tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kyyhkyt (suku)

Kyyhkyt ("Columba") on kyyhkyjen heimoon kuuluva runsaslajinen lintusuku.
Kyyhkyt ovat enimmäkseen keskikokoisia lintuja, joiden höyhenpuku on tavallisesti harmaan tai ruskean sävyinen. Sukupuolet ovat tavallisesti samannäköisiä. Ne syövät yleensä siemeniä, hedelmiä ja marjoja, ja syöttävät poikasilleen kuvussaan tuottamaansa kyyhkynmaitoa, jonka koostumus on samantapainen kuin nisäkkäiden maito. Kyyhkyjen pesä on tavallisesti risuista rakennettu hatara tekele puussa, maassa, kallion- tai puunkolossa, pöntössä tai rakennuksessa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa ja parilla on monesti useita pesyeitä vuoden aikana.
Kyyhkyistä on 2000-luvulla erotettu omaksi suvukseen amerikankyyhkyt ("Patagioenas"), jotka eroavat kyyhkyistä geneettisesti, morfologisesti, serologisesti ja käyttäytymiseltään.
Kyyhkyjä on BirdLife Internationalin mukaan 44 lajia.
Ambo

Ambo (lukupulpetti) on kirkossa oleva kaluste, jonka ääressä luetaan Raamattua ja rukouksia ja puhutaan seurakunnalle. Ne voivat olla joko kiinteitä tai siirrettäviä.
Ambo tulee kreikan sanasta "anabainein", astua ylös. Se on nykyään yksinkertainen lukupulpetti tai lukupöytä, jonka ääressä luetaan jumalanpalveluksen lukukappaleet Raamatusta. Ambo tai ambot sijaitsevat kirkon kuorissa alttarin ja kirkkosalin välissä. Ambo muistuttaa kokoustiloissa tai juhlasaleissa olevia puhujakorokkeita.
Ambon käyttö jumalanpalveluksissa on saanut alkunsa kirkon alkuaikoina ja sen ääreltä luettiin raamantuntekstit ja pidettiin saarna. Myöhäiskeskiajalla sen korvasi osin saarnastuoli, joka kehittyi lähinnä kiertävien kerjäläismunkkien saarnatoimintaa varten ja muodostui vähitellen normaaliksi kirkon kalusteeksi kaikissa lännen kirkoissa.
Nykyään ambo tullut uudelleen käyttöön niin katolisessa, anglikaanisessa kuin luterilaisissa kirkoissa. Suomessa ne alkoivat tulla käyttöön 1960-luvulta alkaen. Lännen kirkon perinteessä tunnetaan käytäntö, jossa epistolaa ja evankeliumia varten on oma ambo. Jos kirkossa on kaksi amboa Vanhan testamentin ja Uuden testamentin lukukappaleet sekä esirukoukset luetaan lukupulpetista, joka on kuorissa seurakunnasta katsoen oikealla (ns. epistola-ambo). Evankeliumi luetaan ja saarna pidetään toisesta lukupulpetista, joka on kuorissa seurakunnasta katsoen vasemmalla (ns. evankeliumiambo) ellei saarnaa pidetä saarnastuolista. Ambon käyttö korostaa myös sanan ja sakramentin yhteenkuuluvuutta. Siten ambon käyttö on vähentänyt saarnastuolin käyttöä. Samalla se luo läheisyyttä jumalanpalvelusta johtavan papin ja seurakunnan välillä. Nykyään on melko yleistä, että messun aloitus, sanaosa ja päätös johdetaan ambon ääreltä. Sanajumalanpalvelus ja rukoushetket voidaan johtaa kokonaan ambon ääreltä. 
Lukupulpetit ovat tulleet käyttöön samaan aikaan, kun seurakunnan jäsenille uskottiin tehtäviä lukea raamatuntekstejä jumalanpalveluksessa sekä osallistua yhteisen esirukouksen toteuttamiseen.
Lukupulpetteja on ollut Suomessa jo keskiajalla rakennetuissa kirkoissa, kuten Turun tuomiokirkossa. Hautausmaalla käytetty saarnatuoli saattoi muistuttaa lukupulpettia.
Karl Adolf Kovero

Karl Adolf Kovero (8. kesäkuuta 1845 Teisko – 5. huhtikuuta 1929 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja kääntäjä.
Koveron vanhemmat olivat Teiskon Vähä-Koveron rusthollin omistanut Karl Efraim Josefinpoika Kovero ja Karoliina Juhontytär Leppälahti. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta vuonna 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisterikai Helsingin yliopistosta 1873.
Kovero toimi aluksi Helsingin suomalaisen alkeisopiston opettajana 1875–1881 ja oli samalla opettajana Helsingin normaalilyseon suomalaisella osastolla 1875–1877. Hän oli sitten Jyväskylän lyseon latinan ja kreikan kielen lehtorina 1881–1920. Kovero sai professorin arvonimen 1920.
Kovero julkaisi muutamia latinan kielen oppikirjoja ja suorasanaisia kirjoitelmia ja runoja. Kovero oli myös jonkin aikaa Keski-Suomi-lehdessä vakinaisena toimittajana.
Kovero oli naimisissa vuodesta 1874 Johanna Katariina Richterin kanssa ja heillä oli 8 lasta. Lapsista tunnettuja olivat finanssiopin professori Ilmari Kovero (1877–1963), tilastollisen toimiston ylijohtaja Martti Kovero (1882–1955) ja lehtori Einari Kovero (1892–1976).
Kirjailija Frans Emil Sillanpää kertoi käyttäneensä Koveroa "Elokuu"-romaaninsa päähenkilön Viktor Sundvalin esikuvana. Sillanpää oli tutustunut Koveroon viettäessään kesiään Sotavallan kartanossa Lempäälässä.
NBA-kausi 1949–1950

NBA-kausi 1949–1950 oli NBA-liigan 4. kausi. Runkosarja alkoi 29. lokakuuta 1949 ja päättyi 19. maaliskuuta 1950. Pudotuspelien päätteeksi, 23. huhtikuuta mestaruutta juhli Minneapolis Lakers kaadettuaan finaalisarjassa Syracuse Nationalsin otteluvoitoin 4–2.
Kausi oli ensimmäinen NBA-nimellä BAA- ja NBL-liigojen yhdistyttyä ennen kauden alkua.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
BAA-kausi 1948–1949

BAA-kausi 1948–1949 oli BAA-liigan 3. kausi. Runkosarja käynnistyi 1. marraskuuta 1948 ja päättyi 20. maaliskuuta 1949. Pudotuspelien päätteeksi, 13. huhtikuuta, mestaruuden voitti Minneapolis Lakers kaadettuaan finaalisarjassa Washington Capitolsin otteluvoitoin 4–2.
Kausi oli viimeinen BAA-nimellä, sillä seuraavaksi kaudeksi BAA- ja NBL-liigat yhdistyivät ja uuden liigan nimeksi tuli NBA.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
BAA-kausi 1947–1948

BAA-kausi 1947–1948 oli BAA-liigan 2. kausi. Runkosarja alkoi 12. marraskuuta 1947 ja päättyi 21. maaliskuuta 1948. 21. huhtikuuta päättyneiden pudotuspelien jälkeen mestaruutta juhli Baltimore Bullets voitettuaan hallitsevan mestarin, Philadelphia Warriorsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
BAA-kausi 1946–1947

