tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Provencen Margareeta

Provencen Margareeta (ransk. "Marguerite de Provence"); (1221 Provence – 1295 Ranskan kuningaskunta) oli ranskalainen aatelisnainen, josta tuli Ludvig IX Pyhän puolisona Ranskan kuningatar. 
Suku.
Marguerite oli Provencen ja Forcalquierin kreivi Raymond V:n (1198–1245) ja Savoijin kreivitär Beatrice (n. 1198 – n. 1267) tytär. Hänen äidinisänsä oli Savoijin kreivi Tommaso I. Hänellä oli viisi sisarusta, joista kolme sisarta avioituivat Euroopan kuningassukuihin: nuorempi sisar Eleonore de Provence avioitui Englannin kuningas Henrik III:n kanssa, Sanchia (1225–1261) avioitui Saksan kuningas Rikhard Cornwallilaisen kanssa ja Beatrice (1229–1267) Ludvig IX:n pikkuveljen Sisilian ja Anjoun kuningas Kaarle I:n kanssa.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hän avioitui 14-vuotiaana Ranskan kruununperijä Louis'n kanssa 27. toukokuuta 1234. Louis'n äiti kuningatar Blanca Kastilialainen oli valinnnut hänet pojalleen. 
Nuorella kuningattarella oli vaikeuksia sopeutua elämään avioliittonsa toiseksi tärkeimpänä naisena, sillä leskikuningatar Blanca säilytti koko elämänsä ajan keskeisen aseman poikansa elämässä ja oli miniälleen jopa mustasukkainen. Tämä korostui valtakunnan asioissa, joista Ludvig piti puolisonsa mahdollisimman kaukana. Puolison tärkeimpänä tehtävänä pidettiin kapetingi-dynastian mahtavuuden ja jatkumisen takaamista mahdollisimman monilla jälkeläisillä.
Heille syntyi yksitoista lasta, joista kahdeksan eli aikuiseksi asti:
Kuningatar.
Vuonna 1234 solmitun avioliiton ansiosta Ranska hallitsi myös Rhône-joen toisella puolella olevia alueita.
Margareeta seurasi Ludvigia seitsemännelle ristiretkelle Egyptiin. Kuninkaan äiti Blanca oli sijaishallitsijana sillä aikaa ja pyrki edelleen voimakkaasti puuttumaan valtion asioihin. Hän ei pitänyt miniästään, joka oli kaunis ja älykäs. Margareeta oli mukana myös kahdeksannella ristiretkellä vuonna 1270, missä Ludvig kuoli elokuussa ruttoon Tunisissa. Margareeta palasi leskenä Ranskaan, jossa heidän poikansa Filip III kruunattiin kuninkaaksi.
Jezebelle

Jezebelle tunnetaan myös nimellä Jezebelle of the Fiery Eyes on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä supersankaritar. Gerry Conwayn ja Don Newtonin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran New Gods #12:ssa heinäkuussa 1977. Hän oli sarjan toinen naishahmo Big Bardan jälkeen. Hän esiintyi tarinoissa New Gods #12-19 ja Adventure Comics #459-460, jotka jatkoivat tarinaa sen jälkeen, kun New Gods peruutettiin. Nämä julkaisut olivat lähes kokonaan Gerry Conwayn ja Don Newtonin kirjoittamia. Hahmo esiintyi viimeisen kerran Death of the New Gods #2 tarinassa joulukuussa 2007.
Taustaa.
Jezebelle on yksi Uusista Jumalista ja Apokolipsilla syntynyt mutantti. Hän oli kerran Granny Goodnessin oppilaita, mutta ei Female Furiesin jäsen. Ulkonäöltään kaunis sini-ihoinen, keltasilmäinen ja purppuranpunahiuksinen Jezebelle kuvattiin aina olleen haluton tappamaan, joten kun hänet vangittiin taistelussa New Genesiksen kanssa, hän loikkasi mielellään heidän puolelleen. Ylivertaisten fyysisten ominaisuuksien ja taistelutaitojen lisäksi Jezebelle voi laukaista lämpösäteitä silmistään, lentää ja selviytyä suojaamattomana kylmässä, ilmattomassa avaruudessa. Hänestä tuli myöhemmin Orionin ystävä ja liittolainen.
New Gods vol. 3 #1 esitteli hänen kuolemansa, jonka aiheutti yksi Necrominan "huomisen lohkoista", mutta myöhemmin hänet nähtiin muiden oletettavasti kuolleiden Uusien Jumalten Foragerin ja Highfatherin rinnalla "Seven Soldiers: Mister Miracle"n rajoitetussa sarjassa vuodelta 2006.
Hopeaperkloraatti

Hopeaperkloraatti (AgClO4) on hopea- ja perkloraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa hopeaperkloraatti on valkoista kiteistä ainetta ja väri tummuu valon vaikutuksesta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti (AgClO4·H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Hopeaperkloraatti liukenee runsaasti veteen ja liukenee lisäksi useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, glyseroliin, bentseeniin, tolueeniin ja pyridiiniin.
Hopeaperkloraattia valmistetaan hopeaoksidin ja perkloorihapon reaktiolla tai vaihtoehtoisesti hopeasulfaatin ja bariumperkloraatin reaktiolla.
Ag2O + 2 HClO4 → 2 AgClO4 + H2O
Hopeaperkloraattia käytetään katalyyttinä muun muassa syklisointi-, toisiintumis- ja eliminaatioreaktioissa. Erityisesti yhdessä tina(II)kloridin kanssa sitä käytetään glykosidien synteesiin.
Arvid A. Anderson

Arvid A. Anderson (28. elokuuta 1878 – 13. huhtikuuta 1928) oli suomalainen liikemies.
Anderson palveli aluksi Kone- ja Siltarakennus Oy:ssä ja myös rakennusalalla Helsingissä. Hän oli pitkään Ekön höyrysahan ja Tvärminnen kalkkihiekkatiilitehtaan johtajana. Vuosina 1924–1926 Anderson oli Hietalahden Sulkutelakka- ja Konepaja Oy:n toimitusjohtajana. Hän omisti Vihdissä Olkkalan kartanon ja siihen kuuluneet teollisuuslaitokset.
Arvid Andersonin, Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n johtajan Gustaf Waldenin ja asianajaja John Grenmanin perustama "Oy Olkkala Ab" osti elokuussa 1918 Olkkalan kartanon maanviljelysneuvos Gustaf Emil af Hällströmiltä 8 miljoonalla markalla. Uudet omistajat palstoittivat kartanon maita myyden vuoteen 1922 mennessä 1 850 hehtaaria joista muodostettiin 50 uutta maatilaa. He purkivat Olkkalan koskessa olleen vanhan sahalaitoksen ja rakensivat 1920-luvun alussa uuden kaksiraamisen höyrysahan voimalaitoksineen Averia-järven rantaan. Samoihin aikoihin kartanon maille valmistui myös tiilitehdas. Laivauksia varten vuokrattiin maa-alue Lappohjan satama-alueelta ja rakennettiin sinne 115 m pitkä ja 17 m leveä lastauslaituri. Anderson hankki omistukseensa ajan kuluessa lähes koko Oy Olkkala Ab:n osakekannan. Hänen kuoltuaan hänen puolisonsa myi yhtiön 1929; kartanon ja teollisuuslaitosten ostajina olivat kunnallisneuvos Artturi Hiidenheimo, tilanomistajat Artturi E. Korckman ja Ragnar Forsten sekä senaattori Juhani Arajärvi. 
Anderson oli purjehduksen harrastaja ja hän omisti useita kilpaveneitä muun muassa "Olkkala"-nimisen veneen. 
Anderson kuoli 49-vuotiaana huhtikuussa 1928 leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Janne Salminen

