tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carl Wilhelm Enckell

Karl Vilhelm (Carl Wilhelm) Enckell (4. syyskuuta 1818 Helsingin pitäjä – 11. maaliskuuta 1883 Vehkalahti) oli suomalainen opettaja, rovasti ja kirjailija.
Enckellin vanhemmat olivat Helsingin pitäjän lukkari Karl Enckell ja Sofia Maria Fristedt. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1836. Enckell valmistui filosofian kandidaatiksi 1842 ja maisteriksi 1844. Hän kirjoitti dosentinväitöskirjan 1848 ja hänet vihittiin papiksi 1852. Enckell oli Viipurin lukion vt. 2. matematiikan lehtorina 1842–1844 ja vakinaisena lehtorina 1844–1848. Hän oli Helsingin yksityislyseon opettajana 1847–1849, Helsingin yliopiston kreikkalaisen kirjallisuuden dosenttina 1848–1856 ja Helsingin yläalkeiskoulun konrehtorina 1854–1856.
Enckell valittiin 1856 Haminan ja Vehkalahden kirkkoherraksi. Hän sai rovastin arvon 1860 ja hän toimi puhujana ja synodaaliväitöksen varapreeseksenä pappeinkokouksessa Porvoossa 1866.
Enckell oli naimisissa kaksi kertaa:
Enckellin lapsista tunnetuin oli taidemaalari Knut Magnus Enckell.
Constance Hultin

Emilie Sophie Constance Hultin, o.s. "Wännman", (21. joulukuuta 1803 Hammarland, Ahvenanmaa – 23. tammikuuta 1883 Södra Tjust, Småland, Ruotsi) oli Suomessa syntynyt ruotsalainen kirjailija.
Hultinin isä toimi Hammarlandin kirkkoherrana. Suomen sodan jälkeen 1809 perhe muutti Ruotsiin, jossa isä sai paikan Vimmerbyn kirkkoherrana 1811. Hultin sai kotoaan opetusta musiikin alalta keskittyen erityisesti harpun soittamiseen. Vaikka hän ei päässyt kouluun, hän tutustui monipuolisesti aikakauden kirjallisuuteen, muun muassa Schillerin, Goethen, Jean-Jacques Rousseaun ja Madame de Staëlin teoksiin. 
Isänsä kuoltua Hultin meni 1822 naimisiin Jönköpingin rykmentissä kapteenina palvelleen Carl Magnus Hultinin kanssa ja muutti Kalmarin läänin Rumskullan pitäjään. Hultinin kirjallinen ura keskittyi 1850- ja 1850-luvuille. Hän julkaisi omille lapsilleen kertomiaan satuja, kirjoitti pari romaania ja eeppisen runoelman "Aslögs saga". Viimeksi mainitun tekemiseen Hultin sai kannustusta runoilija J. L. Runebergiltä, jonka luona Hultinit vierailivat käydessään Suomessa.
Hultinit muuttivat 1840-luvun lopulla Södra Tjustiin Smålandiin, jossa he asuivat sitten lopun elämäänsä. Hultin jatkoi kirjallisia harrastuksiaan, ja viimeisen runonsa hän kirjoitti tammikuussa 1883 vähän ennen kuolemaansa.
Myös Constance Hultinin poika, lääkäriksi valmistunut Måns Henrik Hultin (1830–1869), oli kirjailija. Hän pakinoi Ny Dagligt Allehanda -lehdessä nimimerkillä Måns Månsson.
Olympus E-510

Olympus E-510 oli japanilaisen Olympuksen 2000-vuosikymmenen lopulla valmistama 10 megapikselin järjestelmäkamera, joka oli tarkoitettu aloittelijoiden ja harrastelijoiden käyttöön. Se julkaistiin Pohjois-Amerikassa nimellä Olympus Evolt E-510. E-510 julkaistiin maaliskuussa 2007 E-500-mallin seuraajaksi. E-510:ssä Olympus käytti ensimmäistä kertaa uutta Panasonicin MOS-kennoa Kodakin valmistaman CCD-kennon sijaan. Tämä oli ensimmäinen Olympus-järjestelmäkamera, jonka kamerarungossa on kuvanvakain.
E-510-runkoon sopivat objektiivit käyttävät Four Thirds -standardin mukaista kiinnitystä. Pölyn kertymistä kameran kennolle vähentää Supersonic Wave Filter -pölynpoisto. Se ravistaa kameran kennoa yleensä kameran käynnistämisen ja sammuttamisen yhteydessä.
E-510 julkaistiin useina eri ”paketteina”: pelkkä kamerarunko, runko 14–42 mm 1:3.5-5.6 objektiivin kanssa ja runko sekä 14–42 mm 1:3.5-5.6 että 40–150 mm 1:4–5.6 -objektiivien kanssa. Four Thirds -järjestelmän linsseillä on 2x-crop-kerroin, eli 40 mm objektiivilla on 80 mm kinovastaavuus.
Kesäkuussa 2008 julkaistiin E-510:n seuraaja, E-520. Se sisälsi pieniä päivityksiä Live View -toimintoon, mahdollisuuden langattoman salaman käyttöön ja siinä väitettiin olevan parempi mittausautomatiikka.
Kažym

Kažym (komiksi ja venäjäksi Ка́жым, venäjäksi myös Ка́жим, "Kažim") on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Koigorodokin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sysolaan laskevan Kažim-joen rannalla 37 kilometriä Koigorodokista kaakkoon. Asukkaita on 1 100 henkeä (vuonna 2002).
Vuonna 1755 kauppias Ivan Kurotškin sai luvan rakentaa rautatehtaan Kažim-joelle Sysolan suomalmiesiintymien yhteyteen. Kažymin ja lähistöllä sijainnut Njutšpasin tehdas aloittivat toimintansa vuonna 1759. Tehtaalla työskennelleet maaorjat siirrettiin paikalle Vjatkan ja Veliki Ustjugin lääneistä. Avustavissa tehtävissä toimi komitalonpoikia, joista eräät ryhtyivät vakituisiksi työntekijöiksi. Tehtaan ympärille syntyi taajama, jonka keskellä oli vuonna 1761 rakennettu puinen kirkko. Vuosina 1817–1826 rakennettiin uusi kivikirkko. Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen tehdas suljettiin, mutta vuonna 1872 se avattiin uudelleen. 1900-luvun alussa Kažymissa oli noin 800 asukasta ja tehtaalla vajaat 200 työntekijää.
Venäjän vallankumouksen ja kansalaissodan jälkeen tehtaan tuotanto väheni huomattavasti ja vuonna 1928 se suljettiin lopullisesti. Neuvostoaikana paikkakunnalle perustettiin metsäteollisuuspiiri ja puunjalostuslaitoksia. Vuosina 1944–1991 Kažymilla oli kaupunkimaisen taajaman status. Vuonna 1959 asukkaita oli 2 600 ja vuonna 1989 1 400 henkeä.
Scott-luokka (hävittäjä)

