tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jokilaaksojen pelastuslaitos

Jokilaaksojen pelastuslaitos (1.1.2023 lähtien "Pohjois-Pohjanmaan pelastuslaitos") oli vuonna 2004 perustettu pelastuslaitos, jonka toiminta-alue oli Pohjois-Pohjanmaan eteläosissa Siika-, Pyhä- ja Kalajokilaakson alueella. Pelastuslaitos toimii 15 kunnan alueella, ja sen alueella on 24 paloasemaa. Maakunnan pohjoisosassa toimi Oulu-Koillismaan pelastuslaitos.
Oulu-Koillismaan ja Jokilaaksojen pelastuslaitokset yhdistyivät Pohjois-Pohjanmaan pelastuslaitokseksi vuoden 2023 alussa sote-uudistuksen myötä.
Tammikuun 2015 lopussa pelastuslaitoksen alueella asui 130 104 ihmistä. Pelastusjohtajana toimii Jarmo Haapanen. Pelastuslaitoksen keskuspaikka sijaitsee Ylivieskassa. Jokilaaksojen pelastuslaitoksella oli vuonna 2014 yhteensä 2 725 hälytystehtävää.
Pelastuslaitos hoitaa alueellaan pelastuslain ja muiden säädösten määräämiä tehtäviä ja palveluja. Lisäksi Jokilaaksojen pelastuslaitos hoitaa alueellaan ensivastetehtävät.
Pelastuslaitos hoitaa tällä hetkellä ensihoitopalvelujen tuottamisen koko pelastuslaitoksen alueella Reisjärveä lukuun ottamatta.
Jokilaaksojen pelastuslaitoksen alueella Raahessa ja Ylivieskassa on ympärivuorokautisesti miehitetyt paloasemat. Muissa kunnissa hälytystehtäviä hoitavat pääosin Jokilaaksojen pelastuslaitoksen kanssa tekemiensä sopimusten mukaisesti paikkakunnasta riippuen VPK:t, palomieskerhot ja PVPK:t.Lisäksi SSAB:n Raahen terästehtaan alueella hälytystehtäviä hoitaa Prevent360 yrityksen tehdaspalokunta ja Haapajärven asevarikolla erillinen otona toimiva pelastusryhmä.
Tunnustus.
Pelastusalan erikoislehti Palokuntalainen valitsi Jokilaaksojen pelastuslaitoksen vuoden 2010 pelastuslaitokseksi. Valinta tehtiin seuraamalla pelastuslaitosten toimintaa.
Embleemi

Embleemi (, ) oli alun perin metalliastian kohokuva tai ornamentti. Nykyisin se tarkoittaa kuvaesitystä, jossa on symbolinen sisältö. Se on abstrakti tai esittävä kuva, joka ilmentää jotain käsitettä, esimerkiksi moraalista totuutta tai allegoriaa, tai edustaa henkilöä, kuten kuningasta tai pyhimystä. 
Andrea Alciaton vuonna 1531 teoksessaan "Emblemata" määrittelemässä merkityksessä embleemi koostuu motosta, kuvasta ja runosta. Motto eli sana tai mietelmä esitetään kuvana ja selitetään runon avulla. Embleemit sisältyvät yleensä kirjoihin tai käsikirjoituksiin.
Emblematiikka tai embleemitaide on renessanssin aikana syntynyt embleemejä sisältävä taide, joka kukoisti barokin aikana varsinkin hovi- ja kirkkomaalauksissa. Aluksi motoissa viitattiin antiikista peräisin oleviin yleisiin moraalisiin väitteisiin, mutta 1500-luvulla vastauskonpuhdistus ja protestantismi ottivat embleemitaiteen käyttöönsä. Selityksettä ymmärrettäviä allegorioita alettiin kaivata 1700-luvulla, mutta romantiikassa, kuten C.D. Friedrichin maalauksissa näkyy vielä embleemaattisia motiiveja. Myöhemmin embleemi on liittynyt esimerkiksi julisteisiin tai propagandakuviin. Myös Venäjän avantgarde käytti hyväkseen eräänlaista abstraktia emblematiikkaa.
Jan Jalutsi

Jan Jalutsi (aiemmin Jan Stefan Moilanen, s. 1962 Kirkkonummi) on suomalainen rikollinen. Ensimmäisen vankilatuomionsa Jan Jalutsi sai 24-vuotiaana. Hän istui tuomioitaan useissa suomalaisissa ja ruotsalaisissa vankiloissa, ja myös karkasi melkein kaikista. 
Media nimesi hänet Pohjoismaiden tunnetuimmaksi vankikarkuriksi ja vaarallisimmaksi mieheksi. Pahoinpitelyihin saati henkirikoksiin hän ei kuitenkaan koskaan syyllistynyt. Jalutsi on toiminut sekä vankeusaikanaan että vapaudessa vankien aseman parantamisen hyväksi ja nuorten rikoskierteen ehkäisemiseksi. Jalutsi sanoo uuden sukunimensä olevan yhdistelmä sanoista Jatimatic ja Uzi. Jalutsin mukaan hänellä on todettu ADHD ja hän puhuu kuutta eri kieltä..
Jalutsin rikoskierre alkoi vuonna 1985. Hän on opiskellut kirjoittamista Oriveden opiston etäopistossa.
Rapiditeetti

Rapiditeetti on eräs menetelmä mitata liikettä nopeuden sijasta. Kun liike on hidasta, rapiditeetti vastaa suuruudeltaan nopeutta, mutta liikkeen ollessa hyvin nopeaa, rapiditeetti saa nopeutta suuremman arvon. Kun tarkastellaan valonnopeudella kulkevaa kappaletta, rapiditeetti on arvoltaan ääretön.
Rapiditeetin idean keksi Alfred Robb.
Matemaattinen muotoilu.
Rapiditeetti formula_1 määritellään yhtälöllä
formula_2
formula_3,
missä formula_4 on tarkasteltavan kappaleen nopeus ja formula_5 valonnopeus, formula_6 hyperbolinen tangentti ja formula_7 hyperbolinen areatangentti. Kun nopeus on hyvin pieni (formula_8), niin rapiditeetin voidaan approksimoida olevan formula_9.
Rapiditeetti voidaan esittää Lorentzin muunnoksessa formula_10 seuraavasti
 formula_11
 formula_12.
Vihersiipiara

Vihersiipiara ("Ara chloropterus"), on arojen sukuun kuuluva papukaija.
Koko ja ulkonäkö.
Vihersiipiaran kokonaispituus päästä pyrstön päähän on suurimmillaan noin 100 cm, ja siipien kärkiväli on suurimmillaan 125 cm luokkaa. Aikuinen painaa 1 250–1 700 grammaa. Höyhenpeitteensä vuoksi vihersiipiara sekoitetaan usein puna-araan, mutta niiden höyhenpeitteissä on eroja. Pää, niska, hartiat, rinta ja vatsa ovat punaisia, joskin silmiä ympäröivä lähes höyhenetön alue on pääasiassa valkoinen. Siivissä on vihreää, sinistä ja hiukan keltaista. Pyrstö on sininen ja punainen. Nokan ylempi osa on valkoinen ja alempi musta. Erään vihersiipiaran nokan puristusvoimaksi mitattiin 2000 psitä. Se voi katkaista nokallaan jopa normaalin puisen luudan kahtia. Nokan voimakkuus on kehittynyt vihersiipiaroille, jotta ne voivat avata jopa kaikkein kovimmatkin siementen kuoret.
Elinalueet.
Vihersiipiarat elävät Etelä-Amerikan pohjoisosissa ja Väli-Amerikan keski- ja eteläosissa.
Lisääntyminen.
Naaraspuoliset vihersiipiarat munivat yleensä 2–3 munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Munia haudotaan noin 28 päivää ja poikaset tulevat lentokykyisiksi noin 90 päivän kuluttua kuoriutumisesta.
Lemmikkinä.
Vihersiipiarat ovat suosittuja lemmikkejä, mutta ne ovat kalliita ostaa ja ylläpitää, vaativia ja erittäin kuuluvia ja meluisia. Ne ovat arvostettuja kauniin höyhenpeitteensä ja ystävällisyytensä omistajiaan kohtaan takia. Vihersiipiarat tarvitsevat suurehkon häkin.
Nick Laird