Janne Jaakko Salminen (s. 29. heinäkuuta 1971 Salo) on suomalainen oikeustieteilijä, joka on toiminut Suomen oikeuskanslerina 1. syyskuuta 2025 lähtien. Ennen oikeuskansleriksi nimittämistään Salminen työskenteli Turun yliopistossa useissa tutkimus- ja opetustehtävissä, viimeksi julkisoikeuden professorina ja oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina.
Elämä ja ura.
Salminen on valmistunut Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1994 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1999. Hän on saanut varatuomarin arvon vuonna 1998 auskuloituaan Raaseporin käräjäoikeudessa. Salminen on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2015.
Salminen on työskennellyt Turun yliopistossa tutkijana 1999–2002 ja 2012–2014, julkisoikeuden assistenttina 2002–2012, yliopistonlehtorina 2016–2017, julkisoikeuden apulaisprofessorina 2017–2018 sekä julkisoikeuden professorina 2018 alkaen. Hän toimi myös yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina. Lisäksi hän on valtiosääntö- ja eurooppaoikeuden dosentti Åbo Akademissa ja valtiosääntöoikeuden dosentti Helsingin yliopistossa.
Salminen on toiminut korkeimmassa oikeudessa Ahvenanmaan itsehallintoon liittyvien asioiden esittelijänä (2015–2025), ja esittelijän tehtävissä myös korkeimmassa hallinto-oikeudessa (1999–2001), oikeuskanslerinvirastossa (1997–1998) ja Valtion tilintarkastuslautakunnassa (2007–2015) sekä Turun yliopiston kanslerinsihteerinä. Salminen kuuluu eduskunnan perustuslakivaliokunnan eniten käyttämiin perustuslakiasiantuntijoihin. Hän on osallistunut monien lainsäädäntöhankkeiden valmisteluun useiden komiteoiden ja työryhmien jäsenenä. Hän on ollut muun muassa valmiuslain uudistamista valmistelevan työryhmän pysyvä asiantuntija ja tuomioistuinten riippumattomuutta arvioivan työryhmän pysyvä asiantuntija. Hän oli myös Suomen varajäsen Venetsian komissiossa vuodesta 2022 alkaen. Salminen on toiminut myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen lainoppineena asiantuntijana.
Salminen on Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja, Suomen valtiosääntöoikeudellisen seuran hallituksen jäsen ja Pohjoismaisten Lakimieskokousten Suomen osaston paikallisjohtokunnan jäsen. Hän on saanut Lakimies-aikakauskirjan nuoren kirjoittajan palkinnon vuonna 2010 artikkelillaan "Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen muotoutuminen ja Lissabonin sopimus". Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.
Oikeustieteellinen tutkimus.
Salmisen tutkimus on keskittynyt Suomen valtiosäännön ja Euroopan unionin konstituution välisiin suhteisiin ja hänen tutkimustensa keskeisenä teemana on ollut julkisoikeuden eurooppalaistuminen. Salminen on johtanut useita tutkimushankkeita, muun muassa strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittamaa JuRe-hanketta, jossa tutkitaan koronapandemiaa ja siitä toipumista politiikan, hallinnon ja oikeuden näkökulmista.
Yksityiselämä.
Salmisen puoliso on korkeimman oikeuden oikeusneuvos Eva Tammi-Salminen.
Wicklowvuoret

Wicklowvuoret () on Irlannissa sijaitseva vuoristo, joka ulottuu Wicklow’n kreivikunnasta Dublinin kreivikuntaan ja sen eteläpuolelle. Vuoriston alueella on ajoittain monentyyppisiä sääolosuhteita. Vuoriston yhteydessä on Wicklowvuorten kansallispuisto. Vuoristo on geologisesti antikliininen. Sen alueella on kallioita, jotka sisältävät graniittia, hiekkakiveä ja liuskekiveä. Vuoriston korkein vuori on Lugnaquilla, joka on 926 metriä korkea. Muita vuoria ovat Little Sugar Loaf, joka on 342 metriä korkea ja Sugar Loaf, joka on 504 metriä korkea. Vuoristossa on vuorten välissä useita laaksoja, joita ovat Glenmacnass, Glendasan, Glencree ja Glendalough. Vuoriston alueella virtaavia jokia ovat Avoca, Aughrim, Avonmore ja Liffey.
Floating into the Night

Floating into the Night on yhdysvaltalaisen laulajan Julee Cruisen debyyttialbumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 1989 Warner Bros. Recordsin kautta. Albumin ovat tuottaneet ja säveltäneet David Lynch ja Angelo Badalamenti. Albumin kappaleita kuullaan Lynchin teoksissa "Blue Velvet – ja sinisempi oli yö" (1986), "" (1990) ja "Twin Peaks" (1990–1991).
Ilmestyessään "Floating into the Night" sai laajalti positiivisen vastaanoton. Se debytoi 74. sijalla Yhdysvaltain "Billboard 200" -listalla.
Victoria (Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa)

Prinsessa Victoria (synt. Victoria Alexandra Olga Mary, 6. heinäkuuta 1868 – 3. joulukuuta 1935) oli kuningas Edvard VII:n ja kuningatar Alexandran neljäs lapsi. Victorian syntyessä hänen vanhempansa olivat vielä Walesin prinssi ja prinsessa. 
Victoriaa kutsuttiin lempinimellä "Toria". Victorian lisäksi perheeseen kuului kaksi vanhempaa veljeä, Albert Victor ja George (myöhemmin Yrjö V), sekä kaksi siskoa, Louise ja Maud. Kolmas veli Alexander John kuoli pian syntymänsä jälkeen. 
Victoria kasvoi Marlborough Housessa ja perheensä talossa maaseudulla Sandringhamissa, Norfolkissa. Lomia prinsessa vietti äitinsä Alexandran läheisen perheen luona Tanskassa. 
Alexandra kasvatti Victoriasta itselleen seuralaisen ja tytär viettikin elämänsä äitinsä vierellä. Victoria edusti yhdessä äitinsä kanssa ja seurasi Alexandraa myös ulkomaille. Prinsessalla oli myös kosijoita, mutta äitinsä myötävaikutuksella hän torjui miehet eikä koskaan avioitunut tai saanut lapsia. Äitinsä kuoleman jälkeen Victoria muutti Coppinsin maalaiskartanoon, Buckinghamshireen, jossa hän harrasti musiikkia, valokuvaamista ja puutarhanhoitoa. 
Victoria oli erityisen läheinen veljensä Yrjön kanssa. Kun Victoria kuoli kotonaan 67-vuotiaana, kuoli Yrjö vain hieman yli kuukausi sisarensa jälkeen. Victorian kuoleman uskottiin nopeuttaneen kuningas Yrjön kuolemaa.
Viktoria Luise

