794 Rooma) oli Venäjällä työskennellyt italialainen arkkitehti. Hänen työnsä edustavat barokkia, rokokoota ja varhaista uusklassismia.
Rinaldi opiskeli Luigi Vanvitellin johdolla. Venäjälle hän saapui vuonna 1751.
Vuosina 1756–1790 hän toimi keisarillisen hovin arkkitehtina. Rinaldin tärkeimpiä töitä ovat Oranienbaumin palatsialueella sijaitsevat Pietari III:n palatsi (1758–1762), Kiinalainen palatsi (1762–1768) ja Liukumäkipaviljonki (1762–1774), Hatsinan palatsi (1766–1781, myöhemmin uudelleenrakennettu) sekä Pietarin Marmoripalatsi (1768–1785).
Reynaldo Bignone

Reynaldo Benito Bignone (21. tammikuuta 1928 Morón, Argentiina – 7. maaliskuuta 2018) oli argentiinalainen kenraali ja maan presidentti 1982–1983. Hän oli Argentiinan viimeinen sotilasdiktaattori. Vuonna 2010 Bignone tuomittiin 25 vuoden vankeusrangaistukseen ihmisoikeusrikoksista.
Sotilaasta presidentiksi.
Bignone toimi Argentiinassa pahamaineisen kidutusleirin toiseksi korkeimpana johtajana 1976–1978. Buenos Airesin lähellä sijaitsevan Campo de Mayon sanotaan olleen Argentiinan likaisen sodan suurin kidutusleiri.
Bignone nousi Argentiinan presidentiksi epäonnistuneen Falklandin sodan jälkeen. Presidentti Leopoldo Galtieri ilmoitti kesäkuussa 1982 kansalle Argentiinan tappiosta sodassa. Hän oletti, että kansa tukisi häntä brittiläisvastaisen sanoman ansiosta. Galtieri vakuutti, että Argentiina ei koskaan luovu vaatimuksistaan Falklandinsaaria kohtaan. Kansa alkoi kuitenkin osoittaa vastustustaan sotilasjunttaa kohtaan. Argentiinan sotilasjohto vaati lopulta 17. kesäkuuta Galtieria eroamaan. Armeijan komentaja Cristino Nicolaides ilmoitti, että Bignonesta tulee maan uusi presidentti. Samalla juntta suostui palauttamaan Argentiina takaisin demokraattiseen hallintoon.
Bignone kohtasi kolme suurta haastetta presidenttiytensä aikana. Hänen piti löytää helpotusta surkealle taloustilanteelle, jossa inflaatio oli lähes 200 %. Bignone piti saada myös armeija vallasta siten, että sen ei tarvinnut kohdata ihmisoikeusjärjestöjen iskua. Lisäksi hänen tavoitteena oli järjestää tulevat vaalit ja siirtää Argentiina takaisin siviilihallinnon aikaan. Bignone asetti lopulta presidentinvaalin lokakuulle. Juntta hajotettiin 5. joulukuuta, ja Bignone luovutti vallan Raúl Alfonsínille 10. joulukuuta.
Vankeustuomiot.
Argentiinan korkein oikeus kumosi vuonna 2005 lain, joka antoi likaisen sodan aikaisille ihmisoikeusrikollisille armahduksen. Bignone pidätettiin maaliskuussa 2007. Huhtikuussa 2010 Bignone ja kuusi muuta virkamiestä tuomittiin 56 murha-, kidnappaus- ja kidutustapauksesta vankeuteen. Bignone sai 25 vuotta vankeutta sieppausten ja kidutusten määräämisestä.
Huhtikuussa 2011 Bignonelle langetettiin elinkautinen vankeustuomio ihmisoikeusrikkomuksista, jotka tapahtuivat maata hallinneen sotilasjuntan aikana vuosina 1976–1983. Bignonen katsottiin olevan vastuussa muun muassa raskaana olevien naisten sieppauksista ja surmista. Joulukuussa hän sai 15 vuoden lisätuomion salaisen kidutuskeskuksen perustamisesta.
Suomen Metsästäjäliitto

Suomen Metsästäjäliitto on Suomen suurin vapaaehtoiseen jäsenyyteen perustuva metsästäjien etujärjestö. Liiton jäsenistö koostuu yli 2 700 metsästysseurasta ja näiden vajaasta 150 000 jäsenestä.
Metsästäjäliitto ajaa suomalaisen metsästyksen ja metsästäjien etua ja edistää metsästysseuratoimintaa. Liitto vaalii suomalaista metsästyskulttuuria ja kehittää Suomen metsästys- ja riistanhoito-oloja.
Suomen Metsästäjäliitto on perustettu vuonna 1921. Se on valtakunnallinen järjestö, jolla on 16 piiriorganisaatiota. Liiton keskustoimisto sijaitsee Riihimäellä.
Jahti–Jakt-lehti on Metsästäjäliiton jäsenlehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Jahti-lehti jaetaan postitse kaikille liiton jäsenille. Lehden voi myös tilata ilman jäsenyyttä.
Vuonna 2018 perustajajäseneltä D. J. Wadenilta Metsästäjäliitto sai yli 13 miljoonan euron lahjoituksen. Testamenttilahjoitus perustui vuonna 1930 laadittuun testamenttiin.
Suomen Metsästäjäliitto on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö.
Jack Teagarden

Weldon Leo ”Jack” Teagarden (20. elokuuta 1905 – 15. tammikuuta 1964) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, pasunisti, laulaja ja orkesterinjohtaja. Häntä pidetään yhtenä tärkeimmistä jazzpasunisteista ja hänen tyylinsä antoi vaikutteita monille myöhemmille pasunisteille. Muun muassa Tommy Dorsey ihaili Teagardenin soittoa ja Glenn Millerin sanotaan alkaneen väheksyä omaa pasuunansoittoaan soitettuaan Teagardenin kanssa Ben Pollackin yhtyeessä.
Elämä.
Teagarden syntyi Vernonissa, Texasissa, vuonna 1905. Hänen äitinsä oli ragtime-pianisti ja sisaruksista nuorempi veli Charlie soitti trumpettia, sisar Norma pianoa ja toinen veli Clois rumpuja. Jack aloitti viisivuotiaana myös soittaa pianoa, mutta vaihtoi myöhemmin baritonisaksofoniin ja lopulta 10-vuotiaana pasuunaan. Hän soitti erinäisissä yhtyeissä Yhdysvaltojen lounaisosassa, mukaan lukien orkesterinjohtaja Peck Kellyn kokoonpanossa vuosina 1921–1922. Hän myös johti lyheyn aikaa omaa yhtyettään Kansas Cityssä.
Teagarden löi itsensä läpi vuonna 1928 muuttaessaan New Yorkiin. Hän soitti Ben Pollackin yhtyeessä ja tämän lisäksi nauhoitti muun muassa Roger Wolfe Kahnin, Eddie Condonin, Red Nicholsin ja Louis Armstrongin kanssa. Laulajana hänen debyyttinsä oli Condonin yhtyeen vuonna 1928 nauhoittama ”Makin’ Friends”. Vuonna 1933 hän liittyi Paul Whitemanin orkesteriin, mikä viivästytti osaltaan pasunistin nousua huipulle. Hän menetti viisivuotisen pestinsä takia mahdollisuuden liittyä yhtyeeseen, jonka Teagardenin kanssa Pollackin alaisuudessa soittaneet muusikot halusivat perustaa vuonna 1935. Koska Teagarden oli kiinni Whitemanin orkesterissa, nousi perustetun yhtyeen johtajaksi lopulta Bob Crosby.
Teagardenin soittotyyli ei päässyt juurikaan esiin Whitemanin musiikkityylissä. Hän soitti toisinaan trumpetistiveljensä Charlien ja saksofonisti Frank Trumbauerin kanssa nimellä ”The Three T’s”. Vuonna 1939 Teagarden lopulta jätti Whitemanin perustaakseen oman yhtyeensä, mutta ei saavuttanut suurta kaupallista suosiota ja oli yhtyeen hajotessa vuonna 1946 vararikon partaalla.
Vuosina 1947–1951 Teagarden nauhoitti Louis Armstrongin All-Stars-yhtyeen kanssa. Myöhemmin hän johti Dixieland-sekstettiä, jossa soittivat muun muassa Jimmy McPartland, Earl Hines ja Jackin veli Charlie Teagarden. Yhtye pysyi koossa koko Teagardenin loppu-uran asti. Vuonna 1963 pasunisti järjesti perheensä kanssa yhteisen konsertin Montereyn jazzfestivaaleilla. Teagarden kuoli tammikuussa 1964 keuhkokuumeeseen.
La Flèche Wallonne 2010

