tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viktor Salovaara

Johannes Wiktor (Vihtori) Salovaara (aikaisemmin Sundqvist; 24. syyskuuta 1886 Keuruu – 15. syyskuuta 1966 Kokkola) oli suomalainen painija.
Salovaara oli voimakas ja kookas (182 cm) raskaan sarjan painija. Kilpailemisen hän aloitti vuonna 1906, mutta vasta vuosina 1908–1909 hänen kuntonsa alkoi nousta ja hän edusti silloin Vaasan Kiistoa, jossa sai ensimmäisen palkintonsa. Hän asui Oulussa myöhemmän painijauransa aikana edustaen Oulun heittoa ja harjoitteli tällöin paljon Yrjö Saarelan kanssa. Hän paini yli 80 ottelussa ja voitti useita piirimestaruuksia. Vuonna 1912 Salovaara oli Emil Väreen ja Aleksanteri Toivolan kanssa Euroopan mestaruuskilpailuissa Budapestissa painimassa raskaassa sarjassa, mutta Salovaaran mukaan mestaruuden sai puolueellisen tuomion vuoksi unkarilainen painija, jonka Salovaara oli voittanut viimeisessä ottelussa. Salovaara voitti vielä seuraavana päivänä käydyn uusintaottelun ja sai lohdutuspalkinnoksi kultakellon. 
Vuonna 1912 Salovaara olisi tullut Vaasassa pidetyissä mestaruuskilpailuissa Suomen mestariksi, mutta hän ei ottanut mestaruutta vastaan koska kaikki painit olivat jääneet ratkaisemattomiksi ja mestaruus annettiin sarjan kevyimmälle painijalle, joka oli Salovaara. Hänet valittiin samana vuonna edustamaan Suomea Tukholman olympialaisissa mutta hän sai viikkoa ennen kisoja revähtymän eikä voinut matkustaa. 
Vuonna 1913 Salovaara oli eräiden muiden suomalaispainijoiden kanssa Pietarissa pidetyissä Venäjän mestaruuskilpailuissa. Ottelut oli suljettu yleisöltä ja katsojina oli vain upseereita ja sanomalehtien edustajia. Salovaara voitti kaikki vastustajansa ja viimeisessä ottelussa hänellä oli vastassaan Venäjän parhaana painijana tunnettu mies. Salovaara sai miehen hartiat jo mattoon, mutta tuomarit eivät ottaneet tätä huomioon. Koska vastustaja oli ottelun aikana potkaisut ja lyönyt kyynärpäällään Salovaaraa sekä ennen ottelua kerskunut vääntävänsä tältä niskat nurin, Salovaara väänsi oman kertomansa mukaan tätä liian lujaa, jolloin vastustajan niska ei kestänyt ja hän kuoli kolmen päivän kuluttua ottelusta. Kilpailujen sihteeri oli hänen puolellaan ja katsoi että paini oli ollut laillinen eikä Salovaaraa voitu syyttää tapaturmasta. Salovaaralle myönnettiin Venäjän mestaruus, mutta hän katsoi kuitenkin parhaaksi palata Suomeen jo seuraavana aamuna. Tapaus vaikutti häneen niin että hän piti taukoa painimisessa eikä myöhemmin enää paininut suurissa kilpailuissa. Salovaara otteli vielä pienemmissä kilpailuissa vuoteen 1918 saakka.
Viktor Salovaara asui sittemmin Kokkolassa, oli ylijunailijana ja hoiti Kokkolan rautatieasemalla rautatiekirjakaupan myymälää.
Dombasle-sur-Meurthe

Dombasle-sur-Meurthe on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Meurthejoen varrella, noin 16 kilometriä Nancyn kaupungista kaakkoon.
Kaupungin teollistuminen alkoi 1800-luvun puolivälissä, jolloin valmistuvat kunnan kautta kulkevat Reinin–Marnen kanava sekä Pariisi-Strasbourg -rautatie. Ensimmäinen suolatehdas perustettiin vuonna 1865. Tekstiiliteollisuuden huippu koettiin vuonna 1950, jolloin se työllisti yli 1500 kaupunkilaista. Kaupungissa oli myös linna Château de Dombasle, jonka sisäänkäynnin viereen oli rakennettu kaksi puolustustornia. Linnan historia ulottuu 1300-luvulle saakka. Se kuitenkin raunioitui 1900-luvulla, ja lopulta se purettiin vuonna 1963.
Thorkild Simonsen

Thorkild Simonsen (7. heinäkuuta 1926 Hjørring – 4. syyskuuta 2022) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Tanskan sisäministerinä vuosina 1997–2000. Tätä ennen hän oli Aarhusin pormestari vuosina 1982–1997.
Simonsenilla oli maalarin ja opettajan koulutus.
Vitrimont

Vitrimont on kunta Koillis-Ranskassa Meurthe-et-Mosellen departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Lunévillen kaupungista länteen.
Vitrimontissa sijaitsevalla 377 metriä korkealla Léomontin kukkulalla käytiin ensimmäisen maailmansodan alussa rajuja taisteluja. Taisteluissa yksistään yhtenä yönä 25.–26. elokuuta 1914 kukkula vaihtoi omistajaa kahdeksan kertaa. Tappiot olivat huomattavia, mutta saksalaisjoukot eivät päässeet läpi Nancyyn tässä taistelussa, eikä myöhemminkään koko sodan aikana. Léomontin taistelu on Ranskan ensimmäinen voitto vuosina 1914–1918. Vuonna 1922 taistelulle pystytettiin muistomerkki, jonka veisti kuvanveistäjä Gaston Broquet. Saksalaiset tuhosivat sen vuonna 1940, ja se veistettiin uudelleen vuonna 1950.
McDaniel

McDaniel on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tariq Lamptey

Tariq Kwame Nii-Lante Lamptey (s. 30. syyskuuta 2000 Hillingdon, Lontoo, Englanti) on englantilais-ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Chelsea.
Lontoossa varttunut Lamptey on Chelsean kasvatti. Hän aloitti jalkapalloilun 5-vuotiaana länsilontoolaisessa Larkspur Roversissa, kunnes siirtyi vuonna 2008 Chelsean junioriakatemiaan.
Aikuisten tasolla Lamptey teki debyyttinsä 29. joulukuuta 2019 Englannin Valioliigan ottelussa Arsenalia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle ottelun 59. minuutilla Fikayo Tomorin tilalle. Lamptey pelasi Chelseassa kaudella 2019–2020 myös kahdessa FA Cupin ottelussa Nottingham Forestia ja Hull Cityä vastaan.
Brighton &amp; Hove Albion.
Lamptey siirtyi 31. tammikuuta 2020 Englannin Valioliigan Brighton &amp; Hove Albioniin vuoteen 2023 ulottuvalla sopimuksella. Hän teki ensimmäisen maalinsa Brightonin riveissä 1. marraskuuta 2020 pääsarjaottelussa Tottenham Hotspuria vastaan.
Tammikuussa 2021 Lamptey teki Brightonin kanssa vuoteen 2025 ulottuvan jatkosopimuksen. Hän pelasi Brightonissa kauden 2024–2025 loppuun mennessä 103 valioliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi 11 maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa pelaamissaan neljässä ottelussa hän syötti yhden maalin. 
Fiorentina.
Lamptey siirtyi Serie A:n Fiorentinaan kuuden miljoonan éuron siirtosummalla syyskuussa 2025.
Maajoukkueura.
Ghanalaisille vanhemmille Englannissa syntynyt Lamptey edusti junioritasolla Englantia. Vuonna 2018 hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa.
Heinäkuussa 2022 Ghanan jalkapalloliitto tiedotti Lampteyn edustavan jatkossa maajoukkuetasolla Ghanaa.
Lamptey valittiin Ghanan joukkueeseen vuoden 2022 MM-kisoihin, ja hän pelasi MM-turnauksessa kahdessa ottelussa Ghanan jäädessä alkulohkonsa viimeiseksi. Hän on kesäkuun 21. päivään 2025 mennessä pelannut kaikkiaan 11 maaottelua.
Rambervillers