Viktoria Luise ("Viktoria Luise Adelheid Mathilde Charlotte"; 13. syyskuuta 1892 Potsdam, Saksan keisarikunta – 11. joulukuuta 1980 Hannover, Länsi-Saksa) oli saksalainen prinsessa ja Braunschweigin herttuatar. Hän oli viimeinen Preussin prinsessa eli Saksan kuningashuoneen jäsen.
Elämänvaiheet.
Viktoria Luise oli Saksan keisari Vilhelm II:n ja keisarinna Augusta Viktorian nuorin lapsi ja ainoa tytär. Hänen kuusi veljeään olivat kruununprinssi Vilhelm, prinssi Adalbert, prinssi August Wilhelm, prinssi Eitel Friedrich, prinssi Oskar ja prinssi Joachim. Viktoria Luise syntyi Potsdamin Marmoripalatsissa.
Viktoria Luise avioitui Hannoverin prinssi Ernst Augustin kanssa 24. toukokuuta 1913 Berliinissä pidetyissä loisteliaissa häissä. Hääaterialle Berliner Stadtschlossissa osallistui 1 200 kutsuvierasta. Myös Britannian kuningas Yrjö V ja Venäjän keisari Nikolai II olivat läsnä. Avioliitto paransi Hohenzollern- ja Hannover-sukujen välejä, sillä Preussi oli vallannut Hannoverin vuonna 1866 Preussin-Itävallan sodassa. 
Viktoria Luisesta tuli Braunschweigin herttuatar marraskuussa 1913, kun Ernst Augustista tuli Braunschweigin herttua. Ernst August joutui luopumaan kruunusta vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä. Perhe eli sen jälkeen maanpaossa lähellä Gmundenia Ylä-Itävallassa. Toisen maailmansodan jälkeen he muuttivat Länsi-Saksan Pattensenissa sijaitsevaan Marienburgin linnaan.
Viktoria Luise kuoli Hannoverissa 88-vuotiaana joulukuussa 1980. Hän oli Vilhelm II:n viimeinen elossa ollut lapsi. Hänet haudattiin puolisonsa vierelle Hannoverin kuninkaiden mausoleumin ("Welfenmausoleum") eteen Herrenhausenin linnan puistoon, Berggarteniin Hannoveriin. Hän kirjoitti muistelmat "Ein Leben als Tochter des Kaisers" (”Elämä keisarin tyttärenä”), jotka julkaistiin vuonna 1965.
Lapset.
Viktoria Luiselle ja Ernst Augustille syntyi viisi lasta:
Nekocon

Nekocon on Suomalainen Kuopiossa pidettävä japanilaisen populaarikulttuurin harrastajatapahtuma eli con. Se järjestettiin ensi kerran vuonna 2006 ja 2008 Kuopion anime ja manga yhdistyksen (Kamy) nimissä. Vuonna 2011 perustettiin Nekocon ry, jonka nimissä järjestettiin vuoden 2011 Nekocon sekä 2016 Winter Nekocon. Nekocon ry järjesti myös Animecon -tapahtumat vuosina 2012-2016. Tapahtuman tapahtumapaikkana toimii Kuopion Musiikkikeskus ja Kuopion taidelukio Lumit.
Sisältö.
Nekocon on kaksipäiväinen, pääsymaksullinen harrastajatapahtuma. Tapahtuma on ikärajaton. Nekoconin ohjelma sisältää luentoja, paneelikeskusteluja, kilpailuja, näytöksiä ja muita ohjelmanumeroita, jotka liittyvät animeen, mangaan ja niiden harrastajakulttuuriin sekä oheisilmiöihin. Suurin osa tapahtuman kävijöistä myös pukeutuu cosplay-asuihin.
Lakonianvinttikoira

Lakonianvinttikoira on sukupuuttoon kuollut kreikkalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Lakonianvinttikoira oli noin harrierin kokoinen, ja sillä oli pienet pystyt korvat. Sen vatsaviiva oli ylösvetäytyneempi kuin ajokoirilla, mutta vähemmän ylösvetäytynyt kuin vinttikoirilla. Väritys oli ruskea-valkoinen tai black-and-tan. David Hancockin mukaan se olisi ollut rotutyypiltään ajokoira ja olisi muistuttanut nykyisistä roduista eniten italianajokoiraa (korvia lukuun ottamatta).
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu oli rohkea ja itsevarma. Sitä käytettiin eniten jäniksen metsästykseen.
Alkuperä.
Lakonianvinttikoiraa arvostettiin vuosisatojen ajan, ja jopa Shakespeare mainitsi sen. Sen maine levisikin kauas, ja sitä käytettiin jalostukseen laajalti. David Hancockin mukaan voikin olla mahdollista, että muun muassa hubertuksenajokoira, normandianajokoira, valkoinenajokoira ja chien-gris polveutuisivat lakonianvinttikoiran ja kelttien "segusiae"-rodun välisistä risteytyksistä.
David Schumacher

David Schumacher (s. 23. lokakuuta 2001 Salzburg, Itävalta) on saksalainen autourheilija, jonka isä on Formula 1 -sarjassa kuusi voittoa saavuttanut Ralf Schumacher. Hänen setänsä on lajin seitsenkertainen maailmanmestari Michael Schumacher ja serkku on Michaelin poika Mick Schumacher, joka on myös autourheilija.
Hän seurustelee unkarilaisen autourheilijan Vivien Keszthelyin kanssa.
Ura.
David Schumacher aloitti uransa Karting-luokista samanaikaisesti serkkunsa Mickin kanssa. Siellä hän ajoi useita mestaruussarjoja ja saavutti lopulta vuonna 2017 German Karting Championship — Senior -luokassa toisen sijan.
Loppuvuonna 2017 Schumacher aloitti kilpauransa osallistuen Formula 4 UAE -sarjaan. Hän otti sarjasta kolme voittoa, viisi paalupaikkaa ja 16 palkintosijoitusta sijoittuen sarjapisteissä toiseksi. Vuonna 2018 Schumacher ajoi ADAC Formula 4 -sarjassa, jossa hän ylsi parhaimmillaan kilpailuissa neljänneksi saavuttaen 103 pistettä ja sijoittui sarjassa yhdeksänneksi. Samaisena vuonna hän ajoi neljä kilpailua EuroFormula Open -sarjassa. 
Alkuvuonna 2019 Schumacher kilpaili F3 Asian Winter Series -sarjassa saavuttaen yhden kolmossijan ja oli sarjapisteissä kahdeksantena. Vuonna 2019 Schumacher ajoi Formula Regional European Championship -sarjaa saavuttaen neljä voittoa, viisi paalupaikkaa ja yhdeksän palkintosijoitusta sijoittuen sarjassa neljänneksi. Samaisena vuonna hän osallistui kahteen FIA Formula 3 Championship -sarjan kilpailuun saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2020 Schumacher ajoi täyden kauden F3-sarjassa. Hän ajoi kahden eri tiimin Charouz Racing System- ja Carlin-tallien väreissä mutta ei saavuttanut pisteitä kauden aikana. Vuonna 2021 Schumacher jatkoi sarjassa siirtyen Trident-talliin. Hän voitti yhden kilpailun ja saavutti lisäksi yhden kakkossijan. Schumacher keräsi kaudella 55 pistettä sijoittuen sarjassa 11:nneksi.
Vuonna 2022 Schumacher siirtyi DTM-sarjaan. Hän ei saavuttanut ensimmäisellä kaudellaan yhtään pistettä. Vuonna 2023 Schumacher jatkoi DTM-sarjassa saavuttaen kauden aikana 16 pistettä yltäen parhaillaan yhdeksänneksi kilpailuissa. Vuonna 2024 Schumacher siirtyi ADAC GT Masters -sarjaan.
Stadio Brianteo

Stadio Brianteo (tunnetaan sponsorisyistä nimellä U-Power Stadium) on Italian Monzassa sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii AC Monzan kotikenttänä.
Maggie Gee