Nicholas ”Nick” Laird (s. 1975 Cookstown, Tyrone, Pohjois-Irlanti) on kirjailija, prosaisti ja runoilija. Hän on opiskellut Cambridgen yliopistossa Sidney Sussex Collegessa. Hän työskenteli kuusi vuotta asianajotoimisto Allen &amp; Overyssa Lontoossa, mutta irtisanoutui keskittyäkseen kirjoittamiseen. Hän on ollut vuodesta 2004 naimisissa kirjailija Zadie Smithin kanssa.
Hän on kirjoittanut kaksi palkittua runokokoelmaa "To a Fault" ja "On Purpose" sekä yhden proosateoksen "Utterly Monkey".
Kaarlo Kerkkonen

Kaarlo Kerkkonen (12. heinäkuuta 1869 Kerkkola, Janakkala – 27. huhtikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen pastori, kansanopiston johtaja, kouluneuvos ja sukututkija.
Kerkkosen vanhemmat olivat Kerkkolan Ylöstalon rusthollari Kustaa Kustaanpoika Kerkkonen ja Karoliina Wilhelmiina Idänpään-Heikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja suoritti pappistutkinnon 1893, filosofian kandidaatin tutkinnon 1897 sekä kirkkoherran tutkinnon 1905. Hänestä tuli filosofian maisteri 1902.
Kerkkonen oli Äänekoskella toimineen Keski-Suomen kansanopiston johtajana 1894–1898. Hän kirjoitti tilapäisrunoja opiston tilaisuuksia varten ja laati sanat myös Kansanopistolaismarssiin "Ylös nuorten parvi sankka". Kerkkonen oli seuraavaksi Limingan kansanopiston johtajana 1899–1906 ja vuodesta 1906 alkaen hän toimi Lapinmaan piirin kansakoulujen tarkastajana.
Kerkkonen julkaisi ensimmäisen suomenkielisen sivistyssanakirjan 1897. Sukututkimuksen alueella hän julkaisi kaksi monografiaa Janakkalan Kerkkolan suvusta ja Skogster-suvusta. Kerkkonen laati myös 1916 ja 1923 ilmestyneet "Kansakoulu-käsikirjan" ja 1920 ilmestyneen "Oppikoulu-käsikirjan".
Kerkkonen oli keväällä 1918 lyhyen aikaa Suomenlinnan vankileirin IV piirin johtajana.
Kaarlo Kerkkonen oli naimisissa käsityönopettaja Anni Kulta Sofia Krankin (1871–1957) kanssa, jonka isä oli Janakkalan kirkkoherra Adolf Krank. Heidän poikiaan olivat yliopettaja Veikko Kerkkonen ja arkistoneuvos Martti Kerkkonen.
Peukkula

Seikkailupuisto Peukkula (ent. Viherlaakso) oli vuosina 1997-2015 toiminut satu- ja seikkailupuisto Jyväskylässä Jyväsjärven lähellä. Viherlaakso perustettiin 1997 entisen Ympäristökeskus Kammin tiloihin, ja sen vetonauloja olivat Hilarius-hiiri ja Noita Nokkonen. Parhaimmillaan Viherlaakson kävijämäärä oli yli 30 000, ja se työllisti kesäisin noin 30 henkeä. Hilarius hiiren kehittänyt Marja-Liisa Mattila luopui kehittämästään lastenhahmosta terveydellisistä syistä vuonna 2007 ja myi brändin Suomen Metrotuotanto Oy:lle. Samassa yhteydessä tuotantoyhtiö purki yhteistyön Viherlaakson kanssa. 
Vuonna 2008 Jyväskylän kaupunki ja Fortum myivät Viherlaakson toiminnan, ja uusi omistaja muutti puiston nimen Peukkulaksi. Peukkulan toiminta jakaantui kolmeen toiminta-alueeseen: sisäleikkipuistoon, ulkoleikkipuisto Temppulaaksoon sekä Satukylään. Peukkulan toiminta loppui tammikuussa 2015.
Peukkulan toiminta.
Sisäleikkipuisto.
Sisäpuiston salissa olivat käytettävissä toimintarata, pomppulinnat, pienten lasten leikkialue, keinuautomaatit, auto sekä piirustusnurkkaus. Satupolun leikkihuoneita olivat Kyläkauppa Pikku Penni, Noita Nokkosen köksä, prinsessa Vivianin teehuone, merirosvo Arpinaaman konttuuri, Linnan Tontun nikkarointinurkkaus sekä Peukkula Kino. Jokaisena lauantaina satuhahmot vauhdittivat lasten leikkejä. Talvella sisäpuistossa palveli Hilla Café, jossa tarjoiltiin perinteisiä kahvilaherkkuja. 
Tapahtumia.
Peukkulassa järjestettiin ympäri vuoden erilaisia tapahtumia. Teemapäivistä tunnetuimpia olivat prinsessa- ja merirosvopäivät sekä noita Nokkosen Halloween juhla: Kurpitsajuhla. Jyväskylän alueen yritykset ja järjestöt järjestivät myös omia teemapäiviään Peukkulassa.
Ulkoleikkipuisto Temppulaakso.
Ulkopuisto oli avoinna keväästä syksyyn sään salliessa. Ulkopuiston aktiviteetteinä olivat krokorata, pomppulinnat, trampoliinit, polkuautot, pelialue, nikkarointiapaja, leluliiteri sekä Peukkulan linna.
Leluliiterissä olivat tarjolla perinteiset pihapelit ja mm. puujalat, joita voi lainata ja joiden kanssa voi viettää yhteistä aikaa koko perheen kesken. 
Satukylä.
Satukylää asuttivat Peukkulan satuhahmot. Punaisessa Jepulassa asuivat Peukkis Peukalopotti pikkusiskonsa Pinnin kanssa, kun taas naapurin kiviluolassa asuivat Natro- ja Putro-peikot. Satukylänraitin varrelta löytyivät myös prinsessa Vivianin vaaleanpunainen Marenki-koti, noita Nokkosen jännittävä Mörskä, Kekko Keksijän putki sekä Merirosvo Arpinaaman laiva, Amanda. Kesäkaudella Satukylän asukkaat järjestivät monipuolista ohjelmaa lapsille ja aikuisille koko päivän. Peukkulan vieraille tarjottiin puistokonsertti, pihateatterin lasten näytelmä sekä lukuisia musiikki- ja satutuokioita sekä vauhdikkaampia seikkailuja. 
Satukylässä palveli kesäisin Villa Café, jossa tarjoiltiin jäätelöannoksia sekä kahvilatuotteita.
Ruokailu.
Peukkulan päärakennuksessa sijaitsi ravintola Eväsherkku. Eväsherkun valikoimaan kuuluivat salaattipöydän antimet sekä hampurilais- sekä makkarabaariateriat. Eväsherkku oli avoinna koko kesän.
Sirkat

Sirkat (Gryllidae) on yksi suorasiipisten lahkoon kuuluvista heimoista. Sirkkoja tunnetaan noin 900 lajia. Sirkat ovat kaikkiruokaisia. Sirkat voivat puraista myös ihmistä, todennäköisesti kuitenkin rikkomatta ihoa. Heimon ainoa Suomessa säännöllisesti tavattava laji on kotisirkka ("Acheta domesticus").
Sirkat ovat kaikkiruokaisia ja voivat heikon ravintotilanteen yllättäessä syödä myös omia lajitovereitaan. Täysikasvuiset sirkkakoiraat houkuttelevat naaraita sirittävällä äänellä, joka syntyy eläimen hangatessa siipiään vastakkain.
Sirkkoja käytetään useiden lemmikkieläinten ruokana. Tätä tarkoitusta varten kasvatetaan kotisirkan lisäksi ainakin kenttäsirkkaa ("Gryllus campestris"), kaksitäpläsirkkaa ("Gryllus bimaculatus") sekä jamaikankenttäsirkkaa ("Gryllus assimilis").
Eri sirkkalajeja käytetään myös laajalti mallilajeina tieteellisessä tutkimuksessa, kuten käyttäytymisekologiassa ja elinkiertopiirretutkimuksessa.
Euraasian laatta