BAA-kausi 1946–1947 oli BAA-liigan 1. kausi. Runkosarja käynnistyi 11 joukkueen voimin 1. marraskuuta 1946 ja päättyi 31. maaliskuuta 1947. Ensimmäisen mestaruuden voitti 22. huhtikuuta loppuneiden pudotuspelien päätteeksi Philadelphia Warriors kaadettuaan finaalisarjassa Chicago Stagsin otteluvoitoin 4–1.
Runkosarja.
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
Néstor Gorosito

Néstor Gorosito (s. 14. toukokuuta 1964) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2015 lähtien hän on toiminut espanjalaisen UD Almerían päävalmentajana.
Ura pelaajana.
Gorosito aloitti pelaajauransa perinteikkäässä argentiinalaisseura River Platessa 1982. Hän nousi nopeasti seuran avainpelaajien joukkoon ja oli voittamassa Argentiinan mestaruutta 1985/86. Gorosito siirtyi River Platesta CA San Lorenzoon 1988, jossa voitti Argentiinan liigan maalikuninkuuden. Euroopan kentille Gorosito siirtyi 1989 edustaen kolme kautta itävaltalaista FC Swarowski Tirolia, jonka kanssa voitti kaksi maan mestaruutta.
Gorosito palasi 1992 kotimaahansa ja pelasi kaksi vuotta San Lorenzossa ennen siirtymistään chileläiseen Universidad Católicaan. Kaudella 1996 hän pelasi kuusi ottelua Japanissa Yokohama F. Marinosissa. Hän päätti pitkän uransa Universidadissa vuonna 2000.
Argentiinan maajoukkuepaidassa Gorosito esiintyi 12 kertaa. Hän oli vuonna 1993 Copa Américan mestaruuden voittaneessa joukkueessa, muttei koskaan edustanut maataan MM-tasolla. 
Ura valmentajana.
Valmennusuransa Gorosito aloitti Club Atlético Nueva Chicagossa vuonna 2002. Tämän jälkeen hän on toiminut lukuisten suurien argentiinalaisseurojen valmentajana, mutta huippumenestystä ei ole tullut. Argentinos Juniorsin Gorosito luotsasi Copa Sudamericaan 12 vuoden tauon jälkeen. Joukkue selvisi aina välieriin saakka, kunnes hävisi Estudiantesille. 
Vuonna 2009 Gorosito siirtyi River Platen päävalmentajaksi, mutta erosi pian kauden alettua kehnojen tulosten vuoksi. 
Tammikuussa 2010 Gorosito debytoi valmentajana Euroopassa siirryttyään Primera Divisiónin jumboksi juuttuneen Xerez CD:n päävalmentajaksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut nostamaan seuraa pois sarjan hänniltä ja tuloksena oli putoaminen Segundaan. 
Syyskuussa 2011 Gorosito palasi valmentajaksi kotimaahansa, kun hänestä tuli Argentinos Juniorsin uusi päävalmentaja. Hän jätti tehtävänsä jo helmikuussa 2012 loukkaannuttuaan vakavasti auto-onnettomuudessa. Hän palasi valmentajaksi jälleen lokakuussa 2012 Club Atlético Tigren päävalmentajana. Gorosito johdatti Tigren Copa Sudamericanan finaaliin 2012. Hyvästä menestyksestä huolimatta Gorosito jätti joukkueen kesällä 2013 riitauduttuaan seuran johdon kanssa. Gorosito palasi kaudeksi 2015 Argentinos Juniorsin peräsimeen. 
Joulukuussa 2015 Gorosito palasi Espanjaan, kun hänestä tuli Segunda Divisiónin viimeiseksi vajonneen UD Almerían päävalmentaja.
Selina Gasparin

Selina Gasparin (s. 3. huhtikuuta 1984 Samedan) on sveitsiläinen ampumahiihtäjä. Hän on kuulunut Sveitsin maajoukkueeseen kaudesta 2006 lähtien.
Arvokilpailuissa Gasparin sijoittui 13:nneksi Hanty-Mansijskin MM-kilpailujen 2011 normaalimatkalla. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän oli pikakilpailussa 12:s ja takaa-ajossa 13:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sai normaalimatkalla hopeaa, oli yhteislähdössä yhdeksäs, pikakilpailussa 13:s ja takaa-ajossa 15:s. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui pikakilpailussa 11:nneksi, Östersundissa 2019 normaalimatkalla yhdeksänneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimatkalla kuudes sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa viidestoista.
Gasparin saavutti ampumahiihdon maailmancupissa ensimmäisen voittonsa ja palkintokorokesijoituksensa Hochfilzenin pikakilpailussa kaudella 2013–2014. Hän voitti samalla kaudella myös Annecyn pikakilpailun. Kaudella 2015–2016 hän oli toinen Antholzin takaa-ajokilpailussa. Kaudella 2019–2020 hän sijoittui toiseksi Kontiolahden takaa-ajossa. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui kauden kokonaispisteissä 84:nneksi, kaudella 2009−2010 36:nneksi, 2010–2011 28:nneksi, 2011–2012 29:nneksi, kaudella 2012–2013 19:nneksi, 2013–2014 11:nneksi, kaudella 2015–2016 24:nneksi, 2016–2017 17:nneksi, kaudella 2017−2018 25:nneksi, 2018–2019 66:nneksi ja 2019–2020 40:nneksi.
Ampumahiihdon lisäksi Gasparin on kilpaillut myös maastohiihdossa. Maastohiihdon maailmancupissa hän on sijoittunut parhaimmillaan 21:nneksi Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2013.
Gasparin on naimisissa venäläisen maastohiihtäjän Ilja Tšernousovin kanssa.
Myös Gasparinin sisaret Elisa Gasparin ja Aita Gasparin ovat ampumahiihtäjiä.
CANT Z.501 Gabbiano

CANT Z.501 Gabbiano () on italialainen lentovene joka lensi ensi kerran vuonna 1934 ja rikkoi vesilentokoneiden yhtäjaksoisen lentämisen ennätyksen.
Viking Sevelius

Sven Viking Sevelius (3. helmikuuta 1897 Sipoo – 13. kesäkuuta 1919 Polovina, Itä-Karjala) oli suomalainen ylioppilas ja puna-armeijan pataljoonankomentaja. Hän edusti urheilijana IFK Helsingforsia ja Helsingin Jyryä.
Seveliuksen isä toimi kirkkoherrana Ahvenanmaalla Vårdössä. Suomen sisällissodan alkaessa Sevelius liittyi punaisiin yhdessä luokkatoverinsa Eyolf Mattssonin kanssa ja toimi sihteerinä kansanvaltuuskunnan raha-asiain toimikunnassa. Sodan loppuvaiheissa Sevelius pakeni Venäjälle.
Sevelius liittyi puna-armeijaan ja yleni pataljoonankomentajaksi. Sevelius toimi vuoden 1919 alusta Itä-Karjalan aluetta puolustaneen "164. suomalaisen jalkaväkirykmentin" 1. pataljoonan komentajana. Eyolf Mattsson komensi rykmentin 2. pataljoonaa ja Tuure Lehen oli rykmentin vuoristotykkipatterin komentajana. Rykmentin 1. pataljoona oli aluksi puolustusasemissa Petroskoin edustalla ja siirtyi sitten toukokuun 1919 alussa Polovinaan.
Sevelius haavoittui vaikeasti 13. kesäkuuta 1919 Polovinassa Prääsän vähän aiemmin vallanneiden suomalaisten Aunuksen retkikunnan joukkojen hyökättyä kylään. Hän jäi vangiksi ja joutui teloitetuksi.
İstanbul TED Kolejliler Spor Kulübü