Scott-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kymmenen laivueenjohtajan muodostama alusluokka. Aluksista kaksi peruutettiin ennen toimitusta. Luokka tunnetaan myös nimellä Amiraliteetin laivueenjohtajat.
Sunnittelu.
Alusten suunnittelu aloitettiin vuoden 1916 keväällä tutkimalla Shakespeare-luokan alusten ominaisuuksia, mutta valmistusmenetelmissä toteutettaisiin Amiraliteetin käytäntöjä, jolloin tuotanto voitaisiin jakaa usealle toimittajalle. Ehdotettiin John I. Thornycroftin piirustusten toimittamista Cammell Lairdille, jonka tehtävänä oli tehdä vastaava uppouman pienentäminen aluksille kuin aiemmin toteutettiin R-luokalle. Tosiasiassa luokan alukset olivat raskaampia ja hitaampia kuin edeltäneen Shakespeare-luokan alukset.
Alusten aseistuksena oli viisi BL 4,7 tuuman Mk I -tykkiä CP Mk VI -asennuksina, jotka mahdollistivat 30 asteen korotuskulman. Alusten apuaseina oli yksi 3 tuuman 20 cwt HA Mk III -tykki sekä alkuperäisissä suunnitelmissa olleet kaksi 2 naulan tykkiä, jotka uudelleen sijoitettiin yläkannelle lähelle taaempia kansirakenteita. Pääaseille oli 120 kartussilaukausta kullekin tykille. Ilmatorjuntatykeille oli 190 laukausta kullekin. Aluksille määrättiin elokuussa 1917 asennettaviksi yhdeksän jalan etäisyysmittari, torpedotähtäin sekä ilmatorjunta-aseilla sallittiin yli sillan ampuminen.
Koeajoissa "HMS Scott" saavutti noin 33 solmun nopeuden aluksen uppouman ollessa 1 716 tonnia ja vertailutulokseksi saatiin 36,63 solmua 1 770 tonnin uppoumalla. Luokan alusten propulsiojärjestelmä painoi noin 70 tonnia enemmän kuin aiemman luokan vastaava. Muina eroina olivat lähinnä savuhormit, jotka olivat pyöreitä eivätkä litteitä kuten Thornycroftin aluksissa.
Alukset.
Luokan aluksista tilattiin ensimmäinen huhtikuussa 1916 osana hätäohjelmaa. Tämän jälkeen tilattiin joulukuussa kaksi seuraavaa. Luokan aluksia tilattiin huhtikuussa 1917 vielä viisi ja vuotta myöhemmin tilattiin vielä kaksi, mutta ne peruutettiin joulukuussa 1918 sodan päätyttyä.
Jeff Sarwer

Jeff Sarwer (s. 14 toukokuuta 1978, Kingston, Kanada) on kanadalais-suomalainen (kaksoiskansalaisuus) entinen shakinpelaaja ja pokerinpelaaja. Hänen isänsä on kanadalainen ja äitinsä suomalainen. Sarwer puhuu englantia, hollantia, saksaa, puolaa ja hiukan suomea. 
Uran alku.
Shakin säännöt hän oppi 4-vuotiaana pari vuotta vanhemmalta siskoltaan. 6-vuotiaana Jeff pääsi pelaamaan Manhattanin shakkiklubille, mikä oli aikansa arvostetuin shakkikerho. Jeff ja hänen siskonsa saivat kerhon elinikäisen jäsenyyden, mikä yleensä myönnetään vain shakin suurmestareille. Jeff pelasi shakkia lapsena menestyksellisesti ja voitti vuonna 1986 shakin nuorten maailmanmestaruuden alle 10-vuotiaiden poikien sarjassa. Hänen siskonsa on myös maailmanmestari alle 10-vuotiaiden sarjassa.
Sarwerin pelaamista kertyi usein seuraamaan paljon yleisöä hänen pelatessaan simultaanishakkia useampaa kymmentä pelaajaa vastaan Kanada-päivinä tai aikarajoitettua pikashakkia New Yorkissa.   
Esiintyminen mediassa.
Jeffin ja hänen sisarensa Julian kyvyt herättivät pian huomiota ja heidän perheensä erikoislaatuinen elämäntapa oli usein puheenaiheena. Aiheesta kirjoittivat muun muassa "GQ", "Sports Illustrated" ja "Vanity Fair". Sarwer esiintyi BBC World Servicen ohjelmassa "The Interview" joulukuussa 2010 kertomassa lapsuudenkokemuksistaan ja huonosta isäsuhteestaan sekä menestyksestään pokerissa.
Elokuvassa "Searching For Bobby Fisher" vastapelurin hahmo ”Jonathan Poe” perustuu Jeff Sarweriin ja hänen käymäänsä shakkiotteluun vastaan. Todellisuudessa peli päättyi tasapeliin, joskin Waitzkin katsottiin pelanneen haastavammin ja hänet julistettiin voittajaksi. Sarwer oli tuolloin 7-vuotias ja Waitzkin 9-vuotias. 
Yksityiselämä.
Sarwerin perhetausta herätti keskustelua lasten turvallisuudesta ja Jeffin shakkiuran mahdollisuuksista isänsä huomassa. Kanadaan muuton jälkeen lapset otettiin huostaan mutta Jeff ja Julia pakenivat takaisin isänsä luo. Perhe muutti Eurooppaan ja eli hiljaiseloa salanimien turvin. Vuonna 2007 hän ilmestyi takaisin shakkipiireihin ja pelasi turnauksen Puolan Malborkissa. Kesällä 2015 hän pelasi VI ShakkiNet turnauksessa Suomessa.
Juris Tone

Juris Tone (s. 26. toukokuuta 1961 Riika, Latvia) on latvialainen rattikelkkailija ja yleisurheilija.
Tone aloitti uransa yleisurheilijana. Hän voitti 1983 Latvian sosialistisen neuvostotasavallan mestaruuden 100 metrin juoksussa, pituushypyssä sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti tasavallan mestaruuden 4 x 100 metrin viestissä. 1987 hän voitti jälleen tasavallan mestaruuden 100 metrillä sekä pikaviestissä. Hän uusi 100 metrin mestaruutensa myös vuonna 1988.
Rattikelkkailussa Tone voitti Neuvostoliiton mestaruuden 1987. Seuraavana vuonna hän oli mukana Calgaryn talviolympialaisissa Neuvostoliiton neljän miehen kelkkojen joukkueessa, jonka kapteenina toimi Jānis Kipurs. Joukkue voitti kisoissa olympiapronssia. Tone voitti vielä 1990 Neuvostoliiton mestaruuden sekä EM-hopeaa kahden miehen kelkoissa parinsa Zintis Ekmanisin kanssa. Tone kilpaili Latvian neljän miehen kelkkojen joukkueessa Albertvillen olympialaisissa 1992 sijoittuen neljänneksitoista sekä Lillehammerin olympialaisissa 1994, joissa joukkue sijoittui yhdeksänneksitoista.
Tone piti hallussaan Latvian pituushyppyennätystä (807 cm, hypätty 21. kesäkuuta 1983 Moskovassa) vuoteen 2016 asti, jolloin Elvijs Misāns hyppäsi 808 cm. Lisäksi Tone oli mukana maan 4 x 100 metrin viestiennätysjoukkueessa (aika 39,32 (1983)).
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1923

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1923 pelattiin Belgiassa 7.–11. maaliskuuta.
Kittelä (Hyvinkää)

Kittelä on Hyvinkään kaupunginosa. Kittelän ja Mäkivehkojan kaupunginosien rajana on Kaskentie.
Ensimmäinen maininta Kittelän maatilasta on vuodelta 1539. Tilan nykyinen päärakennus rakennettiin 1900-luvun alussa. Kittelässä on vuonna 1975 rakennettu jätevedenpuhdistamo, jonka käyttö lopetettiin, kun Kaltevaan rakennettiin uusi puhdistamo.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1922

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1922 pidettiin St. Moritzissa, Sveitsissa 7.–10. maaliskuuta.
Jorma Aalto (hiihtäjä)