Euraasian laatta on Maan litosfääriin kuuluva mannerlaatta, joka kelluu astenosfäärin päällä. Euraasian laatta kattaa Euraasiasta melkein koko Euroopan ja suurimman osan Aasiaa aina Kaakkois-Aasiaa myöten, mutta ei Intian niemimaata tai Lähi-itää. 
Aasiassa Intian laatta työntyy Euraasian laattaa päin ja Tyynenmeren laatta työntyy laatan alle. Atlantilla Euraasian ja Pohjois-Amerikan laatta erkanevat toisistaan.
Kalvön

Kalvön on Emäsalon länsipuolella sijaitseva saari, joka kuuluu Porvoon kaupunkiin. Sen pinta-ala on 225 hehtaaria, pituus 2 500 metriä ja leveys 1 300 metriä. Saaren korkein kohta kohoaa noin 33 metriä meren pinnan yläpuolelle. Se sijaitsee saaren kaakkoisosassa. Kalvönillä asui vuonna 2009 kolme vakituista asukasta. Samana vuonna siellä oli yli 120 vapaa-ajan asuntoa ja yli 480 vapaa-ajan asukasta.
Ketjukäyrä

Ketjukäyrä eli ketjuviiva, köysiviiva tai katenaari () on hyperbolisen kosinin kuvaaja. Nimensä käyrä on saanut siitä, että kahden tukipisteen varaan ripustettu taipuisa ketju () tai köysi asettuu tämän käyrän muotoiseksi.
Yhtälö.
Ketjukäyrän yhtälö on
formula_1,
missä formula_2 merkitsee hyperbolista kosinia. Käyrä leikkaa y-akselin pisteessä "(0,a)", jossa funktiolla on minimi tai maksimi riippuen siitä, onko a positiivinen vai negatiivinen.
Yleisemmässä tapauksessa, jossa käyrän maksimi- tai minimikohta ei välttämättä sijaitse y-akselilla vaan mielivaltaisessa pisteessä (formula_3, formula_4), yhtälö voidaan esittää muodossa
formula_5.
Kun ketjukäyrä esittää ketjun tai köyden muotoa, parametrien "a", formula_3 ja formula_7 arvot määräytyvät tietyistä reunaehdoista, joita tavallisimmin asettavat ketjun tai köyden pituus sekä sen kiinnityspisteiden sijainnit.
Ominaisuuksia.
Koska hyperbolinen kosini on parillinen funktio, ketjukäyrä sen kuvaajana on symmetrinen y-akselin suhteen. 
Ketjukäyrä muistuttaa muodoltaan paraabelia, erityisesti y-akselin läheisyydessä. Tämä johtuu siitä, että hyperbolisella kosinilla on Taylorin sarjakehitelmä:
formula_8
Kun x on pieni, sarjakehitelmän muut paitsi kaksi ensimmäistä termiä ovat erittäin pieniä ja käyrän yhtälö voidaan pyöristää muotoon 
formula_9
tai yleisemmässä tapauksessa
formula_10,
minkä yhtälön kuvaaja on paraabeli. Kun x on arvoltaan kaukana nollasta, ketjukäyrä nousee kuitenkin huomattavasti nopeammin kuin tämä paraabeli.
Kaaren pituus.
Ketjukäyrän kaaren pituus y-akselilta pisteeseen (x, a cosh (x/a)) on 
formula_11,
missä funktio "sinh" on hyperbolinen sini.
Karjala-kustantamo

Karjala-kustantamo () on Petroskoissa Venäjällä toimiva valtiollinen kirjankustantamo. Sen edeltäjä on Leningradissa ja Petroskoissa 1920- ja 1930-luvuilla toiminut Kustannusliike Kirja, joka vuonna 1937 muutettiin "Karjalan valtion kustannusliikkeeksi" (ven. Карельское государственное издательство, "Karelskoje gosudarstvennoje izdatelstvo"; lyhenne Каргосиздат, "Kargosizdat"). Vuonna 1940 nimeksi tuli "Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike" (ven. Государственное издательство КФССР, "Gosudarstvennoje izdatelstvo KFSSR"), vuonna 1956 "Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike" (ven. Государственное издательство КАССР, "Gosudarstvennoje izdatelstvo KASSR") ja vuonna 1964 "Karjalan kirjakustantamo" (ven. Карельское книжное издательство, "Karelskoje knižnoje izdatelstvo"). Nykyisen nimensä kustantamo sai vuonna 1969.
Neuvostoliiton aikana Karjala-kustantamo julkaisi yhteiskunnallista, tieto-, kauno-, lasten- ja oppikirjallisuutta venäjän ja suomen sekä myöhemmin myös karjalan ja vepsän kielillä. Suomessa kirjojen maahantuojana toimi Kansankulttuuri Oy. 1960-luvun alkuun saakka kustantamo julkaisi suomeksi myös venäjästä käännettyä poliittista ja kaunokirjallisuutta, mutta myöhemmin tehtävä siirtyi Moskovassa toimineille vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliikkeille (Progress, Raduga ym.). Suomenkielisen kirjallisuuden osalta Karjala-kustantamon tehtäväksi jäi Karjalan tasavallan kirjailijoiden teosten ja oppikirjojen julkaiseminen. Erityistä huomiota kiinnitettiin venäjänkieliseen kotiseutukirjallisuuteen sekä Karjalan kansojen suullisen kansanperinteen julkaisuihin.
1980–1990-lukujen vaihteessa Karjala tuotti vuosittain yli sata kirjaa, joiden yhteinen painosmäärä oli yli viisi miljoonaa kappaletta. 1990-luvulla toiminta supistui. Nykyään kustantamo julkaisee 10–15 kirjaa vuodessa. Suomen-, karjalan- ja vepsänkielisen kirjallisuuden painaminen on siirtynyt etupäässä Periodika-kustantamon tehtäväksi.
Deidt

Deidt oli yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja, joka osallistui Formula 1:n Indianapolis 500 -osakilpailuun vuosina 1950, 1951 ja 1952. Talli saavutti yhteensä 11 pistettä ja kaksi palkintosijaa, jotka tulivat avauskilpailusta Bill Hollandin ja Mauri Rosen ajamina. Samassa kilpailussa myös Tony Bettenhausen sai keskeytyksestään huolimatta 1 pisteen. Deidt autolla voitettiin Indianapolis 500 kilpailu vuosina 1947-49 Mauri Rosen ja Bill Hollandin ajamina. 
Formula 1 -saavutukset.
Palkintosijat
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Lesovsky

Lesovsky oli yhdysvaltalainen kilpa-autojen valmistaja, joka osallistui Formula 1:n Indianapolis 500 -osakilpailuun kausilla 1950–53, ja 1956-60. Tallin paras sijoitus oli Johnny Thomsonin 1959 ajama kolmas sija. Thomson ja Duane Carter keräsivät tallille yhteensä 11 MM-pistettä (Formula 1 -sarjan valmistajien mestaruustaistelusta lähtien 7 MM-pistettä).
Formula 1 -saavutukset.
Palkintosijat
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Pyhän Hengen ritarikunta

