tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sofie Carsten Nielsen

Sofie Carsten Nielsen (s. 24. toukokuuta 1975) on tanskalainen poliitikko. Hän oli Radikaalin Venstren puheenjohtaja 2020–2022.
Tausta ja yksityiselämä.
Carsten Nielsen syntyi vuonna 1975 Birkerødin kunnassa. Hänen vanhempansa ovat Jens Carsten Nielsen ja Kirsten Carsten Nielsen.. Nuorena hän ei koskaan kuvitellut lähtevänsä politiikkaan, mutta koki omien sanojensa mukaan loppujen lopuksi rakastavansa Tanskaa ja Eurooppaa niin paljon, ettei voinut olla asettumatta ehdolle.
Vuosina 1995–2002 Carsten Nielsen opiskeli politiikan tutkimusta Kööpenhaminan yliopistosta ja valmistui maisteriksi (tanskankielinen lyhenne "cand.scient.pol."). Lisäksi hänellä on maisterin tutkinto College of Europe -yliopistosta, jossa hän opiskeli Euroopan politiikkaa vuosina 2000–2001.. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Euroopan parlamentissa vuosina 2002–2004, jonka jälkeen hän siirtyi alijohtajaksi Tanskan tasa-arvoministeriöön vuoteen 2009 asti. Vuosina 2010–2011 hän työskenteli poliittisena asiantuntijana Tanskan insinööriliitossa..
Carsten Nielsen on naimisissa Rasmus Dalsgaardin kanssa ja parilla on kaksi lasta.
Poliittinen ura.
Vuoden 2009 eurovaaleissa Carsten Nielsen oli Radikaali Venstren kärkiehdokkaana, mutta ei tullut valituksi.
Carsten Nielsen asettui ehdolle ensimmäistä kertaa kansankäräjienvaaleissa vuonna 2011 saatuaan 2 920 henkilökohtaista ääntä. Seuraavissa vaaleissa hän uusi paikkansa 4 303 henkilökohtaisella äänellä..
Carsten Nielsen valittiin Tanskan opetus- ja tutkimusministeriksi vuonna 2014 Morten Østergaardin siirryttyä veroministeriksi. Tätä ennen hän oli toiminut puolueensa parlamentaarisen ryhmän puheenjohtajana Kansankäräjillä..
Carsten Nielsen nousi puolueensa puheenjohtajaksi lokakuussa 2020 kun hänen edeltäjänsä Morten Østergaard erosi virastaan. Syynä tähän olivat syytökset puoluetoveri Lotte Rodin seksuaalisesta ahdistelusta.
Aleksandr Avdejenko

Aleksandr Ostapovitš Avdejenko (, 21. elokuuta 1908 Makijivka – 16. kesäkuuta 1996 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Avdejenko syntyi kaivostyöläisen perheeseen. Hän jäi varhain orvoksi, joutui kadulle ja kasvoi kommuunissa. Avdjenko työskenteli Donbassin kaivoksissa ja Magnitogorskin rakennustyömaalla sekä opiskeli Leningradin opettajakorkeakoulussa ja Moskovan kirjallisuusinstituutissa.
Avdjenkon ensimmäinen romaani "Rakastan elämää" ("Ja ljublju", 1933) sai myönteisen vastaanoton muun muassa kirjailijan työläistaustan ansiosta. Sen pohjalta tehtiin samanniminen elokuva (1936). Avdejenko erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja kommunistisesta puolueesta ”opiskelijanuorisoa halventavan” elokuvan "Zakon žizni" käsikirjoituksen takia vuonna 1940. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja pääsi sen jälkeen takaisin puolueeseen ja kirjailijaliittoon.
Avdejenkon sosialistista realismia edustavat myöhemmät teokset ovat usein aiheiltaan propagandistisia. Historiallista arvoa on hänen omaelämäkerrallisella romaanillaan "Otlutšenije" (1989), joka kertoo 1930-luvun luvun Neuvostoliitosta ja kirjailijan dramaattisista elämänvaiheista.
Eschborn

Eschborn on kaupunki Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen. Eschborn koostuu varsinaisesta Eschbornista ja Niederhöchstadtista, jossa asuu noin kolmannes kaupungin väestöstä.
Maantiede.
Eschborn rajoittuu kaakossa Frankfurt am Mainin kaupunginosiin Sossenheimin ja Rödelheim. Etäisyys Eschbornista Frankfurtin keskustan Hauptwachelle on kahdeksan kilometriä kaakkoon. Pohjoisessa Eschborn rajoittuu Hochtaunuksen piirikuntaan. Frankfurtin lentoasema sijaitsee Eschbornin eteläpuolella.
Eschbornin pohjoisosassa on Niederhöchstadt, joka oli aiemmin itsenäinen kunta. Niederhöchstadt on kanta-Eschbornia maalaisempi. Sen asuinrakennuskanta koostuu erillistaloista ja yhden hengen talouksien osuus on pienempi. Niederhöchstadt oli aiemmin niin kutsuttu Straßendorf, jonka asutus oli ryhmittynyt selkeästi yhden kadun varrelle.
Historia.
Eschbornin alueella on asuttu jo kivikaudella. Paikkakunnan nimi on kelttiläistä alkuperää, ja se mainitaan historiallisissa teksteissä ensi kerran vuonna 770 muodossa Aschenbrunne. Niederhöchstadt mainitaan ensi kerran 783. Asiakirja on myöhemmin keskiaikana koottu Lorschin koodeksi. Tuhoisa tulva koetteli paikkakuntaa 3. heinäkuuta 875 ja alueella käytiin Eschbornin taistelu 14. toukokuuta 1389. Eschborn kuului Kronbergin aatelissuvun läänityksiin (Reichslehen) keskiajalta aina vuoteen 1704, jolloin suku sammui. Läänitykset olivat osa Mainzin vaaliruhtinaskuntaa, joka kuului Pyhään saksalais-roomalaista keisarikuntaan.
Vanhan valtakunnan aika päättyi 1806 ja Eschborn liitettiin Nassaun herttuakuntaan, joka taasen liitettiin kokonaisuudessaan Preussiin 1866. Toisen maailmansodan jälkeen alueesta tuli osa uutta Hessenin osavaltiota. Eschborn sai rautatieyhteyden 1874, jolloin valmistui 9,5-kilometrinen Kronberger Bahn. Paikkakunta muuttui varsin lyhyessä ajassa talonpoikaiskylästä teollisuuskeskukseksi. Niederhöchstadt liitettiin Eschborniin 1971.
Eschbornin läpi kulkee niin kutsuttu Skulpturenachse Eschborn (Veistosakseli Eschborn), joka on ulkoilmaan tuotujen veistosten verkosto, ei niinkään suoralinjainen akseli.
Talous ja liikenne.
Eschborn on hyötynyt taloudellisesti Frankfurtin läheisyydestä. Kaupunki on vauras ja siellä on työpaikkoja huomattavasti enemmän kuin asukkaita. Työpaikat ovat palveluvaltaisia (rahoitus, IT, kaupankäynti).
Eschborn on Frankfurt am Mainin paikallisjunaliikenteen piirissä, asemia on kolme: Eschborn Süd, Eschborn ja Niederhöchstadt. Keskeisiä maanteitä ovat moottoritiet Bundesautobahn 66 ja Bundesautobahn 5, jotka risteävät kaupungin kaakkoispuolella.
Panipak Wongpattanakit