Margaret ”Maggie” Gee (5. elokuuta 1923 Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 2013 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä ja fyysikko. Hän kuului toisen maailmansodan aikana Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), joka lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä. Hän oli toinen kahdesta kiinalaistaustaisesta WASP:n lentäjästä Hazel Ying Leen ohella.
Elämä.
Maggie Gee syntyi Berkeleyssä, Kaliforniassa 5. elokuuta 1923 kuusilapsiseen perheeseen. Gee oli kolmannen sukupolven amerikankiinalainen: hänen äitinsä vanhemmat olivat muuttaneet Kaliforniaan Kantonin läheltä 1870-luvulla ja hänen isänsä isä oli merikorvateollisuuden edelläkävijöitä Montereyn niemimaalla. Geen ollessa nuori hän kävi perheensä kanssa sunnuntairetkillä katselemassa lentokoneita Oaklandin lentoasemalla, mikä sytytti hänen kiinnostuksensa ilmailuun. Eräällä retkistä hän näki Amelia Earhartin ja vilkutti tälle, ja Earhart vilkutti koneestaan takaisin.
Vuonna 1941 Gee aloitti fysiikan opinnot Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Hän jätti opinnot kuitenkin kesken jo muutaman kuukauden kuluttua Yhdysvaltain liityttyä mukaan toiseen maailmansotaan. Gee meni töihin suunnitteluosastolle Mare Islandin laivastotelakalle, jossa hänen äitinsä työskenteli hitsaajana. Hän haaveili kuitenkin lentämisestä ja säästettyään tarpeeksi rahaa muutti Nevadaan ottamaan lentotunteja. Kerättyään 50 lentotunnin kokemuksen Gee täytti Women Airforce Service Pilots -ohjelman (WASP) pääsyvaatimukset. Hän osti yhdessä kahden työtoverinsa kanssa auton 25 dollarilla, ja he ajoivat sillä Teksasiin WASP:n koulutukseen. Gee aloitti koulutuksensa 13. huhtikuuta 1944 ja valmistui 8. marraskuuta.
Gee sijoitettiin valmistuttuaan koulutustehtäviin. Hän oli kouluttajana lennoilla, joilla ilmavoimien lentäjät uusivat vanhentuneita mittarilentolupiaan. Lisäksi hän oli perämiehenä B-17 Flying Fortress -pommikoneissa lennoilla, joilla simuloitiin ilmataistelutilannetta pommikoneiden ampujien kouluttamiseksi. WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944 sotatilanteen parannuttua Euroopassa.
Sodan jälkeen Gee palasi opiskelemaan Berkeleyyn ja suoritti fysiikan maisterin tutkinnon. Hän liittyi 1950-luvulla armeijan palvelukseen ja työskenteli neljä vuotta sotilaiden palvelukeskuksissa Saksassa. Yhdysvaltoihin palattuaan hän työskenteli fyysikkona Lawrence Livermore National Laboratoryssa asejärjestelmien parissa. Siellä hän tapasi fyysikko Warren Heckrotten, josta tuli hänen kumppaninsa lähes 50 vuodeksi. Gee oli myös aktiivinen demokraattisen puolueen jäsen ja toimi vapaaehtoisena muun muassa rahankeruutilaisuuksissa ja äänestäjien rekisteröinnissä. Hän oli Berkeley Democratic Clubin sekä Alamedan piirikunnan demokraattien keskuskomitean jäsen.
Gee kuoli Oaklandissa 1. helmikuuta 2013. Hänet otettiin vuonna 2014 Nevadan ilmailun kunniagallerian jäseneksi.
Viivi Spets

Viivi Spets (s. 2. heinäkuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ruotsissa Elitettania pelaavaa Eskilstuna Unitediä. Tätä ennen hän on edustanut Ilvestä ja TPS:ää. Hän pelasi ensimmäiset neljä liigaotteluaan kaudella 2018. Kaudella 2020 hän pelasi 13 liigaottelua. Kausina 2021–2022 hän pelasi TPS:n joukkueessa Naisten Ykkösessä.
Viivi Spetsin isosisko Wilma Spets on myös pääsarjajalkapalloilija.
Helge Halsti

Helge Olof Halsti (vuoteen 1944 Hagman; 29. kesäkuuta 1912 Porvoo – 5. elokuuta 1992 Lahti) oli suomalainen poliitikko, sosiaalineuvos ja sotainvalidien järjestötoiminnan vaikuttaja. Hän toimi Suomen Kansanpuolueen (KP) viimeisenä ja Liberaalisen Kansanpuolueen (LKP) ensimmäisenä puoluesihteerinä.
Helge Halstin veli oli eversti Wolf Halsti. Heidän vanhempansa olivat liikemies Hugo Hagman ja saksalainen Olga Jungclaus. Halsti kävi koulunsa Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa ja suoritti vuonna 1931 Reserviupseerikoulun. Hän palveli talvisodan aikana autokomppaniassa Lapin rintamalla ja jäi sen jälkeen puolustusvoimien palvelukseen rajajääkärien komppanianpäälliköksi. Halsti haavoittui Lapin sodan aikana lokakuussa 1944 astuttuaan Kemijärvellä saksalaisten miinaan, jolloin hän menetti vasemman kätensä, hänen vasen silmänsä sokeutui ja hänet määriteltiin 85-prosenttisesti työkyvyttömäksi. Hän oli vielä muutaman vuoden puolustusvoimien palveluksessa, ja toimi sen jälkeen kirjakauppiaana Lahdessa. Jättäessään palveluksen Halsti oli sotilasarvoltaan kapteeni, mutta sai myöhemmin reservissä majurin arvon.
Halsti oli KP:n puoluesihteerinä vuosina 1960–1965 ja sen seuraajaksi perustetun LKP:n puoluesihteerinä vuosina 1965–1968. Hän kuului Lahden kaupunginvaltuustoon vuosina 1955–1972 ja kaupunginhallitukseen 1970–1976 ja oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 vaaleissa. Lisäksi Halsti oli KP:n ja sittemmin LKP:n julkaiseman "Polttopiste"-lehden päätoimittaja ja kuului LKP:n edustajana vaalilakikomiteaan, joka valmisteli vuoden 1969 puoluelain. Hän osallistui K. J. Ståhlberg -säätiön perustamiseen ja toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1985.
Halsti oli Lahden sotainvalidipiirin puheenjohtaja vuodesta 1949 alkaen yhteensä 43 vuotta. Hän kuului Sotainvalidien Veljesliiton liittovaltuustoon ja liittohallitukseen. Lahden sotainvalidipiiri rakennutti Halstin johdolla juhannusjuhlistaan tunnetun huvittelukeskuksen Vääksyn Kanavaniemeen. Piiri tunnettiin myös muun muassa Suomen Neito -kauneuskilpailun järjestämisestä kahtena vuonna 1950-luvulla.
Halstille myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi vuonna 1979.
Zatšarovanyi krain kansallispuisto

Zatšarovanyi krain kansallispuisto (suom. "Lumotun maan kansallispuisto", ) on kansallispuisto Ukrainan Taka-Karpatian alueella. Vuonna 2009 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 61,01 neliökilometriä.
Erik Brofoss

Erik Brofoss (21. kesäkuuta 1908 Kongsberg – 6. toukokuuta 1979 Oslo) oli norjalainen juristi, ekonomisti ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan valtiovarainministerinä 1945–1947 sekä ulkomaankauppa- ja merenkulkuministerinä 1947–1954. Vuosina 1954–1970 hän johti Norjan keskuspankkia.
Brofoss on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.
Nils Langhelle

Nils Langhelle (28. syyskuuta 1907 Bergen – 28. elokuuta 1967 Hol) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1950–1967 ja toimi niiden puhemiehenä 1958–1965. Vuosina 1945–1946 hän oli Norjan työministeri, 1946–1952 liikenne- ja viestintäministeri, 1952–1954 puolustusministeri sekä 1954–1955 ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri.
Indre Akershus Blad

Indre Akershus Blad (lyh. IAB; vuosina 1908–1928 "Indre Akershus") on norjalainen vuonna 1908 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Aurskog-Høland. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Liikuntakulttuuri