Rambervillers on kunta Koillis-Ranskassa Vosgesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Mortagnejoen varrella, noin 27 kilometriä Épinalin kaupungista koilliseen.
Historia.
1200-luvulla Rambervillers oli Metzin piispoista riippuvainen kaupunki. Metzin piispa Jacques de Lorraine pystytti 1200-luvulla kaupungin ympärille muurin, jossa oli 24 puolustustornia. Torneista on yhä osa jäljellä. Vuonna 1552 Henrik II:n valtakaudella kaupunki tuli ranskalaisten hallintaan, palasi saksalaisen keisarikunnan hallintaan Ranskan uskonsodissa, ja lopulta vuonna 1766 siitä tuli osa Ranskaa.
Nähtävyyksiä.
Rambervillersin renessanssityylinen kaupungintalo on valmistunut vuonna 1581. Sainte-Libairen kirkko on rakennettu 1400-luvulla. Se on omistettu Lorrainen ensimmäiselle marttyyrille Pyhän Libairelle. Kirkon urut ovat vuodelta 1850, ja ne on luokiteltu historialliseksi monumentiksi. Kaupungissa toimii yhä vuonna 1750 perustettu urkutehdas.
Paul Wahl (1830–1875)

August Paul Wahl (1. lokakuuta 1830 Viipuri – 27. helmikuuta 1875 Varkaus) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wahlin vanhemmat olivat samanniminen isä, kauppaneuvos Paul Wahl, ja Amalia Frankenhaeuser ja puoliso vuodesta 1858 Charlotte Louise Sesemann. Kauppaneuvos Fredrik Wahl oli hänen veljensä. Wahl oli Paul Wahl &amp; Co -yhtiön osakas vuodesta 1850 ja yhtiön palveluksessa johtaja vuodesta 1872. Hän oli myös isänsä hankkiman Varkauden ruukin isännöitsijä. Wahl oli kollegiregistraattori 1860-luvun vaihteessa, kauppaneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1874. Wahl tunnettiin patruunana, joka huolehti ruukkiyhdyskunnastaan. Yhtiö perusti ruukin alueelle tehtaankoulun, harjoitti köyhäinhoitoa ja tuki 1865 perustetun ruukkiseurakunnan toimintaa. Wahlin kansansivistys- ja hyväntekeväisyystoimiin kuuivat myös ruukille perustetut kirjasto ja lukusali.
Fredrik Wahl

Friedrich (Fredrik) August Wahl (30. lokakuuta 1825 Viipuri – 9. kesäkuuta 1883 Viipuri) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wahlin vanhemmat olivat kauppaneuvos Paul Wahl ja Amalia Frankenhaeuser ja puolisot vuodesta 1849 Anna Elisabeth Sesemann, vuodesta 1853 Olga Henriette Sesemann ja vuodesta 1880 Sophie Henriette Schönjaun. Isänsä kaima, kauppaneuvos Paul Wahl oli hänen veljensä. Fredrik Wahl oli isänsä liikkeen palveluksessa Viipurissa, vuodesta 1850 Paul Wahl &amp; Co -yhtiön osakas ja yhtiön palveluksessa, toimien yhtiössä johtajana vuodesta 1872. Hän oli myös Viipurin kaupunginvanhin 1872–1875 ja Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1875, samoin kuin Viipurin kaasulaitoksen ja Viipurin merikoulun hallituksen jäsen ja Viipurin merimieshuoneen johtaja, minkä lisäksi hänellä oli muitakin luottamustoimia. Wahl toimi myös Viipurin saksalaisen seurakunnan kirkonisäntänä ja oli Bremenin konsuli Viipurissa 1856–1868 sekä Alankomaiden varakonsuli vuodesta 1858 ja Ruotsin ja Norjan varakonsuli vuodesta 1867. Kauppaneuvoksen arvonimen Wahl sai 1877. Liiketoiminnan ongelmat saivat Wahlin tekemään itsemurhan kesällä 1883.
Frans Victor Martinson

Frans Victor Martinson (5. lokakuuta 1832 Kustavi – 7. helmikuuta 1909 Pietari) oli suomalainen kauppias ja liike- ja asiamies, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Martinsonin vanhemmat olivat rusthollari Michael Martinsson ja Eva Andersintytär ja puoliso vuodesta 1866 Maria Matilda Emilia Baarman. Martinson oli harjoittelija Elias Arndt Jammermanin höyrylaivakonttorissa Turussa ja sitten Suomen höyrylaivakonttorin esimies eli useiden eri höyrylaivayhtiöiden asiamies Pietarissa 1860–1890. Hän oli myös kauppias ja Åbo Skeppswarf -yhtiön ja Wm Crichton &amp; Co -yhtiön edustaja Pietarissa sekä ensin mainitun yhtiön osakas. Kauppaneuvoksen arvonimen Martinson sai 1880 ja oli vuodesta 1882 Ruotsi-Norjan kuninkaan nimittämänä Vasa-ritarikunnan ritari.
Vpered

Vpered () oli Münchenissä kerran kuussa ilmestynyt aikakauslehti, joka oli suunnattu ukrainalaisille työläisille. Lehteä julkaisi Ukrainan demokraattisen vallankumouspuolueen vasemmistosiipi huhtikuusta 1949 joulukuuhun 1959. Lehti käsitteli Neuvosto-Ukrainan kehitystä, kansainvälistä politiikkaa ja Ukrainasta ulkomaille muuttaneiden elämää näkökulmana demokraattinen sosialismi. Lehden päätoimittajia olivat Ivan Maistrenko, Vsevolod Holubnytšyi, Borys Levytskyi, E. Bobykevytš ja V. Ryvak. Lehden vakituisia avustajia olivat Hryhory Kostjuk ja Viktor Sabal (salanimenä V. Tšorny).
Clube da Esquina

Clube Da Esquina on brasilialaisten popmuusikoiden Milton Nascimenton ja Lô Borgesin tupla-albumi vuodelta 1972. He toimivat albumin laulusolisteina, ja albumi on kreditoitu heidän nimiinsä huolimatta sen kollektiivisesta syntyprosessista isomman muusikkoryhmän yhteistyönä. Albumia pidetään yhtenä brasilialaisen popmusiikin (MPB, Música Popular Brasileira) merkittävimmistä levytyksistä. Se osaltaan vauhditti Milton Nascimenton uraa ja nosti Borgesin ohella esiin kitaristit Toninho Hortan ja Nelson Angelon sekä basisti Beto Guedesin. 
Albumin merkittävin ja jo tekoaikaan tunnetuin tekijä on Nascimento, mutta hänen nimeään ei esiinny levykannessa eikä hänen kuviaan paljoakaan sen runsaassa kuvamateriaalissa, koska haluttiin painottaa albuminteon kollektiivista luonnetta. Muusikkoryhmän ja albumin nimi "Clube Da Esquina" tarkoittaa ”kulmakunnan klubia”. Ryhmä muodostui Belo Horizonten kaupungin kaveripiiristä, joka vetäytyi vuonna 1971 puoleksi vuodeksi rannalla sijaitsevaan taloon säveltämään ja sanoittamaan albumia, esikuvanaan The Beatles. Valmiit kappaleet äänitettiin sitten studiossa muun muassa Eumir Deodaton sovituksina. Albumi syntyi Brasilian sotilasdiktatuurin vuosina, ja sensuuri yritti estää ainakin kärkevästi kantaa ottavan kappaleen “Paisagem Da Janela” (”Näkymä ikkunasta”) julkaisun.
"Clube Da Esquina" valittiin mukaan vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään" yhtenä harvoista ei-englanninkielisistä albumeista.
Märynummen teloitukset