Panipak Wongpattanakit (, s. 8. elokuuta 1997 Surat Thani) on thaimaalainen taekwondoin, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Wongpattanakit on kilpaillut aikuisten sarjoissa vuodesta 2014 lähtien. Ennen siirtymistä aikuisten sarjoihin Wongpattanakit voitti nuorten olympialaisten 2014 44 kg sarjan. Hän myös voitti samana vuonna ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti Aasian-mestaruuden 46 kg sarjassa. Vuonna 2015 Wongpattanakit voitti maailmanmestaruuden 46 kg sarjassa. Seuraavana vuonna hän uusi Aasian-mestaruutensa, mutta 49 kg sarjassa. Hän voitti myös samana vuonna Yhdysvaltojen, Fujairahin ja Innsbruckin avoimen turnauksen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Wongpattanakit kilpaili 49 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella kapverdeläisen Maria Andraden 18–6, mutta hävisi puolivälierissä eteläkorealaiselle Kim So-Huille 6–5. Keräilyerissä hän voitti kanadalaisen Julissa Díezin 4–2 ja pronssiottelussa meksikolaisen Itzel Manjarrez 15–3 saavuttaen olympiapronssia.
Vuoden 2017 Wongpattanakit aloitti voittamalla Las Vegasin avoimen turnauksen ja Belgian avoimen turnauksen 53 kg sarjat. Mujun MM-kilpailuissa 2017 hän eteni aina loppuotteluun, mutta tuolloin serbialainen Vanja Stanković voitti 10–5. MM-kilpailujen jälkeen Wongpattanakit voitti Moskovan, Taipein ja Lontoon Grand Prix -kilpailut. Vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa hän hävisi puolivälierissä eteläkorealaiselle Bo-Ra Kangille. Hän kuitenkin voitti saman vuoden Taoyuanin ja Manchesterin Grand Prix-kilpailut sekä Wuxin Grand Slamin. Vuoden 2019 Wongpattanakit aloitti voittamalla Belgian avoimen turnauksen 49 kg sarjan. Hän voitti myös uransa toisen maailmanmestaruuden, kun hän voitti MM-kilpailujen 49 kg sarjan. Hän voitti loppuottelussa kiinalaisen Jingyu Wun 21–6. Hän voitti vielä vuoden 2019 Chiban Grand Prix -kilpailun sekä Wuxin Grand Slamin.
Wongpattanakit voitti vuonna 2021 kultaa Tokion olympialaisista, missä hän voitti finaalissa espanjalaisen Adriana Cerezon 11–10. Cerezo johti vielä yhdeksän sekuntia ennen kamppailun loppua, mutta Wongpattanakit sai kahdella viimeisellä iskullansa pisteen ja nousi voittoon. Wongpattanakitista tuli Thaimaan ensimmäinen taekwondin olympiavoittaja.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1967

Vuoden 1967 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tšekkoslovakiassa 15.–22. huhtikuuta 1967. Kisakaupunkeina olivat Praha, Brno, Bratislava ja Gottwaldov. Turnaukseen osallistui 11 joukkuetta. Kustakin kolmesta alkulohkosta kaksi parasta joukkuetta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Etelä-Korea ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia. Neuvostoliitto voitti kaikki seitsemän otteluaan ja joutui tiukimmille Tšekkoslovakiaa vastaan voittaen sen pistein 62–52. Etelä-Korea voitti alkulohkossa Tšekkoslovakian pistein 67–66, ja tuo tulos laskettiin mukaan loppusarjan tuloksiin.
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kuusi ottelua pelanneet Brasilian Nilsa Gurcia (21,7), Australian Jean Forster (21,2), Bulgarian Nica Borisova (20,8) ja Etelä-Korean Park Sin-ja (19,2) sekä seitsemän ottelua pelanneet Neuvostoliiton Ravilja Prokopenko (16,3) ja Jugoslavian Jelica Kalenic (16,3).
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue.
Nina Poznanskaja, Tamara Slidenko, Inessa Pivovarova, Ravilja Prokopenko, Raisa Mihailova, Ljudmila Bazarevitš, Feodora Orel, Skaidrite Smildzina, Nina Antipina, Silvija Krodere, Nelli Fominh, Serafina Jeremkina.
Underberg