La Flèche Wallonne 2010 oli järjestyksessään 74. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -kilpailu. Se käytiin 198 kilometrin reitillä Charleroista Huy'hin 21. huhtikuuta 2010.
Cadel Evans voitti kilpailun ohitettuaan kilpailun päättäneen Mur de Huyn nousun loppuvaiheessa Alberto Contadorin. Joaquim Rodríguez nousi lopulta toiseksi ohi Contadorin. Aiemmin loppunousun aikana iskua yrittänyt Igor Anton oli neljäs. Alun perin kahdeksanneksi sijoittunut Alejandro Valverde hylättiin hänen saatuaan takautuvasti kilpailukiellon 1. tammikuuta 2010 alkaen.
Tulokset.
Lähde: Cyclingnews
Osallistuneet tallit.
Kilpailussa olivat mukana seuraavat joukkueet:
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1986

Pesäpallon Mestaruussarja 1986. Sarjajärjestelmään tehtiin pienoinen muutos. Kaksinkertaisen sarjan jälkeen joukkueet jaettiin kahteen jatkosarjaan, joissa joukkueet pelasivat kerran toisiaan vastaan loppuottelupaikasta ja toisaalla putoamisesta ja karsintaan joutumisesta. Jatkosarjoissa joukkueet jatkoivat niistä pisteistä, joihin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi jäivät. Lopuksi ylemmän jatkosarjan kaksi parasta ratkaisivat mestaruuden paras kolmesta -systeemillä pelatussa loppuottelusarjassa. Ensimmäisen loppuottelun vei Imatran Pallo-Veikot selkeästi 5-1 eron repsahtaessa lopullisesti kuitenkin vasta viimeisessä vuoroparissa. Toinen finaali näytti ratkeavan jo alussa, mutta loppuvaiheessa Siilinjärvi löysi kirivaihteen, mutta takaa-ajo jäi lopulta yhtä juoksua vajaaksi, 6-7. Imatran Pallo-Veikot vei siis Suomen mestaruuden otteluvoitoin 2-0.
Uutuutena kauden pelisäännöissä oli ns. jokeripelaaja, jota joukkue sai käyttää kerran jokaisen sisävuoronsa aikana.
Mestaruussarja.
Runkosarja
Ylempi jatkosarja
Imatra ja Siilinjärvi loppuotteluun. Jyväskylän Kirille pronssia.
Alempi jatkosarja
Kouvola ja Sotkamo putosivat suoraan. Hamina joutui karsintaan. Sarjaan nousivat suoraan Ykkössarjan kaksi parasta, Kankaanpään Maila ja Vimpelin Veto
SM-loppuottelut
1. Loppuottelu Imatralla 6. syyskuuta:
2. Loppuottelu Siilinjärvellä 13. syyskuuta:
&lt;br&gt;&lt;br&gt;
SM-sarjakarsinta
IPV:n mestarijoukkue
Raimo Bragge, Antti Eteläpää, Paavo Hämäläinen, Perttu Härkönen, Pekka Lavonen, Markku Lintunen, Arto Lippojoki, Pentti Lipponen, Pertti Purovaara, Kari Stenberg, Kari Uosukainen, Mikko Vitikainen, Pelinjohtaja Vesa Lipsanen, valmentaja Matti Mansikka.
Kansalaisjournalismi

Kansalaisjournalismi tarkoittaa 1990-luvulla syntynyttä journalistista ajattelutapaa, jonka mukaan kansalaisten välittömiä kokemuksia pitäisi mediassa nostaa enemmän esille asiantuntijalausuntojen sijaan. 
Tarkoituksena on ensinnäkin huomioida tavalliset kuluttajat sisällöntuotannossa paremmin. Toiseksi työmenetelmiä, kuten tiedonhankintaa ja kirjoitustapoja, on kehitettävä kansalaislähtöisemmiksi. Kolmanneksi kansalaisjournalismi voidaan nähdä viestinnällisenä filosofiana tai teoriana. 
Kansalaisjournalismi nähdään usein vastakohtana asiantuntijavetoiselle "eliittijournalismille". Niin kutsutun eliittijournalismin esitystavat määräytyvät talouden, politiikan ja hallinnon lähtökohdista, ja ääneen pääsevät virkamiehet kansalaisten sijaan. 
Historia.
Kansalaisjournalismi juurtaa juurensa 1990-luvun alun Yhdysvaltoihin. Siellä syntyi löyhä uudistusliike, jota kutsuttiin nimellä "public journalism" tai "civil journalism". Se keräsi yhteen organisaatioita, toimittajia ja tutkijoita, joiden tavoitteena oli ottaa kansalaiset mukaan journalismin tekemeiseen. 
Uudistusliikkeen nähtiin vaikuttaneen 2000-luvun alkuun asti. Sen aatepohja on kuitenkin selvästi näkyvissä nykyisessä mediakulttuurissa. Mediayhtiöt kamppailevat kiivaasti siitä, miten välittäisivät kansalaisten kannalta relevanttia tietoa ja saisivat suurten yleisöjen huomion itseensä. On selvää, että kansalaisjournalismin syntyyn ovat vaikuttaneet myös mediatalouden paineet. 
Kansalaisjournalismi-käsitettä käytetään yhä ahkerasti tieteellisessä tutkimuksessa ja journalistisessa keskustelussa.
Sähkön ympäristömerkintä

