tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kulmakivipuhe

Kulmakivipuhe (, tunnetaan myös nimellä "the Cornerstone Address") oli Alexander Stephensin, Amerikan konfederaation virkaatekevän varapresidentin, pitämä puheenvuoro Savannahin teatterissa, Georgiassa, 21. maaliskuuta 1861, muutamaa viikkoa ennen Yhdysvaltain sisällissodan alkua.
Improvisoidussa puheessaan Stephens puolusti orjuutta mustan rodun oletetusta alemmuudesta johtuvana perustavanlaatuisena ja oikeutettuna järjestelmänä, selitti Yhdysvaltain ja Konfederaation perustuslakien perustavanlaatuiset erot, luetteli Unionin ja Konfederaation ideologioiden välisiä eroja ja esitti Konfederaation perustelut liitovaltiosta irtautumiselle.
Puheen nimi.
"Kulmakivipuhe" on saanut nimensä siitä, että Stephens käytti sanaa "cornerstone" ("kulmakivi") kuvatakseen valkoisen ylivallan ja mustien alisteisuuden "suurta totuutta", johon irtautuminen ja Konfederaation perustaminen perustuivat:
Uusi hallituksemme perustuu täsmälleen [tasa-arvolle] vastakkaiseen periaatteeseen; sen perusta on laskettu suurelle totuudelle, sen kulmakivi lepää suurella totuudella, että neekeri ei ole tasa-arvoinen valkoisen miehen kanssa; että orjuus, ylemmälle rodulle alistuminen, on hänen luonnollinen ja normaali osansa. - - Muistan kerran kuulleeni erään pohjoisen osavaltion herrasmiehen, voimakkaan ja kyvykkään, julistavan edustajainhuoneessa vakuuttavasti, että me etelässä lopulta joutuisimme taipumaan tässä orjuusasiassa, että periaatetta vastaan on mahdoton käydä onnistunutta sotaa niin politiikassa kuin fysiikassa tai mekaniikassakin. Että periaate voittaisi lopulta. Että me, säilyttäessämme orjuuden sellaisena kuin se meillä on olemassa, kävimme sotaa periaatetta vastaan, luontoon perustuvaa periaatetta, ihmisten tasa-arvon periaatetta. Vastasin hänelle, että hänen omien perustelujensa mukaan meidän tulisi lopulta onnistua ja että hän ja hänen liittolaisensa, ristiretkellään instituutioitamme vastaan, epäonnistuisivat lopulta. Myönsin esitetyn totuuden, että on mahdoton käydä onnistunutta sotaa periaatetta vastaan niin politiikassa kuin fysiikassa tai mekaniikassakin; kerroin kuitenkin hänelle, että hän ja hänen kanssaan toimivathan ne kävivät sotaa periaatetta vastaan. He yrittivät tehdä tasa-arvoisia asioista, jotka Luoja oli tehnyt epätasa-arvoisiksi.
Auren kirkko

Auren kirkko () on Auren kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1924.
Stemshaugin kirkko

Stemshaugin kirkko () on Auren kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1908.
Zendan vanki (vuoden 1952 elokuva)

Zendan vanki ("The Prisoner of Zenda") on Richard Thorpen ohjaama yhdysvaltalainen seikkailuelokuva vuodelta 1952. Värielokuva perustuu Anthony Hopen moneen kertaan filmatisoituun romaaniin "Zendan vanki" vuodelta 1894, ja pääosissa näyttelevät Stewart Granger (kaksoisroolissa), Deborah Kerr, James Mason, Jane Greer ja Louis Calhern.
Juoni.
Kun kuvitteellisen Ruritanian kuningaskunnan kruununprinssi huumataan ja kidnapataan vähän ennen kruunajaisiaan, tulevan kuninkaan sijaiseksi värvätään tämän serkku, maassa paraikaa lomaileva englantilaismies. Molempia rooleja näyttelee Stewart Granger.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi nosti vuonna 1953 uutuuselokuvan parhaaksi puoleksi Grangerin ja Masonin hahmojen väliset uljaat miekkailukohtaukset.
Gullsteinin kirkko

Gullsteinin kirkko () on Auren kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1869.
Eidfjordin kirkko

Eidfjordin kirkko () on Eidfjordin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva tiilikirkko vuodelta 1981.
Sotilasarvot Armenian asevoimissa

Sotilasarvot Armenian asevoimissa jakautuvat upseereihin ja muihin. Koska Armenia on sisämaavaltio, sillä ei ole laivastoa.
Upseerit.
Lähde:
Muut.
Lähde:
Vangenin kirkko

Vangenin kirkko () on Aurlandin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta.
Flåmin kirkko

Flåmin kirkko () on Aurlandin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1670.
Bakkan kirkko

Bakkan kirkko () on Aurlandin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1859.
Norsk Jernbaneforbund

Norsk Jernbaneforbund (lyh. NJF; vuosina 1892–1918 "De Norske Jernbaneforeningers Forbund") on norjalainen rautatiealan ammattiliitto, joka kuuluu keskusjärjestö LO:hon. Se on perustettu vuonna 1892 ja sillä oli noin 15 000 jäsentä vuonna 2023.
Norjan rautatiemuseo

Norjan rautatiemuseo () on Norjan Hamarissa sijaitseva rautatiemuseo. Se on perustettu vuonna 1896, ja sen kokoelmiin kuuluu muun muassa vanhoja vetureita sekä asemarakennuksia.
Oscar Alin

Oscar Josef Alin (22. joulukuuta 1846 Falun – 31. joulukuuta 1900 Tukholma) oli ruotsalainen historioitsija ja Uppsalan yliopiston professori vuodesta 1882. Hän tulkitsi, että Kaarle XIV Juhana oli vuonna 1814 saanut Norjan haltuunsa nimenomaan Ruotsin kuninkaan ominaisuudessa, ja Norja oli siksi alisteisessa asemassa Ruotsiin nähden (nk. "lydrikesteorin"). Alin valittiin vuonna 1888 valtiopäivien ensimmäiseen kamariin. Poliitikkona hän vastusti myönnytyksiä norjalaisille, elleivät he samalla saisi lisää velvollisuuksia.
Peter Pomerantsev

Peter Pomerantsev (synt. Pjotr Igorevitš Pomerantsev, ; s. 1977 Kiova) on neuvostoliittolaissyntyinen brittiläinen tietokirjailija, toimittaja ja televisiotuottaja.
Pomerantsev asui vuodesta 2001 Venäjällä ja työskenteli TNT-televisiokanavalle. Marraskuussa 2010 hän palasi Lontooseen. Pomerantsev oli "senior fellow" London School of Economicsissa vuosina 2017–2020 ja sitten Johns Hopkinsin yliopiston SNF Agora Institutessa. Hän on kirjoissaan käsitellyt digitaalisen aikakauden propagandaa ja disinformaatiota. Pomerantsevin kirjoituksia on julkaistu muun muassa "The Guardianissa", "The Atlanticissa", "The New York Timesissa" ja "Grantassa". Hän on saanut kutsuja konferensseihin ja seminaareihin muun muassa Natoon ja Euroopan unioniin sekä Oxfordin, Cambridgen, Harvardin, Columbian ja Princetonin yliopistoihin.
Alqoš