Underberg on saksalainen yrttilikööri, jota käytetään digestiivinä ja mahakatkerona. Se on peräisin Rheinbergin kaupungista läntisestä Nordrhein-Westfalenista. Alkoholipitoisuus on 44 tilavuus-% ja juoma sisältää vain vettä, alkoholia ja yrttiuutetta.
Historia.
Hubert Underberg-Albrecht alkoi valmistaa Underbergiä vuonna 1846. Juomaan käytetään yrttejä ja aromiaineita 43 eri maasta; valmistusprosessi kantaa nimeä "Semper idem" eli "aina samanlainen". Tarkka resepti on salainen, ja vain Underbergin suvun jäsenten tuntema. Likööriä kypsytetään useita kuukausia slovenialaisesta tammesta tehdyissä tynnyreissä.
Toisen maailmansodan syttyessä 1939 tuotanto lakkasi, koska raaka-aineita ei ollut saatavilla. Se aloitettiin uudelleen sodan jälkeen v. 1949. Tuolloin otettiin käyttöön 20 ml paperiin kääritty annospullo, joka yhdistetään nykyään yleisesti Underbergiin. Kaikki juoman elementit, mukaan lukien pullon muotoilu, väri, pakkaukset ja Underbergin nimi ovat Underberg AG:n tavaramerkkejä.
Aleksei Tšapygin

Aleksei Pavlovitš Tšapygin (, 17. lokakuuta 1870 Aunuksen läänin Kargopolin kihlakunnan Bolšoi Ugolin kylä – 21. lokakuuta 1937 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksei Tšapygin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän muutti vuonna 1883 Pietariin, jossa hän työskenteli maalarin apulaisena ja harrasti itseopiskelua.
Tšapyginin ensimmäinen teos ilmestyi vuonna 1903. Hänen varhaiset kertomuksensa kuvaavat köyhää maaseutua ja kaupunkeihin muuttanutta alaluokkaa. Huomiota herätti pienoisromaani "Belyi skit" (”Valkoinen skiitta”, 1913).
Tšapyginin pääteos on laaja historiallinen romaani "Stepan Razin" (1926–1927), joka on romantisoitu ja osin epäuskottava Stenka Razinin kansannousun kuvaus. Se oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista historiallisista romaaneista. Samaa aihetta käsittelivät myöhemmin Stepan Zlobin ja Vasili Šukšin. Tšapyginin toinen historiallinen romaani "Guljaštšije ljudi" kuvaa Stepan Razinia edeltäneitä 1600-luvun kapinaliikkeitä.
Susanna Silvander-Rosti

Susanna Silvander-Rosti (s. 31. toukokuuta 1989) on suomalainen podcastaaja, tubettaja, sosiaalisen median vaikuttaja ja lastenkirjailija. Silvander-Rosti on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja työskentelee päivätyönään DNA:lla. 
Silvander-Rosti on tunnettu ”Kaksi äitiä” -nimisestä Youtube-kanavasta, jota hän ylläpitää puolisonsa Ella Rostin kanssa. ”Kaksi äitiä” on voittanut useita palkintoja kuten Vuoden Perhevaikuttaja (Tubecon Awards -22), Yleisön Suosikki (Creator Awards -22), Vuoden perhekanava (Tubecon Awards -20). Vuonna 2020 Silvander-Rosti sai yhdessä vaimonsa kanssa Seta ry:n myöntämän Asiallisen tiedon omena -tunnustuksen. 
Silvander-Rosti julkaisi toukokuussa 2021 esikoiskirjansa "Sulon ja Elsin uudet naapurit", joka kertoo perheiden moninaisuudesta. Kirja on suunnattu 3–8-vuotiaille lapsille. Kirjan kustantaja on Otava ja sen on kuvittanut Nadja Sarell.
Silvander-Rostilla on vaimonsa kanssa kolme lasta, vuonna 2018 syntyneet kaksoset ja vuonna 2021 syntynyt kuopus.
Sim Jae-young

Sim Jae-young (s. 14. syyskuuta 1995) on eteläkorealainen taekwondoin ja maailmanmestari.
Sim aloitti kilpailun aikuisten kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti Korean avoimen turnauksen 46 kg sarjan. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Sim hävisi puolivälierissä brasilialaiselle Iris Tang Singille. Kaksi vuotta myöhemmin MM-kilpailuissa Sim voitti uransa ensimmäisen arvokisamitalin, kun hän voitti 46 kg sarjan. Loppuottelussa hän voitti vietnamilaisen Trương Thị Kim Tuyến 18–9. Sim voitti myös samana vuonna Etelä-Korean avoimen turnauksen. Vuonna 2018 Sim pääsi Manchesterin Grand Prix -kilpailun finaaliin, mutta hävisi sen thaimaalaiselle Panipak Wongpattanakitille. Sim voitti toisen MM-kultansa vuonna 2019, kun hän voitti 46 kg sarjan loppuottelussa iranilaisen Mahla Momenzadehin. Sim eteni samana vuonna myös Rooman Grand Prix -kilpailun finaaliin, mutta hävisi sen venäläiselle Elizaveta Ryadninskayalle.
Ranskansukaheinä

Ranskansukaheinä eli sukaheinä ("Polypogon monspeliensis") on yksivuotinen heinälaji sukaheinien suvussa, joka on läheistä sukua mm. rölleille. Ranskansukaheinä kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen korsi haaroo usein alaosasta. Kukintona on kolmesta kahdeksaan senttimetriä pitkä röyhy, joka on tähkämäisen tiheä, mutta vähän katkonainen ja vihneellinen. Tähkylät ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja yksikukkaisia.
Ranskansukaheinä esiintyy alkuperäisenä tai tulokkaana ympäri maailman. Vanhassa maailmassa se on alkuperäinen ja muun muassa Amerikassa ja Australiassa levinnyt tulokaslaji. Pohjoismaissa laji on harvinainen ja satunnainen.
Ketunhäntänata