Sähkön ympäristömerkintä on kolmannen osapuolen antama verifiointi sähkötuotteelle vapailla sähkömarkkinoilla. Sähkön ympäristömerkintä on käytössä Suomessa, Ruotsissa, USA:ssa ja Saksassa.
Qruiser

Qruiser oli yhteisöpalvelu homoille, lesboille, biseksuaaleille ja transihmisille.
Qruiser tarjosi käyttäjilleen mahdollisuuden lisätä palveluun kuviaan, pitää blogeja ja keskustella muiden käyttäjien kanssa esimerkiksi vieraskirjan ja yksityisviestien avulla.
Maaliskuussa 2016 Qruiserissa oli aktiivisia jäseniä yli 101 000. Jäsenistä noin kolme neljäsosaa oli miespuolisia. Sivusto oli käännetty englanniksi, norjaksi, ruotsiksi, saksaksi, suomeksi ja tanskaksi.
Qruiser ilmoitti helmikuun 2025 lopussa luopuvansa yhteisöpalvelustaan 25 vuoden jälkeen ja sulkevansa palvelun resurssi- ja talousperäisistä syistä johtuen. Qruiser lopetti toimintansa 31.3.2025.
Alpi Pasma

Alpi Alexander Pasma ( Rovaniemi) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla vuonna 1916 Misse-joella. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan eläinlääkärinä Valkoisen armeijan ratsujoukoissa.
Perhe ja koulutus.
Pasman vanhemmat olivat kauppias Alexander Pasma ja Johanna Nuoliniemi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Anna Katarina Wahrmanin kanssa. Pasma kirjoitti ylioppilaaksi Kemin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Dresdenin eläinlääkintäkorkeakoulussa ja myöhemmin Leipzigin yliopiston yhdistetyssä lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hän suoritti eläinlääketieteen kandidaattitutkinnon Dresdenissä vuonna 1911.
Jääkärikausi.
Pasma toimi eläinlääkärinä Rovaniemellä ja osallistui jääkärivärväystoimintaan ja oli mukana järjestämässä pohjoista etappireittiä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 26. marraskuuta 1915. Pasma pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Tykistöstä hänet siirrettiin pataljoonan jalkaväkeen 12. elokuuta 1916 ja sijoitettiin 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Ekkau-Kekkaussa. Pataljoonan 4. komppaniasta hänet siirrettiin 15. marraskuuta 1916 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon , josta laskettiin sairauden takia siviilitöihin, jona aikana hän toimi apulaiseläinlääkärinä Juliehissa.
Maailmansodan jälkeinen aika.
Pasma palasi takaisin Suomeen muista jääkäreistä poiketen 9. maaliskuuta 1918 Ruotsin kautta. Suomeen päästyään hän astui Valkoisen armeijan palvelukseen 13. maaliskuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin armeijassa eläinlääkäriksi Uudenmaan rakuunarykmenttiin. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Orivedellä, Lempäälässä ja Vesilahdella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Pasma jäi sisällissodan jälkeen armeijan palvelukseen edelleen eläinlääkärinä Uudenmaan rakuunarykmentissä, josta hän siirtyi 20. elokuuta 1918 alkaen Karjalan ratsujääkärirykmenttiin. Hän erosi armeijasta 22. lokakuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hän toimi 20. marraskuuta 1918 – 27. tammikuuta 1919 välisenä aikana Sortavalan maalaiskunnan suojeluskunnan päällikkönä. Myöhemmin hän toimi kaupungin- ja kunnaneläinlääkärinä eri paikkakunnilla aina kuolemaansa saakka.
Äänestysprosentti

Äänestysprosentti tarkoittaa vaaleissa äänestäneiden prosenttiosuutta kaikista äänioikeutetuista. Äänestysprosentit kääntyivät länsimaissa laskuun 1960-luvulla vuosikymmeniä jatkuneen kasvun jälkeen. Alhaista äänestysprosenttia pidetään usein epätoivottavana asiana, sillä sen katsotaan heikentävän demokraattisten instituutioiden legitimiteettiä. Äänestysprosentin alhaisuuden syistä ja mahdollisista keinoista sen kasvattamiseen on keskusteltu laajasti. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä äänestysprosenttien laskun syistä. Mahdolliset syyt saattavat olla taloudellisia, demografisia, kulttuurillisia, teknologisia tai instituutionaalisia. Äänestysprosenttia on yritetty kasvattaa kehottamalla äänioikeutettuja äänestämään.
Eri valtioiden välillä on suuria eroja äänestysprosenteissa. Esimerkiksi Yhdysvaltain vuoden 2008 presidentinvaalien äänestysprosentti oli 63%, kun taas Australiassa, missä on käytössä äänestysvelvollisuus, ja Maltalla äänestysprosentti on yleensä noin 95%. Nämä erot voidaan selittää kulttuuristen ja institutionaalisten erojen yhdistelmänä.
Gray Matter (videopeli)

Gray Matter on Wizarboxin kehittämä ja dtp entertainmentin julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja Xbox 360:lle.
Historia.
Peli on "Gabriel Knight" -sarjasta tunnetun Jane Jensenin suunnittelema ja sen julkaisusta kerrottiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 Gamespot-sivustolla (tuolloin nimellä "Project Jane-J").
Pelin aiottu julkaisupäivä oli vuonna 2004, mutta pelin suunnittelu keskeytettiin useaan kertaan ja pelin julkaisija vaihtui kahdesti ennen julkaisua. 
Peli julkaistiin Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä marraskuussa 2010 ja se julkaistiin muissa EU-maissa helmikuussa 2011. Maailmanlaajuisesti peli julkaistiin vuonna 2014.
Vastaanotto.
Pelit-lehden Juho Kuorikoski antoi pelin Windows-versiolle 91 pistettä sadasta.
Johan Pekkarinen

Johan Albin Pekkarinen () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan jääkäritykistössä ja pataljoonan vääpelinä.
Perhe ja koulutus.
Pekkarisen vanhemmat olivat työmies Ville Pekkarinen ja Anna Sofia Muukkonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Impi Elisabeth Miettisen kanssa. Hän kävi Kuopion teollisuuskoulun vuosina 1907–1909 ja Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkärikausi.
Pekkarinen työskenteli rautatien rakennusmestarina Kuopiossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. marraskuuta 1916. Hän pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota.
Pekkarinen astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 Saksassa, jolloin hänet ylennettiin varavääpeliksi. Hän saapui takaisin Suomeen 3. maaliskuuta 1918 höyrylaiva Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin Jääkäritykistöön, jossa hänet sijoitettiin 3. patteriin. Hän osallistui tässä joukossa sisällissodan taisteluihin Kurussa ja Muroleessa. Tykistöstä hänet siirrettiin 17. huhtikuuta 1918 alkaen Vääpeliksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonaan, missä joukossa hän osallistui taisteluihin Säiniöllä, Kelkkalassa ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Pekkarinen palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 3 ja myöhemmin Kajaanin sissipataljoona. Hän toimi pataljoonassa joukkueenjohtajana 1. komppaniassa ja myöhemmin aliupseerikurssien johtajana. Hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Pohjois-Savon rykmentti. Rykmentissä Pekkarinen määrättiin joukkueenjohtajaksi 9. komppaniaan. Pohjois-Savon rykmentistä hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1920 alkaen Karjalan kaartin rykmenttiin, jossa hän toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. komppaniassa ja myöhemmin 2. komppanian päällikkönä kuolemaansa saakka.
Niilo E. Wainio