Liikuntakulttuuri on käsite, jolla tarkoitetaan liikunnan ja urheilun yhteistä kenttää sosiologisen ja kulttuurintutkimuksen näkökulmasta. Liikuntakulttuurin käsite yhdistää liikuntaa ja urheilua harrastavat, sitä seuraavat ja sille merkitystä antavat ihmiset liikunnan yhteisöllisestä käsityksestä käsin. Liikuntakulttuurin käsite on yleistynyt 1980-luvulta lähtien.
Liikuntakulttuurin käsite sisältää useita alakulttuureja, kuten esimerkiksi eri urheilulajien alakulttuurit, vammaisurheilun ja liikunnan kulttuurit, nuoriso- ja järjestökulttuuri sekä liikunnan ja urheilun eri alakulttuurit lajeina, sääntöinä, normeina, makuina, haluina, erottautumisina ja tyyleinä. Liikuntakulttuuri on viime vuosikymmeninä myös organisoitunut, medioitunut, tuotteistunut, tavaramerkkistynyt ja faniutunut. Samanaikaisesti liikuntakulttuurin yksilöllistyminen ja omaehtoisuus on lisääntynyt sekä syntynyt löyhempää yhteisöllistymistä.
Liikuntakulttuuri näkyy urheilussa ja liikunnassa, julkisuudessa ja erilaisissa yhteisöissä, joita yhdistävät samat kulttuuriset merkit, tavat ja käsitteet. Liikuntakulttuuri yhdistää koko liikunnan ja urheilun kenttää, mutta samanaikaisesti liikuntakulttuurin eri alakulttuurit eriytyvät toisistaan, mikä näkyy esimerkiksi uusien lajien, seurojen ja lajikulttuurien jatkuvana syntymisenä.
Historia.
Liikuntakulttuurin käsite on laajentuntunut aikojen saatossa. 1800-luvun lopulta aina 1960- ja 1970-luvuille saakka urheilu muodosti liikuntakulttuurin tärkeimmän merkitysmaailman. Tämän jälkeen liikuntakulttuuriin on liittynyt liikuntaan, liikkumiseen ja erilaisiin liikunnan ja urheilun muihin merkityksiin liittyviä asioita. Liikuntakulttuuriin sisälle on tullut terveysmotiivien lisäksi yleisemmät hyvinvointia ja hyvää elämää koskevat perustelut ja näiden rinnalla kansanterveyttä ja -taloutta sivuava argumentointi.
1960-luvulla urheilun rinnalle tuli käsitteenä kuntourheilu, 1970-luvulla kuntoliikunta ja 1990-luvulla terveysliikunta. 2010-luvulla käsitteistössä on puhuttu pelkästään liikkumisesta. Samalla liikunnan käyttö yhteiskunnallisessa keskustelussa, esimerkiksi kestävyysvajeen estämisessä, on yleistynyt. Liikuntakulttuuri on siis yhteiskunnallistunut 1970-luvulta lähtien, vaikka sen näkyvä puoluepoliittisuus on vähentynyt.
Persianlahden rupia

Persianlahden rupia () on Persianlahden alueella vuosina 1959–1970 käytetyn Intian rupian nimitys. Se toimi rahayksikkönä nykyisissä Kuwaitissa, Bahrainissa, Qatarissa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa ja Omanissa.
Intian rupiaa oli käytetty Persianlahden brittiläisten protektoraattien valuuttana 1800-luvulta lähtien. 1950-luvun lopulla ongelmaksi muodostuivat Intiasta Persianlahdelle salakuljetetut rupiat, joilla ostettiin kultaa salakuljetettavaksi Intiaan. Persianlahden maiden pankit vaihtoivat salakuljetetut rupiat Intiassa Englannin punniksi, mikä verotti maan valuuttavarantoa.
Intia, Persianlahden maat ja Britannia sopivat vuonna 1959 järjestelystä, jossa Intia laski liikkeelle aluetta varten Persianlahden rupioiksi tai ulkomaanrupioiksi kutsutut 1, 5, 10, ja 100 rupian setelit, jotka poikkesivat ulkonäöltään jonkin verran tavallisista intialaisista seteleistä. Vanhat setelit vaihdettiin uusiin Persianlahden alueen pankeissa touko-kesäkuussa 1959. Samaan aikaan julkaistiin Mekkaan matkustavia pyhiinvaeltajia varten erilliset 10 ja 100 ruplan setelit, joilla estettiin salakuljetetun rahan päätyminen Intiaan Saudi-Arabian kautta.
Persianlahden rupian ohella alueella käytettiin vanhaan tapaan muita rahoja, varsinkin Maria Teresian taalereita ja brittiläisiä kultasovereigneja. Rupioista luopui ensimmäisenä Kuwait, joka otti käyttöön dinaarin vuonna 1961. Bahrain siirtyi omaan dinaariin vuonna 1965. Intia devalvoi rupian vuonna 1966, mikä sai loputkin maat luopumaan sen käytöstä. Qatar ja Dubai ottivat käyttöön yhteisen rialin ja Abu Dhabi siirtyi käyttämään Bahrainin dinaaria. Oman vaihtoi rupiat omiksi rialeikseen vuonna 1970.
Taistelupelastaja

Taistelupelastaja on ryhmän jäsen, joka on saanut muita ryhmän taistelijoita paremman lääkintäkoulutuksen ja -varustuksen. Hän kouluttaa taisteluensiapua ryhmässä. Taistelupelastajat täydentävät haavoittuneille annettua hätäensiapua sekä järjestävät haavoittuneiden evakuointia sekä täydentävät lääkintämateriaalia. Taistelupelastajalta ei vaadita mitään alan aiempaa koulutusta. Varusmieskoulutuksen aikana jokaisesta ryhmästä koulutetaan yksi tehtävään halukas ja kykenevä jääkäri taistelupelastajaksi. Taistelupelastaja ei korvaa lääkintämiestä. Joukkueen lääkintämies perustaa hoitopaikan (HP), antaa välittömän henkeä ylläpitävän ensiavun paikalla ja organisoi haavoittuneen kuljetuksen eteenpäin.
Taistelupelastajille on kehitetty omat lääkintätarvikkeet omaan tarvikesarjaan. Taistelupelastajien käytössä on muun muassa kiristys- ja ensisiteitä, nenänieluputkia, välineet paineilmarinnan purkamiseen jos taistelupelastaja on saanut koulutuksen välineiden käyttöön, venttiilisiteitä rintakehävammoihin, hypotermiapussi ja luokittelu-/hoitokortteja. Tätä koulutusta annetaan erityisesti maavoimissa. Suomessa taistelupelastajien välineistö tullaan jatkossa osoittamaan jääkäritoimintaa toteuttaville yksiköille, mutta myös muille joukkoyksiköille. Taistelupelastajat koulutetaan tunnistamaan paineilmarinta sekä tarvittaessa laukaisemaan se.
Taisteluensiavusta on tuotettu verkkomateriaali, jota voidaan käyttää taisteluensiavun opetuksessa jokaiselle sotilaalle, taistelupelastajalle sekä lääkintähenkilöstöön kuuluvalle läpi koko kenttälääkintäketjun. Varusmieskoulutuksessa painopiste on yhä enemmän taistelijoiden, taistelijaparien, partioiden ja ryhmien taisteluensiapukoulutuksessa (TCCC, TC3, Tactical Combat Casualty Care).
Suomessa taistelupelastajakoulutus käynnistyi Kaartin jääkärirykmentissä syksyllä 2008. Koulutuksen käynnisti yksittäinen kouluttaja omiin kansainvälisissä operaatioissa saamiinsa kokemuksiin, yhdysvaltalaisiin hoitosuosituksiin ja opetusmateriaaleihin perustuen. Taistelupelastajakoulutus perustuu Yhdysvalloissa 1990-luvun lopulla käynnistettyyn Tactical Combat Casualty Care3 (TCCC) -toimintaan. Yhdysvallat käyttivät toimintamallia Afganistanin ja Irakin operaatioissa ja tämä sai taisteluvammoihin menehtyneiden lukumäärän laskemaan ennätyksellisen alas. Suomessa maavoimien uuden taistelutavan myötä joukkoyksiköt saivat ohjeen käynnistää taisteluensiavun koulutuksen kaikille varusmiehille sekä käynnistää myös taistelupelastajakoulutuksen.
Juuso Toivola