Märynummen teloitukset tapahtuivat Halikon Märynummella Suomen sisällissodan loppuvaiheessa 13. toukokuuta 1918, jolloin valkoiset teloittivat noin 50 Someron seudulta kotoisin ollut punaista tai punaiseksi epäiltyä. Teloituksista vastuullisena pidetään ruotsalaisen kreivin Carl August Ehrensvärdin komentamaa Saariston vapaajoukkoa, mutta uhrien valikoinnin ja teloitusten käytännön järjestelyt hoitivat somerolaiset suojeluskuntalaiset Saariston vapaajoukon upseerien valvonnassa. Teloitettuja oli ilmeisesti yhteensä 49, vaikka joissakin lähteissä määräksi mainitaan 50–100. Nuorimmat teloitetut olivat 17-vuotiaita. 
Tapahtumat.
Toukokuun alussa noin 130 Forssassa vangittuna ollutta somerolaista punaista luovutettiin Someron suojeluskunnalle. Heidät kuljetettiin kotipitäjäänsä ja pidettiin vangittuna Someron nuorisoseuraintalolla. Kuulustelujen jälkeen osa määrättiin kevättöihin paikallisille maatiloille ja osa vapautettiin. Jäljelle jäänyt noin viidenkymmenen hengen joukko marssitettiin 12. toukokuuta Kuusjokelle, jossa heidät majoitettiin yöksi Kurkelan nuorisoseuraintalolle. Seuraavana aamuna matka jatkui kohti Halikkoa. Erään tiedon mukaan vangit oli tarkoitus siirtää Halikon asemalta rautateitse Turun vankileirille, mutta jostain syystä suunnitelmiin tuli muutos ja heidät päätettiin teloittaa Märynummella. Matkan aikana ammuttiin jo kaksi vartiomiesten kanssa riitaantunutta vankia. Vankikolonna pysähtyi noin kolme kilometriä Märynummen pohjoispuolella sijaitsevaan Perälän kylään. Vangit suljettiin latoon, josta heidät kuljetettiin teloituspaikalle 10 hengen ryhmissä ja ammuttiin yksitellen. 
Teloituspaikkana toimi vuonna 1901 lakkautetun venäläisen kasarmin tuntumassa sijannut metsikkö Auran ja Salon välisen maantien (nyk. seututie 224) varrella. Uhrit haudattiin paikalle kaivettuun joukkohautaan. Vuonna 1926 kasarmialueella aloitti toimintansa Halikon sairaala ja 1932 punaisten joukkohaudan yhteyteen perustettiin sairaalan hautausmaa. Joukkohaudalle pystytettiin puinen muistoristi, kunnen talvisodan jälkeen vuonna 1940 paikalle saatiin graniittinen muistomerkki.
Muuta.
Märynummen teloituksista kerrotaan somerolaissyntyisen Olavi Nurmen vuonna 1982 omakustanteena julkaisemassa romaanissa "Niin herkästi meni silloin ihmishenki". Kirjailija Leena Lander käsittelee tapahtumia vuonna 2010 ilmestyneessä romaanissaan "Liekin lapset".
Gay (kappale)

Gay on suomalaisen Benjaminin kesällä 2022 julkaistu kappale. Kappaleella lainataan Maija Vilkkumaan ”Ei”-kappaleen kertosäettä. Kappaleen on tuottanut Atso Soivio ja sen ovat kirjoittaneet Soivion ja Benjaminin itsensä lisäksi Maija Vilkkumaa, Iivari Suosalo ja Joonas Keronen.
Kappaleesta julkaistiin Helsinki Priden alla 30. kesäkuuta 2022 kertosäe TikTok-palvelussa, jossa se alkoi levitä nopeasti. Samalla yleisö alkoi vaatia kuultavaksi kappaleesta kokonaista versiota. Kappaleen tekeminen oli aloitettu jo 1,5 vuotta aiemmin, mutta kertosäettä julkaistaessa siitä puuttui kuitenkin kokonaan vielä toinen säkeistö. Perjantaina 1. heinäkuuta 2022 Benjamin kirjoitti itse toisen säkeistön, jonka jälkeen kappale äänitettiin loppuun, miksattiin ja masteroitiin valmiiksi. Saman päivän iltana kappaleelle kuvattiin vielä Kaverikarimin ohjaama musiikkivideo. Musiikkivideo julkaistiin Benjaminin YouTube-kanavalla seuraavana aamuna 2. heinäkuuta 2022. Spotifyssa ja muissa suoratoistopalveluissa kappale julkaistiin 8. heinäkuuta 2022.
”Gay” nousi YouTube-julkaisunsa jälkeen palvelussa Suomen katsotuimpien videoiden ja kuunnelluimpien kappaleiden ensimmäiselle sijalle.
Benjamin on kertonut, että kertosäkeessä laulettava kohta ”ja Päivin silmät on sumeat jo” ei viittaa suoraan poliitikko Päivi Räsäseen, vaan sillä viitataan yleisesti sulkeutuneeseen ja ahdasmieliseen, valittavaan henkilöön (vrt. yhdysvaltalainen -sanonta).
Varsipolyypit

Varsipolyypit (Anthoathecata) on polyyppieläimiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan niin makeista kuin merivesistäkin.
Taksonomia ja anatomia.
Varsipolyypit on perinteisesti jaettu kolmeen alalahkoon, jotka ovat Aplanulata, Capitata ja Filifera. Luokittelu on perustunut polyyppien morfologiaan ja molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella sen asema on kyseenalainen. Varsipolyypit eivät siis muodosta yhtenäistä ryhmää ja myös Filifera on parafyleettinen.
Varsipolyyppien polyyppimuodot elävät pohjassa yksittäin tai haarautuneina yhdyskuntina. Polyypeillä ei ole suojanaan perisarkkia. Kaikilla varsipolyypeillä ei ole meduusavaihetta, mutta niillä joilla se on, on se muodoltaan korkea ja kellomainen. Sukupuolielimet sijaitsevat meduusan manubriumissa.
Ronnie Tober

Ronnie Tober (s. 21. huhtikuuta 1945) on alankomaalainen laulaja. Tober syntyi Bussumissa, mutta muutti kolmevuotiaana perheensä kanssa Yhdysvaltoihin. Tober kasvoi Albanyssa.
Tober voitti "Junior Mister America" -tittelin, minkä myötä hän pääsi lukuisiin yhdysvaltalaisiin tv-ohjelmiin, kuten "The Perry Como Show" ja "The Ed Sullivan Show". Tober esiintyi myös musikaaleissa "Little Mary Sunshine" ja "The Boyfriend".
Tober teki ensiesiintymisensä Alankomaiden tv:ssä vuonna 1963 ohjelmassa "Voor de vuist weg" ja muutti takaisin Alankomaihin vuonna 1964. Samana vuonna Tober sopi levytyssopimuksen Philips Recordsin kanssa. Tober sijoittui toiseksi Alankomaiden karsintana vuoden 1965 Eurovision laulukilpailuun toimineessa Nationaal Songfestival 1965 -laulukilpailussa kappaleella "Geweldig".
Tober voitti Nationaal Songfestival -laulukilpailun 1968 kappaleella "Morgen" ja tuli näin valituksi Alankomaiden edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Tober sijoittui jaetulle 16. ja viimeiselle sijalle.
Juris Hartmanis