Niilo Engelbrekt Vainio (sukunimi vuoteen 1906 "Östmansson"; 5. marraskuuta 1860 Askainen – 24. toukokuuta 1931 Isokyrö) oli suomalainen pappi, opettaja, runoilija ja unkarinkielisen kirjallisuuden suomentaja.
Vainion vanhemmat olivat suutarimestari Johan Wilhelm Östmansson ja Anna Liisa Lindgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 ja hänet vihittiin papiksi 1884.
Vainio oli Lopen vt. kappalainen 1884, Lumparlandin vt. kappalainen 1885–1889, Isonkyrön kappalainen 1889–1898, Nurmeksen kirkkoherra 1908–1918 ja Isonkyrön kirkkoherra 1918–1931. Hän sai rovastin arvon ja toimi myös lääninrovastina.
Vainio julkaisi muutamia runokokoelmia ja suomensi ulkomaista kirjallisuutta, etenkin unkarilaisten kirjailijoitten teoksia. Hänen unkarin kielen opettajanaan toimi Antti Jalava.
Lähteet.
SG Dresden-Friedrichstadt

SG Dresden-Friedrichstadt oli dresdenläinen jalkapalloseura.
Historia.
SG Dresden-Friedrichstadt perustettiin vuonna 1945. Sitä pidettiin Dresdner SC:n edeltäjänä. Seura sijoittui vuonna 1948 Dresdenin Bezirkin toisen lohkon toiseksi. Seuraavalla kaudella seura oli lohkon jaetulla ykköstilalla, mutta ei voittanut sarjaa suoraan, vaikka sen maaliero oli sarjan paras. Ratkaisuottelussa Dresden-Friedrichstadt voitti SG Dresden Striesenin. Seura voitti myös toisen lohkovoittajan, SG Dresden Micktenin ja pääsi näin karsintojen kautta DDR-Oberligan edeltäjänä tunnettuun Ostzonenmeisterschaftiin. Dresden-Friedrichstadt sai vastaansa Ostzonenmeisterschaftissa ZSG Union Hallen, häviten maalein 2–1. Kaudeksi 1949–1950 seura pääsi DDR-Oberligaan, jossa se sijoittui heti toiseksi ZSG Horch Zwickaun jälkeen. Kauden jälkeen seuran toiminta lopetettiin.
Going Back

Going Back on Phil Collinsin ensimmäinen studioalbumi kahdeksaan vuoteen. Albumi sisältää cover-kappaleita, jotka ovat legendaarisen Motown-levy-yhtiön tuottamia. Albumi julkaistiin Britanniassa 13. syyskuuta 2010.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 46, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 41.
Famous Monsters of Filmland

Famous Monsters of Filmland oli ensimmäinen kauhuelokuviin keskittynyt yhdysvaltalainen lehti. James Warren ja Forrest J. Ackerman perustivat sen vuonna 1958. Heidän viimeinen yhteinen, 191., numero julkaistiin 1983.
Lehden herätti henkiin kymmenen vuoden kuluttua valokuvaaja ja "hirviöfani" Ray Ferry. Viimeinen numero ilmestyi 2008.
Júlia Paes

Júlia Paes, toiselta taiteilijanimeltään Michelle Alves ja oikealta nimeltään ﻿Gislaine Fernandes de Leme (s. 22. toukokuuta 1986, ﻿São Paulo) on brasilialainen muusikko ja entinen pornonäyttelijä. Ennen pornonäyttelijän uraansa hän työskenteli myyjänä. Vuosina 2006–2007 hän esiintyi brasilialaisessa "Belíssima"-telenovelassa ja São Paulon muotiviikoilla. Gislaine Fernandes de Leme yritti muuttaa taiteilijanimensä oikeaksi nimekseen ﻿eräänlaisena kunnianosoituksena näyttelijä Juliana Paesille. Júlia Paes sai huomiota mediassa aloitettuaan suhteen laulaja ﻿Gretchenin tyttären kanssa. Pornoelokuvissa Paes harrastaa seksiä sekä miesten että naisten kanssa. Hän lopetti pornonäyttelijän uransa vuonna 2010 ja keskittyi musiikkiin (jo vuonna 2009 hän oli esiintynyt "Sexy Dolls"-yhtyeessä). Paes on naimisissa Gabriel Ribeiron kanssa ja heillä on yksi tytär.
Trasselirakastaja

Trasselirakastaja on suomalainen komediasarja, joka ensiesitettiin joulu-tammikuussa 1999–2000 Yle TV2 -kanavalla. Sarjan ohjasi Jussi Niilekselä ja käsikirjoitti Seppo Vesiluoma. Sarjan ulkokuvaukset tehtiin pääasiassa Oriveden Eräjärvellä.
Hanan Ashrawi

Hanan Daoud Khalil Ashrawi (s. 8. lokakuuta 1946 Nablus, Länsiranta) on palestiinalainen kristitty lainsäätäjä, aktivisti ja tutkija. Hän on työskennellyt yhdessä Edward Saidin kanssa ja oli tämän ystävä. Ashrawi oli merkittävä johtaja ensimmäisen intifadan aikana ja toimi Palestiinan delegaation virallisena edustajana Lähi-idän rauhanprosessissa. Hänet on valittu useita kertoja Palestiinan lainsäädäntöneuvostoon. Ashrawi on Palestiinan pääministeri Salam Fayyadin puolueen Kolmannen aallon jäsen.
Ashrawi työskentelee useiden kansainvälisten ja paikallisten organisaatioiden, kuten Maailmanpankin Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan toimistossa (MENA), Yhdistyneiden kansakuntie sosiaalisen kehityksen tutkimuslaitoksessa (UNRISD) ja Kansainvälisen ihmisoikeusneuvoston neuvoa-antavissa elimissä.
Ashrawi on suorittanut Beirutin amerikkalaisessa yliopistossa kirjallisuuden BA- ja MA-tutkinnot. Hänellä on myös filosofian tohtorin tutkinto keskiaikaisesta ja vertailevasta kirjallisuudesta Virginian yliopistosta.
Ashrawi sai 2002 Olof Palme -palkinnon.
Pitrags

Pitrags () on kylä Latvian Liivinrannan kulttuurihistorian suojelualueella Dundagan kunnassa, 16 kilometriä Kolkasta lounaaseen..
Legendan mukaan kylän perustivat Saarenmaalta tulleet neljä veljestä. Ensimmäiset historialliset maininnat siitä ovat vuodelta 1582. Vuonna 1826 kylässä asui 190 asukasta ja toisen maailmansodan jälkeen 48. Kylässä on vanha satama ja baptistikirkko.
KG Mobility