Ketunhäntänata ("Festuca alopecuros", syn. "Vulpia alopecuros") on yksivuotinen heinälaji häntänatojen suvussa, joka on läheistä sukua mm. raiheinille ja pikkunadoille.
Ketunhäntänata kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sen korret ovat pystyjä tai polvekkaita. Lehdet ovat tasakapeita, 2,5–4 millimetriä leveitä ja 3–10 cm pitkiä, päältä karvaisia. Kukintona on röyhy, 12–15 cm pitkä ja 1–2 cm leveä. Se haaroo alaosasta osin terttumaisesti. Tähkylät kasvavat kukintorangassa yksittäin; niissä on 6–8 fertiiliä kukkaa. Kukan ulkohelve on vihneellinen; vihneen pituus on 12–24 mm.
Ketunhäntänata esiintyy alkuperäisenä Välimeren maissa: Espanjassa, Portugalissa, Italiassa, Marokossa ja Algeriassa. Lajista on Suomessa yksittäinen satunnaishavainto.
Hiirenhäntänata

Hiirenhäntänata ("Festuca myuros", syn. "Vulpia myuros") on yksivuotinen heinälaji häntänatojen suvussa, joka on läheistä sukua mm. raiheinille ja pikkunadoille. Hiirenhäntänata kasvaa 10–60 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa oravanhäntänataa, mutta on kookkaampi ja vaaleanvihreä (oravanhäntänata himmeänvihreä). Se on mätästävä ja kapealehtinen. Kukinto on häntämäinen kapea hieman toispuolinen röyhy, tavallisesti nuokkuva. Tähkylöissä on kolmesta seitsemään kukkaa, vihneen pituus on 8–15 millimetriä.
Hiirenhäntänataa esiintyy alkuperäisenä tai tulokkaana ympäri maailman. Amerikassa, Australiassa ja valtamerten saarilla se on kokonaan tulokaslaji. Euroopassa hiirenhäntänata esiintyy alkuperäisenä Saksan ja Britannian korkeudelle. Pohjoismaissa se on harvinainen ja yleensä satunnainen. Suomessa laji on melko uusi satunnaistulokas.
Tijana Bogdanović

Tijana Bogdanović (; 5. toukokuuta 1998 Kruševac) on serbialainen on taekwondoin ja olympiamitalisti.
Bogdanović aloitti kilpailun aikuisten kilpailuissa vuonna 2013 Euroopan seurojen mestaruuskilpailuissa. Seuraavan kerran hän kilpaili Lausannen avoimessa turnauksessa vuonna 2014 häviten tuolloin loppuottelussa belgialaiselle Indra Craenille. Hän aloitti vuoden 2015 Thessalonikin avoimessa turnauksessa, jonka voitti. Hän eteni myös Fujairahin ja Antalyan avoimien turnauksien loppuotteluihin, mutta hävisi ne. Bogdanović saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joissa hän hävisi välierissä eteläkorealaiselle Ha Min-Ahille saavuttaen MM-pronssia. Hän voitti vielä vuoden 2015 Belgradin avoimen turnauksen. Vuonna 2016 Bogdanović oli Euroopan olympiakarsintaturnauksen toinen, mikä takasi paikan Rio de Janeiron olympialaisiin 2016. Ennen Rion olympialaisia Bogdanović oli toinen Egyptin ja Itävallan avoimessa turnauksessa ja voitti Espanjan ja Kreikan avoimen turnauksen. Euroopan-mestaruuskilpailuissa Bogdanović voitti loppuottelussa slovenialaisen Ana Petrušić ja voitti näin ensimmäisen EM-kultansa. Riossa Bogdanović voitti ensimmäisellä kierroksella Patimat Abakarovan 3–2 ja toisella kierroksella kiinalaisen Wu Jingyun 17–7. Välierissä hän voitti meksikolaisen Itzel Manjarrezin 10–0. Loppuottelussa Bogdanović kohtasi eteläkorealaisen Kim So-Huin, joka oli parempi pistein 7–6.
Bogdanović aloitti vuoden 2017 häviämällä Yhdysvaltain avoimen turnauksen loppuottelussa thaimaalaiselle Panipak Wongpattanakitille. MM-kilpailuissa 2017 hän eteni aina puolivälieriin, mutta hän hävisi tuon ottelun Dinorahon Mamadibragimovalle. Hän hävisi vielä saman vuoden aikana sekä Belgradin avoimen turnauksen että Lontoon Grand Prix -kilpailun loppuottelut. Vuonna 2018 Bogdanović oli toinen Egyptin avoimessa turnauksessa. Hän saavutti EM-pronssia vuoden 2018 EM-kilpailuissa hävittyään välierissä Tatiana Kudashovalle. Bogdanović voitti Kroatian avoimen turnauksen ja oli toinen Riian avoimessa turnauksessa. Vuoden 2019 Bogdanović aloitti voittamalla Kyproksen ja Egyptin avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Wenren Yuntaolle. Hän saavutti kuitenkin turnausvoiton Moskovan Grand Prix -kilpailusta. Vuonna 2020 Bogdanović voitti Yhdysvaltain avoimen turnauksen. Vuonna 2021 Bogdanović voitti Sofian avoimen turnauksen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Bogdanović sai 49 kg sarjassa pronssia.
Hentotoppo

Hentotoppo ("Koeleria macrantha") on monivuotinen heinälaji tupsutoppojen eli toppojen suvussa.
Hentotoppo kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Mättäänä kasvavat tyvilehdet ovat yhden millimetrin levyisiä. Kukintona on tähkämäisen tiheä röyhy, kahdesta kahdeksaan senttimetriä pitkä. Tähkylät ovat 4–5 millimetriä pitkiä, kaksikukkaisia, vihneettömiä. Kukat ja kaleiden kalvolaidat ovat hopeanhohtoisia.
Hentotoppoa esiintyy laajasti Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Pohjoismaissa sitä kasvaa vakiintuneena Tanskan korkeudelle asti. Suomessa lajia on harvoin tavattu satunnaisena tulokkaana.
Sarika Lipasti