Juris Hartmanis (5. heinäkuuta 1928 Riika, Latvia – 29. heinäkuuta 2022) oli matemaatikko ja tietojenkäsittelytieteilijä, joka sai Richard E. Stearnsin kanssa Turing-palkinnon vuonna 1993 laskennallisen kompleksisuuden teoriasta.
Hartmanis ja Stearns julkaisivat vuonna 1965 kuuluisan artikkelin "On The Computational Complexity of Algorithms". Hartmanis ja Stearns olivat kiinnostuneita paljonko aikaa ja muistia erilaisiin laskuihin vaaditaan, jonka he ovat ovat nimenneet "laskennalliseksi kompleksisuudeksi".
Richard E. Stearns

Richard E. Stearns (s. 5. heinäkuuta 1936 Caldwell, New Jersey) on matemaatikko ja tietojenkäsittelytieteilijä, joka sai Juris Hartmanisin kanssa Turing-palkinnon vuonna 1993 laskennallisen kompleksisuuden teoriasta.
Hartmanis ja Stearns julkaisivat vuonna 1965 kuuluisan artikkelin "On The Computational Complexity of Algorithms". Hartmanis ja Stearns olivat kiinnostuneita paljonko aikaa ja muistia erilaisiin laskuihin vaaditaan, jonka he ovat ovat nimenneet "laskennalliseksi kompleksisuudeksi".
G Livelab

G Livelab on Suomen Muusikkojen Liiton omistaman Livelaboratorio Oy:n musiikkiklubi-konsepti, joista ensimmäinen avattiin Helsinkiin Yrjönkadulle vuonna 2016 ja toinen Tampereelle Frenckellin vanhaan pannuhuoneeseen vuonna 2019. Klubien uniikki idea on suomalaisten Genelec-kaiuttimien käyttö konserttiäänentoistona. Kyseisiä kaiuttimia käytetään yleensä vain studio- ja kotiolosuhteissa. 
"Yle Perjantai" -ohjelma kuvattiin Tampereen G Livelabilla. Ylen "Timanttinen keikka" -ohjelmasarjan jaksot ovat taas kuvattu Helsingin G Livelabilla. Tampereen G Livelab on ollut osana myös Lost In Musicia, Tampereen Teatterikesää ja Tampere Film Festivalia. Helsingin G Livelabilla on järjestetty Outsider Art Festivalia.
Tampereen G Livelab on voittanut useita palkintoja, kuten vuoden musiikkiklubi-palkinnon Musiikki &amp; Mediassa ja myös kansainvälisen vuoden konserttisali Mondo*DR-palkinnon. 
Livelaboratorio Oy omistaa myös Radio Helsingin.
Sarastia

Sarastia Oy on julkisomisteinen talous- ja henkilöstöhallinnon yritys, joka aloitti toimintansa toukokuussa 2019, kun KuntaPro Oy ja Kunnan Taitoa Oy yhdistyivät.
Vuonna 2021 konsernin liikevaihto oli 153,8 miljoonaa euroa ja tilikauden voitto 7,2 miljoonaa euroa.
Organisaatio.
Sarastia-konsernin muodostavat emoyhtiö Sarastia Oy ja kolme tytäryhtiötä: Sarastia Rekry Oy, Onvire Oy ja Suomen Kuntaperintä Oy. Kahdesta ensin mainitusta yrityksestä emoyhtiö omistaa 100 % ja Suomen Kuntaperinnästä 67 %. Suomen Kuntaperintä tunnettiin aiemmin nimellä Sarastia Kuntaperintä Oy, mutta vuonna 2021 Sarastia myi yrityksestä 33 prosentin osuuden Monetra-konsernille ja samassa yhteydessä yrityksen nimi muutettiin.
Maaliskuussa 2022 Sarastialla oli yhteensä 284 osakasta, jotka olivat pääosin kuntia ja kuntayhtymiä. Kolme suurinta omistajaa ovat Porin kaupunki (22,08 %), Hämeenlinnan kaupunki (17,65 %) ja Turun kaupunki (5,17 %).
Vuoden 2021 lopussa Sarastialla oli 20 toimipistettä, ja konsernin palveluksessa työskenteli 914 henkilöä, joista emoyhtiössä työskenteli 817 henkilöä.
Ongelmat sidosyksikköhankinnoissa.
Useat kunnat ja hyvinvointialueet ovat hankkineet Sarastialta palveluita ilman kilpailutusta sidosyksikköhankintoina, joiden on katsottu kiertävän tai jopa suoraan rikkovan hankintalakia. Kunnilta ja hyvinvointialueilta on katsottu puuttuvan sidosyksikköhankinnoissa edellytettyä tosiasiallista määräysvaltaa Sarastiassa, sillä ne ovat kukin omistaneet vain alle yhden prosentin Sarastian osakkeita eikä niillä ole ollut edustajaa Sarastian hallituksessa vaan vain suosituksia antavassa neuvottelukunnassa. Vuonna 2022 useat julkisoikeuden asiantuntijat arvostelivat Helsingin kaupungin uuden palkkajärjestelmän hankintaa Sarastialta sidosyksikköhankintana, ja vuonna 2023 Kilpailu- ja kuluttajavirasto katsoi Vantaan ja Keravan hyvinvointialueen Sarastialta tekemien sidosyksikköhankintojen rikkovan hankintalakia. Maaliskuussa 2024 myös markkinaoikeus totesi, ettei Sarastiaa voida pitää Vantaan ja Keravan hyvinvointialueen sidosyksikkönä määräysvallan puuttumisen johdosta ja että hyvinvointialueen Sarastialta tekemä hankinta rikkoi täten hankintalakia.
Lokakuussa 2023 Kilpailu- ja kuluttajavirasto esitti, että markkinaoikeus määräisi Varsinais-Suomen hyvinvointialueen Sarastian tytäryhtiöltä Revire Perintä Oy:ltä tekemän perintäpalvelujen hankinnan päättymään ennenaikaisesti, koska sen mukaan Revire ei täyttänyt sidosyksikön ehtoja.
Massi

Massi () on syksyllä 2021 julkaistu kahdeksanosainen ruotsalainen draamasarja. Sarjaa on Ruotsissa esitetty SVT1-televisiokanavalla ja SVT Play -suoratoistopalvelussa. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja sen on julkaistu myös Yle Areenassa lokakuussa 2021.
Sarja kertoo varakkaasta perheestä olevasta Malousta, jonka sisustusliike on mennyt konkurssiin. Hän kuitenkin sattumalta löytää metsästä 47 miljoonan kruunun ryöstösaaliin ja päättää pitää rahat. Hän alkaa pyörittää rahanpesua varten leipomoa, vaikka hänellä ei ole alasta mitään kokemusta. Malou palkkaa leipomoon työntekijäksi Lianan, joka on sattumalta ryöstösaaliin alun perin varastaneen miehen vaimo. Kadonnutta ryöstösaalista alkavat etsiä myös alamaailman miehet.
Sarjassa näyttelee myös suomalaisnäyttelijä Laura Malmivaara, joka esittää toisen päähenkilöistä, Lianan, äitiä. Hahmot puhuvat keskenään suomea.
Hautakammio