KG Mobility (aikaisemmin SsangYong Motor () ) on neljänneksi suurin eteläkorealainen autovalmistaja. 
KG Mobility kuuluu KG Groupiin. KG Mobility valmistaa KGM-merkkisiä sähköautoja. 
Historia.
SsangYong-autoja toi 1990-luvulla Suomeen Mazdan ja Jaguarin maahantuoja Inchcape. Ensimmäisenä mallina Suomeen tuotiin Britanniassa muotoiltu ja SsangYongin silloisen osaomistajan Mercedes-Benzin tekniikkaa sisältävä maastoauto SsangYong Musso. Nimi SsangYong tarkoittaa ”kaksoislohikäärmettä”.
Vuonna 2015 maahantuonnin aloitti uudelleen Bassadone Automotive Nordic Oy. 
Vuonna 2020 intialainen Mahindra ei enää suostunut investoimaan SsangYongiin rahaa, jolloin yhtiö ajautui selvitystilaan. Syyskuussa 2022 eteläkorealainen KG Group osti SsangYong Motor Companyn ja yhtiön nimi muuttui KG Mobilityksi. 
Venäläinen OAO Sollers valmistaa SsangYong-autoja Venäjän markkinoille.
KGM-autoja alettiin tuoda Suomeen syyskuussa 2023. Autojen maahantuoja on Nordic Automotive Trading. 
Suomessa myytäviä malleja ovat:
SG Dresden Striesen

SG Dresden Striesen on saksalainen jalkapalloseura Dresdenistä.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1910. SG Dresden Striesen halusi alusta asti tulla tunnetuksi jalkapallosta, jonka takia jalkapallojaosto perustettiin ensimmäisenä. Vuoden päästä perustamisesta seura voitti Dresdenin Bezirkin mestaruuden. SG Dresden kärsi muiden saksalaisseurojen tapaan maailmansodan miestappioista, mutta onnistui voittamaan Keski-Saksan mestaruuden vuonna 1920. Samalla vuosikymmenellä jalkapallotoiminnan rinnalle syntyi muita jaostoja. Vuonna 1947 seuran nimeksi vaihdettiin ZSG Nagema, jolla seura pelasi jalkapallon toiseksi korkeinta sarjatasoa. Kaksi vuotta edellisen nimenvaihdon jälkeen seura nimettiin BSG VVB Tabakiksi paikallisen tupakkatehtaan mukaan. Samassa kaupungissa toiminut SG Dresden-Friedrichstadt siirtyi kauden 1949–1950 jälkeen Länsi-Saksaan, jolloin DDR-Oberligassa oli vapaa sarjapaikka. Ensin vapaata sarjapaikkaa tarjottiin SG Dresden Striesenille, joka kieltäytyi vastaanottamasta sitä. Tämän jälkeen paikka myönnettiin vastaperustetulle SG Volkspolizei Dresdenille. Vielä vuonna 1952 seuran nimeksi vaihdettiin BSG Empor Tabak, jolla se tunnettiin koko lopun Itä-Saksa ajan. Kaudeksi 1983–1984 seura nousi DDR-Ligaan ja sijoittui oman lohkonsa yhdeksänneksi. Sarjamuutosten myötä BSG Empor Tabak joutui kuitenkin putoamaan. Itä-Saksan lakattua jalkapallojaosto perusti oman seuran nimellä SG Striesen.
Govert Flinck

Govert (tai Govaert) Flinck (25. tammikuuta 1615 Kleve, Brandenburg – 2. helmikuuta 1660 Amsterdam, Alankomaat) oli alankomaalainen taidemaalari. Hän oli Rembrandtin etevimpiä oppilaita. Hänen tyylinsä muistutti Rembrandtia niin paljon, että monien maalausten oikeasta tekijästä kiisteltiin vielä satoja vuosia myöhemmin.
Flinckiltä on säilynyt signeerattuja töitä vuoden 1638 jälkeiseltä ajalta. Hän lienee tuolloin aloittanut itsenäisenä maalarimestarina.
Flinck oli Leeuwardenissa Lambert Jacobszin oppilas. Hän työskenteli vuoden 1634 jälkeen Amsterdamissa Rembrandtin johdolla, jonka tyyliä hän noudattaa tarkasti, kunnes elämänsä lopulla saa vaikutteita Rubensin taiteesta. Hänen aiheensa olivat uskonnollisia ja laatukuvallisia, mutta parhaiten hän onnistui muotokuvissa. Flinckin pääteoksena pidetään isoa Bartholomeus van der Helstin tyyliin maalattua "Ampujakunnan juhla Westfalenin rauhan kunniaksi" (1648).
Naurunappula

Naurunappula (myös irclinks.org) oli suomenkielinen viihdesivusto, joka perustettiin syyskuussa 2007. Sivusto oli kuva-, video-, flash-, teksti- ja linkkikirjastojen ympärille rakennettu yhteisö, jossa rekisteröityneet käyttäjät pystyivät keskustelemaan ja kommentoimaan lähetettyjä tiedostoja, sekä arvostelemaan niitä. Naurunappulan viimeisin suurehko ulkoasupäivitys otettiin käyttöön maaliskuussa 2012. Sen tarkoituksena oli selkeyttää etenkin mediasivujen asettelua.
Naurunappulan käyttäjät pystyivät kommentoimaan joko toistensa lähettämää sisältöä tai toistensa profiileja. Käyttäjät luokiteltiin aktiivisuutensa mukaan ryhmiin "Tulokas", "Peruskäyttäjä", "Aktiivinen käyttäjä", "Tehokäyttäjä" ja "Superkäyttäjä". Huhtikuussa 2010 Naurunappulaan tuli myös chat, joka oli tarkoitettu rekisteröityneille käyttäjille. Vieraat pystyivät käymään chatissa mutta eivät voineet kommentoida mitään ilman tiliä. Sisällölle annettiin suosituspisteitä +1, -1 tai +2, joista +2 oli ainoastaan VIP-jäsenten käytettävissä. Naurunappulassa oli myös käytössä monipuolinen sisällönsuodatusjärjestelmä, jolla pyrittiin rajaamaan esimerkiksi lapsille tai töissä selailtavaksi sopimaton ja muuten arveluttava sisältö pois selauksesta.
Naurunappula lopetti toimintansa 14. lokakuuta 2017. Sivustolle ei voinut tämän jälkeen enää lisätä uutta sisältöä, mutta vanhaa sisältöä pystyi selaamaan "arkistotilassa". Sivusto suljettiin myöhemmin kokonaan.
Tilastoja.
Rekisteröityneiden jäsenten sukupuoli- ja ikäjakauma:
Vierailutilastot:
Keskivertokäyttäjä vietti aikaa sivustolla 13 minuuttia päivässä.
VIP-jäsenyys.
VIP-jäsenyys oli maksullinen palvelu Naurunappulan rekisteröityneille käyttäjille. Sivuston käyttäjät pystyivät tukemaan Naurunappulan toimintaa ja hankkimaan samalla itselleen lisäpalveluita.
VIP-jäsenyyden avulla sai käyttöönsä lisäominaisuuksia sekä sivuston uusimmat ominaisuudet ensimmäisten joukossa. VIP-jäsenyyksistä saamilla tuloilla rahoitettiin sivuston toimintaa. Naurunappulan käyttö ei vaatinut VIP-jäsenyyden hankkimista. VIP:in pystyi tilaamaan matkapuhelimella kahdeksi kuukaudeksi kerrallaan ja se maksoi kolme euroa.
Aunuksenkannas