Pyhän Hengen ritarikunta () oli Ranskan kuningaskunnan arvokkain kunniamerkkejä myöntänyt ansioritarikunta. Ranskan kuningas Henrik III perusti vuoden 1578 viimeisenä päivänä "L’ordre et milice du benoît Saint-Esprit" -nimisen kunniamerkkiritakunnan. Se sai nimensä viittauksena helluntaihin, Pyhän Hengen vuodattamisen päivään, jolloin Henrik III kruunattiin Ranskan kuninkaaksi.
Ritarikunnan suurmestarina toimi Ranskan kuningas. Ritarikuntaa jaettiin kolmeen luokkaan:
Ritarikunnan jäsenten tuli olla katolisia ja aatelisia vähintään 3. sukupolvesta lähtien, sekä vähintään 35-vuotiaita. Hallisijasuvun jäsenille riitti 16 vuoden ikä ja hallitsijan pojat vastaanottivat kunniamerkin täyttäessään 12 vuotta. Kaikkien Pyhän Hengen ritarien oli kuuluttava myös Pyhän Mikaelin ritarikuntaan. Tämän vuoksi ritaria kutsuttiin usein yhdistetyllä nimellä "Kuninkaallisten ritarikuntien ritari", "Chevalier des Ordres du Roi". Vaikka ritarikunnan jäsenyys oli periaatteessa varattu ainoastaan korkeimmalle ranskalaiselle ylhäisölle, myönsi kuningas Henrik IV rajatun määrän kunniamerkkejä myös ulkomaisille, ja jopa ei-katolisille monarkeille.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1791 Pyhän Hengen ritarikunta lakkautettiin, mutta perustettiin uudelleen Bourbon-restauraation myötä uonna 1814. Tällöin muun muassa Venäjän keisari Aleksanteri I palkittiin ritarikunnan kunniamerkillä. Kuningas Ludvig Filip lakkautti ritarikunnan uudelleen noustuaan valtaistuimelle vuonna 1830.
Pyhän Hengen ritarikunta jäi kuitenkin toimimaan hallitsijasukuun sidottuna, dynastisena ritarikuntana, jonka kunniamerkkejä lukuisat myöhemmät Ranskan kruununtavoittelijat ovat kantaneet. Nykyisin sen suurmestarina toimii "Hänen Kuninkaallinen Korkeutensa Pariisin kreivi".
Tapio Korhonen

Tapio Korhonen (s. 1944) on avaruusoptiikkaan erikoistunut tutkija, joka työskentelee optiikan alalla Turun yliopiston Tuorlan observatoriossa ja johtamassaan Opteon-yrityksessä Piikkiössä. Koulutukseltaan hän on filosofian lisensiaatti.
Korhonen nousi julkisuuteen toukokuussa 2009, jolloin hänen tähän asti vaativin työkohteensa nousi kiertoradalle Ariane 5 -kantoraketilla. Hänen kahdeksassa kuukaudessa vuonna 2005 valmistamansa avaruuspeili toimi kiertoradalla Euroopan avaruusjärjestön (ESA) Herschel-avaruusobservatiossa, jonka toiminta-aika oli lähes 4 vuotta. 2018 laukaistiin ESAn ADM-Aeolus-kaukokartoitussatelliitti, jonka peilit on hiottu Opteonilla. 
Korhonen rakensi ensimmäiset kaukoputkensa lapsena 1950-luvulla, jolloin avaruuden tutkimus eli alkuaikaansa. Pian hän oli jo hionut valmiiksi ensimmäisen oman peilikaukoputkensa. Hän aloitti avaruusalan opinnot ja meni myöhemmin tähtitieteilijäksi Tuorlan observatorioon, jossa hän keskittyi avaruusoptiikan tutkimusalaan. Korhosen ensimmäinen suuri toimeksianto oli 2,5-metrisen peilin valmistus yhteispohjoismaiseen NOT (Nordic Optical Telescope) -observatorioon, joka sijaitsee La Palmalla Kanariansaarilla. La Palmalla on lisäksi kaksi muuta hänen tekemäänsä peiliä ja maailman suurimmalla linssiobjektiivilla varustettu aurinkoteleskooppi. Yksi peili on myös Etelä-Amerikan Chilessä, ja myös kiertoradalla on yksi jo ennen Herschelin sinne saapumista.
Korhosen mukaan on nimetty asteroidi eli pikkuplaneetta 2988 Korhonen. Hän on naimisissa, ja liitosta on kaksi lasta. Kirjailija Riku Korhonen on Tapio Korhosen poika. Korhonen sai Lundin yliopiston kunniatohtorin arvon 1.6.1990.
Raymond Moody

Raymond Moody (s. 30. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen psykologi ja lääkäri. Hänet tunnetaan kuolemanrajakokemuksiin kohdistuvan tutkimuksen pioneerina. Paitsi lääketiedettä ja psykologiaa, hän opiskeli Virginian yliopistossa myös filosofiaa, josta sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1969. 
Moodyn kirja "Life After Life" (1975) sai aikaan kasvanutta mielenkiintoa kuolemanrajakokemuksia kohtaan. Ilmiön tutkimus yleistyi kirjan julkaisun jälkeen, ja vuonna 1978 perustettiin International Association for Near-Death Studies. Vuonna 2012 hän julkaisi muistelmansa "Paranormal: My Life in Pursuit of the Afterlife." Muistelmissaan hän kertoo omasta kuolemanrajakokemuksestaan, jonka hän sai yritettyään itsemurhaa 1991.
Betty Eadie

Betty J. Eadie (14. helmikuuta 1942 Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut kuolemanrajakokemuksista, ja erityisesti hänet tunnetaan teoksesta "Embraced by the Light" (1992), jossa hän kuvaa omaa kuolemanrajakokemustaan vuodelta 1973. Nebraskassa syntynyt Eadie on taustaltaan alkuperäisamerikkalainen ja skottilais–irlantilainen.
Lapsuus ja elämä.
Eadie syntyi Valentinen päivänä 1942 Nebraskassa Yhdysvalloissa. Hänen äitinsä on lakotaintiaaneihin kuuluva alkuperäisamerikkalainen ja hänen isänsä puolelta hän on skottilais–irlantilaista sukua. Eadie oli seitsemäs kymmenestä lapsesta. Hänen vanhempansa erosivat pian sen jälkeen kun hän meni St. Francisin intiaanien kouluun lähellä Rosebudin Sioux reservaattia. Koulu oli katolinen sisäoppilaitos ja siellä oli myös kuusi hänen sisaristaan. Hän lähti koulusta 15-vuotiaana ja meni naimisiin. Hän kuitenkin erosi hyvin pian miehestään vuonna 1957. Hän meni naimisiin uudestaan Joseph L. Eadien kanssa. Heillä on kahdeksan lasta yhdessä sekä lukuisia lasten lapsia.
Kuolemanrajakokemus.
Vuonna 1973 marraskuussa Eadie meni rutiinileikkaukseen jonka jälkeen hän kertoo kuolleensa ja käyneensä kotonaan tarkistamassa että kaikki on hyvin. Hän palasi kuolemanrajakokemuksestaan fyysiseen ruumiiseensa. Myöhemmin hän kertoi ystävilleen ja tuttavilleen siitä. Hän kävi myös puhumassa saattohoidossa olevien syöpäpotilaiden kanssa kertoen näille kokemuksistaan. Isänsä kuoleman jälkeen hän alkoi kirjoittamaan kirjaa "Embraced by the Light" joka julkaistiin vuonna 1992. Kirjasta tuli myyntimenestys ja se pysy yli kaksi vuotta The New York Timesin Best Sellers - listalla. Kirjaa on käännetty useille kielille ja se on myös julkaistu suomeksi nimellä "Valon syleilyssä".
Diffuusori