Alqoš () on pikkukaupunki Irakin Niniven maakunnassa Mosulin pohjoispuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2020 arviolta 4 500. Kaupungin asukkaat ovat pääosin kaldealaiskatolisia kristittyjä.
Maantiede.
Alqoš sijaitsee Pohjois-Irakissa Niniven maakunnassa noin 40 kilometriä Mosulin kaupungista pohjoiseen ja 10 kilometriä Tigrisjoesta itään. Alqoš muodostaa oman alapiirinsä Tel Kaifin piirikunnassa. Piirikunta on puolestaan osa suurempaa Niniven tasangon aluetta.
Historia.
Alqoš on joskus liitettu raamatun Nahumin kirjan profeetta Nahumiin. Niniven tuhoa ennustavan Nahumin mainitaan kirjassa olevan "Elkosista" ja Alqošissa sijaitsee kansanperinteenssä häneen liitetty hauta. Toisaalta "Elkos" on liitetty myös paikkoihin Galileassa. Alqoš on yksi Pohjois-Irakin vanhimmista kristityistä paikkakunnista. Kristinusko lienee levinnyt alueella jo ensimmäisellä vuosisadalla jaa. alkujaan etenkin paikallisissa juutalaisyhteisöissä. Alkujaan paikalliset kuuluivat etenkin Idän apostoliseen kirkkoon ja myöhemmin Kaldealaiskatoliseen kirkkoon.
Kaupunki on kärsinyt historiansa aikana useista hävityksistä. Sen kautta ovat kulkeneet esimerkiksi mongolien ja persialaisten armeijat. 1500-luvulta 1800-luvulle koettiin erityisen vaikeaita aikoja. Vuonna 1828 paikallisia kuoli ruttoon ja vuonna 1879 koettiin nälänhätä. Paikkakunta oli vaikeuksista huolimatta hyvin merkityksellinen alueen kristityille etenkin läheisten Rabban Hormizdin ja Pyhän Marian luostarien kautta. Molemmat laitokset tuottivat esimerkiksi kristillistä kirjallisuutta, runoutta ja kalligrafiaa.
Äärijärjestö isis valtasi Mosulin kaupungin vuonna 2014 ja iski myös Niniven tasangon alueelle. Monet paikallisista kaupungeista kukistuivat, mutta hyökkäys pysähtyi ennen Alqošia. Järjestön muodostama uhka ajoi kuitenkin monet paikalliset pakenemaan irakin Kurdistaniin. Isisin jäädessä lopulta alakynteen paikallisia on palannut koteihinsa.
Väestö.
Alqošin asukasluku vuonna 2020 oli arviolta 4 500. Ennen Isis-järjestöä kaupungin asukasluku oli noin 6 000. Alqošin kaupungin asukkaat ovat lähes yksinomaan kristittyjä ja kaldealaiskatolilaisia. Sen sijaan ympäröivän alapiirin asukaat ovat pääosin jesidejä. Alqošin asukkaat puhuvat syyrian kieltä, eli aramean itäistä murretta.
Maastamuuton takia huomattava määrä alqošilaisia ja heidän jälkeläisiään asuu Yhdysvalloissa, etenkin Detroitin ja San Diegon kaupungeissa.
Alfredo (albumi)

Alfredo on yhdysvaltalaisen rap-artisti Freddie Gibbsin ja tuottaja The Alchemistin yhteisalbumi, joka julkaistiin 29. toukokuuta 2020 ESGN:n, ALC:n ja Empiren kautta. Sillä vierailevat Rick Ross, Benny the Butcher, Tyler, the Creator ja Conway the Machine. Albumi on Gibbsin ja The Alchemistin toinen yhteisprojekti sekä ensimmäinen, jossa he työskentelivät kahdestaan, edellisen olleen vuoden 2018 "Fetti", jossa oli mukana myös rap-artisti Currensy.
Albumi sai ilmestyessään erittäin positiivisen vastaanoton ja se debytoi "Billboardin" 200 -listalla sijalla 15. Se oli myös ehdolla parhaan rap-albumin Grammy-palkintoon vuoden 2021 gaalassa.
Porvoon adventtiseurakunta

Porvoon adventtiseurakunta on Porvoossa toimiva adventtiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1970. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Porvoon keskustassa Pihlajatiellä. Seurakunnan pastorina toimii Aimo Helminen. Seurakunta kuuluu Suomen Adventtikirkko -kirkkokuntaan.
Adventisteilla on ollut toimintaa Porvoossa vuodesta 1918 alkaen. Porvoon adventistit kuuluivat Helsingin adventtiseurakunnan alaisuuteen vuoteen 1970 saakka, jolloin porvoolaiset perustivat itsenäisen paikallisseurakunnan.
Bagdida

Bagdida ( tai , "Baḫdīdā", ) eli Qaraqoš (, ) on kaupunki Irakin Niniven maakunnassa Mosulin eteläpuolella. Se on nykyisin suurin niin sanotun Niniven tasangon kristityistä kaupungeista. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2020 arviolta 35 000.
Maantiede.
Bagdida sijaitsee Pohjois-Irakin Niniven maakunnassa noin 30 kilometriä Mosulin kaupungista etelään ja 80 kilometriä Arbilin kaupungista länteen. Alue on niinsanottua Niniven tasankoa. Noin 40 kilometriä kaupungista etelään sijaitsee Iso-Zabin ja Tigrisin yhtymäkohta.
Historia.
Kaupungin virallinen nimi Bagdida on syyrian kieltä ja se viittaa mahdollisesti jumalan antamaan "paikkaan" tai "taloon". Toinen usein käytetty kaupungin nimi on Qaraqoš, joka on puolestaan turkkilaisperäinen ja viitaa mustaan lintuun. 
Kansanperinteen mukaan kristinusko saapui alueelle 300-luvun lopulla tai 400-luvun alussa. Varsinainen kääntyminen uskoon laajemmassa mittakaavassa lienee alkanut vasta 600-luvulla. Alueella vaikuttivat aluksi etenkin nestoriolaiset ja myöhemmin monofysiitit. 1000- ja 1100-luvuilla paikalle saapui monia kristittyjä Tikritissä heidän paetessaan käännytystä islamiin. 1700-luvulla paikallisia liittyi kaldealaiskatoliseen kirkkoon. Vuonna 1743 Persian hallitsija Nadir Šah tuhosi sotaretkellään alueen kautta paikallisia kirkkoja ja itse kaupunki ryöstettiin.
Äärijärjestö Isis valtasi kaupungin sen joukkojen edetessä Pohjois-Irakissa elokuussa 2014. Monet paikalliset pakenivat Irakin Kurdistaniin. Irakin armeija ja kristittyjen muodostamat puoliaseelliset joukot vapauttivat kaupungin lokakuussa 2016 osana laajempaa operaatiota vapauttaa Mosulin kaupunki. Monet kaupungista paenneet palasivat koteihinsa huhtikuusta 2017 alkaen.
Lokakuussa 2023 vähintään 107 henkilöä kuoli hääjuhlissa syttyneessä tulipalossa.
Väestö.
Bagidan asukasluku vuonna 2020 oli arviolta 35 000. Ennen Isis-järjestöä kaupungin asukasluku oli noin 50 000. Bagdida on nykyisin Niniven tasangon kristityistä kaupungeista suurin ja sitä on luonnehdittu alueen kristittyjen eräänlaiseksi uskonnolliseksi pääkaupungiksi.
Sharon van Rouwendaal