Aunuksenkannas () on Fennoskandian niemimaan kaakkoisosassa sijaitseva Äänisen ja Laatokan suurjärvien välinen maa-alue, kannas. Se sijaitsee nykyisin kokonaan Venäjällä, suurimmaksi osaksi Karjalan tasavallassa, eteläisimmältä osaltaan Leningradin alueella.
Talvisodan 1940 päättäneeseen Moskovan rauhaan saakka Aunuksenkannaksen läntisin osa oli Suomea ja se muodosti suurimman osan Raja-Karjalasta. Suur-Suomi-aatteessa unelmoitiin kolmen kannaksen rajasta eli Suomen itärajan kulkua Karjalankannasta, Aunuksenkannasta ja Vienankannasta eli Äänisenkannasta myötäillen.
Collinwoodin koulupalo

Tuhkakeskiviikkona 4. maaliskuuta 1908 nykyisessä Clevelandissa sijaitsevan Collinwoodin koulun tuhonnut tulipalo oli yksi Yhdysvaltain tuhoisimmista. Siinä kuoli 172 oppilasta, kaksi opettajaa ja yksi pelastustyöntekijä.
Oppilaat, joita ei voitu tunnistaa ja joiden vanhemmilla ei ollut varaa hautajaisiin, haudattiin joukkohautaan Lake View Cemetery -hautausmaalle. "Collinwood Memorial Elementary School" rakennettiin lähelle onnettomuuspaikkaa, jossa on nykyään muistolaatta. Collinwoodin kunnalla ei ollut varaa parantaa paloturvallisuutta, minkä vuoksi asukkaat äänestivät Clevelandiin liittymisen puolesta.
Donald Sankey Farner

Donald Sankey Farner (2. toukokuuta 1915 Waumandee, Wisconsin – 18. toukokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Farner valmistui Hamlinen yliopistosta 1937, ja väitteli filosofian tohtoriksi Wisconsinin yliopistosta 1941. Toimittuaan kaksi vuotta opettajana Wisconsinin yliopistossa Farner liittyi Yhdysvaltain merivoimien lääkintäjoukkoihin ja palveli toisessa maailmansodassa 1943–1945, yleten reservissä kapteeniksi. Sodan jälkeen hän toimi pari vuotta Kansasin yliopiston eläintieteen apulaisprofessorina, jonka jälkeen hänet vuonna 1947 nimitettiin Washingtonin valtionyliopiston ylimääräiseksi eläintieteen professoriksi. Hänet vihittiin eläinfysiologian professoriksi 1952, ja tässä virassa hän työskenteli Washingtonissa vuoteen 1965 asti, jolloin hänet nimitettiin eläintieteen laitoksen johtajaksi. Hän jäi eläkkeelle 1985.
Farner kirjoitti, tai osallistui 260 tieteellisen artikkelin kirjoittamiseen. Hänen väitöstyönsä käsitteli kananpoikien ruoansulatusjärjestelmää. Sotapalveluksen aikana hän perehtyi tauteja levittäviin niveljalkaisiin, kuten sääskiin ja täihin, ja niiden taksonomiaan, ja kirjoitti aiheesta noin 15 artikkelia. 1952 hän julkaisi tutkielman Crater Laken kansallispuiston linnuista, "The Birds of Crater Lake". Samoihin aikoihin hän tutki rengastusaineistojen valossa lintujen sukulaisuussuhteita ja paikkauskollisuutta. Vuonna 1950 hän julkaisi "Condor"issa artikkelin "The annual stimulus for migration", missä hän tutki valon vaikutusta lintujen muuttokäyttäytymiseen. Farner koulutti suuren määrän biologeja, jotka muodostivat tiiviin tutkijayhteisön.
Farner vieraili useasti ulkomaisissa tutkimuslaitoksissa, muun muassa Uudessa-Seelannissa, Australiassa ja Saksassa. Hän toimi aktiivisesti useissa järjestöissä, muun muassa International Union of Biological Sciences-liiton puheenjohtajana, Berliinin Kansainvälisen lintutieteen kongressin puheenjohtajana 1978, ja American Ornithologists' Unionin puheenjohtajana 1973–1975. Farner oli myös Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen kunniajäsen.
Farnerin puoliso oli Dorothy S. Copps, ja heille syntyi kaksi lasta, tytär Carla (1942) ja poika Donald (1943).
Bryggen

Bryggen on norjalaisen Bergenin kaupungin vanha rahtisatama. Puisine makasiineineen siitä on tullut suosittu turistinähtävyys ja Unescon maailmanperintökohde. Bryggen on palanut monta kertaa. Viimeisin laaja tulipalo sattui vuonna 1955. Varastorakennukset on kuitenkin rakennettu vanhan mallin mukaan.
Historia.
Saagojen mukaan kuningas Olav Kyrre perusti Bergenin kaupunki vuonna 1070. Siitä kasvoi nopeasti tärkeä kauppakeskus ja Norjan vanhan kuningaskunnan tärkein kaupunki.
Ulkomaalaisille kauppiaille annettiin 1200-luvun puolivälissä lupa viettää talvet Bergenissä. Sinne alkoi tulla muun muassa englantilaisia, hollantilaisia, gotlantilaisia ja erityisesti saksalaisia, jotka asettuivat Bryggenin alueelle. Saksalaiset perustivat noin vuonna 1360 Bryggeniin hansaliiton ”toimiston”, jolla oli Bergenin kaupungista erillinen hallintonsa ja koulujärjestelmänsä.
Hansaliiton toiminta hiipui 1400- ja 1500-luvulla. Bryggenin ensimmäiset saksalaishuoneet siirtyivät vuonna 1630 norjalaisille. Saksalaishuoneita oli vuonna 1740 enää yhdeksän. Norjalainen kauppakonttori korvasi vuonna 1754 saksalaiset, mutta kaupankäynti jatkui entisellään hansaliiton sääntöjen alla.
Teollisen vallankumouksen vaikutuksesta perinteinen Nordlandin kuivatun kalan kauppa alkoi hiipua. Vanha Bryggenin satamakortteli alkoi käydä epäkäytännölliseksi uusien toimialojen saapueessa Bergeniin. Alueen eteläosan puutaloja purettiin 1900-luvun alussa ja niiden tilalle rakennettiin viisikerroksisia tiilirakennuksia.
Bryggenin pohjoisosa suojeltiin vuonna 1927, mutta alueen rappeutuminen jatkui silti. Satamassa vuonna 1944 tapahtunut räjähdys tuhosi monia kattoja, ja vuoden 1955 tulipalo tuhosi noin puolet jäljellä olleista rakennuksista.
Tulipalon jälkeen monet kaupunkilaiset olivat sitä mieltä, että alue pitäisi kokonaisuudessaan purkaa ja rakentaa uudestaan. Raunioissa alkoi samaan aikaan arkeologiset kaivaukset, jotka kestivät lopulta 13 vuotta. Niiden ansiosta Bryggenin asema Bergenin historiassa alkoi selvitä paremmin, ja ihmisten mieli kääntyä alueen suojelemiseksi. Kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1963, että rakennukset tulee suojella, ja vuonna 1979 Bryggen listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Irja Askola