İstanbul TED Kolejliler Spor Kulübü on turkkilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Istanbulista. Seura pelaa Turkin jääkiekon superliigassa.
Paha perhe

Paha perhe on suomalainen Aleksi Salmenperän ohjaama ja käsikirjoittama tragikomedia-draamaelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa elokuvateattereissa 29. tammikuuta 2010.
Elokuvan on tuottanut Aki Kaurismäki ja Sputnik Oy.
Juoni.
Käräjätuomari Mikael Lindgrenin uusperheeseen kuuluu edellisessä avioliitossa syntynyt 18-vuotias poika Dani, uusi vaimo Laura ja heidän pieni poikansa Milo. Mikaelin ex-vaimo on muuttanut Kööpenhaminaan heidän yhteisen tyttärensä Tildan kanssa vuosia aiemmin.
Elokuvan alussa perhe saa kuulla Mikaelin ex-vaimon ja Danin äidin kuolleen. Tilda saapuu Suomeen ja muuttaa asumaan Mikaelin perheen luokse. Dani ja Tilda tutustuvat toisiinsa ja alkavat viettää aikaa yhdessä. Sukulaismies vihjaa Mikaelille sisarusten viihtyvän toistensa seurassa liiankin hyvin ja epäilee, että heillä on suhde. Mikael päättää puuttua lastensa elämään hyvin aikein mutta ryhtyy liiankin ylisuojelevaksi surkuhupaisin seurauksin.
Vastaanotto.
Valtaosa "Pahan perheen" arvioitsijoista tulkitsi Danin ja Tildan välisen seksisuhteen Mikaelin harhakuvitelmaksi.
Begumin 500 miljoonaa

Begumin 500 miljoonaa (, toinen suom. Begumin miljoonat) on kirjailija Jules Vernen kirjoittama, vuonna 1879 julkaistu romaani. Kirjassa ranskalaiset ja saksalaiset rakentavat Oregoniin kaksi kilpailevaa mallikaupunkia.
Juoni.
Toisilleen tuntemattomat ranskalainen tohtori Sarrasin ja saksalainen professori Schultze saavat kuulla perineensä kaukaisen sukulaisensa leskeltä 500 miljoonaa frangia. Riidan välttämiseksi rahat jaetaan Sarrasinin ja Schultzen kesken niin, että molemmat saavat 250 miljoonaa. Molemmat perustavat kaupunkivaltiot Oregoniin. Ranskalaisten kaupungista, France-Villesta tulee rauhallinen pikkukaupunki, kun taas Schultzen johtamasta Stahlstadtista diktatoorinen kaivoskaupunki. Schultze kehittelee kaupungissa uutta superasetta, jolla France-Ville on tarkoitus tuhota.
Schultze saa lopulta valmiiksi aseensa, joka osoittautuu valtavaksi tykiksi. Hän yrittää ampua France-Villeä räjähdyspanoksella, mutta ammus lentää kaupungin yli avaruuteen laskuvirheen takia. Lopulta Schultze saa surmansa kehittämänsä myrkkykaasulla täytetyn kranaatin räjähtäessä hänen toimistossaan. Saksalaiset hylkäävät Stahlstadtin ja ranskalaiset Sarrasinin johdolla ottavat sen haltuunsa.
Kocaeli Büyükşehir Belediyesi Kağıt Spor Kulübü

Kocaeli Büyükşehir Belediyesi Kağıt Spor Kulübü Erkek Buz Hokeyi Takımı on turkkilainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin İzmitista. Seura pelaa Turkin jääkiekon superliigassa.
Hermann Kretzschmar

Hermann Kretzschmar (19. tammikuuta 1848, Oldernhau, Saksi – 10. toukokuuta 1924, Berliini, Saksa) oli saksalainen musiikintutkija, kapellimestari ja pedagogi. Aluksi hänen opettajanaan toimi oma isä, kuoronjohtaja ja urkuri Karl Dankegott Kretzschmar. Hermann Kretzschmar pääsi 14-vuotiaana opiskelemaan musiikkia Dresdenin Kreuzschuleen vuoteen 1867 asti. Vuonna 1868 hän alkoi opiskella musiikkitiedettä Leipzigin yliopistossa opettajinaan Oscar Paul, F. Ritschl ja Woldemar Voigt. Hän väitteli tohtoriksi 1871 latinankielisellä tutkimuksellaan keskiaikaisesta nuottikirjoituksesta. Lisäksi hän opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1869–1870 opettajinaan Oscar Paul, Ernst Friedrich Richter ja Carl Reinecke.
Vuonna 1871 Kretzschmar alkoi opettaa Leipzigin konservatoriossa toimien samalla kapellimestarina kaupungin musiikkiseuroissa, joita olivat muun muassa Euterpe ja Singakademie. Samalla vuosikymmenellä hän myös sävelsi laulumusiikkia. Kretzschmar kuitenkin ylirasittui suuresta työmäärästä niin paljon, että joutui luopumaan opettajan toimestaan 1876. Vähän aikaa hän johti Metzin kaupunginteatterissa ennen kuin siirtyi Rostockin yliopiston musiikinjohtajaksi 1877. Vuodesta 1880 lähtien hän oli myös Rostockin kaupungin musiikinjohtaja. Kretzschmar palasi 1887 Leipzigiin yliopiston musiikinjohtajaksi johtaen samalla ylioppilaiden Paulus-kuoroa. Leipzigissa hän toimi myös yliopiston musiikinhistorian dosenttina ja ylimääräisenä professorina vuodesta 1895. Vuonna 1904 Kretzschmar aloitti Berliinin yliopiston musiikkitieteen professorina ja 1909–1920 hän oli Berliinin musiikkikorkeakoulun johtaja.
Kretzschmar oli aikanaan yksi merkittävimmistä Saksan musiikinhistorioitsijoista, joka teki myös uraauurtavaa työtä vanhan musiikin ja sen esitystavan parissa. Hänen näkökulmansa musiikinhistoriaan edusti laajaa kulttuuri- ja sosiaalihistoriallista katsantoa. Hän oli myös musiikillinen kansansivistäjä "Führer durch den Konzertsaal" -kirjasarjallaan. Hän oli musiikin hermeneutiikan perustajia.
Disney’s Hollywood Studios

Disney's Hollywood Studios, aiemmin nimellä Disney-MGM Studios, on vuonna 1989 Walt Disney World Resortiin Floridaan avattu teemapuisto, joka on saanut inspiraationsa 1930–1940-lukujen oikeista Hollywood-studioista. Sen laitteista esimerkiksi "Indiana Jones Epic Stunt Spectacular!" esittelee, kuinka Indiana Jones -elokuvan "Kadonneen aarteen metsästäjät" stuntit tehtiin. Katsojat saavat myös itse osallistua näytöksiin. 
Puisto järjestää myös vuosittaisia tapahtumia, kuten "Star Wars Weekends", joita järjestetään koko heinäkuun ajan ja joiden ohjelmaan kuuluu Imperiumin sotilaiden paraati ja valomiekkakursseja lapsille.
Nimi vaihtui Disney's Hollywood Studiosiin vuonna 2007.
Matti Kamppinen