Jorma Ilmari Aalto (s. 24. elokuuta 1957 Tampere) on suomalainen hiihtäjä.
Aalto sijoittui Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa 30 kilometrin kilpailussa 26:nneksi. Hän edusti seuratasolla Kankaantaan Kisaa ja Nokian Pyryä. Hän saavutti SM-pronssia 50 kilometrillä vuonna 1981. Vuoden 1980 SM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 50 kilometrillä ja vuonna 1979 kuudenneksi 30 kilometrillä. Vuoden 1980 Salpausselän kisoissa Aalto sijoittui 50 kilometrillä kolmanneksi. Hän voitti urallaan viisi TUL:n mestaruutta. Vuonna 1981 hän voitti kaikki kolme TUL:n henkilökohtaista matkaa.
Aalto on pituudeltaan 182 cm ja siviiliammatiltaan urheilupaikkojen hoitaja. 
Jorma Aallon veljen puoliso on ampumahiihdon olympiaedustaja Pirjo Aalto (o.s. Mattila).
Erkki Malmivaara

Erkki Väinö Samuel Malmivaara (9. syyskuuta 1927 Kuusankoski – 12. lokakuuta 1996 Vaasa) oli suomalainen lehtitoimittaja ja poliitikko.
Varhainen elämä ja koulutus.
Erkki Malmivaara syntyi tunnettuun Malmivaaran pappissukuun Kuusankoskella vuonna 1927. Oppikoulun hän kävi Lapualla ja Ylivieskan Raudaskylässä, josta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1949. Hän opiskeli jonkin aikaa oikeustieteitä Helsingin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken. 
Ura toimittajana.
Malmivaara aloitti toimittajanuransa vuonna 1953 työskentelemällä sanomalehti Ilkan toimitusharjoittelijana. Suurimman osan työurastaan hän työskenteli Vaasa-lehden palveluksessa. Hän toimi vuosina 1954–1960 lehden toimittajana, 1960–1966 toimitussihteerinä, 1966–1980 toimituspäällikkönä ja vuodesta 1980 hallinnollisena päätoimittajana. Vuodesta 1985 hän työskenteli lehden, jonka nimi oli muuttunut vuonna 1984 Pohjalaiseksi, vastaavana päätoimittajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1991.
Poliittinen ura.
Malmivaara oli puoluekannaltaan kokoomuslainen. Hän toimi vuodesta 1972 Vaasan kaupunginvaltuustossa ja vuosina 1972–1984 myös kaupunginhallituksessa. 1976–1984 hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Hän vaikutti myös Pohjanmaan Kokoomuksen piirihallituksessa ja kokoomuksen puoluevaltuustossa. Malmivaara oli kaksissa vaaleissa ehdolla eduskuntaan.
Malmivaara sai vuonna 1985 kunnallisneuvoksen arvonimen.
Safi Airways

Safi Airways () on vuonna 2006 perustettu afganistanilainen lentoyhtiö, joka. Yhtiön solmukohtana toimii Kabulin kansainvälinen lentoasema Kabulissa, josta se liikennöi kolmeen kohteeseen Lähi-idässä ja Euroopassa. Safi Airwaysin laivastoon kuuluu kaksi Airbusin ja kolme Boeingin valmistamaa matkustajakonetta.
Historia.
Safi Airways perustettiin vuonna 2006. Yhtiön mukaan se on ensimmäinen afganistanilainen lentoyhtiö, joka täyttää Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestö ICAO:n turvallisuusnormit. Yhtiö avasi 15. kesäkuuta 2009 ensimmäisen suoran reitin Kabulista Frankfurtiin. Reitin lennot kuitenkin keskeytyivät marraskuussa 2010, kun EU asetti kaikki Afganistaniin rekisteröidyt lentokoneet lentokieltoon EU:n alueella. Safi Airways lensi tilausliikenteenä maan presidentin Hamid Karzain ulkomaanvierailut Boeing 767-2J6ER -koneellaan.
Safi Airwaysin tavoitteena on suoran reitin avaaminen Amsterdamiin, Lontooseen ja Pariisiin. Tulevaisuudessa yhtiö aikoo parantaa kotimaanliikenteen palvelujaan perustamalla tytäryhtiön vastaamaan kotimaan reiteistä. Yhtiö avasi 13. maaliskuuta uuden reitin Dohaan. Kabul-Doha-Kabul-reitti on yhtiön viides reitti, ja sitä operoidaan kolmesti viikossa yhteistyössä Qatar Airwaysin kanssa.
Kohteet.
Safi Airways operoi lentoja kolmeen kansainväliseen kohteeseen Kabulista.
Laivasto.
Safi Airwaysin laivaston keski-ikä oli joulukuussa 2010 20,7 vuotta.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1914

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1914 pidettiin Berliiniissä, Saksassa 25.–27. helmikuuta.
Ollako vai eikö olla

 
Ollako vai eikö olla ("To Be or Not to Be") on Ernst Lubitschin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1942. Elokuva kertoo puolalaisen teatteriseurueen kommelluksista natsi-Saksan miehittämässä Varsovassa.
"Ollako vai eikö olla" on pääosanäyttelijä Carole Lombardin viimeinen elokuva, sillä hän kuoli lento-onnettomuudessa kaksi kuukautta ennen elokuvan ensi-iltaa.
Elokuva valittiin vuonna 1996 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen 13. parhaaksi komediaksi.
Mel Brooks teki elokuvasta vuonna 1983 uudelleenfilmatisoinnin "Ollako vai eikö olla – siinä leffa!".
Renessanssin arkkitehtuuri

Renessanssin arkkitehtuuri oli eurooppalaisen arkkitehtuurin ajanjakso 1400-luvun alusta 1600-luvun alulle. Sen katsotaan alkaneen vuodesta 1418, ja se sai vaikutteita antiikin arkkitehtuurista, Kreikasta ja Roomasta.
Varhaisrenessanssi vaikutti erityisesti Firenzessä noin 1420–1490. Sen aikana pyrittiin palaamaan antiikin ajan ihanteisiin: selkeyteen, symmetrisyyteen ja harmonisuuteen. Tavoitteiden täyttämiseen käytettiin matemaattisia teorioita ja perspektiivilakeja. Varhaisrenessanssille tyypillistä olikin geometristen muotojen käyttö ja tiukka kerrosjako. Ominaisia rakennuksia tälle ajalle olivat kuutiomaiset kupolilla katetut keskeisrakennukset, etenkin kirkot. Varhaisrenessanssissa käytettiin esikuviensa mukaisesti pyörökaaria, roomalaisia pylväitä ja päätykolmioita. Lisäksi ajalle olivat tyypillisiä kupolien huipulla olevat pienikokoiset tornit ja avoimet pylväskäytävät, loggiat.
Renessanssin alkamishetkenä pidetään vuotta 1418, jolloin Filippo Brunelleschin suunnitteleman "Santa Maria del Fiore" -kirkon kupolin rakennustyöt aloitettiin. Kupoli ei kuitenkaan tyylillisesti edusta vielä renessanssia. Brunelleschia on pidetty renessanssiarkkitehtuurin isänä, sillä hänen suunnittelemansa "Ospedale degli Innocenti" ("löytölastenkoti"), "Basilica di Santo Spirito" ja "Cappella Pazzi" noudattivat klassisen kauden ihanteita.
Täysrenessanssi sijoittuu 1500-luvun ensimmäisille vuosikymmenille. Täysrenessanssissa pyrittiin geometriseen täydellisyyteen, harmoniaan ja tasapainoon. Arkkitehtuurin aiheet otettiin edelleen antiikista, mutta klassisesta ohjeistuksesta oli myös lipsumista. Rakennukset olivat usein varustettuja ympyrän-, ristin- tai tähdenmuotoisella keskeisrakennuksella, jota peitti kupoli.
Firenzestä renessanssin keskus siirtyi täysrenessanssin aikana Roomaan. Täysrenessanssin mestareihin lukeutui Donato Bramante, jonka töihin lukeutui mm. pieni "Il Tempietto" -kappeli ja Pietarinkirkon uudistaminen. 1500-luvun loppupuolella kehittyi manierismi, jota kutsutaan joko myöhäisrenessanssiksi tai täysrenessanssin vastapainoksi kehittyneeksi taidesuuntaukseksi. Manierismissa pyrittiin siirtymään täysrenessanssin plastisuudesta kaksiulotteiseksi ja koristeelliseksi. Palatsien ulkoseinämien koristemaalaukset lisääntyivät manierismin aikana. Suuntausta edustivat Michelangelon myöhäiset työt, Andrea Palladio, joka voidaan liittää myös täysrenessanssin aikaan, ja Giacomo da Vignola.
Xetaq Qazyumov