Hautakammio on haudaksi rakennettu talo tai muu rakennus. Hautakammio on usein ymmärretty vainajan asumukseksi, ja ruumiiden lisäksi niihin on laskettu monenlaisia käyttö- ja arvoesineitä, harvemmin myös ihmisuhreja. Länsimaissa suositaan nykyään hautakiviä kuolleiden muistomerkkeinä, eikä hautakammioita enää pidetä kuolleiden koteina.
Historia.
Jo esihistoriallisena aikana kuolleet usein haudattiin omaan kotiinsa. Myöhemmin kuolleille alettiin rakentaa erillisiä taloja. Usein hautakammioon (, ) asetettiin ruumiin lisäksi erilaisia käyttötavaroita ja vainajan henkilökohtaista omaisuutta seuraavassa elämässä käytettäviksi. Arkkitehtuurin ja teknologian kehittyessä hautakammiot kehittyivät yhä suuremmiksi ja näyttävämmiksi, ja rakentamiseen alettiin eloperäisten materiaalien lisäksi käyttää kiveä ja tiiltä. Haudat sisustettiin huonekaluilla, tarvekaluin ja kankain ja koristettiin maalauksin ja veistoksin.
Kuninkaallisten kanssa haudattiin joskus myös ihmispalvelijoita, jotka surmattiin hautajaisten yhteydessä. Näin heidän uskottiin jatkavan palvelustaan vielä kuolemassakin. Urilaisen valtiatar Puabin (Sumerin varhaisdynastinen kausi, noin 2900–2334 eaa.) haudasta on löydetty yli 60 palvelijan ruumiit. Yleisempää oli kuitenkin uhrata elävien ihmisten sijaan patsaita tai maalauksia. Muinaisessa Egyptissä näin toimittiin erityisesti vanhan- ja keskivaltakunnan aikoina.
Hautakammioiden lisäksi tai niiden sijaan vainajia voitiin kunnioittaa muistomerkein ja monumentein. Monissa kulttuureissa hautamuistomerkit vähitellen syrjäyttivät kuolleille rakennetut asumukset.
Antiikin Kreikassa ruumiit poltettiin ja tuhka säilöttiin uurnaan. Keskiajan Euroopassa hautakammio ymmärrettiin taivaan kodin maalliseksi symboliksi. Kirkkoihin ja luostareihin haudattiin erityisesti merkkihenkilöitä. Katakombien ja hautakammioiden seinille maalattiin kuvia niihin haudatuista ihmisistä. Heitä ei kuvattu kuolleina vaan ylösnousseina sieluina paratiisissa. 1400-luvulla yleistyi kristittyjen vainajien kuvaaminen ruumispaareilla makaavina vainajina.
Renessanssin myötä hautakammiot harvinaistuivat ja Euroopassa palattiin antiikin esimerkin mukaisiin hautamuistomerkkeihin. Länsimaissa hautakammioita ei enää pidetä vainajien asumuksina, vaikka hautaustavoissa onkin ollut muinaisiin aikoihin ja käsityksiin palautuvia perinteitä. Niitä ovat esimerkiksi kuolleiden kunniaksi rakennetut mausoleumit sekä hautausmaiden hautojen päälle toisinaan rakennetut holvit ja talomaiset rakennelmat.
Arkeologia.
Hautakammioiden koristukset ja esinelöydöt ovat arvokas lähde, kun tutkitaan kadonneiden kulttuurien uskomuksia ja aineellista kulttuuria.
Alessia Russo

Alessia Mia Teresa Russo (s. 8. helmikuuta 1999 Maidstone) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa heinäkuun 25. päivään 2025 mennessä 56 ottelua ja tehnyt niissä 24 maalia.
Russo on edustanut Englannin Superliigassa Manchester Unitedia kausina 2020–2023 ja Arsenalia kesästä 2023 alkaen. Aiemmin hän on pelannut kotimaansa lisäksi Pohjois-Carolinan yliopiston Tar Heels -joukkueessa vuosina 2017–2019.
Russo saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018 ja pelasi myös alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016. Hän pelasi Englannin naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2020. Hän teki ensimmäiset maalinsa naisten maajoukkueessa marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Latviaa vastaan tehdessään hattutempun 11 minuutissa. Neljännen maajoukkuemaalinsa hän teki kesäkuussa 2022 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. EM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa. Hän tuli joukkueensa kaikissa kuudessa ottelussa vaihdosta kentälle ja teki neljä maalia: yhden alkulohko-ottelussa Norjaa, kaksi alkulohko-ottelussa Pohjois-Irlantia ja yhden välierässä Ruotsia vastaan. MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa ja pelasi joukkueensa kaikki seitsemän ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki turnauksessa kolme maalia: alkulohko-ottelussa Kiinaa, puolivälierässä Kolumbiaa ja välierässä Australiaa vastaan.
Russo tuli vuonna 2025 kolmanneksi maailman parhaalle naispelaajalle myönnettävän Kultaisen pallon äänestyksessä.
Säkkilänjärvi

Säkkilänjärvi on niemien halkoma ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 220 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Säkkilänjärven pituus lännestä itään on 3,2 kilometriä. Talviniemi ja Likaniemi jakavat järven länsiosaa. Keskiosan Huutoniemen ja Kiviniemen kohdalla järvi on noin 150 metriä leveä. Järven itäosaa jakavat Kanasenniemi, Paloniemi ja Sääskenniemi. Noin kolmasosa Säkkilänjärvestä on enintään kaksi metriä syvä ja noin kuudesosa on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvintä on järven itäisimmässä osassa, jossa sijaitsee myös syvin piste, 26 metriä. Huutoniemestä länteen järvi on varsin matala, ja Pullukanlahti järven länsikolkassa on erittäin matala.
Säkkilänjärven ainoa nimetty saari on Kanasenniemen ja Paloniemen välissä sijaitseva Ruumissaari, jonka pinta-ala on alle puoli hehtaaria. Säkkilänjärven itäosan pohjoisella rannalla sijaitsee Säkkilän kylä vainioineen. Säkkilänjärven itäpuolella sijaitsee Ajakka. Järvien välisen kannaksen kapein kohta on noin 150 metriä. Kannaksella on haja-asutusta. Säkkilänjärven kaakkoista rantaa viistää yhdystie 18897. Järven luoteisrannalla kohoaa Petäjävaara, jossa 290 metrin korkeuskäyrä kulkee noin 200 metrin päässä järven rantaviivasta. Myös Säkkilän vainioiden länsiosassa maasto kohoaa yli 280 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kohoumien välissä sijaitsee Kotilampi, jonka korkeustaso on vain 80 senttimetriä Säkkilänjärveä ylempi.
Säkkilänjärvi laskee Pullukanlahden eli Jokilahden luoteiskulmasta alkavaa Välijokea luoteeseen Ylimmäiseen Välilampeen (245,9 metriä mpy), josta virta vie länteen Kurtinjärveen (239,9 metriä mpy).
Säkkilänjärven vesitilavuus on 7 451 000 kuutiometriä.
Säkkilänjärvi (73.023.1.009) kuuluu Keltingin alueeseen (73.023), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koutajoen vesistössä (73). Toinen jakovaihe on Kitkajärven alue (73.02). Keltingin alueella on 22 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Säkkilänjärvi on toiseksi laajin. Laajin on Kurtinjärvi ja kolmanneksi laajin on Pikku-Rävä.
Iso-Palonen