Matti Kamppinen (s. 16. heinäkuuta 1961) on suomalainen filosofi ja uskontotieteilijä. Hän on Turun yliopiston dosentti ja uskontotieteen yliopistonlehtori.
Kamppinen kävi Kangasalan lukiota, minkä jälkeen hän opiskeli uskontotiedettä ja filosofiaa Turun yliopistossa ja valmistui valtiotieteen maisteriksi. Kamppisen lisensiaatintyön aiheena oli intentionaalisuuden eli tajunnan suuntautuneisuuden roolit kognitiotieteessä. Hän väitteli filosofian tohtoriksi uskontotieteestä vuonna 1989. Väitöskirjassaan hän tarkasteli Perun sademetsässä elävien heimojen käsityksiä sairaudesta ja kansanlääkinnästä.
Kamppinen on kirjoittanut urallaan yli sata artikkelia ja toimittanut useita kirjoja, jotka sivuavat aiheita uskontotieteestä filosofiaan ja neuropsykologiaan. Lisäksi Kamppinen on johtanut kahdeksaa Suomen Akatemian rahoittamaa tutkimushanketta. Kamppinen ja professori Seppo Sajama tarkastelivat fenomenologiaa anylyyttisen filosofian näkökulmasta teoksessa "A Historical Introduction to Phenomenology".
Näkemyksiä.
Kamppisen mukaan nykyaikaisen kuvailevan uskontotieteen sekä uskontokritiikin taustalla ovat samat käsitykset. Hänen mukaansa kriittisen uskontotieteen keinoin voidaan arvostella kahta uskonnoille tyypillistä ilmiötä: yliluonnollisten toimijoiden kuten jumalien olettamista todellisuuteen sekä vanhentuneiden ajattelutapojen tuomista nykyaikaan. Kamppisen mielestä ei ole olennaista, onko tutkija itse uskonnoton vai uskonnollinen. Sen sijaan se on tärkeää, että uskonnollisia väitteitä ei yhdistetä tieteeseen. Kamppinen sanoo olevansa itse ateisti ja sekulaari humanisti.
Doug Lee

Doug Lee on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän on ääninäytellyt Indiana Jonesia kahdessa LucasArtsin pelissä: "Indiana Jones and the Fate of Atlantis" (1992) ja "Indiana Jones and the Infernal Machine" (1999). Hän on sen lisäksi näytellyt vuonna 1976 televisiosarjassa "Good Heavens" jaksossa "The Big Break".
George Hall

George Hall (19. marraskuuta 1916 – 21. lokakuuta 2002) oli kanadalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli televisiosarjassa "Indiana Jones Junior" (1992), jossa hän esitti 93-vuotiasta Indiana Jonesia. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa jo vuonna 1944 "A Canterbury Talessa", mutta hänen pientä rooliaan poliisina ei ole merkitty lopputeksteihin. Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi ensimmäistä kertaa Broadwaylla musikaalissa "Call Me Mister".
Hall kuoli vuonna 2002. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi vierailu televisiosarjassa "Murder In Small Town X", jossa hän esitti C. R. Flintia.
Keski-Pohjanmaan konservatorio

Keski-Pohjanmaan konservatorio on musiikkioppilaitos, joka sijaitsee Kokkolan kaupungissa. Konservatoriossa on kolme salia: Konserttisali, jossa on noin 250 paikkaa, sekä Kamarimusiikkisali ja Urkusali, joissa molemmissa on 30-50 paikkaa. Samoissa tiloissa konservatorion kanssa toimii myös osa Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakoulun taiteen yksikön musiikin koulutusohjelmasta. Yhteistyötä oppilaitosten välillä tehdään tiiviisti.
Opiskelijoita konservatoriolla on n. 1200 eri tasoilla, ammattiin opiskelevia 2. asteen koulutuksen opiskelijoita on 50, musiikin perusopetuksessa henkilökohtaisessa soitonopetuksessa oppilaita on n. 650, opettajia on sivutoimiset tuntiopettajat mukaan lukien n. 100.
Historia.
Konservatorio on perustettu vuonna 1966 maakunnallisena musiikkiopistona. Keski-Pohjanmaan konsevatoriossa on järjestetty musiikkialan ammatillista koulutusta vuodesta 1983. Konservatorioiden nykyisen ammatillisen koulutustehtävän mukainen 2. asteen ammatillinen peruskoulutus (musiikkialan perustutkinto) käynnistyi vuonna 1995 ensimmäisten konservatorioiden joukossa. Keski-Pohjanmaan ammattikorkeakouluun konservatorion opistoasteen koulutus siirtyi vuonna 1999.
Corey Carrier

Corey Thomas Carrier (s. 20. elokuuta 1980 Middleborough, Massachusetts) on yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä. Hänet tunnetaan usein lempinimellään Core. Carrier opiskeli Clarkin yliopistossa. Hän lopetti näyttelijänuransa vuonna 2000.
Aikikai honbu dōjō

Aikikai honbu dōjō () on aikikai aikidō -lajiorganisaation päämaja Tokiossa, Japanissa. Nimitys Aikikai honbu dōjō tarkoittaa varsinaisesti päämajassa sijaitsevaa harjoitushallia (dōjōta), mutta usein nimityksellä tarkoitetaan koko aikikai-organisaatiota.
Aikikai honbu dōjōn on perustanut Morihei Ueshiba vuonna 1931 nimellä "Kōbukan" (). Nykyinen rakennus on valmistunut vuonna 1967 ja se sijaitsee samalla paikalla kuin alkuperäinen Kōbukan. 
Honbu dōjōta johtaa dōshu Moriteru Ueshiba. Lisäksi siellä opettaa aikidoa noin 30 shihan- tai shidōin-tasoista aikidokaa.
Iso Kallijärvi

Iso Kallijärvi on Lapissa Ylitornion Kallijoella sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 234 hehtaaria eli 2,3 neliökilometriä. Se on 2,7 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Se on C-kirjaimen muotoinen ja sen eteläpää kapenee kuin lahdeksi. Järven lähiympäristö on alavaa ja suhteellisen tasaista aluetta, joka on paikoin soistunutta metsämaata ja paikoin kosteikkoa.
Järvellä on kartan mukaan viisi saarta, jotka sijaitsevat rantojen läheisyydessä. Lihasaari ja Kallisaari sijaitsevat järven luoteispuolella ja Nilisaari on sen eteläpäässä. Kaksi muuta saarta ovat luotoja. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 2,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0028 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys on 2,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee eteläosan lahden suulla. Järven rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Entisistä maataloista on jäljellä pienet niityt. Rantojen metsät on ojitettu. Alue on harvaan asuttua haja-asutusaluetta. Järvellä ei ole vakituista asutusta, mutta sen rannoilla sijaitsee parikymmentä vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Kivilompolon ja Kallijoen suunnilta.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Portimojärven alueella (67.91), jonka Kallijoen valuma-alueeseen (67.918) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,7 metriä mpy. Suurin osa järveen laskevasta vedestä tulee Mikkelinjoesta, joka laskee Kivilompololta. Myös ympäröiviltä kosteikoilta ja metsäsoilta saadaan vettä. Tällainen oja on Isosta Lihajärvestä laskeva Lihajoki. Järven oma laskuojan luusua sijaitsee sen luoteispäässä, mistä alkaa Kallijoki. Se yhtyy Tengeliönjokeen juuri Lohijärven yläpuolella.
Historiaa.
Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian retkikunnan johtajana Tornionlaaksossa vuosina 1736–1737. Tällä matkalla aluetta kartoitettiin ajan oloon hyvinkin tarkkaan ja kartoissa on nimetty paikallisia alueita. Ison Kallijärven kohdalla luki ”Lac Kalli”, mutta järven tarkka muoto taisi olla sivuseikka. Tengeliönjoki oli kartassa ”Tengelio Riv.” ja Kallijoki ”Kalli Riv.”. Joen yhtymäkohdassa lukee ”Cataracte Juopa”, mikä tarkoittanee nykyistä Juopakoskea.
Hotokka