Xetaq Qazyumov (s. 24. huhtikuuta 1983 Suadag, Pohjois-Ossetian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on azerbaidžanilainen vapaapainija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari. 
Qazyumov voitti olympiapronssia alle 96-kiloisten sarjassa sekä Pekingissä että Lontoossa 2012. Hän voitti alle 96-kiloisten maailmanmestaruuden Moskovassa 2010 ja MM-hopeaa vuosina 2009 ja 2013 sekä kolme peräkkäistä Euroopan mestaruutta vuosina 2009–2011. Alle 97 kg:n painoluokassa hän sai MM- ja EM-hopeaa 2014, MM-pronssia 2015, voitti kultaa Bakun Euroopan kisoissa 2015 sekä sai olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Lotta Harala

Lotta Harala (s. 26. maaliskuuta 1992 Tampere) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä.
Hän pitää hallussaan 100 metrin aitojen Suomen-ennätystä 12,65, jonka hän juoksi Sveitsin La Chaux-de-Fondsissa heinäkuussa 2024.
Urheilu-ura.
Harala sijoittui neljänneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen 100 metrin aitajuoksussa Bressanonessa 2009. Hän karsiutui samoissa kilpailuissa pituushypyn loppukilpailusta. Hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 ja EM-kilpailuissa 2011. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi.
Harala karsiutui sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin aitajuoksun välierissä Belgradissa 2017 ja alkuerissä Göteborgissa 2013 ja Istanbulissa 2023. Harala selviytyi finaaliin Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025, mutta kaatui törmättyään ensimmäiseen aitaan. Harala karsiutui 100 metrin alkuerissä Budapestin MM-kilpailuissa 2023 ajalla 13,11. Rooman EM-kilpailuissa 2024 hän selviytyi alkueristä jatkoon ajalla 12,91, mutta karsiutui välierissä ajalla 12,98. Hän juoksi 100 metrin aitajuoksun Suomen ennätyksen 12,65 Sveitsin La Chaux-de-Fondsissa 14. heinäkuuta 2024. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän karsiutui välierissä ajalla 13,05. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän juoksi 60 metrin aitajuoksun välierissä ennätyksensä 7,97, mutta keskeytti loppukilpailun kaatumisen seurauksena. Kaksi viikkoa myöhemmin hän karsiutui välierissä Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 8,10. Tokion MM-kilpailuissa 2025 Harala selvitti tiensä aikavertailun kautta välieriin, mutta välierissä hänet hylättiin vilppilähdön vuoksi.
Kalevan kisoissa Harala on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2017 ja 2025 minkä lisäksi hän on saavuttanut pika-aitojen hopeaa vuosina 2023 ja 2024. Sisäratojen SM-kilpailuissa Harala on saavuttanut 60 metrin aitajuoksussa kultaa 2025, hopeaa vuosina 2013, 2015 ja 2020 ja pronssia 2018 sekä viestissä kultaa vuosina 2011, 2012 ja 2013 sekä pronssia 2017. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saanut 4 × 100 metrin viestissä kultaa vuonna 2018, hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuosina 2011 ja 2024.
Dopingrikkomus.
Harala sai tammikuussa 2021 kolmen kuukauden kilpailukiellon dopingrikkomuksesta. Hänen 5. elokuuta 2020 antamassaan dopingnäytteessä oli piristeeksi luokiteltavaa 5-metyyliheksaani-2-amiinia (1,4-dimetyylipentyyliamiinia). Hänen katsottiin todennäköisesti saaneen kiellettyä ainetta ravintolisästä, jonka tuoteselosteessa ainetta ei mainittu. Rikkomusta pidettiin tahattomana. Hän oli aloittanut vapaaehtoisen toimintakiellon jo lokakuussa 2020, jolloin kolmen kuukauden tuomio oli kärsitty 12. tammikuuta 2021 mennessä.
Yksityiselämä.
Harala on kertonut julkisuudessa kärsineensä syömishäiriöistä. Hän seurusteli vuosina 2013–2021 ja oli kihloissa vuosina 2021–2025 jääkiekkoilija Matias Myttysen kanssa.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1913 pelattiin Münchenissä 25.–27. tammikuuta.
Valde Näsi

Valde Jaakko Näsi (21. heinäkuuta 1903 Karunki – 22. joulukuuta 1993 Oulu) oli suomalainen lehtitoimittaja.
Henkilöhistoria.
Näsi toimi vuodesta 1945 sanomalehti Kalevan päätoimittajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1966. Hän suoritti sanomalehtimiestutkinnon vuonna 1929 ja työskenteli ennen Kalevaa Karjala-lehden aluetoimittajana Sortavalassa sekä maanpuolustusjulkaisujen Rajan Turva ja Pohjan Mies toimittajana. Hän työskenteli myös suojeluskuntajärjestön valistusohjaajana Sortavalassa ja myöhemmin, talvisodan jälkeen, Oulussa. 
Näsi oli puoluekannaltaan liberaali. Hän vaikutti yli kahdenkymmenen vuoden ajan Oulun kunnallispolitiikassa, kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. 
Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.
Aiheesta muualla.
Valde Näsin lehtiartikkeleita:
Cecil Cooke

Cecil George Cooke (31. toukokuuta 1923 Nassau – 1. toukokuuta 1983 Nassau) oli bahamalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. Hän osallistui urallaan yksiin olympialaisiin, Tokiossa 1964. Cooke voitti näissä kisoissa kultaa star-luokassa Durward Knowlesin kanssa.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1912

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1912 järjesttiin Prahassa, Itävalta-Unkarissa 2.–4. helmikuuta. Kisoilta vietiin kuitenkin Euroopan-mestaruuskilpailujen arvo Saksan protestoitua Itävaltaa vastaan. Itävalta ei ollut jäsen LIHG:ssa, josta tuli myöhemmin Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1911

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1911 pelattiin Berliinissä 15.–17. tammikuuta.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1910

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1910 olivat lajin ensimmäiset arvokisat, ja ne pelattiin Les Avantsissa Sveitsissä 10.–12. tammikuuta. Englanti voitti mestaruuden. Ulkopuolisena turnauksessa pelasi myös Oxford Canadiens -joukkue, joka voitti Sveitsin maalein 8–1, Saksan luvuin 4–0 ja Belgian maalein 6–0. Englannin ja Oxfordin välinen ottelu jäi pelaamatta.
QueenAdreena