Juuso Toivola (s. 17. maaliskuuta 1971 Seinäjoki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimi Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuoden 2022 olympialaisista kesäkuuhun 2025. 
Ura.
Ennen jääkiekkovalmentajan uraansa Toivola pelasi jääkiekkoa keskushyökkääjänä Suomi-sarjaa vastaavalla tasolla Seinäjoen S-Kiekossa ja jalkapalloa Törnävän Pallossa sekä Sepsi-78:ssa. Jääpallossa hän saavutti nuorten MM-pronssia. Rovaniemelle Toivola muutti opiskellakseen liikunnanohjaajaksi. 
Toivolan valmennusura käynnistyi Ounasvaaran urheilulukiossa vuonna 1994, ja pian hän valmensi myös Rovaniemen Kiekon juniorijoukkueita. RoKi:n edustusjoukkueen päävalmentajaksi Toivola nousi 26-vuotiaana vuonna 1997.
Naisten jääkiekkomaajoukkueen apuvalmentajana Toivola toimi ensimmäisen kerran vuosina 2004–2006. Vuosina 2010–2014 hän toimi Suomen alle 18-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana. Naisten jääkiekkomaajoukkueen apuvalmentajaksi Toivola palasi vuonna 2014 toimien apuvalmentajana aina vuoteen 2022 asti. 
Kesäkuussa 2021 ilmoitettiin, että Toivola aloittaa Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuoden 2022 Pekingin olympialaisten jälkeen. Hänen sopimuksensa kestoksi ilmoitettiin kaksi vuotta, ja siihen kuului myös optio kahdesta seuraavasta kaudesta. Toivola nousi kuitenkin päävalmentajaksi jo olympialaisten aikana, kun päävalmentaja Pasi Mustonen lähti vakavien perhesyiden takia kotiin kesken turnauksen. Suomi saavutti olympialaisissa pronssia. Vuoden 2022 naisten jääkiekon MM-kilpailuissa maajoukkue jäi ensimmäistä kertaa mitalipelien ulkopuolelle ja putosi B-lohkoon sijoittuen turnauksessa lopulta kuudenneksi. 
Valmentamisen lisäksi Toivola on työskennellyt Lapin urheiluopiston valmennusosaamisen koordinaattorina.
Ildar Gilmutdinov

Ildar Irekovitš Gilmutdinov (, , s. 3. syyskuuta 1962, Kamsko-Ustiskin alue, Tataarien ASNT) on Yhtenäinen Venäjä -puolueen kansanedustaja Venäjän federaation seitsemännessä valtionduumassa. Gilmutdinov on taustaltaan tataari.
Gilmutdinov toimii myös jäsenenä presidentin alaisen etnisten ryhmien välisten suhteinen neuvostossa, Tatarstanin tasavallan opetus- ja tiedeministeriön hallituksessa, Venäjän kansojen kokouksen neuvoston ensimmäisenä varapuheenjohtajana, sekä Venäjän ylioppilasurheiluliiton johtokunnan jäsenä. Gilmutdinov on lukuisasti palkittu työstään. Kunnianosoituksiin kuuluu muun muassa mitali "ansioista isänmaalle" (2012).
Vuonna 2022 Gilmutdinov joutui kansainvälisten pakotteiden alaiseksi osoitettuaan tukensa Ukrainan hyökkäykselle.
Tafofobia

Tafofobia on fobia, josta kärsivä pelkää tulevansa elävänä haudatuksi virheellisen kuolleeksi julistamisen seurauksena. Se oli yleistä Euroopassa ja Yhdysvalloissa 1700-luvun loppukymmeniltä 1900-luvun alkukymmenille.
Ennen nykylääketiedettä fobia ei ollut täysin järjenvastainen, sillä historiasta tunnetaan useita tapauksia joissa ihminen on vahingossa haudattu elävältä. 
Huomattavia tafofoobikkoja olivat ainakin Frédéric Chopin, joka pyysi sydämensä poistamista kuolemansa jälkeen jotta varmistettaisiin hänen olevan kuollut, George Washington, Hans Christian Andersen ja Alfred Nobel, joista kaksi jälkimmäistä vaativat valtimon avaamista kuoleman jälkeen. 
Elävänä hautaamisen välttämiseksi perustettiin "kuolleiden sairaaloita", joissa valvottiin kuolleiden hajoamista ja joissa olleet ruumiit sai haudata vasta, kun ne olivat jo hyvin mädäntyneet. Joidenkin ruumiiden varpaaseen kiinnitettiin laite, joka hälytti, jos jalka selvästi liikkui. Lisäksi rakennettiin ja myytiin turva-arkkuja, ts. hauta-arkkuja, joissa olevalla laitteella olisi voitu ilmoittaa ulkomaailmalle, että he ovat edelleen elossa. Sitä ei kuitenkaan ilmeisesti koskaan tapahtunut. Joihinkin arkkuihin laitettiin ase tai riittävä määrä myrkkyä tapettavaksi, jotta haudassa elävät voisivat tehdä helpon, nopean itsemurhan. 
Ranskan akatemia palkitsi tohtori Jostin, kun hän keksi nipistäviä pihtejä, joilla voitiin osoittaa, että ruumis ei enää tunne mitään ja on siksi kuollut.
Nordstern Arena Horsens

Nordstern Arena Horsens (aik. CASA Arena Horsens, Horsens Idrætspark) on kunnallinen jalkapallostadion Horsensin kunnassa, Tanskassa. Stadion toimii Superliiga-seura AC Horsensin kotikenttänä, mutta sitä käytetään myös konsertteihin ja tapahtumiin. Horsens Stadium vihttiin käyttöön 16. kesäkuuta 1929 ja sitä kutsuttiin silloin Horsensin liikuntapuistoksi (). Vuonna 2006 Horsensin kunta päätti rakentaa uuden stadionin, joka sai nimensä 30. huhtikuuta 2008 ja valmistui vuoden 2009 alussa.
DEED

DEED oli suomalainen televisiokanava, joka toimi vajaat kaksi kuukautta keväällä 2023. Se aloitti toimintansa 1. huhtikuuta 2023 INEZ-televisiokanavan tilalla. DEED näkyi kanavapaikalla 19, kunnes kanava pimeni toukokuun 2023 lopulla. 
Kanavalla julkisuuden henkilöt esittivät monologia suoraan kameralle staattisessa lähikuvassa, jonka valaistus ja tausta saattoivat vaihtaa usein väriä. Puhujia olivat muun muassa Jari Sarasvuo ja Kaj Kunnas. Jotkut esiintyjät lauloivat ilman säestystä, räppäsivät tai lausuivat runoa, jotkut vain tuijottivat vaiti kameraan. Välillä leikattiin erikoislähikuvaan heidän silmästään tai käsistään. Ohjelmatiedoissa luki vain ”Ystävä”.
Kanavaa hallinnoi SomeTV Oy, joka oli myös aiemman INEZ-kanavan takana. Kanavan verkko-osoitteessa nimi kirjoitetaan muodossa d33d.
Ceres Park