Sharon van Rouwendaal (s. 9. syyskuuta 1993 Baarn) on alankomaalainen uimari. Hän on voittanut avovesiuinnissa kaksi olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta. Ratauinnissa hän on voittanut lyhyen radan MM-kilpailuissa yhden maailmanmestaruuden viestiuinnissa.
Van Rouwendaal kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Lontoossa 2012. Hän ui avausosuuden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa Alankomaat sijoittui kuudenneksi. Hän ei yltänyt henkilökohtaisilla matkoilla loppukilpailuihin vaan sijoittui 200 metrin selkäuinnissa 11:nneksi ja 100 metrin selkäuinnissa 20:nneksi. Rio de janeiron olympialaisissa hän sijoittui 400 metrin vapaauinnissa 19:nneksi. Avovesiuinnissa hän voitti kultaa 10 kilometrin kilpailussa 17,4 sekunnin erolla hopeamitalisti Rachele Bruniin. Tokion olympialaisissa 2021 hän sijoittui ratauinnissa 200 metrin selkäuinnissa 16:nneksi yllettyään välieriin. Avovesiuinnissa hän saavutti hopeaa 0,9 sekunnin erolla kultaa vieneeseen Ana Marcela Cunhaan. Pariisin olympialaisissa 2024 van Rouwendaal voitti avovesiuinnissa kultaa 5,5 sekunnin erolla hopeamitalisti Moesha Johnsoniin.
Van Rouwendaal on voittanut avovesiuinnissa kolme maailmanmestaruutta: 10 kilometrillä Budapestissa 2022 sekä viidellä ja 10 kilometrillä Dohassa 2024. Hän on saavuttanut avovesiuinnissa neljä MM-hopeaa, joista yksi on sekajoukkuekilpailusta, ja yhden MM-pronssin. Ratauinnissa hän on saavuttanut pitkällä radalla MM-pronssia 200 metrin selkäuinnissa Shanghaissa 2011 ja MM-hopeaa 400 metrin vapaauinnissa Kazanissa 2015. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 van Rouwendaal voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa ja pronssia 800 metrin vapaauinnissa.
Van Rouwendaal on voittanut avovesiuinnissa kahdeksan Euroopan-mestaruutta: 10 kilometrillä ja sekajoukkuekilpailussa Berliinissä 2014, 5 kilometrillä, 10 kilometrillä ja sekajoukkuekilpailussa Glasgow'ssa 2018, 5 kilometrillä ja 10 kilometrillä Budakalászissa 2021 sekä 5 kilometrillä Roomassa 2022.
Van Rouwendaalille rakas Rio-niminen lemmikkikoira kuoli toukokuussa 2024. Hän otti tuhkauksen jälkeen ranteeseensa koirasta muistuttavan käpälätatuoinnin ja omisti Pariisin olympiavoittonsa lemmikilleen.
Ana Marcela Cunha

Ana Marcela de Jesus Soares da Cunha (s. 23. maaliskuuta 1992 Salvador da Bahia) on brasilialainen uimari. Hän on voittanut avovesiuinnissa yhden olympiakullan ja seitsemän maailmanmestaruutta.
Cunha kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Pekingissä 2008. Tuolloin hän sijoittui 10 kilometrin avovesiuinnissa viidenneksi. Rio de janeiron olympialaisissa hän sijoittui avovesiuinnissa kymmenenneksi. Tokion olympialaisissa 2021 hän voitti avovesiuinnissa kultaa 0,9 sekunnin erolla hopeamitalisti Sharon van Rouwendaaliin. Pariisin olympialaisissa 2024 Cunha sijoittui neljänneksi.
Cunha on voittanut avovesiuinnissa seitsemän maailmanmestaruutta: 25 kilometrillä Shanghaissa 2011, Kazanissa 2015 ja Budapestissa 2017, viidellä ja 25 kilometrillä Gwangjussa 2019 sekä viidellä ja 25 kilometrillä Budapestissa 2022. Lisäksi hän on saavuttanut kaksi MM-hopeaa, joista toinen on sekajoukkuekilpailusta, ja kahdeksan MM-pronssia.
Tina Kandelaki

Tinatin Givijevna Kandelaki (, ; s. 10. marraskuuta 1975) on georgialaissyntyinen venäläinen juontaja, yrittäjä ja poliittinen kommentaattori.
Kandelaki opiskeli 1990-luvulla Tbilisissä ja myöhemmin Venäjän humanististen tieteiden valtionyliopistossa. 1990-luvulla hän työskenteli radioasemalla ja televisiokanavalla Georgiassa. Vuonna 1995 hän muutti Moskovaan. Kandelaki on työskennellyt eri ohjelmien juontajana muun muassa Pervyi kanalilla ja Eho Moskvy -radioasemalla. Vuonna 2008 Kandelaki oli mukana perustamassa Apostol-mediayhtiötä. Vuonna 2009 Dmitri Medvedev nimitti hänet Venäjän federaation kansalaiskamarin jäseneksi. 2010-luvun alussa Kandelaki kohtasi kritiikkiä Venäjän oppositiolta, koska hän ilmaisi avoimesti tukensa Yhtenäiselle Venäjälle ja Vladimir Putinille. Hän suhtautui kriittisesti Georgian silloiseen presidentti Mikheil Saakašviliin. Kandelaki on ollut aktiivinen sosiaalisessa mediassa ja oli vuonna 2012 Twitterin suosituin venäläinen Medvedevin jälkeen. Myös hänen blogistaan tuli yksi Venäjän luetuimmista. Maaliskuussa 2022 Kandelakilla oli Instagramissa kolme miljoonaa seuraajaa.
Kandelaki on toiminut Gazprom-Median varajohtajana. Hän omistaa georgialaisen Tinatin-ravintolan Moskovassa ja AnsaLigy-kosmetiikkamerkin. Vuonna 2006 Kandelaki joutui auto-onnettomuuteen ollessaan matkustajana oligarkki Suleiman Kerimovin autossa Nizzassa. 22. tammikuuta 2024 Kazakstanin ulkoministeriö ilmoitti Kandelakin saaneen maahantulokiellon Kazakstaniin, koska hän oli syyttänyt Kazakstania venäjän kielen syrjinnästä. Asia liittyi Kazakstanin suunnitelmaan rautatieasemien venäjänkielisten nimien vaihtamisesta kazakinkielisiin nimiin, mikä herätti Kazakstanissa tuohtumusta henkilöissä, jotka pitivät sitä puuttumisena itsenäisen valtion asioihin.
Toiminta Ukrainan sodassa.
Venäjän aloitettua täysimittaisen sodan Ukrainassa vuonna 2022 Kandelaki väitti, että Venäjän sotilaat eivät koskisi tavallisiin ukrainalaisiin vaan ainoastaan tuhoaisivat aseita, joita Ukrainaan vietiin ulkomailta. Kandelaki vetosi venäläisiin, jotta nämä eivät uskoisi videoita, joissa ukrainalaiset kertoivat Venäjän surmaavan myös siviileitä. Hän arveli venäläisten urheilijoiden sulkemisen ulos kansainvälisistä urheilukilpailuista johtuvan siitä, että nämä puhuivat venäjää.
Ukrainan syyttäjänvirasto asetti Kandelakia vastaan maaliskuussa 2022 kansainvälisen etsintäkuulutuksen, koska häntä pidettiin rikosepäiltynä. Syyttäjänvirasto kiinnostui Kandelakista tämän esitettyä, että Volodymyr Zelenskyin tulisi poistua Ukrainasta ja Viktor Janukovytšin korvata hänet. Lisäksi syyttäjänvirasto katsoi Kandelakin olevan keskeinen Venäjän hallinnon ajatusmaailman ja sloganien levittäjä Telegram-kanavansa kautta.
Purjehait

Purjehait (Oxynotidae) on piikkihaikaloihin kuuluva rustokalaheimo. Lajeja elää syvissä vesissä kaikissa valtamerissä. Heimon lajit luettiin aiemmin kuuluviksi valohaihin.
Lajit ja anatomia.
Purjehaihin kuuluu yksi suku ja viisi lajia. Heimon lajit voivat kasvaa 70–150 cm pitkiksi. Ruumiinmuoto on korkea ja levenee vatsaa kohden. Korkeita kolmiomaisia selkäeviä on kaksi, joista taaempi on matalampi. Purjehaiden vatsaevät sijaitsevat ruumiin tasaosassa ja peräeviä ei ole. Ihossa on piikkejä, jotka tekevät siitä karhean. Väriltään heimon kalat ovat harmaita tai ruskeita.
Levinneisyys ja elintavat.
Purjehaita tavataan Atlantissa, läntisessä Tyynessämeressä ja Intian valtameren lounaisosissa. Ne elävät lähellä pohjaa 40–1 000 metrin syvyydessä merenpinnasta. Purjehait syövät muun muassa äyriäisiä ja nilviäisiä. Ne synnyttävät kerrallaan 7–23 poikasta.
Armen Babakhanjan