QueenAdreena oli brittiläinen, indie rock-yhtye Lontoosta. Sen levy-yhtiö oli One Little Indian Records. Yhtyeen perustivat laulaja KatieJane Gardside ja soolokitaristi Crispin Gray, jotka olivat aikaisemmin tehneet yhteistyötä suosituksi nousseen, mutta lyhyen aikaa eläneen Daisy Chainsaw -yhtyeen parissa. Heidän uusi yhtyeensä QueenAdreena herätti mediassa runsaasti huomiota, mutta varsinaista kaupallista läpimurtoa ei kuitenkaan tullut ennen yhtyeen hajoamista vuonna 2010. 
QueenAdreena nauttii kansainvälistä kulttisuosiota. Yhtyeen musiikki oli synkkää ja usein intensiivistä, meluisaa vaihtoehtorockia, jossa oli vaikutteita punkista, grungesta ja heavy metallista. Sanoitukset — jotka usein olivat avoimia monille tulkinnoille — käsittelevät vaikeita aiheita, kuten mielenterveyden ongelmia, huumeiden käyttöä, anoreksiaa ("“My Silent Undoing”") ja JonBenét Ramseyn murhaa ("“FM Doll”"). Yhtyeen musiikkivideot noudattavat samaa estetiikkaa: ne ovat outoja, rakeisia ja niissä näkyi myös kauhuelokuvien estetiikkaa.
Ura.
Queenadreena perustettiin Lontoossa vuonna 1999 laulaja Katie Jane Garsiden ja kitaristi Crispin Grayn toimesta. Myöhemmin mukaan liittyivät rumpali Billy Freedom ja basisti Orson Wajih, minkä jälkeen he julkaisivat ensimmäisen levynsä "Taxidermyn" vuonna 2000, Blanco y Negro Records levy-yhtiön kautta. Sittemmin yhtyeen nimeä muutettiin hieman muodosta "Queen Adreena" "QueenAdreenaksi".
Billy Freedomin korvasi 2002 aikaisemmin The Clash- yhtyeen viimeisessä kokoonpanossa soittanut rumpali Pete Howard. Samana vuonna yhtye julkaisi toisen albuminsa "Drink Men", johon sisältyi Queenadreenan klassikko single "Pretty Like Drugs". Heidän senhetkinen levy-yhtiönsä Rough Trade pudottivat heidät tallistaan vähän "Drink Men" julkaisun jälkeen, ja Wajih lähti yhtyeestä. 
QueenAdreena kirjautui One Little Indian Recordsin nimiin ja julkaisi vuonna 2005 albumin The Butcher and the Butterfly, jolla KatieJanen sisko Melanie Garside soitti bassoa. Hänet korvasi myöhemmin Paul Jackson ja sitten Nomi Leonard."The Butcher and the Butteflyn" jälkeen yhtye levytti livealbumin "Live at the ICA" ja myöhemmin julkaistiin "Ride a Cock Horsen", joka oli kokoelma yhtyeen varhaisista demoista. Vuonna 2008 QueenAdeena levytti levyn "Djin," joka julkaistiin aluksi vain Japanissa Imperial Recordsin kautta. Kun albumi julkaistiin lopulta myös Isossa-Britanniassa syyskuussa 2009, yhtye ei enää aktiivisesti mainostanut sitä, sillä se oli käytännössä jo jäämässä tauolle sisäisten erimielisyyksien vuoksi. Yhtye hajosi lopullisesti pian tämän jälkeen. 
Queenadreenan hajoamisen jälkeen laulaja Katie-Jane Garside on siirtynyt soolouralle ja hän on myös laulanut yhtyeissä Ruby Throat ja Lalleshwari.
Kirjanpitäjä

Kirjanpitäjä on henkilö, joka ylläpitää tietoa yrityksen tai yhteisön taloudellisesta toiminnasta ja tilasta yksittäisen liiketapahtuman tarkkuudella. Kirjanpitäjä myös seuraa ostovelkoja ja myyntisaamisia sekä niiden suorituksia, toisin sanoen tekee päätelmiä lopullisesta kirjanpidosta. Kirjanpitäjä voi hoitaa kirjanpidon kokonaan manuaalisesti. Nykyään se yleensä kuitenkin toteutetaan ainakin osittain tai kokonaan sähköisen taloushallinnon avulla.
Kirjanpitäjä on koulutukseltaan usein joko merkonomi tai tradenomi. Kirjanpitäjä voi suorittaa myös KLT-tutkinnon, joka on taloushallintoalan asiantuntijatutkinto. Tutkinnon suorittamiseksi hakijalla on oltava riittävä kaupallinen koulutus ja usean vuoden käytännön työkokemus.
Roslyn

Roslyn on kaupunki Kittitasin piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen asukasluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 1 017.
Roslyn tuli tunnetuksi 1990-luvulla tuotetun "Villi Pohjola" -televisiosarjan kuvauspaikkana. Kaupungissa järjestetään vielä nykyäänkin vuosittain "Moosefest"-niminen tapahtuma, jossa vierailee sarjan näyttelijöitä.
Sokeritoukat

Sokeritoukat (Lepismatidae) on toukkasukahäntäisten lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Suomessa heimon edustajia ovat sokeritoukka ja uunitoukka.
Heimoon kuuluvat suvut ovat:
Heinäveden Hyrske

Heinäveden Hyrske on Heinävedellä 1945 perustettu urheilun yleisseura. Nykyisin Hyrskeessä toimii aktiivisesti koripallo-, lavatanssi- sekä talviliikuntajaostot. Lentopallojaoston aktiivinen toiminta on hiipunut.
Koripalloa Hyrskeessä alettiin pelata vuonna 1959, lentopalloa 1980-luvun puolivälissä. Heinäveden Hyrske pelasi parhaimmillaan koripalloa ykkösdivisioonassa.
Maajoukkuekoripalloilija Riku Marttinen on Hyrskeen kasvatti.
Hyrskettä edustanut Jukka Leino kuului alppihiihdossa Suomen A-maajoukkueen laskijoihin.
Valtakunnanvouti

Valtakunnanvouti () on Suomen ulosottohallinnon päällikön virkanimike.
Valtakunnanvouti johtaa Ulosottolaitosta, joka aloitti toimintansa 1. joulukuuta 2020. Virasto toimii Turussa. Suomen ensimmäinen valtakunnanvouti on Juhani Toukola. Hän toimi aiemmin oikeusministeriön ulosottojohtajana, joka virka lakkautettiin samalla kun valtakunnanvoudinvirasto perustettiin 2010 uudeksi keskusvirastoksi oikeusministeriön alaisuuteen. Vuodesta 2020 lähtien valtakunnanvoudinvirasto on ollut osa uutta Ulosottolaitosta.
Tasavallan presidentti nimitti 8.12.2023 uudeksi valtakunnanvoudiksi oikeustieteen kandidaatti, varatuomari Veikko Minkkisen viiden vuoden määräajaksi 1.1.2024 lukien.
Yandere

Yandere (jap. ヤンデレ) on japanilainen termi henkilölle, joka on ensi alkuun luonteeltaan hyvin hellä ja rakastava, mutta jossain vaiheessa rakkautensa vuoksi muuttuu häiriintyneeksi ja psykoottiseksi, usein brutaalilla tavalla. "Yandere" on yhdistelmä kahdesta japaninkielisestä sanasta; "yanderu", mikä tarkoittaa "olla sairas" ja "derere", jonka voi kääntää "uupunut" tai "rakkaudenkipeä".
Termiä käytetään usein anime- ja mangasarjojen ja muiden japanilaisten populaarikulttuurin hahmoista.
Stuart Craig

Stuart Craig (14. huhtikuuta 1942 – 7. syyskuuta 2025) oli brittiläinen elokuvalavastaja. Hän voitti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon kolmesti, elokuvista "Gandhi", "Valheet ja viettelijät" ja "Englantilainen potilas".
Sellokonsertto (Barber)

Samuel Barber sai sellokonserttonsa (op. 22) valmiiksi 22. marraskuuta 1945. Hän oli ryhtynyt työhön saman vuoden tammikuussa. Raja Garbusova, jolle teos omistettiin, kantaesitti teoksen Serge Koussevitzkyn johtaman Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa 5. huhtikuuta 1946. Konsertto toi säveltäjälle New York Music Critics' Circle Awardin vuonna 1947.
Osat.
Konsertto koostuu kolmesta osasta:
Kuopion Uusi Kesäteatteri