Diffuusori () on ajoneuvon rakenteellinen osa, jolla lisätään aerodynaamista pitoa. Osaa käytetään pääosin urheiluautoissa. Etenkin autourheilussa diffuusorilla pyritään saavuttamaan kilpailuetua kasvavien mutkanopeuksien kautta. Diffuusori voidaan liittää ajoneuvoon myös puskurin osana. Diffuusori käyttää hyväkseen Bernoullin lakia.
Aerodynaaminen pito syntyy kun diffuusorin avulla kehitetään alipaine ajoneuvon alle. Normaalisti alipaine syntyy ajoneuvon taakse, sillä ajoneuvo nopeassa liikkeessä ollessaan syrjäyttää edestään ilmaa. Ilmamassasta osa menee ajoneuvon alustan kautta nopeammin kuin päältä ja sivuilta. Mitä suuremman alipaineen diffuusori muodostaa ajoneuvon alle, niin sitä tehokkaammin myös ajoneuvo painautuu kohti ajopintaa. Riittävän tehokkaalla aerodynamiikalla onkin mahdollista saada ajoneuvo painautumaan esimerkiksi tunnelin kattoa vasten, kun vauhtia on riittävästi.
Suurin hyöty diffuusoreista saadaankin ajoneuvoissa, joiden pohjan ja maanpinnan väli on mahdollisimman pieni.
Vuonna 2009 diffuusorit nousivat esiin Formula 1 -autourheilusarjan yhteydessä, kun niiden sallittuja teknisiä rajoja ei ollut kirjattu selkeästi sääntöihin. Diffuusorit nousivat kilpailullisesti ratkaisevaan osaan F1-sarjassa, kun Brawn GP -talli oli kehittänyt niin sanotun "tupladiffuusorin", joka auttoi heitä menestymään. Tupladiffuusorit kuitenkin kiellettiin F1-sarjassa kaudella 2011.
Putoamisliike

Putoamisliike on kappaleen liikettä painovoimakentän vallitessa kohti painovoimakeskusta. Putoamisliike voi olla joko vapaata putoamista tai esimerkiksi ilmanvastuksen jarruttamaa putoamista.
Maapallon pinnalla putoamiskiihtyvyys on noin g = 9,81 m/s2. Tämä tarkoittaa sitä, että lähellä maanpintaa vapaassa pudotuksessa kappaleen putoamisnopeus lisääntyy yhden sekunnin aikana määrän 9,81 m/s. Maanpinnan läheisyydessä vapaa putoamisliike on tasaisesti kiihtyvää liikettä. Tarpeeksi korkealta pudottaessa saavutetaan kuitenkin ilmanvastuksen takia rajanopeus.
Vapaa putoaminen.
Vapaassa putoamisessa ilmanvastusta ei ole ja alkunopeus on nolla. Lisäksi oletetaan, että putoamiskiihtyvyys pysyy vakiona, vaikka todellisuudessa sen arvo riippuu etäisyydestä painovoimakeskuksesta.
formula_7
formula_10
formula_11
formula_12
formula_13
Putoaminen, jos alkunopeus on tiedossa.
Putoaminen, jos alkunopeus on tiedossa, ilmanvastus nolla.
formula_16
formula_19
formula_20
My Prerogative

My Prerogative on Bobby Brownin vuonna 1988 levyttämä kappale, joka nousi tammikuussa 1989 Billboard Hot 100 -listan ykkössijalle.
Britney Spearsin versio.
Cover-versio kappaleesta oli Britney Spearsin ensimmäinen single kokoelmaalbumilta . Single nousi ykköseksi mm. Suomessa, Italiassa, Norjassa ja Irlannissa.
Raision aikuiskoulutuskeskus Timali

Rasekon aikuisopisto Timali on Raisiossa toimiva Raision seudun koulutuskuntayhtymään (Raseko) kuuluva ammatillista aikuiskoulutusta tarjoava oppilaitos. Timalin nimi muuttui 1. tammikuuta 2016 organisaatiouudistuksen myötä Raision aikuiskoulutuskeskus Timalista Rasekon aikuisopisto Timaliksi ja se koordinoi Rasekon näyttötutkintotoimintaa. Timali tarjoaa ammatillista koulutusta alueen yrityksille ja yhteisöille. Rasekon oma oppisopimustoimisto, Raision oppisopimustoimisto järjestää oppisopimuskoulutusta.
Timalin kokonaisopiskelijamäärä vuonna 2014 oli 546, perustutkinnon opiskelijamäärä 154 ja vuoden aikana kirjoilla olleiden opiskelijoiden määrä 1968. Timalin tilojen kerrosala on 3995 neliömetriä.
Tutkinnot.
Timalissa voi suorittaa tutkinnon näyttötutkintona ja saada virallisen todistuksen. 
Myynti ja markkinointi
Toimistotyö ja taloushallinto
Yrittäjyys
Ravitsemuspalvelut
Tieto- ja viestintätekniikka
Tekniikka
Sosiaali- ja terveysala
Käsi- ja taideteollisuusala
Toimialue.
Timalin henkilöstö toimii pääasiallisesti Varsinais-Suomessa. Kaupan alan tutkintoihin valmistavaa koulutusta voi suorittaa osittain tai kokonaan verkko-opintoina.
Litiumalumiinihydridi

Litiumalumiinihydridi (LiAlH4) on litiumin, alumiinin ja vedyn muodostama ioniyhdiste. Litiumalumiinihydridi on voimakas pelkistin ja sitä käytetäänkin orgaanisten yhdisteiden pelkistämiseen. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää orgaanisten yhdisteiden kuivaamiseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa litiumalumiinihydridi on ulkomuodoltaan valkoisia kiteitä. Aine liukenee eettereihin kuten dietyylieetteriin (~40 g/100 g, 25 °C) ja tetrahydrofuraaniin (13 g/100 g, 25 °C). Se on hygroskooppistə ja hajoaa hitaasti kosteassa ilmassa tai korkeissa lämpötiloissa. Veden kanssa litiumalumiinihydridi reagoi hyvin voimakkaasti muodostaen litiumhydroksidia, alumiinihydroksidia ja vetykaasua.
LiAlH4 + 4 H2O → LiOH + Al(OH)3 + 4 H2
Myös aineen reaktiot alkoholien ja karboksyylihappojen kanssa ovat eksotermisia ja voimakkaita. Selluloosaa sisältävät materiaalit voivat itsesyttyä joutuessaan kosketuksiin litiumalumiinihydridin kanssa.
Valmistus.
Litiumalumiinihydridiä voidaan valmistaa litiumhydridin ja alumiinikloridin reaktiolla. Lisäksi sivutuotteena syntyy litiumkloridia.
4 LiH + AlCl3 → LiAlH4 + 3 LiCl
Toinen tapa valmistaa ainetta on natriumalumiinihydridin metateesi. Natriumista, alumiinista ja vedystä valmistetaan natriumalumiinihydridiä korkeassa lämpötilassa ja paineessa. Natriumalumiinihydridi reagoi litiumkloridin kanssa eetteriliuoksessa muodostaen litiumalumiinihydridiä ja natriumkloridia.
Na + Al + 2 H2 → NaAlH4
NaAlH4 + LiCl → LiAlH4 + NaCl
Käyttö pelkistimenä.
Litiumalumiinihydridi on voimakkaampi pelkistin kuin niin ikään usein pelkistimenä käytetty natriumborohydridi. Litiumalumiinihydridi pystyy pelkistämään alkoholeiksi muun muassa aldehydit, ketonit, karboksyylihapot, esterit, happoanhydridit ja asyylikloridit. Ainetta voidaan käyttää myös typpeä sisältävien yhdisteiden pelkistämiseen. Tällöin amidit, nitriilit ja alifaattiset nitroyhdisteet pelkistyvät amiineiksi. Sen sijaan aromaattisista nitroyhdisteistä syntyy atsoyhdisteitä.
Toisinaan alumiinikloridia käytetään lieventämään litiumalumiinihydridin pelkistystehoa. Tämä on tarpeen muun muassa silloin, kun pelkistettävässä yhdisteessä on liittyneenä jokin halogeeniatomi. Esimerkiksi metyyli-3-bromipropanaatin pelkistys litiumalumiinihydridillä johtaa propanoliin, kun taas käytettäessä alumiinikloridia litiumalumiinihydridin lisäksi tuotteena syntyy 3-bromipropanolia.
Parthemius