Armen Babakhanjan (; s. 1967) on armenialainen pianisti.
Babakhanjan opiskeli Jerevanin Komitas-valtionkonservatoriossa Anahit Bogdanjanin johdolla. Hän sai opetusta myös Claude Frankilta ja Vera Gornostajevalta. Babakhanjan pääsi palkintosijoille useissa kilpailuissa, kuten Leedsin kansainvälisessä pianokilpailussa vuonna 1996. Hän on pitänyt resitaaleja monissa maissa ja esiintynyt eri orkesterien solistina muiden muassa Simon Rattlen, Juri Temirkanovin ja Valeri Gergijevin johdolla. Babakhanjanin ja Takács Quartetin tulkinta Dmitri Šostakovitšin pianokvintetosta valittiin Festival Internacional de Santanderissa festivaalin parhaaksi kamarimusiikkiesitykseksi. 
Babakhanjan valittiin Jerevanin Komitas-valtionkonservatorion pianonsoiton laitoksen dekaaniksi vuonna 2011. Hän perusti vuonna 2004 Cadence-kokoonpanon, joka piti tuona vuonna ensimmäisen kansainvälisen kiertueensa ja esiintyi muun muassa Teatro Colónissa. Babakhanjan on kuulunut eri kansainvälisten kilpailujen tuomaristoihin ja pitänyt mestarikursseja monissa maissa. Hän on levyttänyt muun muassa Aram Hatšaturjanin kokonaispianotuotannon.
Kansallinen sopimus

Kansallinen sopimus (, lyh. ) on armenialainen puolue.
Historia.
Alkujaan KP oli kansalaisjärjestö, jonka perusti vuonna 2013 virkaa tekevä pääministeri Nikol Pašinjan. Puolueena KP aloitti vuonna 2015 ja osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa vuonna 2017, jolloin se kuului Jelk-nimiseen vaaliliittoon, joka voitti tosin vain 9 paikkaa.
Vuoden 2018 vaalien jälkeen KP muodosti Missio-puolueen kanssa uuden vaaliliiton nimeltä Minun askeleeni.
Heinäkuussa 2024 viranomaiset ilmoittivat aloittavansa rikostutkinnan, joka kohdistui puolueen rahaliikenteen epäsäännöllisyyksiin, koska se oli hyväksynyt nimettömiä lahjoituksia sekä lahjoituksia yrityksiltä.
Ideologia.
Pašinjan ei ole halunnut nimetä puolueelle mitään tiettyä ideologiaa. Puoluetta on kuitenkin ulkopuolisten tahojen toimesta luokiteltu keskustalaiseksi, liberaaliksi ja EU-myönteiseksi.
Veddriq Leonardo

Veddriq Leonardo (s. 11. maaliskuuta 1997 Pontianak) on indonesialainen kiipeilijä. Hän on erikoistunut nopeuskiipeilyyn.
Pariisin olympialaisissa 2024 Leonardo voitti kultaa nopeuskiipeilyssä. Finaalissa hänen aikansa oli 4,75 sekuntia.
Armenian venäläiset

Armenian venäläiset (, ) ovat merkittävä vähemmistö Armeniassa.
Historia.
Venäläisten määrä nykyisen Armenian alueella alkoi kasvaa merkittävästi, kun Venäjän keisarikunta valloitti alueen 1800-luvun alkupuolella. Venäläiset toimivat lähtökohtaisesti yhteiskunnallisesti merkittävillä paikoilla kuten upseereina tai hallinnossa. Toinen venäläisten muuttoaalto Armenian tapahtui Neuvostoaikana. Huomattava määrä venäläisiä muutti pois Armenian SNT:sta vuonna 1989, kun sen ainoaksi viralliseksi kieleksi määriteltiin armenia.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 suuri joukko venäläisiä, erityisesti nuoria koulutettuja miehiä, lähti Venäjältä omaehtoiseen maanpakoon. Lokakuussa 2023 Armeniaan oli saapunut arviolta 100 000 Venäjän kansalaista. Venäjän sotilaspoliisi on onnistunut pidättämään joitakin tällaisia henkilöitä Armenian maaperällä, mitä Armenian pääministeri Nikol Pašinjan on kutsunut laittomaksi toiminnaksi, jota ei voi suvaita.
Nykyään.
Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan Armenian venäläisten määrä oli 14 076. Venäjän kieli, joka ei ole virallinen kieli Armeniassa, on yleisessä käytössä maan venäläisväestön keskuudessa, ja Armeniassa tuotetaan venäjänkielistä sisältöä sanomalehdissä, televisiossa ja radiossa. Jerevanissa toimii vuonna 1997 venäläis-armenialainen yliopisto.
Merkittäviä asutuskeskuksia, joissa Armenian venäläisiä asuu, ovat mm. Amasia, Ašotsk, Sevan, Semjonovka, Fioletovo, Lermontovo, Puškino, Sverdlov, Lernantsk, Medovka, Lerhovit, Petrovka, Tašir ja Mikhajelovka.
Aron Petäjäs

Aron Johan Alexander Petäjäs, sukunimi vuoteen 1935 "Grönroos" (3. marraskuuta 1888 Uusikaupunki – 5. elokuuta 1939 Turku) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja, asianajaja ja Uudenkaupungin pormestari.
Aron Petäjäksen vanhemmat olivat kauppalaivuri Johan Oskar Grönroos ja Anna Maria Elisabeth o.s. Cederqvist. Petäjäs tuli ylioppilaaksi vuonna 1908 Uudenkaupungin yhteislyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1915. Hän sai varatuomarin arvon 1918. Petäjäs valittiin 1917 Länsi-Suomen Osakepankin Uudenkaupungin konttorin johtajaksi ja vuonna 1919 Uudenkaupungin raastuvanoikeuden oikeusneuvosmieheksi. Vuonna 1919 hän siirtyi Poriin Länsi-Suomen Osakepankin Porin konttorin johtajaksi. Hänet valittiin Uudenkaupungin pormestariksi vuonna 1921 ja tästä virasta hän terveydellisistä syistä erosi vuonna 1923. Tämän jälkeen Petäjäs toimi asianajajana Uudessakaupungissa. Hän oli pitkät ajat Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä, kunnallisten vaalien keskuslautakunnan puheenjohtajana ja holhouslautakunnan puheenjohtajana.
Petäjäs kuoli 50-vuotiaana Turun keskussairaalassa elokuussa 1939.
Yliopistolaki