Hotokka (myös Ala-Hotokka, v:sta 1948 ) on kylä Muolaanjärven pohjoisrannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Hotokka kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Hotokka sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan pohjoisosassa Muolaanjärven pohjoisrannalla noin 17 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta luoteeseen. Hotokan naapurikyliä olivat idässä Muolaankylä ja lännessä Ylä-Hotokka, joiden lisäksi kylän pohjoispuolella oli Kuusaan ja Määttälän metsäpalstoja, jotka erottivat Hotokon Heinjoen kunnan rajasta. 
Hotokan halki kulki kantatie 63 Viipurista Kivennavalle. Vuonna 1936 Hotokan pinta-ala oli 7,59 neliökilometriä, josta oli peltoa 172 hehtaaria, niittyä 17 hehtaaria ja metsää 569 hehtaaria. Kylän itäosan läpi virtaa pieni Hotojoki. Kylän talot ja pellot olivat sijoittuneet kylän läpi kulkevan maantien molemmin puolin. Tien varressa on myös maamiesseurantalo. Muolaanjärven rannoilla oli useita Venäjän vallan aikana rakennettuja huviloita. Ylä-Hotokan rajan tuntumasta maantiestä erkani pikkutie Hotokan eteläosaan, Lammaslahteen, jossa sijaitsi aikoinaan Uschanoffin raamisaha.
Hotokka muodosti naapurikyliensä kanssa Hotokan koulupiirin, joka perustettiin vuonna 1886. Koulu toimi aluksi vuokratiloissa, kunnes koulurakennus valmistui vuonna 1890.
Sota-aika.
Hotokan alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Hotokan asukkaat asutettiin Somerolle.
Kontiolahden vaakuna

Kontiolahden vaakuna on Kontiolahden kunnan tunnus ja aiheeltaan puhuva vaakuna. Tukinuitossa käytetty uittohaka viittaa lisäksi metsänhoidon merkitykseen alueen taloudessa.
Vaakunan selitys on ”hopeisessa kentässä pystyssä karhu olallaan uittohaka, kaikki mustaa, paitsi karhun varukset ja uittohaan varsi punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Aarno Liuksiala, ja Kontiolahden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. joulukuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 27. helmikuuta 1953.
Valkealan kirkko

Valkealan kirkko on kirkko Kouvolassa entisen Valkealan kunnan kirkonkylässä. Kirkon ovat suunnitelleet Armas Lindgren ja Bertel Liljeqvist ja se vihittiin käyttöön 1927. Rakennus kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Valkealan seurakunnan tiloihin.
Valkealan nykyinen kirkko on järjestyksessään neljäs. Kaikki kirkot ovat sijainneet samalla kirkkomaalla. Valkealan ensimmäinen kirkko valmistui vuonna 1631 ja toinen kirkko vuonna 1674. Kolmas kirkko vihittiin käyttöön 1798 ja se paloi marraskuussa 1920.
Valkealan kirkko on rapattu tornillinen tiilikirkko, joka edustaa pitkäkirkkotyyliä. Sisätiloissa on Antti Salmenlinnan koristemaalauksia Raamatun aiheista ja kuoripalkissa Gunnar Finnen tekemä kalvaarioryhmä. Krusifiksi on sijoitettu kirkkosalin ja kuorin väliin. Alttaritaulu on A. G. Thitzin maalaama "Ristiltä otto" vuodelta 1819. Alttaritaulu oli maalattu jo Valkealan edelliseen kirkkoon, mutta oli poistettu sieltä rumana ja pahennusta herättävänä, ja säästyi sen vuoksi edellisen kirkon tulipalolta. Urut ovat 33-äänikertaiset Kangasalan urkutehtaan valmistamat vuodelta 1977.
Valkealan kirkon kahdeksankulmainen puinen kellotapuli on vuodelta 1782. Kellotapuli sijaitsee kirkon lähellä, mutta kelloja soitetaan kuitenkin kirkon tornista. Tapulin on suunnitellut Juhana Salonen, joka oli myös Valkealan edellisen kirkon suunnittelija.
Venepakolainen

Venepakolainen on 1970-luvun lopussa kielenkäyttöön tullut nimitys, jolla kuvataan Vietnamista paenneita henkilöitä, joista monet kuuluivat maan kiinalaisvähemmistöön ja pakenivat veneillä.
Stephenson Robert Clarke

Stephenson Robert Clarke (1. heinäkuuta 1862 – 3. marraskuuta 1948) oli englantilainen sotilas ja lintutieteilijä.
Clarke opiskeli Winchesterissä, liittyi sittemmin Britannian armeijaan, ja palveli everstinä toisessa buurisodassa.
Vuonna 1893 Clarke osti Sussexista Borde Hill Housen ja perusti sinne merkittävän puutarhan, johon hän kokosi kasveja eri puolilta maailmaa.
Clarke oli British Ornithologists' Unionin jäsen ja yhdistyksen lehden Ibiksen avustaja. Hän nimesi linnuista somaliankyyhkyn, kipinäsepän ("Lybius chaplini") ja somalianhempon ("Carduelis johannis").
Muolaankylä

Muolaankylä (myös Muolaa, , v:een 1948 Муолаанкюля) on kylä Muolaanjärven pohjoisrannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Muolaankylä kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa. 
Historia.
Kyläkuva.
Muolaankylä sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan pohjoisosassa Muolaanjärven pohjoisrannalla noin 13 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta luoteeseen. Muolaankylän naapurikyliä olivat idässä Kangaspelto ja lännessä Hotokka, joiden lisäksi kylän pohjoispuolella oli Kuusaan ja Määttälän metsäpalstoja, jotka erottivat Muolaankylä Heinjoen kunnan Kopralan kylästä. 
Muolaankylän halki kulki kantatie 63 Viipurista Kivennavalle. Tästä päätiestä erkani Muolaankylässä maantie pohjoiseen Heinjoelle. Vuonna 1936 Muolaankylän pinta-ala oli 12,64 neliökilometriä, josta oli peltoa 346 hehtaaria, niittyä 130 hehtaaria ja metsää 784 hehtaaria. Kylän itäosan läpi virtaa Muolaanjoki, jota pitkin Muolaanjärvi laskee kylän pohjoisosassa olevaan Muolaanlampeen. Muolaanlampi laskee edelleen Äyräpäänjärveen. Muolaankylän kyläkeskus sijaitsi kantatie 63:n varrella kylän itäosassa Muolaanjoen ympärillä. Tämän lisäksi Heinjoelle vievän maantien varressa sijaitsi Ilves-niminen kulmakunta ja kylän pohjoisosassa Muolaanlammen ja Äyräpäänjärven välisen harjulla sijaitsi Mutarannan kulmakunta. Muolaankylä kuului Hotokan koulupiiriin.
Sota-aika.
Muolaankylän väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Muolaankylän asukkaat asutettiin Somerolle.
Etelänrahkasammal

Etelänrahkasammal ("Sphagnum palustre") on "Sphagnaceae"-heimoon ja rahkasammalten sukuun kuuluva sammal. Se kuluu rahkasammalten suvun sektioon "papillosa" yhdessä kalvakkarahkasammalen, punarahkasammalen ja vaalearahkasammalen kanssa.
Ulkonäkö.
Etelänrahkasammal on keskikokoinen tai kookas. Se on vihreä tai ruskehtava ja siinä on usein häivähdys punaista, se ei kuitenkaan ole yhtä punainen kuin punarahkasammal. Sillä on kaksi ulospäistä ja kaksi alaspäistä haaraa. Etelänrahkasammalella on tavallisesti itiöpesäkkeitä.
Levinneisyys.
Etelänrahkasammal kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla paikoittain lauhkean ja havumetsävyöhykkeen mereisillä alueilla. Suomessa se on lounainen ja harvinainen.
Elinympäristö.
Etelänrahkasammal kasvaa keskiravinteisissa korvissa mätäs- ja välipinnoilla.
Shulamith Firestone