Parthemius tai Parthenius (k. 548) oli frankkien kuninkaan Teodebert I:n hallituskaudella Austrasian major domus eli käskynhaltija. Parthemius oli epäsuosittu, koska hän vaati lahjuksia. Teodebertin kuoltua häntä alettiin vainota. Parthemius pakeni erääseen kirkkoon, mutta kaupunkilaiset löysivät hänet ja kivittivät kuoliaaksi.
Parthemius oli keisari Avituksen ja Limogesin piispan Ruriciuksen lapsenlapsi. Hänen oppilaansa oli major domus Gogo, joka ylistää häntä "epistolae Austrasicaessa".
Akvaviitti (kirja)

Akvaviitti ("Norrlands akvavit") on ruotsalaisen kirjailijan Torgny Lindgrenin proosateos, joka ilmestyi vuonna 2007. Sen kustansi Norstedt. Teoksen suomennos ilmestyi 2009. Sen suomensi Liisa Ryömä ja kustansi Tammi.
Teoksen päähenkilö on saarnamies Olof Helmersson, joka palaa kotiseudulleen Västerbotteniin 50 vuoden jälkeen. Hän palaa kertomaan, että Jumalaa ei olekaan, niille jotka on aikoinaan käännyttänyt, ja pyytämään anteeksi. "Kaikki sukupolveni ihmiset ovat menettäneet uskonsa siihen, mihin aikoinaan uskoivatkin", perustelee Lindgren.
Caleb Followill

Anthony Caleb Followill (s. ) on yhdysvaltalainen rocklaulaja. Hän on Kings of Leonin laulaja ja kitaristi. Yhtyeen muita jäseniä ovat hänen veljensä Nathan ja Jared Followill ja serkku Matthew Followill.
Andreas Dackell

Lars Andreas Dackell (s. 29. joulukuuta 1972 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja, joka pelasi urallaan Elitserienissä ja NHL:ssä. Elitserienissä hän edusti vain Brynäsiä, jossa pelasi yli 500 runkosarjaottelua ja voitti Ruotsin-mestaruuden. NHL:ssä hänen joukkueensa olivat Ottawa Senators ja Montréal Canadiens. Dackell edusti Ruotsia kolmesti MM-kilpailuissa ja kerran olympialaisissa.
Ura.
Dackell on Gävle GIK:n kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset Elitserien-pelinsä kaudella 1990–1991 Brynäsissä, jossa pelasi kevääseen 1996. Dackell teki kevään 1993 finaalien ratkaisumaalin Brynäsin voittaessa Ruotsin mestaruuden. Ottawa Senators varasi Dackellin 6. kierroksella vuonna . Hän siirtyi heti NHL-varauksensa jälkeen Ottawa Senatorsiin ja murtautui heti tulokaskaudellaan kokoonpanoon tehden myös 31 (12+19) pistettä. Dackell teki kaudella 1998–1999 yhden kauden piste-ennätyksensä 50 pisteellään. Kesäkuussa 2001 hänet kaupattiin Montréal Canadiensiin vaihdossa kahdeksannen kierroksen varausvuoroon.
Toukokuussa 2004 Dackell palasi Brynäsiin. Kaudeksi 2008–2009 hänet valittiin joukkueen kapteeni. Dackell pelasi Brynäsissä kauteen 2011–2012, jolloin hän ilmoitti joutuvansa lopettamaan uransa polvivamman takia. Dackell oli ollut runkosarjan aikana vamman takia sivussa 39 pelistä. Pudotuspeleissä hän pelasi muutamassa ottelussa, mutta kesken Brynäsin välieräsarjan hän ilmoitti, että hänen polvensa ei kestä enää pelaamista.
Maajoukkue.
Dackellilla on takanaan kolmet MM-kilpailut (1994 (pronssia), 1995 (hopeaa) ja 1996) sekä Lillehammerin talviolympialaiset 1994, joista hän voitti olympiakultaa.
Pyhän Mikaelin ritarikunta

Pyhän Mikaelin ritarikunta () oli Ranskan kuningaskunnan korkea-arvoinen kunniamerkkejä myöntänyt ansioritarikunta. Ranskan kuningas Ludvig XI perusti Arkkienkeli Mikaelin mukaan nimetyn ritarikunnan elokuussa 1469. Ritareiden, joita saattoi olla enintään 36, oli vannottava uskollisuudenvala suurmestarille, joka oli hallitsija itse. Jäsenkiintiöstä luovuttiin sittemmin uskonsotien aikana 1560. 
Pyhän Hengen ritarikunnan perustamisen myötä Pyhän Mikaelin ritarikunta väistyi arvoasteikossa toiselle sijalle. Kuningas Ludvig XIV:n 1665 vahvistamien uusien sääntöjen mukaan Pyhän Mikaelin ritareiksi nimitettiin erityisesti kirjailijoita, taiteilijoita ja hallintovirkamiehiä. Kunniamerkkiä kannettiin pääsääntöisesti ketjun sijasta mustassa nauhassa:
Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1791 ritarikunta lakkautettiin, mutta kuningas Ludvig XVIII perusti sen uudelleen 1816. Tuolloin ritarien lukumäärä rajattiin sataan, johon ei kuitenkaan sisältynyt ulkomaalaiset, eikä Pyhän Hengen ritarit, jotka edelleen automaattisesti olivat myös Pyhän Mikaelin ritareita. Ritarikunta lakkautettiin virallisesti uudelleen Pyhän Hengen ritarikunnan tavoin Heinäkuun vallankumouksen myötä 1830.
Myöhemmin Pyhän Mikaelin ritarikunta on kuitenkin jatkanut toimintaansa, hallitsijasukuun (Bourbonien vanhempi haara) sidottuna, dynastisena ritarikuntana. Dynastisen ritarikunnan suurmestari on "Hänen Kuninkaallinen Korkeutensa Pariisin kreivi". Uusia ritareita on nimitetty harvakseltaan, ainakin 1930-luvulta 1980-luvulle.
Kuratointi

Kuratointi tarkoittaa sisällön keräilyä uudeksi sisältöyksiköksi. Kuratointia voidaan kutsua myös suodattamiseksi tai harkituksi keräilyksi, sillä järkevästi tehty keräily antaa yleisölle mahdollisuuden saada sisällöstä irti merkitystä. Hyvin kuratoitu sisältö vastaa kysymyksiin ”miten tätä sisältöä voi käyttää” ja ”mikä tässä sisällössä on tärkeintä”. 
Kuraattori myös luo uutta sisältöä, joiden avulla jo olemassa oleva sisältö saa uudenlaista valoa. Esimerkkinä tällaisesta kuratoinnista on Ylen elävä arkisto: se ei palveluna koostu sattumanvaraisesta arkistomateriaalista vaan se on toimitettu kokonaisuus, jossa esitellylle sisällölle annetaan asiayhteys eli konteksti.
Sosiaalinen kuratointi.
Verkkoympäristö ja sosiaalisen median työkalut mahdollistavat sen, että yleisö pystyy esimerkiksi linkittämällä, twiittaamalla tai suosittelemalla kertomaan tutuilleen tai seuraajilleen merkityksellisinä pitämistään mediasisällöistä. Tätä toimintaa kutsutaan sosiaaliseksi kuratoinniksi.
Salibandyliigan kausi 2009–2010