Yliopistolaki (, ) on Suomen yliopistojen toimintaa ohjaava laki, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2010. Sitä tarkentavat lukuisat muut lait ja säädökset, joista tärkein on valtioneuvoston asetus yliopistoista. Yliopistolaissa säädetään muun muassa yliopistojen itsehallinnosta ja tehtävistä, tutkimuksesta ja opetuksesta, organisaatiosta, henkilöstöstä, opiskelijoista ja ylioppilaskunnista, yliopistojen ohjauksesta, rahoituksesta ja taloudenpidosta sekä muutoksenhausta. Laissa on lisäksi säännöksiä muun muassa harjoittelukouluista ja erityissäännöksiä, jotka koskevat Helsingin yliopistoa ja Åbo Akademita.
Laki keräsi runsaasti kritiikkiä jo ennen säätämistään.
Muutokset.
Vuonna 2009 annettu "uusi yliopistolaki" yhdisti useita yliopistoja uusiksi yliopistoiksi lain voimaantulemisesta 1. tammikuuta 2010 alkaen. Kuopion yliopisto ja Joensuun yliopisto yhdistyivät Itä-Suomen yliopistoksi. Turun yliopisto ja Turun kauppakorkeakoulu yhdistyivät uudeksi Turun yliopistoksi. Helsingin kauppakorkeakoulu, Taideteollinen korkeakoulu ja Teknillinen korkeakoulu yhdistyivät Aalto-yliopistoksi, josta tuli muista uusista yliopistoista poiketen säätiöyliopisto. Samalla yhdistyvien yliopistojen ylioppilaskunnat yhdistyivät uusien yliopistojen ylioppilaskunniksi.
Yliopistojen henkilöstön virkasuhteet muuttuivat työsuhteiksi. Samalla dosenttien virat lakkasivat ja dosentista tuli arvo, jonka yliopisto myöntää. Ennen uuden yliopistolain voimaantuloa nimitetyt dosentit saivat dosentin arvon hakemuksetta.
Pauli Salonen (sanoittaja)

Pauli Tapio Salonen (12. kesäkuuta 1923 Heinola – 1987 Helsinki) oli sanoittaja ja Suomen Kommunistisen Puolueen tiedotussihteeri. Päätoimensa ohella hän teki paljon laulutekstejä.
Salonen toimi SKP:n tiedotuksessa muun muassa Ville Pessin alaisena. Kahtiajakautuneessa puolueessa hän edusti enemmistöläistä (saarislaista) siipeä. 1980-luvulla hän oli Yhteistyön Kirjapainon henkilöstöpäällikkönä . 
Sanoittajana Salonen erikoistui neuvostoliittolaisiin lauluihin vaikka ei osannut venäjää. Suorasanaiset käännökset hänelle teki Riitta Suhonen, ja Salonen kirjoitti niiden pohjalta suomenkieliset laulutekstit .Yksi ensimmäisiä oli ”Rakastan sinua, elämä” (Я люблю тебя, жизнь, säv. Eduard Kolmanovski). Sen levytti Georg Ots 1962, mutta varsinaiseen suosioon se nousi Kauko Käyhkön laulamana seuraavana vuonna. Tätä seurasivat muun muassa ”Ilta Volgalla” (Сормовская лирическая, säv. Boris Mokrousov), jonka levytti Georg Ots 1962, myöhemmin Jaakko Ryhänen, ”Moskovan valot” (Московские окна, säv. Tihon Hrennikov), jonka levytti ensin Reijo Taipale 1965, myöhemmin Georg Ots, sekä ”Mä mistä löytäisin sen laulun” (А где мне взять такую песню, säv. Grigori Ponomarenko), jonka levytti Merja Rantamäki 1975.
Salonen toimi vuodesta 1965 alkaen yhtenä Toivo Kärjen tärkeimmistä sanoittajista. Yhteistyön tuloksena syntyivät muiden ohessa ”Miksi puhelin ei soi” (Umberto Marcato 1965), ”Tallinnan laulu” (Esko Rahkonen 1966), ”Kaupungin illassa yksin” (Paula Koivuniemi 1969), ”Rantaa riittää” (Finn Trio 1969), "Leningrad" (Tapio Rautavaara / Georg Ots 1972), ”Koitere, Karjalan helmi” (Pasi Kaunisto 1972), ”Heila Heinolasta” (Tapio Rautavaara 1974), ”Villit linnut” (Stemma-kuoro 1982), ”Jospa kertoa voisin sen” (Teuvo Oinas 1987), Kärjen eläessä kaikkiaan 44 levytettyä tekstiä. Kärjen kuoltua 1992 niitä on levytetty vielä useita, esimerkkeinä ”Metsä on ystäväsi” (Pentti Koskimaa 2018), ”Kulje metsään” (Mia Leivo 2019) ja ”Olin siellä kerran minäkin” (Raimo Salo 2021), ja jäämistössä on vielä levyttämätöntä materiaalia.
Muita kuin Kärjen säveltämiä Salosen sanoittamia suomalaisia kappaleita ovat muun muassa ”Tien tarina” (Marion Rung 1963, säv. Eino Hurme), ”Yksinäinen pihlaja” (Tamara Lund 1965, säv. Jaakko Borg) ja ”Viimeinen savotta” (Pentti Kumpulainen 1981, säv. Ilpo Mäkelä).
Salosen sanoitustuotanto on ollut hajallaan eri artistien albumeilla, mutta Finnlevy julkaisi vuonna 1977 LP-levyn "Rantaa riittää - Pauli Salosen lauluja vuosien varrelta". Levyn takakansitekstissä M.O. Kanerva kirjoittaa: "Eräässä mielessä tätä levyä voidaan pitää harvinaisuutena. Sitä ei ole omistettu esiintyvälle taiteilijalle, kuten yleensä on tapana tehdä. Tällä kertaa oman levynsä saa taustavoima. Se on omistettu sanoittajalle - Pauli Saloselle"
1970-luvun alkupuolella Salonen ja Kärki tekivät yhdessä useita matkoja silloiseen Neuvosto-Karjalaan. Salosen Neuvostoliitto-yhteyksien ansiosta he onnistuivat käymään alueilla, joille ei normaalisti ollut pääsyä.
Sydneyn metro

Sydneyn metro on täysin automatisoitu metrojärjestelmä Sydneyssä, Uudessa Etelä-Walesissa, Australiassa. Se on ensimmäinen metrojärjestelmä Australiassa ja Oseaniassa. Ensimmäinen vaihe, Tallawongista Chatswoodiin avattiin 26. toukokuuta 2019 ja toinen vaihe Chatswoodista Sydenhamiin 19. elokuuta 2024. Laajennuksen piti avautua jo 4. elokuuta 2024, mutta sitä lykättiin myöhemmäksi, koska turvallisuusmääräyksiä ei saatu hyväksyttyä aikataulussa. Linjalla on 21 asemaa ja se on 52 kilometriä pitkä. Se kulkee enimmäkseen maan alla. Parhaillaan rakennetaan linjan jatketta Sydenhamista Bankstowniin osana Southwest-hanketta, joka korvaa nykyisen sydneyn paikallisjunaverkon T3-linjan vuonna 2025.
Metroa tullaan laajentamaan merkittävästi lähivuosina, kaksi uutta linjaa on rakenteilla, jotka avataan vuonna 2026 ja 2032.
Tulevat linjat.
Sydney metro Western Sydney Airport.
Maaliskuussa 2018 liittovaltion ja osavaltioiden hallitukset allekirjoittivat Länsi-Sydneyn kaupunkisopimuksen ja ilmoittivat metroyhteyden kehittämisestä osana sopimusta. Linjan ensimmäinen vaihe liikennöi St Marysin ja Badgerys Creek Aerotropoliksen välillä Länsi-Sydneyn uuden lentoaseman kautta. Rakennustyöt alkoivat loppuvuodesta 2020 ja valmistuvat vuoteen 2026 mennessä, jolloin lentoasema avataan.
Huhtikuussa 2019 liittohallitus ilmoitti 3,5 miljardin dollarin rahoitusosuudesta metroyhteyden ensimmäisen vaiheen toteuttamiseen. Tämä rahoitus sisältää 50 miljoonaa dollaria metroyhteyden suunnitteluun ja 61 miljoonaa dollaria Elizabeth Driven ylikulkusillalle. Kesäkuussa 2019 osavaltion hallitus ilmoitti 2 miljardin dollarin investoinnista ensimmäisen vaiheen rakentamiseen seuraavan 4 vuoden aikana. 
Sydney Metro West.
Sydney Metro West on rakenteilla oleva erillinen linja Sydney CBD: n ja Westmeadin välillä. Linja ilmoitettiin viralliseksi hankkeeksi marraskuussa 2016, ja sille harkitaan jopa 12 asemaa, mukaan lukien asemat Parramattassa, Sydneyn olympiapuistossa, Five Docksissa, Bays Precinctissä ja CBD:ssä. Maaliskuussa 2018 hallitus ilmoitti, että Westmeadiin rakennetaan lisäasema sekä asema, joka tarjoaa yhteyden joko Concord Westin tai North Strathfieldin olemassa oleviin rautatieasemiin.
Uuden Etelä-Walesin osavaltion talousarviossa 2019–2020 kesäkuussa 2019 hankkeelle myönnettiin 6,4 miljardia dollaria vuoteen 2024 asti.
Hallitus vahvisti seitsemän aseman sijainnit linjan varrella vuonna 2019, ja vielä kahden aseman vuonna 2021.  Ensimmäiset rakennustyöt alkoivat vuonna 2020 ja tunnelin rakentaminen alkoi vuoden 2022 puolivälissä. Linjan odotetaan valmistuvan vuoteen 2032 mennessä.
Frances Cress Welsing