Kuopion Uusi Kesäteatteri oli Kuopion Rauhalahdessa toimiva ammattikesäteatteri, joka toimi vuosina 2010-2017. Teatteri piti esityspaikkanaan vuonna 2003 rakennettua Rauhalahden kesäteatteriareenaa. Kuopion Uutta kesäteatteria operoi Tahtiteatteri. Teatterin perustivat Johanna Keinänen, Kimmo Virtanen ja Sami Kojonen. Kuopion Uuden Kesäteatterin tuottajana toimi kokoaikaisesti Juha Kojonen.
Esityksiä.
Kuopion Uusi Kesäteatteri teki kantaesityksinä musikaaleja ja musiikkinäytelmiä, joita on nähty teattereissa ympäri Suomen. Kantaesityksinä nähtiin:
Kaikki musiikkinäytelmät ja musikaalit ovat käsikirjoittaneet Johanna Keinänen, Kimmo Virtanen (ei Tapsan Tähti! - dramaturgina) ja Sami Kojonen. Kimmo Virtanen on ohjannut kaikki muut teokset paitsi Tapsan Tähti! -musiikkinäytelmän, jonka ohjasi Johanna Sorjonen.
Kuopion Uuden Kesäteatterin jatko.
Kuopion kaupunki myi koko Rauhalahden campinalueen ja sen mukana kesäteatteriareenan. Uusi omistaja Suomi-Camping ei halunnut enää jatkaa vuokrasopimusta, jolloin Kuopion Uuden Kesäteatterin toiminta päättyi. Tahtiteatteri jatkaa toimintaansa kiertueteatterina sekä laajeni myös mediatuotantoihin, joita tekee Tahtiteatteri-Media.
HMS Wolsey

HMS Wolsey (viirinumerot D98 ja L02) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Thornycroftin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 28. maaliskuuta 1917. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1918 ja valmistui pari kuukautta myöhemmin 14. toukokuuta.
Palvelus.
Ensimmäisen maailmansodan lopun alus oli Atlantin laivaston 4. hävittäjälaivueessa, jonka mukana alus siirtyi Välimeren laivastoon. Se siirrettiin Maltalla reserviin, jossa se oli muutostöiden ilmatorjuntasaattajaksi alkamiseen 1938. Muutostöiden päätyttyä Maltalla alus palasi palvelukseen.
Andrea Gaudenzi

Andrea Gaudenzi (s. 30. heinäkuuta 1973 Faenza) on italialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut tenniksen ATP-maailmanlistalla sijalle 18 helmikuussa 1995. Hän on voittanut kolme ATP-turnausta kaksinpelissä ja kaksi nelinpelissä. Hän on kerran selviytynyt Grand Slam -turnauksen neljännelle kierrokselle. Davis Cupissa hän on edustanut Italiaa 14 maaottelussa vuosina 1994–2000.
Ura.
Vuonna 1990 Gaudenzi voitti poikien kaksinpelin Ranskan avoimissa ja Yhdysvaltain avoimissa. Ranskan avointen loppuottelussa hän voitti Thomas Enqvistin ja Yhdysvaltain avointen loppuottelussa Mikael Tillströmin.
Ranskan avoimissa 1994 Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Petr Kordan, toisella Brad Gilbertin ja kolmannella Arnaud Boetschin, mutta hävisi neljännellä kierroksella Goran Ivaniševićille.
Atlantan kesäolympialaisissa 1996 Gaudenzi edusti maataan kaksinpelissä ja nelinpelissä. Kaksinpelissä hän voitti Carlos Costan ja Óscar Ortizin, mutta hävisi Andre Agassille. Nelinpelissä Gaudenzi hävisi parinsa Diego Nargison kanssa ensimmäisellä kierroksella David Prinosilille ja Marc-Kevin Goellnerille.
HMS Woolston

HMS Woolston (viirinumero L49) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Thornycroftin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1918 ja valmistui samana vuonna 28. kesäkuuta.
Palvelus.
Oltuaan ensimmäisen maailmansodan lopun Suuressa laivastossa alus liitettiin 1921 Atlantin laivaston 4. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se siirrettiin Välimeren laivastoon Maltalle ennen reserviin siirtoa. Alus päätettiin 1938 muuttaa Chathamin telakalla ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi.
Lokakuussa 1939 alus aloitti muutostöiden jälkeiset koeajot ja se liittyi marraskuussa Noren alaisuuteen Englannin kanaalin ja Pohjanmeren saattueiden suojaksi, kunnes alus määrättiin helmikuussa 1942 Kotilaivastoon.
Alus suojasi maaliskuussa "HMS Ashantin", "HMS Bedouinin", "HMS Echon", "HMS Eclipsen", "HMS Faulknorin", "HMS Furyn", "HMS Groven", "HMS Icaruksen", "HMS Inconstantin", "HMS Intrepidin", "HMS Javelinin", "HMS Lancasterin", "HMS Ledburyn", "HMS Lookoutin","HMS Onslowin", "HMS Punjabin", "HMS Tartarin", "HMS Verdunin" ja "HMS Wellsin" kanssa taistelulaivoja "HMS King George V" ja "HMS Duke of York", taisteluristeilijä "HMS Renownia", lentotukialus "HMS Victoriousia", risteilijöitä "HMS Berwick" ja "HMS Kenya". Osaston tehtävänä oli toimia Venäjälle matkaavan saattueen PQ12 ja sieltä palaavan saattueen QP8 kaukosuojausosastona. Vapauduttuaan tehtävästä "Woolston" palasi Noren alaisuuteen saattueiden suojaksi, kunnes se määrättiin kesäkuussa 1943 suojaamaan Atlantille Sisilian maihinnousuun matkaavia saattueita.
"Woolston" lähti 20. kesäkuuta Clydeen liittyäkseen saattueeseen WS31. Seuraavana päivänä alus suojasi "HMS Arrowin", "HMS Blankneyn", "HMS Blencathran", "HMS Breconin", "HMS Brissendenin", "HMS Hambledonin", "Ledburyn", "HMS Mendipin", "HMS Viceroyn", "HMS Wallacen" ja "HMS Witheringtonin" kanssa saattueetta kohti Gibraltaria. Alus erkani 26. kesäkuuta saattueesta sen saavuttua määränpäähänsä.
Alus siirtyi Bon Capin alueelle määrättynä maihinnousun itäisen tukiosaston saattajaryhmä V:hen. Se lähti 7. heinäkuuta Bon Capista sillanpäähän suojaten saattuetta KMF18, josta se erkani seuraavana päivänä tankatakseen Maltalla. 10. heinäkuuta alus matkasi liittyäkseen saattajaryhmäänsä suojatakseen sillanpään ankkuripaikkaa. Alus palasi elokuussa vapauduttuaan maihinnoususta Noren alaisuuten suojaamaan Pohjanmeren saattueita. Japanin antauduttua toukokuussa 1945 alus siirrettiin saattamaan miinanraivaajia. "Woolston" ja "HMS Wolfhound" saattoivat 14. toukokuuta Stavangerin edustan miinanraivaajia.
Alus poistettiin palveluksesta ja se sijoitettiin reserviin. Se sijoitettiin poistolistalle 1946. Alus myytiin 18. helmikuuta 1947 BISCOlle, joka siirsi romuttamisen G. Bruntonille Grangemouthiin. Alus saapui myöhemmin samana vuonna hinattuna romutettavaksi.
HMS Vansittart