Sarika Lipasti (s. 1973 Turku) on suomalainen teatteri-ilmaisun ohjaaja ja ääninäyttelijä. 
Lipasti opiskeli teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Turun Taideakatemiassa. Lisäksi hän on suorittanut opettajan pedagogiset opinnot sekä Soveltavan taiteen YAMK -tutkinnon. 
Lipasti työskenteli teatterialalla pitkään yrittäjänä ja free lancerina tehden lukuisia käsikirjoituksia, dramatisointeja ja ohjaustöitä. Hän toimii teatteritaiteen päätoimisena opettajana Salossa. Lipasti on toteuttanut seudulla useita lastenkulttuuriin liittyviä kehittämishankkeita ja taidekasvatusprojekteja. 
Lipasti on myös monitaiteellisen Nurinpäin Kollektiivin jäsen. 
Hän on dubannut Pikku Myyn ääniroolin "Muumipeikko ja pyrstötähti" -elokuvan vuoden 2023 versioon.
Lipasti asuu Helsingissä.
Ojamajo Doremi

Ojamajo Doremi (おジャ魔女どれみ) on japanilainen Toei Animationin tuottama animaatiosarja. Sarjassa seurataan alakouluikäistä Doremi Harukazea ja hänen ystäviään. Heistä tulee yhdessä noitaharjoittelijoita ja heidän tavoitteensa on päästä oikeiksi noidiksi. Sarjaa esitettiin Japanissa TV Asahi -televisiokanavalla helmikuun 1999 ja tammikuun 2003 välillä. Sarjaa esitettiin televisiossa neljä kautta ja yhteensä 201 jaksoa. Vuonna 2004 sarjaan julkaistiin kesäkuun ja joulukuun välillä 13-jaksoinen OVA eli suoraan videolle julkaisu (Original Video Animation).
Sarjan lisäksi siihen liittyen on julkaistu kaksi elokuvaa, manga-sovitus, videopelejä ja Light novel-sarja. Vuonna 2020 julkaistiin sarjan 20 vuotta täyttämisen kunniaksi elokuva Majo minarai o sagashite (魔女見習いをさがして).
Fred Ventura

Fred Ventura, oikealta nimeltään Federico di Bonaventura (s. 16. kesäkuuta 1962 Milano) on italialainen musiikkituottaja, laulaja ja italodiskoartisti. Hänen 1980-luvun tuotantonsa suosituimpia kappaleita ovat "Wind Of Change", "Heartbeat" ja "The Years (Go By)". Venturan levy-yhtiö 1980-luvulla oli italialainen Time Records. Vuonna 2010 Ventura ja Paolo Gozzetti perustivat Italoconnection-yhtyeen. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä "My Rhytm" vuonna 2012 Fred Venturan samana vuonna perustaman Disco Modernism -levy-yhtiön nimissä.
Fred Ventura esiintyi Flow Festivalissa Helsingissä elokuussa 2018.
Tähkäkaurake

Tähkäkaurake eli tähkäkaurakko eli tähkäkaura ("Trisetum spicatum") on monivuotinen heinälaji kaurakkeiden eli villikaurojen suvussa. Uusimman luokituksen mukaan laji on vuonna 2019 siirretty tupsutoppojen ("Koeleria") sukuun. Tähkäkaurake on jaettu Pohjoismaissa kahteen alalajiin: tunturitähkäkauraan ("T. spicatum" subsp. "spicatum") ja islannintähkäkauraan ("T. spicatum" subsp. "pilosiglume").
Ulkonäkö.
Tähkäkaurake kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Korsi on pysty, ontto, yläosasta tiheään lyhytkarvainen, karvat alaviistoja. Lehdet ovat tupelliset; lehtituppi on lyhytkarvainen. Lehtilapa on 2–3 millimetriä leveä ja lyhytkarvainen. Kieleke on hyvin lyhyt. Kukinto on tiheä, tähkämäinen, kapea, tumma röyhy. Kukintoranka ja -haarat ovat karvaisia. Tähkylät ovat 4–7 mm pitkiä, niissä on kahdesta kolmeen kaksineuvoista kukkaa. Ulkohelve on 3–5 mm pitkä ja lähes kalju; vihne on 2,5–5 mm pitkä.
Levinneisyys.
Tähkäkauraketta esiintyy laajalla alueella. Euroopassa se esiintyy Pohjoismaissa ja Länsi-Euroopassa. Pohjoismaissa lajia tavataan Skandien tunturivyöhykkeellä, Islannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa kasvi kasvaa pohjoisimmassa Lapissa Enontekiön ja Utsjoen alueella. Käsivarren Lapin pohjoispuolella se on melko yleinen. Suomessa tähkäkaurake kasvaa tuntureilla kosteilla soramailla, lumenviipymillä, kalliohyllyillä ja puronvarsilla.
Morgan Wallen

Morgan Wallen (s. 13. toukokuuta 1993 Sneedville, Tennessee) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Wallen alkoi esiintyä kirkoissa kolmevuotiaana, viulunsoiton hän aloitti viisivuotiaana. Myöhemmin hän opetteli soittamaan pianoa ja kitaraa.
Wallen osallistui "The Voice" -laulukilpailuun vuonna 2014. Muutettuaan Nashvilleen hän teki sopimuksen Big Loud Musicin kanssa. Esikoissingle ”The Way I Talk” (2016) oli menestys, EP-levy ilmestyi samana vuonna. Esikoisalbumi "If I Know Me" ilmestyi huhtikuussa 2018. ”More Than My Hometown” oli menestyssingle albumilta "Dangerous", joka julkaistiin tammikuussa 2021. "Dangerous" sijoittui Billboard 200 -listan kärkeen ja keräsi 240 miljoonaa striimausta ensimmäisen viikon aikana.
Radioasemat ja suoratoistopalvelut ottivat etäisyyttä Walleniin sen jälkeen kun video, jossa hän käytti rasistista kieltä, tuli julkisuuteen helmikuussa 2021. Levy-yhtiö Big Loud Records keskeytti Wallenin levytyssopimuksen epämääräiseksi ajaksi. Wallen pyysi anteeksi kielenkäyttöä ja lupasi 500 000 dollaria lahjoituksina mustien johtamille järjestöille. Vuosi videon julkitulon jälkeen Wallenilla oli loppuunmyyty kiertue, radiohitti ja hän oli pääesiintyjä kesäfestivaaleilla.
Inkeri Elomaa