Frances Luella Cress Welsing (18. maaliskuuta 1935 Chicago, Illinois – 2. tammikuuta 2016 Washington DC) oli yhdysvaltalainen psykiatri, aktivisti ja rotuteoreettinen kirjoittaja. "Los Angeles Timesin" mukaan hän oli länsimaisen psykiatrian historian ensimmäinen tutkija, joka käsitteli valkoisten rasismia psykoanalyyttisesti. Hänen näkemyksensä rasismista ja valkoisesta ylivallasta olivat kuitenkin kiisteltyjä sekä mustan yhteisön sisällä että ulkopuolella. Welsing omaksui psykiatriaan afrosentrisen lähestymistavan.
Welsing syntyi keskimmäisenä lääkäri Henry Cressin ja opettaja Ida Mae Griffenin kolmesta tyttärestä. Hän sai luonnontieteiden kandidaatin oppiarvon Ohion Antioch Collegesta vuonna 1957 ja lääketieteen tohtorin oppiarvon Washington DC:n Howardin yliopistosta vuonna 1962. Welsing työskenteli psykiatrian ja lastenpsykiatrian parissa Washington DC:ssa. Hän oli myös kahden emotionaalisista ongelmista kärsineiden lasten koulun kliinisenä johtajana. Welsing sai nimityksen Howardin yliopiston apulaisprofessoriksi. Hän pyrki etsimään ratkaisuja mustan yhteisön keskuudessa esiintyneisiin mielenterveysongelmiin rasismin ymmärryksen kautta. Welsing esitteli esseessä "The Cress Theory of Color-Confrontation and Racism (White Supremacy)" (1970) näkemyksen siitä, että rasismi johtui eriävistä melaniinitasoista. Welsing piti siinä valkoisuutta geneettisenä puutostilana tai sairautena. Hän arvioi valkoisten aseman vähemmistönä maailman mittakaavassa ruokkivan pelkoa, joka johtaa sortoon ja väkivaltaan. Welsing arveli, että valkoiset eivät kyenneet mustien kanssa rauhanomaiseen rinnakkaiseloon, koska valkoiset kadehtivat mustia melaniinista ja käsittelivät tunteitaan pyrkimyksellä valkoiseen ylivaltaan. Sanojensa mukaan Welsing menetti opetustyönsä esseen johdosta. Hänestä kuitenkin tuli kysytty puhuja provokatiivisilla näkemyksillään niin kutsuttujen rotujen välisistä suhteista. Vuonna 1974 Welsing väitteli mustien rodulliseen alemmuuteen uskoneen William Shockleyn kanssa. Hän väitti, että useimmat valkoiset olivat alitajuisesti tietoisia värillisten geneettisestä edusta.
Welsingin tunnetuimmaksi teokseksi nousi esseekokoelma "The Isis Papers: The Keys to the Colors" (1991), jossa hän käsitteli syvemmin näkemyksiään valkoisesta ylivallasta ja rasismista Yhdysvalloissa. Welsingin mukaan homoseksuaalisuutta tuli vastustaa, sillä se oli hänen mielestään strategia mustien tuhoamiseksi. Welsing kannatti vahvoja afroamerikkalaisia perheyksikköjä. Hän käsitteli huumeiden salakuljetusta osana valkoisten pyrkimystä tappaa suuri osa nuoresta miespuolisesta mustasta väestöstä, joka hänen mukaansa muodosti suurimman uhan valkoisten geneettiselle selviytymiselle. Welsing kuoli 80-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan aivoverenkiertohäiriön johdosta.
Austevollin kirkko

Austevollin kirkko () on Austevollin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1890.
Møksterin kirkko

Møksterin kirkko () on Austevollin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1892.
Bekkjarvikin kirkko

Bekkjarvikin kirkko () on Austevollin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1895.
Austrheimin kirkko

Austrheimin kirkko () on Austrheimin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1865.
Bremsnesin kirkko

Bremsnesin kirkko () on Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1771.
Kornstadin kirkko

Kornstadin kirkko () on Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1871.
Kvernesin kirkko

Kvernesin kirkko () on Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1893.
Bremsnes

Bremsnes on taajama Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,5 neliökilometriä ja asukasluku 1 042 vuonna 2023.
Vuosina 1897–1964 Bremsnes oli itsenäinen kunta.
Sveggen

Sveggen on taajama Averøyn kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,29 neliökilometriä ja asukasluku 290 vuonna 2023.
Henry Allard

Henry Allard (1911 – 23. lokakuuta 1996) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi yksikamaristen Ruotsin valtiopäivien ensimmäisenä puhemiehenä vuosina 1971–1979. Tätä ennen hän oli ollut toisen kamarin puhemies 1969–1971. Allardin nauttimasta arvostuksesta kertoo, että hän sai jatkaa tehtävässä myös porvarillisen hallituksen aikana vuodesta 1976.
Sluseholmenin metroasema

Sluseholmenin metroasema on Kööpenhaminan metroasema samannimisessä kaupunginosassa Kööpenhaminassa, Tanskassa. Asema sijaitsee M4-linjalla, Enghave Bryggen ja Mozarts Pladsin asemien välissä. 
Asema avattiin 22. kesäkuuta 2024 osana linjan eteläistä laajennusta Kööpenhaminan keskustasta København Sydiin.
Thule-Seminar