Irja Kaarina Askola (s. 18. joulukuuta 1952 Lappeenranta) on suomalainen teologi ja piispa emerita. Hän oli Suomen ensimmäinen naispuolinen piispa. Askola toimi Helsingin hiippakunnan piispana 12. syyskuuta 2010 – 31. lokakuuta 2017.
Koulutus ja ura.
Koulutukseltaan Askola on teologian maisteri pääaineena kirkkososiologia. Askola opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1975. Hänellä on teologisia jatko-opintoja Saksasta ja Yhdysvalloista sekä ekumeeninen leadership-koulutus Tansaniasta. Askola vihittiin papiksi vuonna 1988, samana vuonna kuin ensimmäiset naiset vihittiin papeiksi. 
Askola on työskennellyt Lohjan elinyhteisö -projektissa (1975), Helsingin yliopistossa kirkkososiologian assistenttina (1975–1981), Seurakuntaopistolla Järvenpäässä 1981–1991, Euroopan kirkkojen konferenssissa 1991–1999 Genevessä, Diakonia-ammattikorkeakoulussa 1999–2004, pappina Helsingin Alppilan seurakunnassa 2004, Espoon hiippakunnan tuomiokapitulin hiippakuntasihteerinä ja piispa Mikko Heikan teologisena erityisavustajana 2004–2010 ja Helsingin hiippakunnan piispana vuodesta 2010. Askola oli vuonna 2008 Mikkelin hiippakunnan piispanvaalin ehdokas muttei tullut valituksi. Hän siunasi vaaliprosessin aikana miesparin parisuhteen.
Piispana.
Askola asetettiin Helsingin piispanvaaliin ehdokkaaksi 2. helmikuuta 2010. Hän sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä. Toisella kierroksella 3. kesäkuuta Askola voitti tuomiorovasti Matti Poutiaisen äänin 591–567. Kari Mäkinen avustajineen vihki hänet piispaksi 12. syyskuuta 2010 Helsingin tuomiokirkossa. Askola jäi eläkkeelle 31. lokakuuta 2017. Vuonna 2017 Helsingin yliopisto myönsi Askolalle teologian kunniatohtorin arvon tunnustukseksi toiminnastaan vaativissa työtehtävissä Suomessa ja ulkomailla sekä rohkeudestaan yhteiskunnallisena vaikuttajana. 
Kannanottoja.
Askola on kertonut kannattavansa sitä, että kirkko alkaisi siunata homoseksuaalien parisuhteita. 9. kesäkuuta 2013 Askola siunasi lähetystyöhön lähtevän miesparin. Siunaamista seuranneina päivinä kirkosta erosi tavanomaista enemmän ihmisiä. Askola kannattaa uskontodialogia mutta ei ole valmis antamaan kirkkotiloja muslimeille käytettäviksi. Hän on tunnettu tasa-arvon ja suvaitsevaisuuden puolestapuhuja, mistä hän on saanut tunnustuksia kuten Naisasialiitto Unionin Vuoden Lyyti -tunnustuksen. 
Vuonna 2019 Askola osallistui Helsinki Pride -kulkueeseen ja käveli Suomen pääministeri Antti Rinteen rinnalla. 
Askola on puolustanut myös turvapaikanhakijoiden oikeuksia ja monikulttuurisuutta.
Yksityiselämä.
Askola on naimaton ja lapseton. Joulukuussa vuonna 2024 hän kertoi "Apu"-lehden haastattelussa asuvansa helsinkiläisessä palvelukodissa.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Muita Askolan saamia tunnustuksia:
Vuokatin Urheiluopisto

Vuokatin Urheiluopisto on Sotkamon Vuokatissa sijaitseva lumiliikunnan koulutuskeskus ja asiantuntijataho. Urheiluopiston perusti Suomen Latu vuonna 1945, tuolloin nimellä Vuokatinmaja. Toiseksi osakkaaksi tuli Suomen Hiihtoliitto vuonna 1949 ja nykyisen nimensä Vuokatin Urheiluopisto sai seuraavana vuonna. Koulutustoiminnan ohessa Vuokatin Urheiluopisto toimii myös kilpailujärjestäjänä.
Urheiluopiston syntymisen taustasta.
Jatkosodassa Rukajärven suunnalla oli useita hiihtoaktiiveja, jotka osallistuivat rintaman taakse tehtyihin sissipartioretkiin. Jeljärven huoltotukikohtaan maaliskuussa 1943 tehty hävitysretki aktivoi retken kanssa tekemisissä olleita tekemään herrasmiessopimus, jonka tavoitteeksi asetettiin perustaa "säätiö edistämään pohjoismaisia talviurheilulajeja Suomen kansan keskuudessa". Sillä nähtiin tietysti maanpuolustuksellinen merkitys.
Paikan etsintä säätiön toimintaa varten annettiin Onni Palasteen tehtäväksi. Lopputuloksena oli nykyinen Vuokatin urheiluopisto. Rukajärven suunnan päämaja-alueen kanttiinista, Rukahovista, tuli opiston hallintorakennus, joka on nykyisen opistoalueen urheilukentän reunalla.
Valkosaari (Norja)

Valkosaari () on Huippuvuoriin kuuluva saari. Saarelta on 62 kilometriä lähimmälle Venäjälle kuuluvalle saarelle. 
Valkosaaren löysi hollantilainen Cornelis Giles vuonna 1707. Siellä ruotsalainen tutkimusmatkailija Salomon Andrée retkikuntineen kuoli vuonna 1897.
Saaren nimi tarkoittaa valkoista saarta. Se on lähes kokonaan jäätikön peitossa. Paljaana oleva muutaman neliökilometrin alue on karua kalliota. Saarella ei yleensä elä mitään, joskus siellä käy jääkarhuja.
Pakainen

Pakainen on Maskussa sijaitseva kylä, jossa asuu noin 200 asukasta. Pakaisten kylä käsitetään usein laajempana alueena, ja Lankilan kylän ajatellaan usein kuuluvan siihen. Pakaisissa toimii kyläyhdistys, jossa päätetään yhteisistä asioista. Yhdistys järjestää myös pienimuotoisia tapahtumia. Pakaisissa sijaitsee myös turistikohde Kaiturintila sekä Metsolan Maatila. 
Pakaisten koulu lopetti toimintansa 1980-luvulla, ja nykyään pakaislaiset käyvät koulua ensin Kurittulan ja sitten Hemmingin koulussa. Matkaa Pakaisista Kurittulaan on noin 5 km.
Mirkka Rekolan teoksessa "Maskuja" (1987) esiintyvä Masku Pakainen on saanut kylästä nimensä.
Valkosaari