Shulamith (Shulie) Firestone (s. 1945 Ottawa, Kanada - elokuu 2012) oli kanadalaissyntyinen feministi. Hän oli radikaalifeminismin syntyvaiheiden keskeisiä henkilöitä ja oli perustamassa järjestöjä New York Radical Women, Redstockings ja New York Radical Feminists. Hänen pääteoksensa "The Dialectic of Sex: The Case for Feminist Revolution" ilmestyi vuonna 1970.
Elämä.
Shulamith Firestone syntyi ortodoksijuutalaiseen perheeseen toisena lapsena, ja hänen siskonsa Tirzah Firestone toimikin rabbina. Firestone opiskeli Telshe Yeshivan Yavneyassa Washingtonin yliopistossa ja Art Institute of Chicagossa, jossa hän suoritti BFA-tutkinnon taidemaalauksessa. Chicagossa opiskellessaan hän oli aiheena dokumenttielokuvassa, jota ei ole koskaan esitetty. Elokuvan löysi kuitenkin 1990-luvulla kokeellisten elokuvien tekijä Elisabeth Subrin, joka teki sen pohjalta uuden elokuvan kuva kuvalta, ja Firestonea esitti siinä nuori näyttelijä. Elokuva on esitetty vuonna 1997 nimellä "Shulie".
Asuessaan Chicagossa Firestone perusti Jo Freemanin kanssa Westside Group (Chicago Women's Liberation Unionin edeltäjän). Lokakuussa 1967 hän muutti New Yorkiin osallistuakseen New York Radical Womenin perustamiseen. Kun NYRW hajosi, Firestone ja Ellen Willis perustivat helmikuussa 1969 radikaalifeministien ryhmän Redstockings. Firestone irtautui Redstockingsista (nimi viittaa 1800-luvun naisälykköjen sinisukkiin) vuonna 1969 osallistuakseen New York Radical Feminists -järjestön perustamiseen. 
Teoksen "The Dialectic of Sex" ilmestyttyä vuonna 1970 Firestone oli luopunut poliittisesta toiminnasta. Teosta pidetään kuitenkin hänen merkittävimpänään. Se on radikaalifeminismin merkkiteoksia. Siinä hän yhdisteli Karl Marxin ja Sigmund Freudin ajatuksia uudeksi analyysiksi. Vuonna 1998 häneltä ilmestyi teos "Airless Spaces", joka on kuvaus elämästä psykiatrisessa hoitolaitoksessa ja sen ulkopuolella.
Firestone löytyi kuolleena 28. elokuuta 2012 mutta kuolinpäivä ei ole tiedossa toistaiseksi.
D.O. Manzanilla-Sanlúcar de Barrameda

D.O. Manzanilla - Sanlúcar de Barrameda on viinialue ja laatumerkintä Andalusiassa, Espanjassa. Alue käsittää vain Sanlúcar de Barramedan kunnan, ja se on erotettu D.O. Jerez-Xérès-Sherrystä omaksi alueekseen vuonna 1964.
Valmistusmenetelmät.
Manzanilla-viinin tuotantomenetelmät ovat samat kuin fino-tyyppisen sherryn. Itse asiassa eri D.O.:sta huolimatta manzanilla on fino-tyyppistä sherrya, joka on valmistettu Sanlúcar de Barramedassa. Manzanillan hieman finosta poikkeavan luonteen selitetään johtuvan kaupungin hieman erilaisesta, kosteammasta paikallisilmastosta.
Mitsubishi Lancer

Mitsubishi Lancer on japanilaisen autonvalmistaja Mitsubishin alemman keskiluokan perheautoksi suunniteltu malli. Lancerista on myös valmistettu Evolution-versio. Lanceria on valmistettua vuodesta 1973, ja vuoteen 2009 mennessä sitä oli myyty seitsemän miljoonaa kappaletta.
Sukupolvet.
Mitsubishi Lancer mk5
CS3A (72 kW 1,6L SOHC Sedan), CS3W (72 kW 1,6L SOHC Wagon), CS9A (99 kW 4G63 2,0L DOHC Sedan) sekä CS9W (99 kW N/A 4G63 2,0L DOHC Wagon)
Frederick DuCane Godman

Frederick DuCane Godman (15. tammikuuta 1834 Park Hatch, Surrey – 19. helmikuuta 1919) oli englantilainen eläintieteilijä.
Godman opiskeli Eton Collegessa ja Cambridgen Trinity Collegessa. Täällä hän tutustui Alfred Newtoniin ja Osbert Salviniin, jotka olivat Godmanin kanssa perustamassa British Ornithologists' Unionia (BOU) marraskuussa 1857. Godman toimi yhdistyksen sihteerinä 1870–1882 ja 1889–1897, sekä puheenjohtajana 1896–1913. Godman oli osakkaana Whitbread &amp; Co. nimisessä menestyvässä yrityksessä, mikä antoi hänelle mahdollisuuden matkustella maailmalla.
Godman lahjoitti 200 000 näytteen kokoelmansa British Museumille, jonka johtajana hän toimi 1891–1892. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi 1882.
Godman tunnetaan yhdessä Salvinin kanssa julkaisemastaan teoksesta "Biologia Centrali-Americana" (1879-1915), joka on 63-osainen tietosanakirja Keski-Amerikan luonnosta. Hänen muita teoksiaan ovat "The Natural History of the Azores" (1870) ja "Monograph of the Petrels" (1907-1910). Godman oli myös tunnustettu perhos- ja hyönteistutkija.
Godman nimesi linnuista muun muassa kanariankyyhkyn ("Columba bollii"), Carl Bollen kunniaksi.
Pelipalvelinemulointi

Pelipalvelinemuloinnilla tarkoitetaan pelipalvelinohjelmistojen uudelleenkehittämistä sekä takaisinmallinnusta etenkin silloin, kun alkuperäinen palvelinohjelmisto ei ole julkisesti saatavilla. Palvelinemulointi on erityisen yleistä MMORPG-pelien yhteydessä, joilla on usein vain yksi virallinen palvelua tarjoava taho. Emuloitua palvelinta kutsutaan usein "yksityispalvelimeksi" ().
Historia.
Ensimmäiset palvelinemulaattorit ilmestyivät Ultima Onlinen myötä. Alan pioneerinä pidetään yleisesti UOX-emulaattoria ("Ultima Offline eXperiment"), joka julkaistiin vuonna 1996 tai 1997, ja jota seurasi valtava aalto erilaisia projekteja. MMORPG-pelien yleistyessä myös palvelinemulointi yleistyi ja käsite tuli tunnetummaksi.
Toiminta.
Palvelinemulaattorit pohjautuvat vain harvoin alkuperäiseen lähdekoodiin. Käytännössä jokainen palvelinemulaattori on kehitetty takaisinmallintamalla alkuperäisen palvelimen ja asiakasohjelman välistä verkkoliikennettä, ja ovat kokonaan alkuperäistä koodia. Teknisesti ottaen palvelinemulaattori ei emuloi, vaan on alkuperäisen ohjelmiston klooni. Harvinaisissa tapauksissa alkuperäinen palvelinohjelmisto kokonaisuudessaan varastetaan, kuten esimerkiksi Ragnarok Onlinen AEGIS-ohjelmistolle kävi.
Käyttö.
Emulaattoreiden tavallisin käyttökohde ovat yksityispalvelimet. Tässä käytössä tavanomaisimpia vetonauloja ovat sisällön muokattavuus, vapaus sekä maksuttomuus. Useat palvelimet tarjoavat myös muun muassa helpommin saatavilla olevaa sisältöä ja ominaisuuksia, jotka eivät ole saatavilla pelin virallisen julkaisijan palvelimilla.
Vanhempien, elinkaarensa lopussa olevien pelien kohdalla ovat yleistyneet palvelimet, jotka pyrkivät tarjoamaan pelistä sellaisen version, joka ei ole enää saatavilla virallisilta tahoilta esimerkiksi sisältöpäivitysten vuoksi. Esimerkiksi EverQuest -pelin ympärille on kehittynyt faniprojekti, joka pyrkii tarjoamaan pelin sellaisena kuin se oli vuodesta 1999 eteenpäin.
Petteri Lampinen