HMS Vansittart (viirinumerot D64 ja I64) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin parannellun W-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin tammikuussa 1918 vuosien 1918-1919 laivasto-ohjelman 13. tilauksessa William Beardmore and Companyltä Dalmuirista, missä köli laskettiin samana vuonna 1. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1919 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 5. marraskuuta.
Palvelus.
Alus sijoitettiin 1945 poistolistalle ja myytiin 25. helmikuuta 1946 BISCOlle. Se saapui 5. toukokuuta hinattuna J. Cashmorelle Newportiin romutettavaksi.
Evliya Çelebi

Evliya Çelebi (oikealta nimeltään Mehmed Zilli, 1611 – n. 1684) () oli osmanimatkailija, joka matkaili Osmanien valtakunnan ja ympäröivien maiden alueella yli neljänkymmenen vuoden ajan.
Evliya teki ensimmäiset matkansa Istanbulin ympäristössä 1630-luvulla, ja vuonna 1634 hän oli mukana Murat IV:n sotaretkellä Persiaa vastaan. Evliya vieraili Bursan ja İzmitin kaupungeissa 1640, kunnes matkusti Trabzoniin uuden paikallishallitsijan kanssa. Trabozonista Evliya pystyi jatkamaan matkaansa Kaukasukselle Azovin kaupunkiin. Tämän jälkeen hän lähti tataariarmeijan mukana Krimille. Paluumatkalla Istanbuliin Evliya haaksirikkoutuneena päätyi Bulgariaan.
Vuonna 1645 Evliya oli Osmanien armeijan mukana hyökkäyksessä Venetsian hallitsemalle Kreetalle. Hän oli paikalla Hanian piirityksessä. Seuraavana vuonna Evliya matkusti pohjoisessa Anatoliassa Erzurumin kuvernöörin seurueessa, minkä jälkeen hän päätyi erikoistehtävän takia Tabriziin, josta hän pystyi tekemään toisen matkansa Kaukasukselle. Evliya nimitettiin vuonna 1648 Mekkaan lähtevän pyhiinvaelluskaravaanin muezziniksi ja imaamiksi. Hadžin jälkeen hän oli mukana sotaretkellä druuseja vastaan ja matkusti Syyriassa ja Libanonissa.
Evliya sai vuonna 1651 mahdollisuuden sedältään ja suojelijaltaan laajempaan matkaan Bulgariaan ja eteläiseen Anatoliaan, kun setä nimitettiin Vanin kuvernööriksi. Vuosina 1655–1656 Evliya matkusti Persian valtakunnan länsiosissa ja vieraili Bagdadissa ja Basrassa. Evliya taisteli vuosina 1659–1665 osmanien armeijassa Transylvaniassa ja matkusti Moldaviassa, Serbiassa, Montenegro, Bosniassa, Hertsegovinassa ja Kroatiassa. Vuonna 1665 Evliya pääsi mukaan osmanien diplomaattiselle matkalle Wieniin, jossa hän saattoi viettää pari vuotta.
Kreetalle Evliya oli 1667–1670, kun venetsialainen Herakleion antautui osmaneille. 1670-luku vei Evliyan edelleen läntiseen ja lounaiseen Anataloiaan sekä Syyriaan. Hän suoritti hadžin myös toistamiseen. Sen jälkeen hän eli Egyptissä useita vuosia ja matkusti Ylä-Egyptissä, Sudanissa ja Etiopiassa. Lopulta Evliya asettui ja keskittyi matkakirjansa "Seyahatnamen" kirjoittamiseen.
"Seyahatname" on kymmenosainen teos, jossa Evliya kirjoittaa matkoistaan kronologisesti. "Seyahatname" tieteellinen arvo on osittain pantu kyseenalaiseksi, sillä Evliya kirjoittaa myös alueista, joilla hän ei ole ikinä käynyt, ja häneen ovat vaikuttaneet myös monet tarinat, sillä Evliya kertoo kritiikittömästi kansantarinoita ja suullisia kertomuksia. "Seyahatnamessa" on kuitenkin esimerkiksi virallisia dokumentteja ja tarkkoja oman käden havainnointeja.
Englannin jääkiekkomaajoukkue

Englannin jääkiekkomaajoukkue oli Englantia kansainvälisissä otteluissa edustanut jääkiekkomaajoukkue vuosina 1909–1994. Joukkue ei ollut Kansainvälisen Jääkiekkoliiton jäsen. Englannilla on ollut ajoittain oma maajoukkue siitä huolimatta, että se on osana Isoa-Britanniaa, jolla on myös oma, yhä toiminnassa oleva maajoukkueensa. Englanti voitti muun muassa jääkiekon ensimmäisen Euroopan mestaruuden vuoden 1910 Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Maajoukkue osallistui lisäksi myös muihin turnauksiin ja maaotteluihin.
Britannian jääkiekkomaajoukkue aloitti toimintansa nimellisesti vuonna 1922, mistä alkaen Englannin maajoukkueen toiminta alkoi hiipua. Se pelasi kuitenkin vielä yksittäisiä maaotteluita, lähinnä Skotlannin jääkiekkomaajoukkuetta vastaan. Englannin maajoukkue pelasi yhteensä 120 virallista maaottelua, joista 52 Skotlantia vastaan. Joukkue voitti otteluita yhteensä 46, joista 21 Skotlantia vastaan.
Kotšinkiina

Kotšinkiina () on alue, joka kattaa suunnilleen nykyisen Vietnamin eteläisimmän kolmanneksen Hồ Chí Minhin kaupungin ympäristössä. Se oli Ranskan siirtomaa vuosina 1862−1948. Keisari Tự Đức luovutti sen ranskalaisille, kun nämä olivat onnistuneet valloittamaan Saigonin (nyk. Hồ Chí Minhin kaupunki) jo vuonna 1847 alkaneen hyökkäyksen seurauksena.
Vuonna 1887 Ranska yhdisti siirtomaansa tuolla alueella − Annamin, Tonkinin, Kambodžan ja Kotšinkiinan − Ranskan Indokiinaksi.
Nimitys "Kotšin" tulee kiinan- tai malaijinkielisestä sanasta "Kuchi, "joka tarkoitti Vietnamia.
Hämähäkkijuoksijainen

Hämähäkkijuoksijainen ("Scutigerida coleoptrata") on kellanharmaa juoksujalkainen, jolla on 15 jalkaparia. Laji on levinnyt laajalti ympäri maailman syntysijoiltaan Välimeren alueelta. Juoksujalkainen elää yleensä ihmisasumuksissa. Se on petoeläin joka metsästää tyypillisesti niveljalkaisia, kuten hämähäkkieläimiä ja hyönteisiä.
Hämähäkkijuoksijainen surmaa saaliinsa ruiskuttamalla siihen pienen määrän myrkkyä. Ne pistävät joskus ihmistäkin, mikä aiheuttaa paikallista turvotusta ja kipua.
Vietnamin kommunistinen puolue

Vietnamin kommunistinen puolue () on Vietnamissa toimiva marxilais-leniniläinen puolue. Se muodostaa yhdessä Kansallisen vapautusrintaman, Vietnamin ammattiyhdistysten, Hồ Chí Minhin nuorisoliiton ja muutamien uskonnollisten ryhmien kanssa Vietnamin isänmaanrintaman (Mặt Trận Tổ Quốc Việt Nam), jolla on perustuslaissa määritelty johtava asema. Puolueen johdossa on pääsihteeri ja 15-jäseninen politbyroo. Puolue kokoontuu puoluekokouksiin joka viides vuosi ja valitsee silloin 150-jäsenisen keskuskomitean, joka valitsee politbyroon.
Puolueen perustivat 3.–7. helmikuuta 1930 Kowloonissa, Brittiläisessä Hongkongissa pidetyssä kokouksessa Ho Tši Minh ja muut maanpaossa olleet vietnamilaiset kommunistit.
Suhoi T-4