Iso-Palonen on korpimaiden ympäröimä järvi Kuhmossa Kainuun kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 113 kilometriä itään. Järvi on osa Iso-Palosen-Maariansärkkien luonnonsuojelualuetta.
Maantiede.
Iso-Palosen pääaltaan pituus lännestä itään on 4,2 kilometriä. Pääaltaan itäosasta työntyy koilliseen järvenosa, joka jakautuu useisiin lahtiin. Järven länsiosan Häikänniemen kohdalla leveys on noin 150 metriä, järven itäosassa on yli puoli kilometriä leveitä kohtia. Iso-Palosen koillisosan Saviniemi ja sen itäpuolinen Pässisaari erottaa järven koillista osaa pääaltaasta. Noin kymmenesosa Iso-Palosesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Laajin yhtenäinen syvä vyöhyke sijaitsee pääaltaan itäosassa, ja siellä on myös järven syvin kohta, 22 metriä. Häikänniemen länsipuolella on joitakin kymmenmetrisiä syvänteitä, koillinen järvenosa on melko matala.
Iso-Palosen saarista karttanimi on järven keskiosan Häikänsaarilla ja koillisosan Pässisaarella. Nimettyjä tulouomia ovat etelästä virtaava Repopuro ja pohjoisesta Säynäjärveltä (190,7 metriä mpy) virtaava Säynäjäpuro. Iso-Palosen itäpuolella sijaitsee Veräinen. Järvien välisellä kannaksella sijaitsee Haapasärkkä; kannaksen kapein kohta on noin sata metriä. Iso-Palosen koillispuolella sijaitsevan Pikku-Palosen korkeustaso on puoli metriä Iso-Palosta ylempi. Iso-Palosen etelärannalla on ylänköä (Kiikkukangas, Valkeiskangas). Myös järven luoteisrannalla on ylänkömaata.
Iso-Palosen vesitilavuus on 9 367 000 kuutiometriä.
Iso-Palonen (59.955.1.011) kuuluu Palojoen valuma-alueeseen (59.955), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Kalliojärven valuma-alue (59.95) ja ensimmäinen on Ontojärven–Lentuan valuma-alue (59.9). Iso-Palonen on Palojoen valuma-alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajimmat ovat Maaselänjärvi, Irkku ja Säynäjärvi. Alueeseen kuuluu 27 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Myös Sonkajärvellä sijaitsee Iso-Palonen. Sen pinta-ala on noin 20 hehtaaria ja järvinumero on 04.588.1.020.
Suojasää

Suojasää tarkoittaa talvisaikaan, Suomessa yleensä joulu–maaliskuussa, tilanteita, jolloin lämpötila kohoaa tilapäisesti nollan celsiusasteen yläpuolelle. Talven mittaan esiintyy useita suojasäitä, Suomessa varsinkin maan eteläosassa. Sana suojasää tulee "Etymologisen sanakirjan" mukaan suojaa tarkoittavasta sanasta. Tuulensuoja merkitsee leutoa säätä, ja siitä on johdettu suojasää.
Suojasään aikana lumi voi sulaa nopeasti, vaikka lämpötila ei nousisi monta astetta nollan yläpuolelle. Talvella 1985 ja 2010 ei esimerkiksi Tampereella ollut yhtään suojapäivää, kun taas enimmillään niitä oli siellä 26 kpl tammikuussa 1989.
Lumiukko tehdään perinteisesti suojasäällä nuoskalumesta, mutta teko onnistuu myös pakkaslumesta, joidenkin mielestä paremmin.
Pallas Air

Pallas Air Oyj (aiemmin Lifa Air) on suomalainen hengityssuojaimiin ja ilmanpuhdistusratkaisuihin erikoistunut yritys. Sen osake on noteerattu Helsingin pörssin First North -listalla huhtikuusta 2022 lähtien.
Lifa Airin liikevaihto oli listautumista edeltävänä vuonna 2021 noin 17,8 miljoonaa euroa ja liikevoitto 5,2 miljoonaa euroa. Koronapandemian luoma korkea kysyntä yhtiön tuotteille kuitenkin romahti samoihin aikoihin yhtiön listautumisen kanssa. Vuonna 2023 yhtiön liikevaihto oli sulanut 3,5 miljoonaan euroon ja liiketulos -5,4 miljoonaan euroon. Kesällä 2025 Helsingin Sanomat kertoi Pallas Airin ajautuneen maksuvaikeuksiin ja olevan ulosotossa maksamattomien viranomaismaksujen takia.
Lifa Air toteutti syksyllä 2023 yritysjärjestelyn, jossa yhtiö käytännössä yhdistyi Genano-nimisen ilmanpuhdistusratkaisuyhtiön kanssa. Järjestelyssä syntynyt yhtiö sai uudeksi nimekseen Pallas Air ja sen suurimmaksi omistajaksi nousi Genanon pääomistaja Mikael Rentto määräysvaltayhtiönsä kautta.
Yhtiön toimitusjohtaja on Tomi Viitanen ja hallituksen puheenjohtaja Mikael Rentto.
Kokkojärvi (Hyrynsalmi)

Kokkojärvi on matalahko ja melko selkeäpiirteinen järvi Hyrynsalmella Kainuun keskiosassa. Sen pinta-ala on 3,8 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 72 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Kokkojärven pituus etelästä pohjoiseen on kolme kilometriä. Järvi koostuu selkävedestä ja selän pohjoispuolisesta Komminlahdesta, jota erottaa selkävedestä Pajuniemi ja Joensuunniemi. Vain noin seitsemäsosa Kokkojärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvä alue sijaitsee järven keskiosassa. Komminlahti on puolestaan erittäin matala. Kokkojärven ainoan saaren nimi on Saari. Se sijaitsee järven pohjoisosassa Joensuunniemen länsipuolella.
Kokkojärven rannoilla on metsän ja suon ohella peltoa. Laajin asutus on järven länsirannalla sijaitseva Kokkola. Etelärannalla sijaitsee Myllylä, jonka länsipuolella on Kokkojärven luusua, Myllykoski, josta järvi laskee Kokkojokea lounaaseen Luvanjärven (170,7 metriä mpy) Kokkolahteen. Kokkojärveen laskee Likojoki koillisesta Likojärveltä (189,2 metriä mpy). Likojoki kerää myös luoteesta virtaavan Saarijoen ja pohjoisesta virtaavan Kumpusenjoen vedet. Joet virtaavat soiden halki (Isosuo, Likosuo, Karsikkosuo).
Kokkojärven vesitilavuus on 11 022 000 kuutiometriä.
Kokkojärvi (59.761.1.001) kuuluu Kokkojärven alueeseen (59.761), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Kokkojoen valuma-alue (59.76) ja ensimmäinen on Luvanjoen valuma-alue (59.7). Kokkojärven lähialueella sijaitsee Kokkojärven lisäksi noin kolmihehtaarinen Kaivolampi.
Hyrynsalmen Kokkojärvi on laajin Suomen kolmestatoista Kokkojärvestä. Toiseksi laajin on Kuusamon 1,8-neliökilometrinen Kokkojärvi. Kuusamossa sijaitsee myös kaksi pienempää Kokkojärveä. Enontekiöllä sijaitsee viisi Kokkojärveä.
Syväjärvi (Rautalampi, kirkonkylä)