Airi Inkeri Elomaa (Salojärvi; s. 20. marraskuuta 1942 Kotka) on suomalainen syöpälääkäri ja tutkija, joka toimi Helsingin yliopistollisen keskussairaalan osastonylilääkärinä ja professorina (1998-). Vuodesta 2005 hän on ollut eläkkeellä. Hän on ollut ensimmäisenä maailmassa osoittamassa, kuinka klodronaattia voidaan käyttää luulääkkeenä rintasyövän ja myelooman luuetäpesäkkeiden hoidossa.
Elomaa tuli ylioppilaaksi Haminasta (1962). Hän opiskeli lääkäriksi Sveitsin Baselissa (LL 1970), ja valmistui lääketieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta (LKT 1979). Hänen endokrinologian ja urologian alaan kuuluva väitöskirjatyönsä (1979) oli otsikoitu "Idiopathic hypercalciuria : its relation to renal calculi and hyperparathyroidism". Sisätautien erikoislääkäri (HY, 1975), syöpätautien erikoislääkäri (HY, 1983), sädehoidon ja syöpätautien dosentti (HY, 1989) ja professorin pätevyys (HY, 1994). 
Työurallaan hän on työskennellyt apulaislääkärinä (1973-1975), HYKSin III sisätautiklinikan apulaisopettajana (1975-1979), vs. erikoislääkärinä (1979-1986), HYKSin sädehoidon ja syöpätautien klinikan erikoislääkärinä (1986-96), HYKSin syöpätautien klinikan osastonylilääkärinä (1996-2005). Lisäksi hän on toiminut lääketehdas Leiras Oy:n konsultoivana lääkärinä (1986-2006).
Elomaa on palkittu usealla tunnustuksella, joista seuraavassa mainitaan osa. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Sakari Mustakallion mitali ja palkinto. Vuonna 2003 Ote syövästä palkinto. Hyvän kliinisen tutkimuksen palkinto (2006). Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritari (2010). Professori Elomaalle myönnettiin Pohjolan lääketieteen palkinto vuonna 2014.
Kiehkurapantaheinä

Kiehkurapantaheinä ("Setaria verticillata") on yksivuotinen heinälaji pantaheinien suvussa.
Se kasvaa 10–100, Pohjoismaissa 20–40 senttimetriä korkeaksi. Lehtilavat ovat 5–30 cm pitkiä ja 4–16 millimetriä leveitä. Ne ovat päältä harsusti karvaiset ja alta kaljut. Kukintona on hyvin lyhythaarainen kerrannaistähkänmuotoinen röyhy. Tähkylät ovat noin kahden millimetrin pituiset ja kaksikukkaiset. Tähkylän tyvellä on vihnemäinen karva, joita on yhdestä kolmeen kappaletta, karvassa on alaviistoja mikroskooppikoon väkäsiä.
Kiehkurapantaheinä esiintyy ympäri maailman. Vanhassa maailmassa se on alkuperäinen ja Pohjois- ja Etelä-Amerikassa laajasti levinnyt tulokas. Pohjoismaissa ja Suomessa laji on harvinainen ja satunnainen tulokaskasvi.
Maria Luisa Berti

Maria Luisa Berti (s. 6. lokakuuta 1971) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana eli valtionpäämiehenä.
Berti valittiin ensimmäisen kerran San Marinon suur- ja yleisneuvostoon vuonna 2001. Viisi vuotta myöhemmin hän perusti uuden puolueen "Noi Sammarinesi". Samaan puolueeseen kuuluu myös vuonna 2016 kapteenivaltionhoitajana toiminut Gian Nicola Berti, joka on Maria Luisan veli.
Suur- ja yleisneuvosto valitsi Bertin kapteenivaltionhoitajan virkaan maaliskuussa 2011 yhdessä Filippo Tamagninin kanssa. Hän uusi kautensa 1. lokakuuta 2022 yhdessä Manuel Ciavattan kanssa.
Berti on naimaton eikä hänellä ole lapsia.
Elokuvan kätketty kieli

Elokuvan kätketty kieli () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut dokumenttielokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Sophie Fienes. Elokuvan on käsikirjoittanut Slavoj Žižek, joka esiintyy elokuvassa myös kertojana. Elokuvassa slovenialainen filosofi Slavoj Žižek tutkii eri elokuvien syvällisiä merkityksiä psykoanalyysin keinoin. Elokuvassa käsitellään useita Alfred Hitchcockin, Stanley Kubrickin ja David Lynchin elokuvia. Yle Teema on esittänyt elokuvan kolmiosaisena dokumenttisarjana vuonna 2009.
Vuonna 2012 Fiennes ja Žižek julkaisivat elokuvalle jatko-osan "Žižek ja elokuvan kätketty ideologia (The Pervert's Guide to Ideology)". Se esitettiin Teeman elokuvafestivaalilla vuonna 2013.
Kaarina Tarkka