Suhoi T-4 eli "Lentokone 100," "Projekti 100" tai "Sotka" oli Suhoin valmistama neuvostoliittolainen suureen nopeuteen pyrkivä sarja sotilaslentokoneita, joilla tutkittiin yli kolmenkertaisen äänennopeuden (Mach 3) omaavan lentokoneen käytettävyyttä mm. tiedustelussa ja mahdollisesti lentotukialusten tuhoamisessa. Ohjelma keskeytettiin kuitenkin ennen varsinaista tuotantoa.
Kehitys.
Suhoi T-4 näyttää ulkoisesti hyvin samanlaiselta kuin yhdysvaltalainen 1960-luvun alussa suunniteltu North American XB-70 Valkyrie -pommikoneprototyyppi, joka ei kuitenkaan ikinä tullut käyttöön. T-4 osallistui Neuvostoliitossa pommikonekilpaan, mutta hävisi sen Myasishcheville. Aikanaan Tupolev valmisti Tupolev Tu-160 -pommikoneen.
T-4:n runko, siivet ja monet muut osat olivat pääosin titaanista ja teräksestä valmistettuja. Koneessa oli fly-by-wire-ohjaus, jolla oli myös mekaaninen varajärjestelmä. Koneen nokka kääntyi alas nousussa ja laskussa. Laskussa käytettiin jarruvarjoja jarrujen kuumenemisen estämiseksi.
T-4 eli 1010 lensi 22.8.1972 ohjaajanaan Vladimir Iljushin, kuuluisan lentokonesuunnittelijan poika. Koneella lennettiin kymmenen kertaa, kaikkiaan 10 tuntia ja 20 minuuttia. Se lensi noin 1,3 Machin nopeuteen Kolesov RD36-41-moottoreillaan. Konetta ei koskaan lennetty Mach 3-nopeuteen, koska ohjelma peruutettiin ennen kuin suurnopeuskoelennot alkoivat. Neuvostoliiton ilmavoimat olivat kaavailleet käyttöönsä jopa 250 T-4-konetta, mutta paljon suurempi MiG-23-tuotantosarja vei resursseja niin paljon, että T-4 ohjelman keskeytti tuolloinen puolustusministeri Gretsko. Yhteensä neljä prototyyppiä valmistettiin. Viimeinen testilento tapahtui 22.1.1974.
Museokoneet.
Yksi T-4 on esillä Moninon ilmailumuseossa Moskovan lähellä.
Hey Jude (albumi)

Hey Jude on The Beatlesin 26. helmikuuta 1970 Yhdysvalloissa ja Kanadassa julkaistu kokoelma-albumi. Se ei ole "Greatest Hits" -tyyppinen, vaan materiaali koostuu kappaleista, joita ei ollut aiemmin julkaistu studioalbumien Amerikan-painoksilla. Kokoelman alkuperäiseksi nimeksi oli tarkoitus tulla "The Beatles Again", mutta se vaihdettiin kuitenkin lopulliseen muotoonsa. Silti ensimmäinen painoserä ehti saamaan kanteensa alkuperäisen nimen. 
Albumi julkaistiin vuonna 2014 CD-levynä ja valtaosa sen kappaleista myöskin sisältyy vuonna 1988 ilmestyneeseen kokoelmaan "Past Masters, Volume Two".
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Spandrilli

Spandrilli on arkkitehtuurissa kolmiomainen alue, joka sijaitsee kaaren yläosan vieressä tai arkadissa kahden kaaren välissä.
Silta-arkkitehtuurissa spandrillit olivat usein umpinaisia, ja ne oli yleensä täytetty kivillä. Teräksen ja raudoitetun betonin keksimisen jälkeen avoimista spandrilleista tuli yleisempiä.
Clare College

Clare College on Cambridgen yliopiston nykyisistä 31 collegesta toiseksi vanhin Peterhousen jälkeen. Clare Collegen perusti Cambridgen yliopiston kansleri Richard de Badew vuonna 1326 nimellä "University Hall". Vuonna 1338 Elizabeth de Clare, kuningas Edvard I:n lapsenlapsi, perusti collegen uudelleen nimellä "Clare Hall"; tällä nimellä college tunnettiin vuoteen 1856 asti, jolloin college sai nykyisen nimensä.
Clare College päätti vuonna 1964 perustaa Cambridgeen toisen collegen, Clare Hallin, joka on tarkoitettu ainoastaan jatko-opiskelijoille. Clare Hall aloitti toimintansa saatuaan Clare Collegelta alkupääoman vuonna 1966.
Merikastikka

Merikastikka, aiemmin rantakaura, ("Calamagrostis arenaria") on tanakka, kastikoiden ("Calamagrostis") sukuun kuuluva monivuotinen heinälaji. Suomessa laji on harvinainen ja uhanalainen.
Ulkonäkö ja koko.
Merikastikka kasvaa 50–100 cm korkeaksi ja sillä on pitkä juurakko. Koko kasvi on kalju. Lehti on 2–4 mm leveä, kouruinen tai laidat ovat ylöskiertyneitä. Lehden kieleke on 15–25 mm ja hyvin suippo. Kukinto on 7–12 cm pitkä ja 1,5–2 cm leveä, vihertävä ja tiheä tähkämäinen röyhy. Tähkylät ovat 10 mm:n pituisia, yksikukkaisia ja kapeita. Kaleet ovat tasasoukkia ja tähkylän pituisia. Ulkohelve on vihneellinen ja sen tyvellä on lyhyitä karvoja. Merikastikka kukkii Suomessa heinäkuussa.
Merikastikka voi risteytyä sukunsa muista lajeista metsäkastikan ("Calamagrostis arundinacea") ja hietakastikan ("Calamagrostis epigejos") kanssa. Jälkimmäistä risteymälajia kutsutaan itämerenkastikaksi ("A. arenaria" × "C. epigejos" tai ×"Ammocalamagrostis baltica") ja sitä tavataan Suomessa ainoastaan Hankoniemellä.
Levinneisyys.
Merikastikkaa tavataan rannikoilla Välimereltä Atlantille ja Itämerelle saakka. Välimeren etelärannikolla sitä tavataan Egyptistä länteen, ja pohjoisrannikolla Kroatiasta länteen. Atlantin rannikolla lajia tavataan Portugalista pohjoiseen aina Tanskaan ja Norjan eteläosiin saakka sekä Breitteinsaarilla. Itämerellä laji on yleinen eteläosissa ja harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä. Pohjoisimmat esiintymät ovat Ruotsin keskiosissa ja Suomen etelärannikolla. Merikastikka on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa merikastikka on esiintymisalueensa äärirajalla. Sitä on tavattu vakituisena lajina vain muutamalta paikakunnalta: Hankoniemeltä, Korppoosta, Dragsfjärdistä ja Kemiöstä. Satunnaistulokkaana tai istutusperäisenä laji on tavattu Ahvenanmaan Sundista ja Loviisasta.
Elinympäristö.
Merikastikka kasvaa merenrantojen hiekkadyyneillä. Suomessa rantakauran esiintymiä uhkaa lähinnä rantojen rakentaminen ja kuluttava virkistyskäyttö. Lajin uhanalaisuusluokka Suomessa on erittäin uhanalainen, aiemmin se on ollut vaarantunut.
Käyttö.
Merikastikka on erittäin tehokas hiekansitojakasvi pitkän juurakkonsa ansiosta. Lajia on paikoitellen istutettu rannoille eroosion estämiseksi, Itämerellä muun muassa Venäjälle kuuluviin Lavansaareen ja Seiskariin.