Syväjärvi on Pohjois-Savossa Rautalammella kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Kuopiosta on 53 kilometriä lounaaseen. Rautalammilla on toinenkin Syväjärvi noin viisi kilometriä luoteeseen.
Maantietoa.
Syväjärvi on 1,3 kilometriä pitkä, 900 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 58 hehtaaria. Järven rantaviiva on mutkitteleva, ja sillä on pääsääntöisesti etelä- ja itärannoilla jyrkkiä ja muualla loivia rinteitä. Erityisesti eteläinen Maukosvuori ja idässä Turkkilanvuori näkyvät järvelle selkeästi. Maukosvuori kohoaa 180 metriä mpy. eli noin 75 metrin korkeuteen järvestä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Suurin saari on pinta-alaltaan noin kaksi hehtaaria ja se sijaitsee keskellä järveä. Saarta on viljelty. Toinen saari sijaitsee länsirannan tuntumassa. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järvenpohja on varsin epätasainen, kun matalikot ja syvänteet vuorottelevat toisiaan. Järven tilavuudeksi on määritetty 4,5 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 7,7 metriä. Maukosvuoren puolella sijaitsee laaja yli 10-metrinen syvännealue. Sen keskellä sijaitsee järven syvin kohta 21 metriä . Järven rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä. Itärannikolla työntyy pohjoiseen kapea lahti, jonka länsipuolella kohoaa Hakavuori. Lahden pohjukassa sijaitsee koulukeskus ja sen takana levittäytyy kirkonkylän taajama-alue. Järven etelä ja länsirannat ovat lähes autiot. Koulukeskuksen lähellä sijaitsee uimaranta .
Luontoarvoja.
Maukosvuoren alarinteistä on muodostettu luonnonsuojelualue, joka ulottuu järven etelärantaan asti.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Hankaveden alueeseen (14.712) järvi kuuluu. Syväjärvi on kolmanneksi laajin Hankaveden alueen 33:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä. Järveen on johdettu joitakin ojia, joista yksi tuo etelärantaan pienen Tervalammen vesiä. Järven luusua sijaitsee luoteisrannassa lahden pohjukassa. Laskuoja virtaa tajama-alueen länsipuolelta Savijärveen, joka laskee vuorostaan Hankaveden Äijäveden ja Liimattalansalmen yhtymäkohtaan. Järven vedenpinnan korkeus on 104,2 metriä mpy, joten ojalle tulee pudotusta 7,8 metriä.
Historiaa.
Vuoden 1973 peruskartassa on Hakavuoren niemessä asuinkiinteistöjä ja lahden pohjukassa on jo tuolloin kansakoulu. Turkkilanvuoren eteläpuolella toimi tanssilava. Rannoilla sijaitsi useita pieniä peltopalstoja. Luusuassa sijaitsee useita suuria rakennuksia, jotka kuuluvat ilmeisesti puutarhalle. Vuoden 1988 kartan julkaisuun mennessä on itä- ja pohjoisrantojen peltopalstoja metsitetty ja tanssilavaa ei kartassa ole enää. Hakasvuoren pohjoispuolelle on rakennettu suuria kiinteistöjä, joista koululaajennus on yksi, eli taajama-alue laajenee länteen päin. Saaressa sijaitseva pelto on vielä olemassa vuonna 1997 ja pohjoisrannan puutarhalle on rakennettu uusia tiloja.
Juho Sefanias Järvi

Juho Sefanias Järvi (2. marraskuuta 1894 Ylistaro – 13. heinäkuuta 1952) oli suomalainen kirkkoherra.
Järvi kävi viisi luokkaa Lapuan yhteiskoulua saaden sieltä erotodistuksen 1916. Hän opiskeli Suomen Lähetysseuran lähetyskoulussa ja suoritti saarnalupatutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa vuonna 1919. Järvi suoritti sitten yksityisoppilaana oppikoulun 8. luokan kurssin ja sai 1924 oikeuden opiskella ja suorittaa tutkintoja Helsingin yliopiston jumaluusopillisessa tiedekunnassa ilman ylioppilastutkintoa. Järvi suoritti teologisen erotutkinnon 1927 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Vuonna 1930 hän suoritti pastoraalitutkinnon.
Järvi oli Suomen Lähetysseuran matkasaarnaajana 1919–1925 ja Herättäjäyhdistyksen matkasaarnaajana 1926. Papiksi vihkimisen jälkeen hän hoiti virkaatekevänä kirkkoherran ja kappalaisen virkoja Lehtimäellä, Eurajoella, Kauhajoella ja Mikkelissä. Järvi oli Mikkelin kaupunkiseurakunnan kappalaisena 1932–1939 ja Tyrnävän kirkkoherrana vuodesta 1939 alkaen.
Toimitustöitä.
Nimellä "J. S. Järvi":
Intermezzo No. 1

Intermezzo No. 1 on ruotsalaisen Abba-yhtyeen instrumentaalikappale vuodelta 1975. Sen sävelsivät Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Kappale julkaistiin Abban neljännellä studioalbumilla "Abba". Lisäksi se on julkaistu ”Mamma Mia” -singlen b-puolena.
Kappaleen työnimi oli ”Mama”.
Music News -julkaisun mukaan ”Intermezzo No. 1” on kunnianhimoinen teos, josta ilmenee Anderssonin ja Ulvaeuksen mielenkiinto klassiseen musiikkiin sekä näiden kyvyt ammattinsa osaavina lauluntekijöinä.
Soldiers (Abban kappale)

Soldiers on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1981. Sen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Päälaulajana on Agnetha Fältskog. Kappale julkaistiin yhtyeen kahdeksannen studioalbumin "The Visitors" a-puolen päätösraitana.
”Soldiersin” levyttäminen aloitettiin lokakuussa 1981 työnimellä ”Peasants”. "Billboard"-lehden Thomas Gabriel arvioi sen mielenkiintoiseksi teokseksi, jossa on yksinkertaisia mutta pahaenteisiä vertauksia ydinsotaan.
”Soldiersista” on tehty muutama versio, kuten Barbara Dicksonin tulkinta sekä Bonnie &amp; Josén hollanninkielinen ”Zonder hem”.
Henio Żytomirski

Henio Żytomirski (25. maaliskuuta 1933 Lublin, Puola – 9. marraskuuta 1942 Majdanekin keskitysleiri, Puola) oli puolanjuutalainen lapsi. Hänet murhattiin yhdeksänvuotiaana Majdanekissa, joka oli yksi kansallissosialistien perustamista tuhoamisleireistä. Henion muistoa kunnioitetaan Puolassa projektilla, jonka nimenä on "Kirjeitä Heniolle". Se järjestetään Puolan kouluissa vuosittain 19. huhtikuuta.
Henion vanhemmat olivat Szmuel ja Sara Żytomirski. Henion oli määrä aloittaa koulunkäynti 1. syyskuuta 1939 eli samana päivänä kun Saksan joukot hyökkäsivät Puolaan. Hän ei käynyt koulua päivääkään. Żytomirskin perhe siirrettiin gettoon vuonna 1941 ja sieltä edelleen Majdanekin keskitysleiriin, jossa Henio murhattiin todennäköisesti 1942. Myös Szmuel Żytomirski murhattiin samalla leirillä.
Israelilainen taiteilija Neta Żytomirska-Avidar, joka on eräs Henion serkuista, toi vuonna 2007 Lubliniin valokuva-albumin, jossa on kuvia Henion elämästä 1930-luvulla. Albumin viimeisessä kuvassa Henio on kuusivuotias, ja se valittiin Henion Facebook-tilin profiilikuvaksi. Tilillä on Henion nimissä kirjoitettuja tekstejä, ja sitä on kritisoitu faktan ja fiktion sekoittamisesta sekä holokaustin trivialisoinnista.
Yoshishige Yoshida

Yoshishige Yoshida (, 16. helmikuuta 1933 Fukui – 8. joulukuuta 2022) oli japanilainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tuotantonsa edusti usein vastaelokuvaa, joka ottaa vahvan poliittisen kannan. Aiheina ovat muun muassa Japanin militaristinen menneisyys ja naisten tunne-elämä.
Ura.
Yoshida opiskeli 1950-luvulla filosofiaa ja Ranskan kirjallisuutta Tokion yliopistossa. Hän ei viihtynyt akateemisessa ympäristössä, joten heti opintojensa päätyttyä 1955 hän aloitti uransa elokuvia tuottavassa ja jakelevassa Shōchiku-yhtiössä. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli tuolloisesta valtavirrasta poikkeava rikoselokuva "Rokudenashi" (1960). Elettiin ajanjaksoa, jolloin japanilainen elokuva oli kriisissä etenkin television yleistymisen seurauksena. Shōchiku etsi ulospääsyä kriisistä antamalla mahdollisuuksia nuorille ohjaajalupauksille.
Yoshidan ensimmäiset ohjaustyöt olivat Shōchikun näkökulmasta liian poliittisia. Hän erosi yhtiön palveluksesta 1964 ja alkoi tuottaa itse omat elokuvansa. Hän perusti 1966 riippumattoman tuotantoyhtiön, joka sai nimekseen Gendai Eiga Sha. Sen tuottamat elokuvat, kuten "Onna no mizuumi", tavoittivat hyvin yleisön, sillä Japanin viisi suurta elokuvayhtiötä ottivat ne levitykseensä.
Vuosina 1974–1985 Yoshida ei ohjannut yhtään teatterielokuvaa, vaan keskittyi dokumentteihin. Yoshida palasi elokuvien pariin 1986 eutanasiaa käsittelevällä teoksella "Ningen no yakusoku". Sen jälkeen hän ohjasi elokuvia harvakseltaan vuoteen 2004 saakka. Hänen viimeinen fiktioelokuvansa on draama "Kagami no onna-tachi" (2002).
Yoshidan puoliso Mariko Okada näytteli pääroolin useissa Yoshidan ohjaamissa ja käsikirjoittamissa elokuvissa. 1960-luvulla pariskunta teki monia merkittäviä ”antimelodraamoja”.
Ubbe Ragnarsson