Petteri Lampinen (5. helmikuuta 1975) on suomalainen uransa päättänyt jääpalloilija.
Ura.
Lampinen on pelannut Venäjällä Dynamo Kazanin, Zorki Krasnogorskin ja Rodina Kirovin joukkueissa sekä sitä ennen kuusi vuotta Ruotsissa. Hän on voittanut kansallisen mestaruuden Suomessa Tornion Palloveikkojen joukkueessa, Venäjällä Dynamo Kazanin joukkueessa sekä neljästi Ruotsissa Edsbynin joukkueessa.
Maajoukkueura.
Petteri Lampinen oli mukana jääpallon maailmanmestaruuden vuonna 2004 voittaneessa Suomen joukkueessa.
William Temple (arkkipiispa)

William Temple (15. lokakuuta 1881 – 26. lokakuuta 1944) oli Englannin kirkon pappi, joka toimi Manchesterin piispana vuosina 1921–1929, Yorkin arkkipiispana 1929–1942 ja Canterburyn arkkipiispana vuodesta 1942 kuolemaansa. Hänen isänsä Frederick Temple oli myös arkkipiispa.
Hanttula

Hanttula oli kylä Muolaan kunnan eteläosassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Hanttula sijaitsi Vuotjärven pohjoisrannalla Kivennavan vastaisella rajalla. Hanttulan naapurikyliä Muolaan alueella olivat Lehtokylä pohjoisessa, Karhula idässä ja Soittola lännessä sekä Kivennavan puolella Rantakylä etelässä. Nykyisin Hanttulalla ei ole omaa venäläistä asutusnimeä, vaan se kuuluu Karhulan kylään ().
Kyläkuva.
Hanttulan halki kulki kylätie Soittolasta Karhulaan ja edelleen Lehtokylään. Hanttulan kylä sijaitsi korkealla mäellä ja kylän pellot laskeutuivat jyrkästi Vuotjärveä kohti. Vuonna 1936 Hanttulan pinta-ala oli 4,75 neliökilometriä, josta oli peltoa 126 hehtaaria, niittyä 17 hehtaaria ja metsää 332 hehtaaria. Hanttulan asukkaat olivat maanviljelijöitä, jotka olivat keskittyneet perunan viljelyyn, joka sitten myytiin Viipuriin tai teollisuuden tarpeisiin.
Hanttula, Soittola ja Karhula muodostivat Vuotjärven koulupiirin, jonka koulu sijaitsi Soittolassa. Näistä Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Vuotjärven rantakylistä käytettiin toisinaan yhteisnimitystä Vuotjärven kylä.
Historia.
Hanttulan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Hanttulan kylän asukkaat asutettiin Ypäjälle.
Karvasorakas

Karvasorakas ("Hydnellum peckii") on ei-syötävien nahkamaisen sitkeiden nahkaorakkaiden joukkoon kuuluva sieni. Se on polttavan kirpeän makuinen.
Ulkonäkö.
Karvasorakas on keskikokoinen jalallinen orakas. Nuorena se on vaaleanpunertava ja usein sen pinnalla on puolukkamehun värisiä pisaroita. Vanhempana se on ruosteenruskea. Se muistuttaa ruosteorakasta ("Hydnellum ferrugineum"), joka kuitenkin on maultaan mieto.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Karvasorakas on melko yleinen koko Suomessa tunturipaljakkaa lukuun ottamatta. Se kasvaa mäntykankailla.
Käyttö.
Karvasorakas kuuluu sienivärjäyksessä käytettäviin lajeihin, jossa siitä saadaan puretuksen avulla ruskehtavia tai vihertäviä sävyjä.
Rouva Katarina Boije ja hänen tyttärensä

Rouva Katarina Boije ja hänen tyttärensä on Fredrika Runebergin kirjoittama historiallinen romaani. Sen ruotsinkielinen alkuteos "Fru Catharina Boije och hennes döttrar" ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1858 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana. Teoksen ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1881. Sata vuotta myöhemmin WSOY julkaisi uuden, Tyyni Tuulion tekemän suomennoksen.
Fredrika Runeberg oli kirjoittanut jo aiemmin lyhyitä tarinoita, joita julkaistiin Litteraturblandissa nimimerkillä -a -g. Myös "Fru Catharina Boije" julkaistiin tämän nimimerkin takaa. Teoksen alaotsikkona on "Kertomus isonvihan ajoilta", mutta kyseessä on kuitenkin romaani. Ilmestyessään se oli ensimmäinen suomalainen historiallinen romaani.
Romaanin henkilöhahmot eivät ole historiallisia, paitsi sivuhahmoina esiintyvät hallitsijat kuten Pietari Suuri ja Kaarle XII. Tapahtumat sijoittuvat ajallisesti isonvihan loppuvuosiin.
Dr. Byrds &amp; Mr. Hyde

Dr. Byrds &amp; Mr. Hyde on The Byrdsin helmikuussa 1969 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Se menestyi Britanniassa melko hyvin kaupallisesti, mutta kriitikot pitivät sitä jopa yhtyeen siihenastisista albumeista huonoimpana.&lt;ref name="Nyman/105"&gt;Nyman 1979, s.105.&lt;/ref&gt;
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Berendsen

Berendsen, koko nimeltään Berendsen Textile Service on Suomessa toimiva tanskalaislähtöinen yritys (Sophus Berendsen A/S), jonka toimiala on vaihtomatto- ja vuokratyövaatepalvelu. Berendsen on osa Lontoon pörssissä noteerattua Davis Service Group nimistä konsernia. Berendsenin asiakkaita ovat yritykset, asunto-osakeyhtiöt ja julkinen sektori. Berendsen on toiminut Suomessa vuodesta 2006 alkaen. Alun perin se on perustettu Tanskassa vuonna 1854. Yritys toimii 12 maassa ja sen palveluksessa on lähes 7000 työntekijää.
Vaihtomattopalvelu.
Berendsenin tarjoamaan palvelukokonaisuuteen kuuluu käytettävien vaihtomattojen hankinta, huolto, vaihto ja loppuhävitys. Eroavaisuudet muihin vaihtomattopalveluita tarjoaviin yrityksiin syntyvät siitä tavasta, kuinka erilaisia vaihtomattolaatuja suositellaan yhdisteltäviksi. Idean voi kiteyttää siten, että erilainen lika vaatii erilaisen maton. 
Berendsen tarjoaa palvelussaan monia erilaisia vaihtomattotyyppejä, joista yritys korostaa eniten ns. supermattoa ja mikropuuvillamattoa. Supermatto on tarkoitettu pysäyttämään karkean lian, kuten hiekan ja suolan siirtyminen ulkoa sisätiloihin. Maton toiminta perustuun sen karkeaan kuituun. Mikropuuvillamaton tarkoitus on pysäyttää kostea ja pölymäinen lika.
Ebba Munck