Thule-Seminar on saksalainen metapoliittinen järjestö, joka määrittelee itsensä Euroopan henkiseen uudistamiseen keskittyväksi ajatuspajaksi. Sitä olivat perustamassa 14. heinäkuuta 1980 Kasselissa ranskalaistaustainen filosofi, kirjallisuustieteilijä Pierre Krebs ja Wigbert Grabertin äärioikeistolainen kustantamo. Thule-Seminarin ideologialle keskeistä on ollut egalitarismin vastustaminen. 
Thule-Seminar vastustaa juutalais-kristillistä perintöä ja kannattaa tieteelliseksi kutsuttua biologista hierarkiaa. Uskontotieteilijä Horst Jungingerin mukaan Thule-Seminar on ajanut yhteiskunnassa kulttuurista vallankumousta indoeurooppalaisen maailman mytologioiden pohjalta, mutta on sittemmin keskittynyt enemmän uskonnolliseen toimintaan ja indogermaanisiin lähteisiin perustuvan kirjallisuuden toimittamiseen. Thule-Seminar on sulkenut pois ajatuksen yhteistyöstä konservatiivisten kristittyjen kanssa. Horst Jungingerin mukaan järjestön aatteelliset juuret ovat kansallissosialismissa, mutta järjestö ei yleensä tee siihen suoria viittauksia. Sosiologi Göran Dahl puolestaan väitti Thule-Seminarin olevan uusnatsien ja fasistien verkosto. 
Thule-Seminarin johtajana on toiminut Pierre Krebs. Hän oli ennen sen perustamista tutustunut Nouvelle Droiten teoreetikko Alain de Benoistiin. Antifasistista näkökulmaa edustavan "Lotta"-lehden mukaan Krebsin tarkoitus Thule-Seminarin perustamisessa oli luoda Nouvelle Droitea edustavan GRECE-ajatuspajan saksalainen haara. Sen mukaan Thule-Seminarille tärkeä on kristillisvastainen ja uuspakanallinen maailmankuva. Yhteistyö Grabertin kustantamon kanssa johti Krebsin toimittaman antologian "Das unvergängliche Erbe – Alternativen zum Prinzip der Gleichheit" julkaisuun. Kirjoittajia olivat Armin Mohler, Alain de Benoist, Guillaume Faye ja Jürgen Rieger. Yhteistyö Grabertin kustantamon kanssa lopetettiin vuonna 1983, mutta kolme vuotta myöhemmin Krebsin oma kustantamo alkoi julkaista lehteä "Elemente zur Metapolitik für die europäische Wiedergeburt". Päätoimittajana oli Krebs. Muita toimittajia olivat Alain de Benoist, Guillaume Faye, Julien Freund ja Jean Haudry. Vuonna 2000 Thule-Seminar alkoi julkaista nuorille suunnattua lehteä "Metapo – Metapolitik im Angriff zur Neugeburt Europas".
Fuad Shukr

Fuad Shukr (; n. 1962 Nabatieh – 30. heinäkuuta 2024 Haret Hreik) oli libanonilainen Hizbollah’n komentaja.
Shukr oli 1980-luvun alussa mukana perustamassa Hizbollah’n aseellista siipeä. Hän oli Israelin sotilasviranomaisten mukaan Hassan Nasrallah’lle läheinen neuvonantaja ja Hizbollah’lle merkittävä aiempaa kehittyneempien aseiden hankkija. Vuonna 2000 Israel syytti häntä kolmen sotilaan sieppaamisesta ja tappamisesta Hizbollah’n Shebaan maatiloille tekemän iskun aikana.
Shukrin asema Hizbollah’n sisällä vahvistui komentaja Imad Mughniyeh’n saatua surmansa Damaskoksessa vuonna 2008. Yhdysvallat asetti Shukria vastaan Specially Designated Global Terrorist -luokituksen vuonna 2019. Yhdysvallat syytti häntä osuudesta Beirutin vuoden 1983 autopommi-iskuun. Israel surmasi Shukrin ohjusiskulla 30. heinäkuuta 2024. Israelin mukaan Shukr oli ollut vastuussa jalkapalloa pelanneita lapsia tappaneesta Majdal Shamsin iskusta kolme päivää aiemmin. Hizbollah itse kiisti osuuden hyökkäykseen. Shukrin kuoleman aiheuttanut ohjusisku surmasi myös neljä muuta ihmistä, joista kaksi oli lapsia.
Sleesian yliopisto

Sleesian yliopisto () on neljällä paikkakunnalla Puolan Sleesian voivodikunnassa toimiva yliopisto. Sen pääkampus sijaitsee Katowicessa (Uniwersytet Śląski w Katowicach). Yliopisto perustettiin vuonna 1968. 
Lukuvuonna 2023-2024 yliopistoon kuului seitsemän tiedekuntaa ja muun muassa Krzysztof Kieślowskin elokuvakoulu. Tiedekuntia olivat humanistinen, luonnontieteellinen, yhteiskuntatieteellinen, tieteen ja tekniikan, lakitieteen ja hallinnon, taiteiden ja kasvatuksen sekä teologinen tiedekunta. Yliopistossa oli noin 19 500 opiskelijaa, joista päätoimisia oli yli 15 000 ja osa-aikaisia noin 3 000. Tuolloin jatko-opiskelijoita oli 714, ja tohtoriopiskelijoita 124. 
Tunnetuista yliopistorankingeista THE luokitteli yliopiston vuoden 2024 maailmanlistansa sijaluokkaan 1501+ ja QS World University -ranking maailmanlistansa sijaluokkaan 1201-1400.
Sleesian lääketieteellinen yliopisto

Sleesian lääketieteellinen yliopisto () on viidellä paikkakunnalla Puolan Sleesian voivodikunnassa toimiva lääketieteellinen yliopisto. Sen pääkampus sijaitsee Katowicessa (Śląski Uniwersytet Medyczny w Katowicach). Yliopisto perustettiin vuonna 1948. 
Yliopiston pääkampus sijaitsee Katowicen lounaisosassa, Ligota-Panewnikin alueella.
Tunnetuista yliopistorankingeista THE luokitteli yliopiston vuoden 2024 maailmanlistansa sijaluokkaan 1201-1500.
Too Much Too Soon

Too Much Too Soon on yhdysvaltalaisen glam rock- ja protopunk-yhtye New York Dollsin toinen ja viimeinen studioalbumi 1970-luvulla. Mercury Records julkaisi albumin 10. toukokuuta 1974, ja se äänitettiin samana vuonna A&amp;R Studioilla New Yorkissa. Albumin tuotti The Shangri Las -yhtyeen tuottaja ja säveltäjä George Shadow Morton. 
Tuotanto.
"Too Much Too Soon" sisälsi monia Shadow Mortonin tuotannolle tyypillisiä tekniikoita, jotka olivat The Shangri-Las -faneille tuttuja: erityisesti äänitehosteiden, kuten aseen laukauksien, ja vahvojen naislaulajien käytön taustalauluissa.  
Albumilla oli myös enemmän cover-kappaleita kuin yhtyeen debyyttialbumilla. Mukana on yhtyeen tulkinta The Cadetsin vuoden 1956 hitistä ”Stranded in the Jungle” sekä Archie Bellin vuoden 1969 hitistä ”There's Gonna Be a Showdown” ja blueslegenda Sonny Boy Williamsonin kappaleesta ”Don’t Start Me Talkin’”. 
Kitaristi Johnny Thunders kirjoitti albumille ”Chatterbox”-kappaleen, jossa hän oli ensimmäistä kertaa päälaulaja. 
Albumi sai nimensä päihteiden yliannostukseen kuolleen näyttelijän Diana Barrymoren omaelämäkerran mukaan, ja levy on omistettu hänen muistolleen. Musiikkitoimittaja Jon Savagen mukaan albumin nimi oli enemmän kuin osuva myös Dollsille itselleen bändin jäsenten alkoholismista ja muista ongelmista johtuen, mukaan lukien kitaristi Thundersin heroiinin käyttö. 
Levyn vastaanotto.
Levy sai ristiriitaisen vastaanoton. Kriitikot ylistivät levyä, mutta ostava yleisö ei innostunut siitä alkuunkaan. Albumilta julkaistiin kaksi singleä albumin mainostamiseksi—”Stranded in the Jungle” / ”Who Are the Mystery Girls?” heinäkuussa 1974 ja ”There's Gonna Be A Showdown” / ”Puss ’n’ Boots” syyskuussa 1974—mutta kumpikaan ei menestynyt. 
Albumi ei saavuttanut kaupallista menestystä, ja yhtye hajosi vuotta myöhemmin albumin kiertueen jälkeen. Yhtye kuitenkin palasi yhteen 2000-luvulla eri kokoonpanolla, mikä johti uusiin studioalbumeihin. 
Guns ’N’ Roses levytti vuonna 1993 cover-version kappaleesta ”Human Being” albumilleen The "Spaghetti Incident?".
Muusikot.
New York Dolls:
Sven Palme