Ceres Park (aik. Aarhus Idrætspark) on jalkapallostadion Aarhusin kunnassa, Tanskassa. Stadion toimii Superliiga-seura Aarhus GF;n kotikenttänä ja sen on osa Ceres Park &amp; Arena -urheilu- ja tapahtumakeskusta, jonka omistaa vuoden 2023 alusta lähtien Aarhusin kunta. Stadionin on suunnitellut arkkitehti Axel Høeg Hansen, joka useiden Aarhusin rakennusten takana. Stadionin ensimmäinen jalkapallo-ottelu pelattiin 27. toukokuuta 1920. Stadion on remontoitu vuonna 2001.
Maura Healey

Maura Healey (s. 8. helmikuuta 1971) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka on vuodesta 2023 lähtien toiminut Massachusettsin kuvernöörinä. Hän edustaa demokraattista puoluetta.
Tausta ja yksityiselämä.
Healey syntyi Marylandissa vuonna 1971. Perhe muutti kuitenkin Hampton Fallsin kaupunkiin, New Hampshiren osavaltioon. Perheeseen kuului Mauran lisäksi neljä nuorempaa sisarusta. Äiti oli aluksi yksinhuoltaja ja työskenteli sairaanhoitajana. Sittemmin perheeseen tuli isäpuoli, joka toimi opettajana ja paikallisen ammattiliiton puheenjohtajana.
Healey opiskeli oikeustiedettä Harvardissa, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1992. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Northeastern University -yliopistossa, josta hän valmistui lakimieheksi vuonna 1998. Hän työskenteli useissa eri lakifirmoissa erikoistuen kaupankäyntiin ja turvallisuuteen.
Healey on parisuhteessa Joanna Lydgaten kanssa. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Healey on katolilainen.
Poliittinen ura.
Vuonna 2007 Healey alkoi työskennellä Massachusettsin oikeusministeri Martha Coakleyn alaisuudessa.
Healey itse valittiin Coakleyn seuraajaksi oikeusministeriksi vuonna 2014. Hänen vastaehdokkaansa oli republikaanien John Miller, jonka Healey voitti saatuaan 61,7 % annetuista äänistä. Oikeusministerinä hän oli mm. mukana haastamassa Donald Trumpin allekirjoittamaa presidentin määräystä nro 13769 (ns. muslimikielto). Healey uusi paikkansa vuonna 2018.
Kuvernöörinä.
Healey ilmoitti lähtevänsä ehdolle osavaltionsa kuvernöörinvaaleihin tammikuussa 2022. Republikaanit asettivat omaksi ehdokkaakseen Geoff Diehlin, jonka Healey voitti saatuaan 63,5 % annetuista äänistä. Tullessaan valituksi Healeysta tuli Oregonin Tina Kotekin kanssa Yhdysvaltain ensimmäiset avoimesti homoseksuaalit kuvernöörit. Healey vannoi virkavalansa 5. tammikuuta 2023.
Helmikuun 2024 alussa Healey sai osakseen kritiikkiä, kun ilmoitti aikomuksestaan nimittää Gabrielle Wolohojianin osavaltion korkeimman oikeuden tuomariksi. Wolohojian ja Healey ovat aikaisemmin olleet parishteessa. Kuun lopussa nimitystä tutkiva komitea tuli kuitenkin äänin 6–1 siihen tulokseen, ettei Wolohojianin nimitykselle ole esteitä.
Signe Klinting

Signe Klinting (s. 17. huhtikuuta 1990 Hillerød, Tanska) on tanskalainen suunnistaja. MM-kilpailuista Klintingin paras saavutus on viestin MM-hopea Strömstadin MM-kilpailuista 2016. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on sprintin 12:s sija Lausannen MM-kilpailuista 2012. Sama tulos on myös hänen paras sijoituksensa suunnistuksen maailmancupin osakilpailusta. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras sijoituksensa on 41:s sija. EM-kilpailuista hänen paras saavutuksensa on keskimatkan 40:s sija Falunin EM-kilpailusta 2012. Juniorien MM-kilpailuista hän saavutti yhden MM-kullan viestistä vuonna 2010, yhden MM-hopean viestistä vuonna 2008 ja kaksi MM-pronssia keskimatkalta vuonna 2006 ja viestistä vuonna 2009.
JPEG XL

JPEG XL on Joint Photographic Experts Group -ryhmän kehittämä kuvatiedostomuoto, joka tukee häviötöntä ja häviöllistä kuvan pakkausta. Formaatti on standardoitu nimellä ISO/IEC 18181. JPEG XL on yksi tiedostomuodoista, joiden on tarkoitus korvata JPEG.
JPEG XL tukee suurempia värisyvyyksiä ja HDR-dynamiikkaa. Lisäksi se sisältää tuen alfa-kanavalle (läpinäkyvyydelle), tasot, esikatselukuvan.
Formaatti on myös maksuton ja referenssitoteutus on avointa lähdekoodia ja vapaa.
JPEG XL:n etuna on, että vanhat JPEG-kuvat voi muuntaa häviöttömästi uuteen formaattiin. Toisaalta JPEG XL -kuvan voi muuntaa takaisin JPEG-kuvaksi, jolloin esimerkiksi web-palvelimella voidaan kuva pitää yhdessä formaatissa ja tarjota vanhan tiedostomuodon kuva selaimille, jotka eivät tue uutta formaattia.
Hankkeen kannattajien mukaan uusi kuvaformaatti voisi vähentää internetin kaistankulutusta 25-30 %.
Kehitys.
JPEG XL:ää alettiin kehittää 2017, kun JPEG-komitea pyysi ehdotuksia uudesta tiedostomuodosta. Komitea tuotti elokuussa 2019 esityksen, joka perustui pääasiassa Googlen ehdottamaan Pik-tiedostomuotoon ja Cloudinaryn ehdottamaan FUIF-muotoon.
Lokakuussa 2022 Google päätti kuitenkin poistaa JPEG XL:n tuen Chrome-selaimesta. Googlen selityksen mukaan kuvaformaattiin ei ollut riittävää kiinnostusta, siitä ei ole merkittäviä etuja ja koska tuki oli kokeellinen, ei sitä voi jättää tähän tilaan vaan tuki poistetaan selaimen ylläpidon helpottamiseksi.
X PixMap

XPM (X PixMap / X11 Portable Pixmap File) on lähinnä X Window Systemissä ohjelmoinnissa käytetty kuvatiedostomuoto.
Tiedostomuodon kehittivät Daniel Dardailler ja Colas Nahaboo Bull Research Centerissa Ranskassa tammikuussa 1989. Ehdotus lähtettiin X Consortiumille huhtikuussa 1989.
XPM on tekstimuotoinen, itseasiassa se on C-lähdekoodia.
Kuvatiedoston voi ottaa C-kieliseen ohjelmaan #include-direktiivillä, jonka jälkeen siitä tehdään ohjelmassa XpmCreatePixmapFromData() -funktiolla kuva palvelimelle.
Kuva voi sisältää myös läpinäkyvyyden ja sitä voi käyttää esimerkiksi kuvakkeena.
Eero Paatero