Kausi 2009–2010 oli salibandyliigan 24. kausi. Hallitseva mestari oli helsinkiläinen SSV, joka myös uusi mestaruutensa. Edelliskauteen verrattuna uutena joukkueena oli OLS eli Oulun Luistinseura. Runkosarja alkoi 26. syyskuuta ja päättyi 26. helmikuuta.
Runkosarja.
Runkosarjan voitti helsinkiläinen Erä. Lappeenrantalainen NST putosi suoraan kaudeksi 2010–2011 I-divisioonaan. Vantaalainen AC HaKi ja Oulun Luistinseura joutuivat liigakarsintoihin. Pistepörssin voitti Nokian KrP:n Henri Johansson, joka teki 26 ottelussa 38 maalia ja 19 maaliin johtanutta syöttöä keräten yhteensä 57 pistettä.
Pudotuspelit.
Puolivärierät.
Puolivälieräparit valittiin suorassa televisiolähetyksessä. Ensimmäisenä pääsi valitsemaan runkosarjan voittanut Erä, joka valitsi vastustajakseen Nokian KrP:n. Toisena valinnut SSV valitsi vastustajakseen Happeen, kolmantena valinnut Classic valitsi Oilersin ja runkosarjan neljännelle sijalle sijoittuneelle Kooveelle jäi jäljelle SPV.
Erä – Nokian KrP.
Otteluparista Erä välieriin otteluvoitoin 3–0.
SSV – Happee.
Otteluparista SSV välieriin otteluvoitoin 3–0.
Koovee – SPV.
Otteluparista SPV välieriin otteluvoitoin 1–3
Classic – Oilers.
Otteluparista Classic välieriin otteluvoitoin 3–2.
Välierät.
Erä – SPV.
Erä finaaliin otteluvoitoin 3–0.
SSV – Classic.
SSV finaaliin otteluvoitoin 3–0.
Pronssiottelu ja finaalit.
Pronssiottelu: Classic – SPV.
Pronssiottelu pelattiin yhdestä voitosta Classicin ja SPV:n välillä. SPV voitti vieraissa maalein 3–7, ja palkittiin pronssisin mitalein.
Finaalit.
SSV voitti Suomen mestaruuden otteluvoitoin 2–3.
Kierrätyskeskus

Kierrätyskeskus on paikka, jossa harjoitetaan käyttökelpoisten tavaroiden ja materiaalien kierrätystä.
Kierrätyskeskukset ovat usein yksityisten yhdistysten, kuten työttömien yhdistysten tai työllisyyspolitiikkaa lähellä olevien, kuntien ja ely-keskusten tukea nauttivia.
Jotkut kierrätyskeskukset eivät ole yhdistysmuotoisia, mutta niillä on osakeyhtiöinä sosiaalisen yrityksen luonnetta.
Sylvia Sidney

Sylvia Sidney (8. elokuuta 1910 Bronx, New York, Yhdysvallat – 1. heinäkuuta 1999 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Golden Globe -palkittu näyttelijä.
Ura.
Sidney aloitti uransa 1920-luvun lopulla. Hänen suorituksensaan Broadway-näytelmissä "Gods of the Lightning" ja "Bad Girl" saivat hänelle sopimuksen elokuvayhtiö Paramountilta. Sidney oli tehnyt jo ensiesiintymisensä aiemmin elokuvissa, mutta hänen ensimmäinen roolinsa Paramountilla oli elokuvassa "Suurkaupungin kadut" (1930) Gary Cooperin vastanäyttelijänä. 1930-luvulla Sidney teki useita samanlaisia rooleja kärsivänä naisena. Tällaisia rooleja olivat muun muassa Alfred Hitchcockin elokuvassa "Sabotaasi" ja Fritz Langin "Kiihkossa".
Sidneyn elokuvaura näytti olevan ohi 1940-luvun alussa, mutta hän palkkasi pr-henkilökseen Russell Birdwellin, jonka ansiosta Sidney pääsi takaisin Hollywoodiin. Sidneyn rooli elokuvassa "Blood on the Sun" (1945) ei kuitenkaan onnistunut virvoittamaan hänen uraansa. Sidney näytteli muutamissa elokuvissa 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa, mutta keskittyi pääasiassa esiintymään teatterissa. Seuraavien vuosikymmenien aikana Sidney näytteli paljon televisiossa ja sai myös Emmy-ehdokkuuden televisiosarjasta "The Defenders" vuonna 1973.
Myöhempi elämä.
Sidney palasi valkokankaalle vuoden 1972 elokuvassa "Summer Wishes, Winter Dreams". Hän sai sivuosaroolistaan Oscar-, Bafta- ja Golden Globe -ehdokkuuden. Sidney näytteli jatkossa harvakseltaan valkokankaalla, mutta hänet nähtiin esimerkiksi elokuvissa "Kirous" (1978), "Hammett – tehtävä Chinatownissa" (1982) ja "Beetlejuice" (1988). Vuoden 1985 televisioelokuvasta "Liian varhain" Sidney voitti Golden Globen parhaasta naissivuosasuorituksesta televisiotuotannossa. Lisäksi hän oli roolistaan Emmy-ehdokkaana.
Filippiinit kesäolympialaisissa 1936

Filippiinit osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 28 urheilijan joukkueella. Maan ainoan mitalin näissä olympialaisissa saavutti Miguel White, joka voitti yleisurheilussa miesten 400 metrin aitajuoksun pronssimitalin. Kisojen mitalitilastossa Filippiinit sijoittui jaetulle 30. sijalle.
Joukkue.
Ammunta.
50 m vapaapienoiskivääri, makuu
50 m pistooli
25 m olympiapistooli
Koripallo.
Filippiinien koripallojoukkue voitti otteluistaan neljä ja hävisi yhden. Lopputuloksissa joukkue oli viides.
Nyrkkeily.
-50,8 kg
-53,5 kg
-57,2 kg
-61,2 kg
-66,7
Paini.
Vapaapaini
Uinti.
100 m vapaauinti
100 m rintauinti
200 m rintauinti
Yleisurheilu.
100 m
200 m
110 m aitajuoksu
400 m aitajuoksu
Korkeushyppy
Pituushyppy
Valemuisto

Valemuisto on muisto, joka voi kokemuksellisesti tuntua hyvinkin todelta mutta joka todellisuudessa on osittain virheellinen tai jopa kokonaan keksitty. Valemuistot voivat olla iloisia tai surullisia. Ilmiöstä, jossa informaatio ”saastuttaa” muiston, käytetään nimitystä interferenssi. Ongelma muodostuu siitä, ettei muistiin voi luottaa. Syyttömiäkin on tuomittu rikoksista valemuiston vuoksi. 
Valemuistosta käytetään toisinaan nimitystä Mandela-ilmiö (), kun väärä muistikuva on laajemmalla ihmisjoukolla. Nimityksen keksi paranormaalitutkija Fiona Broome, joka yhdistää sen rinnakkaistodellisuuteen. Ilmiö on nimetty eteläafrikkalaisen Nelson Mandelan mukaan, jonka moni virheellisesti muistaa menehtyneen 1980-luvulla, vaikka todellisuudessa hän kuoli vasta vuonna 2013. Mandela-ilmiöksi kutsutaan esimerkiksi tilannetta, jossa suuri määrä ihmisiä uskoo muistavansa asian, jota ei oikeasti tapahtunut.
Valemuiston syntymekanismi.
Mieleen tavalla tai toisella hautautunut muisto voi murtautua esiin nopeasti ja yllättävän tuoreen tuntuisena. Brittitutkijat Giuliana Mazzoni ja Irving Kirsch sekä yhdysvaltalainen Elizabeth Loftus esittivät vuonna 2001, että valemuistojen pesiytyminen mieleen vaatii kolmen ehdon toteutumista:
Interferenssi (psykologia)