Valkosaari () on pieni saari Helsingissä, lähellä Eteläsatamaa. Nyländska Jaktklubben pitää siellä satamaa ja ravintolaa. Saaren pinta-ala on noin kaksi hehtaaria ja pituus 200 metriä. Valkosaarella on aiemmin ollut veneveistämö, telakka, sairaala ja karanteeniasema. Vanhaa telakkahallia käytetään nykyään vuokrattavana juhlatilana kesäaikaan.
Mýrdalsjökull

Mýrdalsjökull on jäätikkö Islannin eteläosassa. Se on eteläisin Islannin jäätiköistä. Siitä länteen on pienempi Eyjafjallajökull-jäätikkö; näitä kahta yhdistää Fimmvörðuháls, joka on suosittu vaellusreitti (ks. alla). Mýrdalsjökullin korkein kohta on 1 493 metriä ja vuoden 1980 mittauksessa se peitti 595 neliökilometrin alueen.
Jäätikkö peittää alleen toimivan Katla-tulivuoren. Sen kaldera on ovaalin muotoinen ja läpimitaltaan noin 10 kilometriä. Jäätikkö peittää sen kokonaan 200–700 metrin paksuisena.
Ennen Hringvegurin (saaren ympäri kulkeva päätie) rakentamista, ihmiset pelkäsivät kulkea jäätikön edustalla olevien tasankojen halki pelättyjen "jökulhlaupien" (eli jäätikköjokitulvien) ja ylitettävien syvien jokien takia. Vuoden 1918 purkaus aiheutti laharin, joka siirsi rantaviivaa viidellä kilometrillä.
Fimmvörðuháls.
Fimmvörðuháls sijaitsee Eyjafjallajökull- ja Mýrdalsjökull-jäätiköiden välissä. Yksi Islannin suosituimmista vaellusreiteistä Skógarin ja Thórsmörkin välillä kulkee tämän vuorisolan kautta, vaikka reitti on 22 kilometriä pitkä ja matkalla pitää kiivetä 1 000 metriä. Matkalaiset voivat viipyä solassa olevissa eritasoisissa majoissa. Reitti on erityisen kaunis lukuisten vesiputousten takia. Kulkeminen reitillä on mahdollista vain kesäkuun puolivälin ja elokuun puolivälin välisenä aikana. Toukokuussa 1970 kolme taivaltajaa kuoli ylittäessään solaa lumimyrskyssä.
IK Sirius

IK Sirius on vuonna 1907 perustettu ruotsalainen urheiluseura Uppsalasta. IK Siriuksen perustivat vuonna 1907 David Pettersson ja Abdon Eklund Svartbäckenissä. Alkuaikoina seuran toimintaan kuului lukuisia urheilulajeja, nykyisin seuralla on jääpallo-, jalkapallo- ja salibandyjaostot.
Jääpallo.
Jääpallossa Sirius on yksi Ruotsin vanhimmista seuroista. Se on voittanut Ruotsin mestaruuden viisi kertaa, ja pelannut lopputtelussa yhteensä kymmenen kertaa.
Jalkapallo.
Jalkapallossa Siriuksen paras saavutus on Ruotsin mestaruushopea vuodelta 1924. Se on pelannut Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa kaudesta 2017 alkaen, ensi kertaa sitten 1970-luvun. Kaudella 2017 joukkue sijoittui Allsvenskanissa seitsemänneksi, ja sen jälkeen sijoitukset ovat olleet heikompia.
Salibandy.
Seuran salibandyjaosto IK Sirius IBK pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Superliigassa, jonne se nousi kaudelle 2009–2010.
IK Sirius IBK

 
IK Sirius IBK on vuonna 1907 perustetun uppsalalaisen urheiluseuran IK Siriuksen salibandyjaosto. IK Sirius IBK pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Superliigassa. Seuran edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa IFU Arenalla.
Teekkariorkesteri Humpsvakar

Teekkariorkesteri Humpsvakar tai Teknologorkestern Humpsvakar on Aalto-yliopiston osakunta Teknologföreningenin opiskelijaorkesteri. Orkesteri soittaa ja vaikuttaa Otaniemessä, Espoossa. Humpsvakar voi tarkoittaa niin orkesteria kuin yksittäistä orkesterin jäsentä. 
Orkesteri soittaa iloista jazzmusiikka, eniten Dixielandia, mutta myös marssi- ja tanssimusiikkia tangosta valssiin. Tyypillisiä kappaleita ovat ”Royal Garden Blues”, ”Twelfth Street Rag” ja ”Tiger Rag” sekä tunnusmelodia ”Bompa” (Anchors Aweigh). Humpsvakar esiintyy myös lauluesityksillä, jotka yleensä koostuvat stemmalauluista.
Orkesterin jäsenet käyttävät frakkeja, joissa on orkesterin nimi selässä, Marimekon Röttikankaasta tehtyjä liivejä, sekä vuodenajan mukaan joko knalleja tai teekkarilakkeja.
Vuodesta 1987 asti on orkesterilla myös ollut baletti nimeltä Rumpskakar. Vuoteen 2007 asti Rumpskakar esiintyi vain joka viides vuosi juhlavuosina, mutta nykyään baletti on mukana koko ajan.
Historiaa.
Humpsvakar soitti ensimmäisen kerran syksyllä 1961, kun joukko teekkareita otti vastaan teekkarispeksin Chalmersista, Göteborgista, satamassa. Orkesteri juhli ensimmäistä vuosijuhlaansa joulukuussa 1962.
Tällä hetkellä Humpsvakar on tehnyt yhteensä 12 levyä. ”Vänstergängade”, joka julkistettiin vuonna 1966, oli LP, joka soitetaan sisältä ulospäin. Tämä on maailman ensimmäinen LP, joka soitetaan tällä tavalla. Muita mainittavia tuotoksia on Helan/Halvan (1975) sekä Utanpå&amp;Innanför (1985).
Diskografia.
Humpsvakar on tehnyt yhteensä 12 albumia.
George Whitefield Chadwick

George Whitefield Chadwick (13. marraskuuta 1854 – 4. huhtikuuta 1931) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän kuului Amy Beachin, Arthur Footen, Edward MacDowellin, John Knowles Painen ja Horatio Parkerin ohella "Boston Six" -ryhmään. Hänen teostensa joukossa on oopperoita, kolme sinfoniaa ja viisi jousikvartettoa.
Chadwick opiskeli paitsi kotimaassaan, myös Saksassa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Carl Reinecke, Salomon Jadassohn ja Josef Rheinberger. Hän toimi paitsi säveltäjänä, myös urkurina ja kapellimestarina. Hän nousi New England Conservatoryn johtoon vuonna 1897.