Eero-Sakari (Eero) Paatero (1. heinäkuuta 1920 Pirkkala – 2. maaliskuuta 2018 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies, koulunjohtaja ja metsätalouden asiantuntija, joka sai ylimetsänhoitajan ja metsäneuvoksen arvonimet. 
Paateron vanhemmat olivat sahanisännöitsijä Aarne Paatero ja Impi Hankomäki ja puolisot 1948–1992 Alli Maria Anttila ja sitten Hilkka Tellervo Nuotio. Paatero tuli ylioppilaaksi Lohjan yhteiskoulusta 1939 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1946. Hän oli metsänhoitaja Metsähallituksen Muonion hoitoalueella 1946–1948, piirimetsänhoitaja Pohjois-Savon metsähoitolautakunnassa 1948–1953, Pohjois-Savon metsänhoitokoulun johtaja 1953–1963 ja Pohjois-Savon piirimetsälautakunnan päämetsänhoitaja 1964–1987. Paaterolla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Ylimetsänhoitajan arvonimen hän sai 1970 ja metsäneuvoksen arvonimen 1978.
X BitMap

XBM (X BitMap) on lähinnä X Window Systemissä ohjelmoinnissa käytetty mustavalkoinen kuvatiedostomuoto.
Tiedostomuoto on kehitetty MIT:ssa 1980-luvulla.
Myöhemmin sille on kehitettiin seuraajaksi XPM-muoto, joka tukee myös värillisiä kuvia.
XBM on tekstimuotoinen, itseasiassa se on C-lähdekoodia. Kuvatiedoston voi ottaa C-kieliseen ohjelmaan #include-direktiivillä, jonka jälkeen siitä tehdään ohjelmassa XCreateBitmapFromData()-funktiolla kuva palvelimelle. Kuvan voi myös ladata tiedostosta XReadBitmapFile()-funktiolla.
Kuvaa voi tämän jälkeen käyttää kuvakkeena tai osoittimena.
Monet selaimet tukivat XBM:ää World Wide Webin alkuaikoina.
Sen tuki jätettiin pois Internet Explorerista versiossa 6 ja Firefoxista vuonna 2009.
Esimerkki XBM-tiedostosta.
static unsigned char test_bits[] = {
0x13, 0x00, 0x15, 0x00, 0x93, 0xcd, 0x55, 0xa5, 0x93, 0xc5, 0x00, 0x80,
0x00, 0x60 };
Marie Lous Mohr

Marie Lous Mohr (19. helmikuuta 1892 – 25. marraskuuta 1973) oli norjalainen pasifisti ja rauhanliikkeen aktiivi. Hän oli Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton (WILPF) Norjan-osaston puheenjohtaja 1934–1947 ja koko järjestön puheenjohtaja 1952–1956. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui väkivallattomaan vastarintaan saksalaisia miehittäjiä vastaan ja joutui kahdeksi vuodeksi Grinin vankileirille.
Ultramafinen

Ultramafinen eli ultraemäksinen on kivilajin tai mineraalin ominaisuus. Ultramafiset kivilajit reagoivat herkästi hiilen kanssa ja täten sitovat hiiltä tehokkaasti. Monet ultramiset kivilajit sisältävät paljon tummanvärisiä mineraaleja ja niitä muodostuu syvällä maan vaipassa. Ne nousevat joskus vaipasta maan pinnalle muun muassa mannerlaattojen liitosalueilla, missä mannerlaatat törmäävät toisiinsa.
Ultramafisia kivilajeja ovat duniitti ja peridotiitti. Eräs ultramafisten kivilajien sisältämä mineraali on peridootti, joka on oliviinin jalokivimuoto. Sitä tulee maan pinnalle tulivuorenpurkauksissa ja sitä esiintyy basaltissa. Ultramafisia kivilajeja on joskus liuskekivialueilla, mistä löytyy myös vulkaanisia kivilajeja. Myös vihreäkivi- ja granuliittialueilla saattaa esiintyä ultramafisia kivilajeja. Esimerkiksi Itä-Lapissa sijaitsevilla liuskekivi-, vihreäkivi- ja granuliittialueilla on ultramafisia kivilajeja.
Viivi Ollonqvist

Viivi Ollonqvist (s. 17. huhtikuuta 2003 Pori) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ruotsin Damallsvenskanissa pelaavaa KIF Örebrota.
Ura.
Ollonqvist on porilaisen Musan Salaman kasvatti, joka juniorivuosinaan pelasi myös NiceFutiksessa, Euran Pallossa ja Pallo-Iiroissa. Ollonqvist pelasi ensimmäiset ottelunsa aikuisten sarjoissa vuonna 2019 Naisten Kakkosessa Pallo-Iiroissa. Vuonna 2020 Ollonqvist siirtyi Turun Palloseuraan, jossa hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2020. Ollonqvist pystyi loukkaantumisen vuoksi pelaamaan kaudella vain seitsemän ottelua. Hän pelasi TPS:n joukkueessa Naisten Ykkösessä kausina 2021–2022. Kaudeksi 2023 TPS ja Ollonqvist palasivat liigaan. Talvella 2024 Ollonqvist siirtyi Ykkösessä pelaavaan Kotkan Työväen Palloilijoihin. Elokuussa hän teki sopimuksen KIF Örebron kanssa.
Ollonqvist on edustanut Suomea nuorisomaajoukkueissa.
Netta Hanhimäki

Netta Hanhimäki (s. 12. elokuuta 2003 Vöyri) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Jyväskylän Pallokerhoa.
Hanhimäki on kotoisin Vöyriltä ja on edustanut juniorisarjoissa sekä kausilla 2018–2019 Naisten Ykkösessä ja kaudella 2021 Naisten Kakkosessa FC Sportia. Hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa Åland Unitedissa kaudella 2022, jolloin hänelle kertyi 11 ottelua. Kaudella 2023 hän edusti Turun Palloseuraa ja teki ensimmäisen liigamaalinsa kauden 2023 avausottelussa, kun TPS voitti vieraskentällä Pallokerho-35:n maalein 0–3. Toisen liigamaalinsa hän teki kesäkuussa 2023 voittoisassa vierasottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 20 liigaottelua, joissa hän oli 15 kertaa avauskokoonpanossa. Kaudella 2024 Hanhimäki jatkoi Ykköseen pudonneessa TPS:ssä. Kaudelle 2025 hän siirtyi liigajoukkue Jyväskylän Pallokerhoon.
Hanhimäki on edustanut Suomea alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Berndt Israel Söderman

Berndt Israel Söderman (10. huhtikuuta 1850 Vesilahti – 5. maaliskuuta 1909 Kurikka) oli suomalainen pappi, kirkkoherra ja rovasti. Söderman toimi useilla paikkakunnilla kirkkoherrana ja Porin alarovastikunnan vt. lääninrovastina vuodesta 1888. Rovastin arvonimen Söderman sai joulukuussa 1899. Söderman valmistui ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1871 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1873. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1877.
Söderman vihittiin papiksi 8. heinäkuuta 1873 ja hänet määrättiin Keuruun vt. kappalaiseksi. Saman vuoden joulukuussa hän aloitti Alavuden Kuortaneella kirkkoherran apulaisena ja vt. kirkkoherrana vuodesta 1875. Lappajärven vt. kirkkoherra ja vt. kappalainen hän oli maaliskuusta 1876. Kurun vt. kappalainen maaliskuusta 1878, Tyrvännön kappalainen elokuusta 1878, Köyliön kirkkoherra vuosina 1882–1891, Porin alarovastikunnan vt. lääninrovasti vuodesta 1888, Nurmon kirkkoherra 1891–1997 ja Kurikan kirkkoherra vuodesta 1898 kuolemanasa saakka.
Söderman kuului Suomen evankeliseen liikkeeseen. Södermanin ensimmäinen puoliso oli Hulda Evelina Runstén (vuosina 1847–1883), jonka vanhemmat olivat kappalainen Moses Runstén ja Gustava Juliana Salovius. Södermanin toinen puoliso oli vuodesta 1885 Hilda Josefina Karén, jonka vanhemmat olivat maanviljelijä Gustaf Adolf Karén ja Vilhelmina Lindström.