Interferenssi on ilmiö, jossa informaatio vaikuttaa muistamiseen. Se voi olla joko proaktiivista tai retroaktiivista. Ilmiö liittyy valemuistoihin. 
Proaktiivinen interferenssi.
Proaktiivinen interferenssi tarkoittaa aikaisempien tietorakenteiden vaikuttamista muistamiseen.
Esimerkiksi eräässä tutkimuksessa koehenkilöitä pyydettiin odottamaan toimistohuoneessa tutkimuksen alkamista. Kun he olivat olleet puoli minuuttia yksin, heidät vietiin toiseen huoneeseen. Siellä heidän tulikin yllättäen mainita niin monta esinettä ”odotushuoneesta” kuin he vain pystyivät. Tutkijoiden odotusten mukaisesti tutkittavat muistivat toimistohuoneeseen tyypillisesti kuuluvia esineitä (mm. tuoli, pöytä), ja vastaavasti he eivät muistaneet esineitä, joita toimistohuoneissa on vain harvoin (mm. pääkallo, ilmoitustaulu). Tämän lisäksi osa koehenkilöistä kuvitteli huoneessa olleen kirjoja, joita tässä toimistohuoneessa ei hyllyistä huolimatta ollut. Toisin sanoen aikaisemmat tietorakenteet (tässä: toimistohuoneeseen kuuluvat esineet) vaikuttavat muistiin.
Retroaktiivinen interferenssi.
Retroaktiivisessa interferenssissä muisto vaikuttuu myöhemmistä tietorakenteista. Esimerkiksi henkilö nauttii sosiaalisesta tapahtumasta täysin rinnoin, mutta kun tuttu jälkikäteen moittii tilaisuutta ikävystyttäväksi ja teennäiseksi, muisto voi haalistua: ”Niin, olihan se nyt ihan tyhmää…”
Myös retrospektiivistä interferenssiä on tutkittu kokeellisesti. Eräässä tutkimuksessa kahteen ryhmään jaetut koehenkilöt katsoivat lyhyen elokuvan auto-onnettomuudesta. Toisen ryhmän jäseniä pyydettiin arvioimaan, kuinka nopeasti autot kulkivat, kun ne kolhaisivat toisiaan. Toista ryhmää pyydettiin puolestaan arvioimaan kuinka nopeasti autot kulkivat, kun ne murskautuivat toisiinsa. Kun kysymyksessä muutettiin vain yhtä sanaa, seurauksena oli yli 10 km/h nopeusero ryhmien välillä: kysymys rakensi aikaisempaa muistoa.
Nancy Wilson

Nancy Lamoureux Wilson (s. 16. maaliskuuta 1954 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Heart-yhtyeen kitaristi, säveltäjä, sanoittaja ja laulaja. Nancy toimi päälaulajana muun muassa Heartin lauluissa ”Treat Me Well”, ”These Dreams”, ”Stranded”, ”There’s The Girl” ja ”Will You Be There (In The Morning)”.
27. heinäkuuta 1986 Wilson meni naimisiin Rolling Stone -lehden toimittajan Cameron Crowen kanssa, ja he saivat 23. tammikuuta 2000 kaksospojat William James Crowen ja Curtis Wilson Crowen.
Mitrofanin hautausmaa

Mitrofanin hautausmaa () on entinen ortodoksinen ja suomalainen luterilainen hautausmaa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsi kaupungin eteläosassa nykyisten Mitrofanjevskoje-maantien, Malaja Mitrofanjevskaja -kadun ja Taškentskaja-kadun rajaamalla alueella.
Vuosina 1830–1831 alueelle syntyi koleraepidemian uhrien hautausmaa. Vuonna 1835 sen lähelle perustettiin Mitrofanin ortodoksinen hautausmaa. 1800–1900-lukujen vaihteessa se oli Pietarin suurimpia hautapaikkoja. Vuosina 1839–1847 sinne rakennettiin Konstantin Tonin suunnittelema Mitrofan Voronežilaisen kirkko.
Vuonna 1845 ortodoksisen hautausmaan yhteyteen perustettiin Pietarin suomalaisen Pyhän Marian seurakunnan hautausmaa. Uutta hautausmaata tarvittiin, koska vainajien hautaaminen Volkovon ja Smolenskin luterilaisille hautausmaille oli vähävaraisille suomalaisille liian kallista. Lähellä sijainnut Tönttölän kylän hautausmaa oli puolestaan liian pieni ja joutui vuosittain kevättulvien alle. Mitrofanin suomalaiselle hautausmaalle haudattiin 1850-luvulta lähtien myös ruotsalaisia ja latvialaisia. Vuosina 1870–1871 sinne rakennettiin kivinen kappeli. Tunnetuin alueelle haudattu henkilö lienee kielentutkija Anders Sjögren. Suomalainen hautausmaa sijaitsi Malaja Mitrofanjevskaja -kadun kulmassa nykyisen numero 10:n kohdalla.
Ortodoksinen ja luterilainen hautausmaa suljettiin vuonna 1927, mutta sinne tehtiin uusia hautoja vielä 1930-luvulla ja varsinkin Leningradin piirityksen aikana. Mitrofan Voronežilaisen kirkko purettiin vuonna 1929. Hautamuistomerkit hävitettiin sodan jälkeen, ja myöhemmin paikkaa on käytetty varastoalueena ja kaatopaikkana. Mitään merkkejä Mitrofanin hautausmaasta ei enää ole näkyvissä. Sen eteläpuolella on kuitenkin säilynyt vanhauskoisten Gromovskojen hautausmaa.
Entinen hautausmaa kuuluu alueeseen, jolle suunnitellaan Izmailovskaja perspektiva -nimisen liike- ja asuinalueen rakentamista. Suunnitelmaa ovat vastustaneet mm. Pietarissa asuvat inkerinsuomalaiset, jotka ovat ehdottaneet alueen muuttamista puistoksi. Pietarin kaupunkirakentamisen neuvosto hyväksyi rakennussuunnitelman maaliskuussa 2009. Viranomaiset ovat ehdottaneet ratkaisua, johon sisältyy rakennustöiden yhteydessä löytyvien jäännösten kerääminen entistä Mitrofanin kirkkoa ympäröivälle hehtaarin suuruiselle alueelle. Kirkon paikalle aiotaan rakentaa tsasouna.
Epispadia

Epispadialla (ylähalkio) tarkoitetaan virtsaputken kehityshäiriötä, jossa virtsaputken päässä oleva virtsa-aukko sijaitsee peniksen yläpuolella (dorsaalisti). Tämän tilan vastakohta on hypospadia (alahalkio), jossa virtsa-aukko sijaitsee peniksen alapuolella (distaalisti).
Epispadia on huomattavasti hypospadiaa harvinaisempi tila (1/120000) ja siihen liittyy fysiologisen statuksen kannalta huonompia piirteitä, kuten esimerkiksi halkion ulottuminen lähes aina sulkijalihakseen saakka, joka aiheuttaa inkontinenssia (pidätyskyvyttömyyttä).
Tilaa esiintyy myös tytöillä, vaikka se onkin noin 3-5 kertaa harvinaisempaa kuin pojilla. Inspektiossa (tarkastelussa) tytöillä havaitaan klitoriksen kahtia jakautuminen ja virtsaputken abnormaliteetti (häiriö). Tyttöjen diagnosoinnin suhteen tarvitaan runsaampi määrä kliinisiä tutkimuksia, esimerkiksi kystoskopia (virtsarakon tähystys). Pojista taas saadaan riittävät diagnostiset tiedot pelkän inspektion ja yksinkertaisten kliinisten tutkimusten perusteella.
Hoito.
Epispadian hoito koostuu huomattavasti monipuolisemmasta operatiivisesta hoidosta kuin hypospadian. Leikkaushoito koostuu peniksen muovausrekonstruktiosta ja urethran blokkauksesta (virtsaputken sulusta). Myöhemmin voidaan myös suorittaa erilaisia toimenpiteitä rakon kaulaan, jotta kontinenssi (pidätyskyky) paranisi entisestään.
Norris Goff

Findley Norris Goff (30. toukokuuta 1906 Cove, Arkansas – 7. tai 12. heinäkuuta 1978 Palm Desert, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan erityisesti Abnerin roolista radiosarjassa "Lum &amp; Abner".
Goffin perhe muutti Menaan 1911, jossa hän tutustui Chet Lauckiin, jonka kanssa hän esiintyi paikallisissa tapahtumissa. Lumin ja Abnerin hahmot luotiin alun perin vuonna 1931 radiossa esitettyä hyväntekeväisyysesitystä varten, ja niiden saaman suosion ansiosta hahmoihin perustuvaa sarjaa alettiin esittää aluksi paikallisesti ja muutamaa vuotta myöhemmin valtakunnallisesti. Vuonna 1931 Goff muutti Chicagoon ja sieltä 1939 Hollywoodiin, Kaliforniaan, josta käsin hän jatkoi radiosarjan tekemistä yhdessä Lauckin kanssa. He esiintyivät myös seitsemässä "Lum &amp; Abner" -elokuvassa. Sarjan päätyttyä Goff esiintyi televisiossa useissa sarjoissa vierailevana näyttelijänä.