Kaarina Helena Simola (o.s. "Tarkka"; 10. helmikuuta 1917 Tampere – 23. helmikuuta 2010) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kuvaamataidonopettaja. Hän opiskeli aluksi piirustuksenopettajaksi Taideteollisuuden keskuskoulussa vuosina 1937–1941 ja sen jälkeen kuvanveistäjäksi 1946–1950 Suomen Taideakatemian koulussa. Tarkan taiteellinen debyytti oli vuonna 1948. Hän toimi kuvamataiteen opettajana Helsingissä Kulosaaren yhteiskoulussa vuodesta 1945 vuoteen 1977 asti.
Tarkan julkinen veistos Tampereella on "F. E. Sillanpään muistomerkki" Pyynikintorin eteläisimmässä kulmassa. Veistoksen kolme pronssista reliefiseinää kuvaavat Sillanpään tuotantoa. Veistos on paljastettu vuonna 1988.
Tarkka käytti teostensa tekijäniminä vaihtelevasti "Kaarina Tarkka", "Kaarina Simola", "Kaarina Helena Simola", "Kaarina Simola-Tarkka", ja "Kaarina Helena Tarkka" nimiä. Tarkan vanhemmat olivat Simon Robert Tarkka ja Lydia (o.s. Patscheff). Tarkan puoliso oli Osmo Kullervo Simola (1917–1999).
Anna Lee Fisher

Anna Lee Fisher (s. 24. elokuuta 1949 New York, New York) on yhdysvaltalainen astronautti. Fisher valittiin Nasan astronautiksi tammikuussa 1978. Hän oli lennolla STS-51-A, joka laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 8. marraskuuta 1984. Fisher on lääketieteen tohtori Kalifornian yliopistosta. Hänellä on aikaa avaruudessa.
Pamela Melroy

Pamela Ann Melroy (s. 17. syyskuuta 1961 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen astronautti. Melroy valittiin Nasan astronautiksi joulukuussa 1994. Melroy oli lennoilla STS-92, STS-112 ja STS-120. Melroy on toiminut ilmavoimissa lentäjänä on kerännyt yli lentoaikaa yli 50:llä lentokoneella. Hänellä on yli aikaa avaruudessa.
Amina Helmi

Amina Helmi (s. 1970) on argentiinalais-alankomaalainen tähtitieteilijä, joka työskentelee Groningenin yliopiston Linnunradan dynamiikan, rakenteen ja muodostumisen professorina. Hän on eräs galaktisen arkeologian perustajista. Tieteenala rakentaa galaksien historiaa niiden nykysijainnin, liikkeen ja tähtien koostumuksen pohjalta. Astronomisena arkeologina hän etsii muinaisten galaksien jäänteitä ja käyttää niitä kootakseen paremman kuvan Linnunratamme evoluutiosta. Hän on käyttänyt tässä työssään esimerkiksi yli miljardia tähteä havainnoivan Gaia-avaruusluotaimen aineistoja.
Amina Helmi on saanut uraauurtavan väitöskirjansa (2000) jälkeen useita tunnustuksia työstään. Hänet on palkittu muun muassa Christiaan Huygens -palkinnolla (2004) ja Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsenyydellä (2017). Vuonna 2019 hänelle myönnettiin Spinoza-palkinto, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin.
Ellen Ochoa

Ellen Ochoa (s. 10. toukokuuta 1958, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen astronautti. Ochoa valittiin Nasan astronautiksi tammikuussa 1990. Ochoa oli lennoilla STS-56, STS-66, STS-96 ja STS-110. Hänellä on yli aikaa avaruudessa ja hän on Lyndon B. Johnsonin avaruuskeskuksen johtaja.
Hänellä on tohtorin arvo Stanfordin yliopistosta sähkötekniikasta. Ochoa on saanut Nasan korkeimman tunnustuksen Distinguished Service Medalin sekä Presidential Distinguished Rank Awardin.
Margaret Rhea Seddon

Margaret Rhea Seddon (s. 8. marraskuuta 1947 Murfreesboro, Tennessee) on yhdysvaltalainen astronautti. Seddon valittiin Nasan astronautiksi tammikuussa 1978. Seddon oli lennoilla STS-51-D, STS-40 ja STS-58. Seddon on lääketieteen tohtori. Hänellä on yli aikaa avaruudessa.
Mary L. Cleave

Mary L. Cleave (5. helmikuuta 1947 Southampton, New York – 27. marraskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen astronautti. Cleave valittiin Nasan astronautiksi toukokuussa 1980. Cleave oli lennoilla STS-61-B ja STS-30. Cleavella oli tohtorin tutkinto Utahin yliopistosta.
Zarra’s Law

Zarra’s Law on Juha Wuolijoen ohjaama yhdysvaltalais-suomalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 2014. Elokuvassa eläkkeelle jäänyt poliisi Tony ryhtyy selvittämään veljensä murhaa.
Joye Hummel

Joye Evelyn Hummel, oikea nimi: Joye Murchison Kelly, (4. huhtikuuta 1924 – 5. huhtikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen sarjakuvakirjoittaja. Hän haamukirjoitti useita "Ihmenainen"-tarinoita (alk. "Wonder Woman)" vuosina 1944–1947. 
Hummel oli 19-vuotias aloittaessaan sarjakuvien kirjoittamisen. Wonder Woman -sarjakuvia hän päätyi kirjoittamaan, kun sen alkuperäinen käsikirjoittaja William Moulton Marston sairastui polioon. Hummelin ensimmäinen tarina "The Winged Maidens of Venus" ilmestyi keväällä 1945 "Ihmenainen"-sarjan numerossa 12. Hän jatkoi "Ihmenainen"-tarinoiden kirjoittamista kolmen vuoden ajan, ja hänen käsikirjoitustensa myötä hahmo sai runsaasti suosiota.
Hummel oli ensimmäinen "Wonder Woman" -sarjakuvia tehnyt nainen. Hän ei kuitenkaan saanut teksteistään tunnustusta vielä 1940-luvulla. Yksi syy vähäiseen huomioon oli epäilemättä se, että hän kirjoitti niitä mieheen viittaavalla salanimellä Charles Moulton.
Yksityiselämä.
Joye Hummel oli kaksi kertaa naimisissa. Hän solmi avioliiton ensimmäisen puolisonsa David W. Murchisonin kanssa vuonna 1947. He saivat kaksi lasta. Murchison menehtyi vuonna 2000. Hummel avioitui Jack Kellyn kanssa vuonna 2002. Avioliitto jatkui aina hänen kuolemaansa saakka huhtikuussa 2021. Hummel kuoli kotonaan Winter Havenissa Floridassa 97. syntymäpäivänsä jälkeisenä päivänä.
Palkinnot.
Vuonna 2018 Hummel sai Bill Finger -palkinnon San Diego Comic-Con Internationalissa.
Devil’s Pass