Ebba Henrietta Bernadotte (os. Munck af Fulkila); (24. lokakuuta 1858 Jönköping, Ruotsi – 16. lokakuuta 1946 Grödinge, Ruotsi) oli Ruotsin prinssi Oscar Bernadotten (1859–1953) puoliso ja kreivi Folke Bernadotten (1895–1948) äiti. Hänen isänsä oli suomalaiseen Munck af Fulkila -aatelissukuun kuulunut, Suomessa syntynyt eversti Carl Jacob Munck af Fulkila (1808–1882).
Ebba Munck oli silloisen kruununprinsessa Victorian, myöhemmän kuningas Kustaa V:n puoliso kuningatar Viktorian hovineitinä tavatessaan prinssi Oscarin, joka oli kuninkaan nuorempi veli. He avioituivat 15. maaliskuuta 1888 Bournemouthissa Englannissa. Ebba sai tällöin virallisen arvonimen "prinsessa Bernadotte".
Shidōin

Shidōin on japanilainen arvonimi, jota käytetään erityisesti japanilaisissa kamppailulajeissa. 
Kyseisen arvonimen myöntämisperusteet vaihtelevat eri kamppailulajeissa, mutta yleisen käytännön mukaisesti se vastaa 4. tai 5. danin vyöarvoa. Shidōin-arvonimi ei ole suoraan yhteydessä dan-arvoasteikkoon ja se on huomattavasti tarkemmin määritelty kuin yleinen sensei-arvonimi. Shidōinia korkeampi arvonimi kamppailulajeissa on shihan.
Dōshu

Dōshu on perinnöllinen japanilaisiin kamppailulajeihin liittyvä arvonimi. Dōshu voidaan kääntää tarkoittamaan "suurmestaria" tai "tien vartijaa" ja sitä käytetään lajin kansainvälisesti korkeimmasta opettajasta.
Arvonimi on käytössä erityisesti aikidossa, jossa lajin dōshu johtaa koko organisaatiota ja sen päämajaa Aikikai Hombu Dojoa. Aikidossa arvonimi on ollut käytössä kolmella henkilöllä: 
Nykyisen dōshun Moriteru Ueshiban jälkeen uudeksi dōshuksi arvellaan nousevan hänen poikansa Mitsuteru Ueshiba.
Dōshulla ei ole perinteisesti ollut dan-arvoa, vaan hänen on katsottu olevan arvoasteikon ulkopuolella.
Brian McKeever

Brian McKeever (s. 18. kesäkuuta 1979 Calgary) on kanadalainen maasto- ja ampumahiihtäjä. Vuonna 1998 hänellä todettiin Stargardtin tauti, joka aiheuttaa sokeuden tai näkökyvyn rappeutumisen. McKeeverin näkökyky on alle kymmenesosa tavallisesta. Hän voitti talviparalympialaisissa 2002 maastohiihdossa kaksi kultamitalia ja yhden hopean. Torinon talviparalympialaisissa 2006 hän saavutti ampumahiihdossa pronssia 7,5 kilometrin matkalla sekä maastohiihdossa kaksi kultaa ja yhden hopeamitalin. Paralympialaisissa 2010 McKeeverin oppaana toimi hänen isoveljensä Robin.
McKeever valittiin Kanadan hiihtojoukkueeseen Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Näin hänestä oli tulossa ensimmäinen saman vuoden aikana sekä paralympialaisiin että talviolympialaisiin osallistuva henkilö. Lopulta hän ei kuitenkaan saanut kilpailla, koska hiihtojoukkueessa oli häntä parempia hiihtäjiä, joille haluttiin antaa mahdollisuus.
Vuonna 2014 McKeever voitti kolme kultamitalia Sotšin talviparalympialaisissa.
Ack Värmeland, du sköna

Ack Värmeland, du sköna, tunnetaan myös nimillä Värmlandssången ja Värmlandsvisan, on kansansävelmään perustuva ruotsalainen laulu vuodelta 1822. Sanat siihen ovat kirjoittaneet Anders Fryxell ja Fredrik August Dahlgren. Se kirjoitettiin alun perin laulunäytelmään "Wermlandsflickan" (1822) mutta lainattiin sittemmin Dahlgrenin näytelmäkappaleeseen "Värmlänningarna" (1846).
Suomenkieliset sanat nimellä ”Kaunis kotimaani” on tehnyt Johan Vikstedt. Sen on levyttänyt mm. Mauno Kuusisto vuonna 1959. Sävelmällä on laulettu myös Zachris Topeliuksen kirjoittama ja Paavo Cajanderin suomentama ”Hankoniemen silmä”, jonka Tapio Rautavaara levytti samoin vuonna 1959.
Laulu on Ruotsissa Värmlannin maakuntalaulu.
Kouvolan keskuskirkko

Kouvolan keskuskirkko on kirkko Kouvolassa. Kirkon on suunnitellut arkkitehtuuritoimisto Jaakko ja Kaarina Laapotti, ja se valmistui 1977 ja vihittiin käyttöön 1978. Rakennus kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymän Kouvolan seurakunnan tiloihin.
Kouvolan keskuskirkko edustaa modernia konstruktiiviset rakennusosat näkyville jättävää arkkitehtuuria. Päärakenteen muodostavat teräsristikot. Julkisivun materiaaleina on käytetty alumiinia ja terästä. Ulkoasua on pidetty rumana ja kirkko on saanut lempinimiä kuten supermarket, teollisuushalli, rautakauppa ja kauppahalli. Kirkossa on erillinen myös teräsrakenteinen kellotorni. 
Kirkkosali on vapaasti kalustettava suorakaidesali. Sisätiloissa on käytetty valkoista tiiltä ja katossa teräsbetonielementtejä. Salissa on 800 istumapaikkaa. Alttarin taustaseinällä on alttaritauluna Jaakko Laapotin tekemä metallisommitelma, joka on sijoitettu seinän rakenneruudukkoon. Metallisommitelmassa on punaisia symboleja valkoisella pohjalla, ja se symboloi Jeesusta ja hänen apostolejaan.
Kouvolan seurakunta luovutti keskuskirkon valmistumisen jälkeen entisen pääkirkkonsa Pyhän Ristin kirkon Haminan ortodoksisen seurakunnan käyttöön.
Kouvolan seurakuntayhtymä suunnittelee kirkon purkamista osana laajempaa kiinteistöselvitystä, sillä rakennuksen kunto on heikko ja sen kunnostaminen vaatisi 3–4 miljoonan euron investoinnin. Kirkko on suljettu yleisöltä huonokuntoisen katon vuoksi. Purkaminen olisi ajankohtainen vuonna 2027, ellei seurakunta onnistu myymään muita kiinteistöjä. Museoviraston mukaan Kouvolan keskuskirkko on osa valtakunnallisesti merkittävää kulttuuriympäristöä.
Kouvolan keskuskirkon katon korjaus on seurakuntayhtymän suurin yksittäinen investointi vuodelle 2026. Kattoremonttiin budjetoidaan 1,5 miljoonaa euroa.