Sven Palme (4. joulukuuta 1854 Kalmar, Ruotsi – 9. elokuuta 1934 Tukholma) oli ruotsalainen vakuutusjohtaja.
Sven Palme oli aluksi sotilasuralle palvellen upseeriksi valmistuttuaan luutnanttina Svean tykistörykmentissä. Hän siirtyi sitten Henkivakuutusyhtiö Victorian palvelukseen ja aloitti uransa vakuutusalalla. Vuodesta 1888 alkaen hän toimi Thule-henkivakuutusyhtiön pääjohtajana aina vuoteen 1933 saakka. Palme oli aikaansaamassa ja kehittämässä Pohjoismaiden vakuutusmiesten ja -laitosten yhteistoimintaa.
Sven Palme tuki jo 1900-luvun alun sortovuosina suomalaisia ja avusti Suomesta karkoitettuja henkilöitä Ruotsissa. Suomen julistauduttua itsenäiseksi 1917 Palme oli hankkimassa sanomalehdistön kautta tunnustusta Suomen itsenäisyydelle ja vaikutti asiassa myös Ruotsin hallitukseen. Suomen sisällissodan alettua Palme oli hankkimassa virallista ja vapaaehtoista apua sodan valkoisille. Palme vieraili useita kertoja Suomessa, viimeksi kesällä 1934.
Sven Palme oli naimisissa vuodesta 1883 suomalaissyntyisen vapaaherratar Hanna von Bornin kanssa, jonka isä oli vapaaherra J. A. von Born. Heidän poikansa Olof Palme oli johtohenkilönä organisoimassa ruotsalaista prikaatia Suomen sisällissodan alettua. Hän kaatui Tampereen valtauksen aikana, ja hänet haudattiin Sigtunaan. Ruotsin pääministeri Olof Palme oli Sven Palmen pojanpoika.
Arvo Hänninen

Arvo Hänninen (9. marraskuuta 1887 Kuusjärvi – 7. elokuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja eduskunnan pikakirjoittaja.
Arvo Hännisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Taavetti Hänninen ja Maria Munkki. Hän tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1906 ja hän suoritti diploomitutkinnon Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla 1917. Opintojaan hän täydensi ulkomaisilla opintomatkoilla. Hänninen työskenteli rautatiehallituksen arkkitehtikonttorissa, K. S. Kallion ja Borg-Sirén-Åbergin arkkitehtitoimistoissa, yleisten rakennusten ylihallituksessa sekä yksityisenä arkkitehtinä Helsingissä. Hännisen erikoisharrastuksena oli pikakirjoitus ja hän oli viimeksi eduskunnan pikakirjoittajana. Hän oli pitkään Pikakirjoituslehden toimittajana ja hän kirjoitti pikakirjoituksen oppikirjan ("Pikakirjoituslukemisto", Otava 1934).
Auditorium Building

Auditorium Building on Chicagon South Michigan Avenuen ja Ida B. Wells Driven kulmauksessa sijaitseva, vuonna 1889 valmistunut suuri rakennuskompleksi. Sen suunnittelivat arkkitehdit Dankmar Adler ja Louis Sullivan. Auditorium Building oli Adlerin ja Sullivanin arkkitehtitoimiston ensimmäinen suuri tilaus. 
Auditorium Building muodostuu useista eri tarkoituksiin suunnitelluista kokonaisuuksista. Rakennuksessa on toimistotiloja, suuri Auditorium Theatre -teatteri sekä hotelli. Suuri kivirakennus on valtavan painava, ja Adler joutui käyttämään kaiken kekseliäisyytensä suunnitellessaan perustukset, jotka tasaisivat painon oikein. Adler suunnitteli myös rakennuksen runkoon raudasta tehdyt ristikkotukirakenteet, jotka kannattelivat näyttämön ja auditoriotilan yläpuolella olevia hotellin keittiötä ja ruokasalia. Teatteria varten Adler suunnitteli hydrauliikalla liikuteltavan näyttämön sekä ilmastoinnin. Adler oli lisäksi perehtynyt akustiikkaan, ja Auditorium Theatren akustiikka onkin erinomainen. Teatterin salissa on yli 4000 paikkaa. Teatterista tuli rakennuksen valmistuttua Chicagon musiikki-, kulttuuri- ja seurapiirielämän keskus. Se toimi myös Chicagon Civic Operan ja Chicagon sinfoniaorkesterin ensimmäisenä päänäyttämönä.
Sullivan suunnitteli rakennuksen suoraviivaisen julkisivun, jonka yksinkertaisten geometristen muotojen voimakas rytmi perustui Marshall Fieldillä sijainneeseen tavarataloon. Rakennuksen sisätiloissa, erityisesti teatterissa, Sullivanin suunnittelemat alkuperäiset koriste-elementit luovat mahtavan vaikutelman.
Auditorium Building kukoisti aina 1930-luvulle saakka. Sen jälkeen sen merkitys hiipui. Vuonna 1946 Roosevelt University osti rakennuksen, ja se on nykyisin osa yliopistoa. Teatteri restauroitiin vasta 1960-luvulla ja avattiin uudestaan vuonna 1968. 
Vuonna 1975 Auditorium Buildingista tuli National Historic Landmark eli historiallisesti merkittävä kohde.
Košicen vaakuna

Košicen vaakuna on Slovakiassa sijaitsevan Košicen kaupungin vaakuna. Sen myönsi Unkarin kuningas Ludvig I vuonna 1369, mikä tekee Košicesta Euroopan ensimmäisen kaupungin, joka sai oikeuden käyttää vaakunaa. Vaakuna sai nykyisen muotonsa vuonna 1504.
Historia.
Košicen ensimmäinen vaakuna on vuodelta 1369. Unkarin kuningas Ludvig I myönsi sen kaupungille 8. toukokuuta, mikä on yhä košicelainen juhlapäivä. Tätä ennen eurooppalaiset kuninkaat olivat myöntäneet vaakunankäyttöoikeuksia yksityishenkilöille, kuten merkittäville aatelisille, mutta Košice oli ensimmäinen kaupunki koko Euroopassa, jolle tämä oikeus annettiin. Vaakunan ensimmäisestä versiosta on säilynyt pelkkä kirjallinen kuvaus.
Kruunun Košicea kohtaan osoittaman suosion taustalla oli vuonna 1312 käyty Rozhanovcen taistelu, jossa kaupunki tuki kuninkaan joukkoja taistelussa kanssa Slovakian alueen vahvoja magnaatteja Aban veljeksiä sekä Máté Csákia vastaan. Kuninkaalle uskolliset joukot voittivat lopulta kapinalliset ja Košice pääsi Anjou-kuninkaiden suosioon. Tämän jälkeen Košice nousikin koko Unkarin kuningaskunnan toiseksi tärkeimmäksi kaupungiksi heti Budan jälkeen.
Vaakunaa uudistettiin kolmeen kertaan kunnes se sai nykyisen muotonsa vuonna 1504.
Vaakuna.
Košicen vaakunan kilpi on jaettu kolmeen alueeseen. Ylemmässä sinisessä kentässä on kolme kultaista liljaa. Tämä oli Anjou-hallitsijasuvun tunnus, ja näitä värejä käytetään yhä Košicen tunnusväreinä. Keskiosa on punavalkoraidallinen, ja sen keskelle on sijoitettu puoliksi halkaistu kotka. Alakentässä on kolme kultaista liljaa, jotka erottaa toisistaan punakeltainen nauha. Kilpeä pitelee molemmilla käsillään enkeli.
Muuta.
Košicen vanhankaupungin keskustassa sijaitsee vaakunaa kuvaava 3,10 metriä korkea pronssinen patsas. Se paljastettiin 8. joulukuuta 2002.