Ubbe Ragnarsson tai Ubbe Lothbrok oli tanskalainen viikinkipäällikkö joka oli yksi suuren pakana-armeijan johtajista. Hän oli yksi Ragnar Lothbrokin pojista.
Ragnarsson esiintyy televisiosarjassa "Viikingit".
Mariko Okada

Mariko Okada (, 11. tammikuuta 1933 Tokio, Japani) on japanilainen elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Okada aloitti uransa 1950-luvun alussa, minkä jälkeen hän on näytellyt yli 150 elokuvassa. Hänen debyyttielokuvansa oli "Maihime" (1951). Okada avioitui ohjaaja Yoshishige Yoshidan kanssa 1960-luvulla, jolloin hän näytteli useissa puolisonsa ohjaamissa tuotannoissa, joista useat edustivat vastavirtaa. Okadan ja Yoshidan merkittävimpiin yhteiselokuviin kuuluu "Eros + Massacre" (1969). 1980-luvun alusta alkaen Okada on näytellyt eritoten televisioelokuvissa, joista määrällisesti ylivoimaisena erottuu elokuvasarja "Onsen Waka Okami no Satsujin Suiri.
Mariko Okadan isä oli mykkäelokuvan tähtinäyttelijä Tokihiko Okada.
Tokihiko Okada

Tokihiko Okada (, 18. helmikuuta 1903 Tokio, Japani – 16. tammikuuta 1934) oli japanilainen elokuvanäyttelijä. Hän oli japanilaisen mykkäelokuvan valovoimaisimpia tähtiä.
Okada aloitti uransa vuonna 1921 elokuvassa "Hinamatsuri no yoru". Muutaman vuoden tauon jälkeen hän näytteli vuosittain useassa mykkäelokuvassa. Japanilaisessa elokuvataiteessa mieshahmot jaetaan usein kahteen tyyppiin, jotka ovat tateyaku ja nimaime. Edelliset ovat alfauroksia, jälkimmäiset puolestaan niiden vastakohtia, ujoja mutta karismaattisia ja naisiinvetoavia. Heidän voimansa ei kuitenkaan riitä pitämään naisia onnellisina, joten tarinat päättyvät onnettomasti. Okada oli 1920-ja 1930-luvuilla Japanin johtavia nimaime-näyttelijöitä.
Tokihiko Okadan tytär on näyttelijä Mariko Okada.
Kalle Alastalo

Karl (Kalle) Filemon Alastalo (3. helmikuuta 1870 Memmola, Pohjois-Pirkkala – 20. lokakuuta 1932 Pohjois-Pirkkala) oli suomalainen maanviljelijä ja tehtailija.
Kalle Alastalo osti Nokian Taivalkunnan kylässä sijaitsevan Alastalon sukutilan isältään Juho Malakias Alastalolta vuonna 1892 ja alkoi laajentaa tilaa ostamalla naapuritiloja. Hän otti tilalla käyttöön höyrykäyttöiset puimakoneen ja jauhomyllyn. Vuonna 1904 Alastalo perusti myllynsä yhteyteen kotitarvesahan mutta pian hän alkoi sahata puutavaraa myös naapureilleen. Sahan tuottama jätepuu käytettiin tilan höyrykoneiden tarpeisiin. Kotitarvesahan tuhouduttua tulipalossa 1911 Alastalo rakensi uuden kaksiraamisen höyrysahan Alastalon rantaan Nokianvirran varrelle. Kalle Alastalon höyrysahalla oli tukinnostokoneisto, valmiin tavaran siirtolaite, höyläämössä kaksi höyläkonetta sekä puutavaran kuivausta varten höyrykuivausuuni, jossa aikaisemmin vain ulkona kuivatetun puutavaran laatu saatiin paremmaksi. Sahan yhteydessä oli lisäksi puulaatikkotehdas. Sahan tuottama puutavara kuljetettiin Nokianvirran yli hinaaja Ahkeran vetämillä proomuilla ja se lastattiin vastarannalla Siuron rautatieasemalla rautatievaunuihin. 1920-luvun lopulla Alastalo rakensi vielä suuren itsetoimivan tiilitehtaan, joka saattoi valmistaa 24 000 tiiltä päivässä. Hän osti myös aiemmin valtion omistaman Siuron sahan kun se toiminta lopetettiin. 
Tehostaakseen puutavaran kuljetusta Alastalo osti huutokaupasta Tornion ja Haaparannan väliltä vuonna 1919 puretun postinkuljetusilmaradan laitteistot ja siirsi ne sahalleen. Ilmarata Nokianvirran yli valmistui heinäkuussa 1923. Se kulki sahan lautatarhalta Tampere-Pori radan varteen ja oli pituudeltaan 630 metriä. Sähkökäyttöisen ilmaradan kuljetusvaijeria kannatti viisi pylvästä ja se kulki 30 metriä Nokianvirran yläpuolella. Lauta- ja lankkuniput sidottiin rautavöillä molemmista päistä ja ne pudotettiin suoraan pistoraiteella olleisiin rautatievaunuihin. Pienemmän kappaletavaran kuljetukseen käytettiin Tornion radalta tuotuja postinkuljetuskoreja, jotka oli vahvistettu tätä varten. Kuljetus virran yli vei kuusi minuuttia ja tunnissa ilmaradalla saattoi siirtää kaksi junavaunullista tavaraa.
Alastalo oli Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsenenä, Taivalkunnan koulun sekä Nokian kutomo- ja värjäys Oy:n johtokuntien jäsenenä sekä mukana Siuron Sähkö Öy:n hallinnossa. Hän kuului myös Pirkkalan suomalaisen seuran "Nuijan" ja myöhemmin kansallisseuran johtokuntaan.
Kalle Alastalon kuoltua lokakuussa 1932 puolitoista vuotta kestäneen sairauden jälkeen sahalaitoksen toiminta päättyi konkurssiin ja samalla myös ilmaradan käyttö loppui. Ilmarata purettiin vuonna 1952. 
Nykyisin Alastalon tilan mailla sijaitsee River Golfin golfkenttä. Alastalon tilan 1920-luvulla rakennettu päärakennus on säilynyt. Ilmaradasta on jäljellä enää Korvolantien varressa Nokianvirran pohjoispuolella sammaloitunut ilmaradan tukipylvään betonijalusta.
Tony Binarelli

Antonio (Tony) Binarelli (16. syyskuuta 1940 – 12. heinäkuuta 2022) oli italialainen taikuri. Hänelle myönnettiin Italian tasavallan ansioritarikunnan 5. luokan kunniamerkki. Binarelli kuoli 12. heinäkuuta 2022 sairauteen roomalaisessa sairaalassa 81-vuotiaana.