Devil’s Pass tai The Dyatlov Pass Incident on Renny Harlinin ohjaama jännitys- ja kauhuelokuva vuodelta 2013. Elokuva käsittelee vuonna 1959 tapahtunutta Djatlovin solan onnettomuutta, jossa yhdeksän hengen retkikunta sai surmansa.
Rukiye Yıldırım

Rukiye Yıldırım (12. helmikuuta 1991 Ankara) on turkkilainen taekwondoin. 
Yıldırım on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2009 lähtien. Hän voitti tuona vuonna Espanjan ja Britannian avoimen turnauksen. Yıldırım voitti vuoden 2010 aluksi Alankomaiden avoimen turnauksen. Pietarin EM-kilpailuissa 2010 Yıldırım eteni aina loppuotteluun, jossa voitti espanjalaisen Elaia Torrontegui Roncon. Hän voitti myös alle 21-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2010. Vuonna 2011 Yıldırım voitti Saksan avoimen turnauksen. Gyeongjun MM-kilpailuissa 2011 Yıldırım eteni aina välieriin, mutta hävisi eteläkorealaiselle So-Hui Kimille. Vuoden 2012 olympialaisten karsintakilpailussa Yıldırım putosi puolivälierävaiheessa. Ennen EM-kilpailuja hän voitti Espanjan avoimen turnauksen. EM-kilpailuissa 2012 hävisi välierissä Ioanna Koutsoulle saavuttaen EM-pronssia. Vuonna 2013 Yıldırım voitti Alankomaiden ja Espanjan avoimen turnauksen. MM-kilpailuissa hän kilpaili 49 kg sarjassa, mutta putosi puolivälierissä Chanatip Sonkhamille. Vuonna 2014 Yıldırım voitti Trelleborgin, Itävallan ja Turkin avoimen turnauksen. EM-kilpailussa 2014 hän jäi puolivälierävaiheeseen.
Vuonna 2015 Yıldırım eteni usean turnauksen loppuotteluun, mutta voitti vain Turkin ja Ukrainan avoimet turnaukset. MM-kilpailuissa 2015 hän hävisi neljännesvälierissä Tijana Bogdanovićille. Vuoden 2016 aluksi Yıldırım voitti Turkin ja Alankomaiden avoimen turnauksen. EM-kilpailuissa hän hävisi välierissä espanjalaiselle Blanca Palmerille saavuttaen kolmannen EM-mitalin. Vielä ennen vuotta 2017 Yıldırım voitti Kroatian avoimen turnauksen. Vuonna 2017 Yıldırım voitti Saksan, Slovenian ja Alankomaiden avoimen turnauksen. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Yıldırım hävisi toisen ottelunsa Andrea Ramírezille pudoten neljännesvälierissä. Hän eteni myös kolmesti Grand Prix -kilpailujen välieriin. Vuoden 2018 ensimmäisessä turnauksessa Egyptin avoimessa turnauksessa Yıldırım saavutti voiton. Hän voitti myös Sofian, Belgian ja Espanjan avoimen turnauksen. Yıldırım voitti myös uransa toisen Euroopan-mestaruuden, kun hän voitti 46 kg sarjan loppuottelussa alankomaalaisen Dina Pouryounes Langeroudin. Vuonna 2019 Yıldırım voitti Espanjan avoimen turnauksen. Vuonna 2020 hän voitti Fujairahin ja Saksan avoimet turnaukset.
Kaarina Kellomäki

Kaarina Kellomäki (o.s. Heikkilä; s. 14. maaliskuuta 1943 Vieremä) on suomalainen tekstiili- ja ympäristötaiteilija. Hän syntyi Vieremällä ja vietti lapsuutensa ja kouluaikansa Alavudella.
Kellomäki valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1984. Hän on työskennellyt painokangaskuosien suunnittelijana (Marimekko Oy 1965–1966, freelancer-yrittäjänä 1967–1987), painokangassuunnittelun opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1973–2005 (vuodesta 1988 lehtori, 1993–1995 virkavapaalla tekstiilitaiteen vt. apulaisprofessori ja 1996–1998 muoti- ja tekstiilitaiteen osaston johtaja).
Kellomäki on osallistunut useisiin kansainvälisiin näyttelyihin. Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunta valitsi Kellomäen Vuoden opettajaksi 1988 ja Tekstiilitaiteilijat TEXO ry Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 2005.
Lee Ah-reum

Lee Ah-reum (, s. 22. huhtikuuta 1992) on eteläkorealainen taekwondoin ja maailmanmestari.
Lee saavutti juniorisarjassa Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia 55 kg:n painoluokassa 2009. Hän on kilpaillut aikuisten sarjoissa vuodesta 2014 lähtien. Hän voitti samana vuonna uransa ensimmäisen Aasian-mestaruuden, kun hän voitti Taškentin AM-kilpailujen 57 kg sarjan loppuottelussa Mayu Hamadan. Vuonna 2015 Lee voitti Australian, Etelä-Korean, Indonesian ja Kazakstanin avoimen turnauksen. Vuoden 2016 Aasian-mestaruuskilpailuissa Lee hävisi loppuottelussa Pauline Lopezille. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Lee voitti vuonna 2017, kun hän voitti Mujun MM-kilpailujen 57 kg sarjan. Hän voitti uransa ensimmäisen Grand Prix -kilpailun, kun hän voitti Moskovan turnauksen. Vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa Lee hävisi 57 kg sarjan välierissä kiinalaiselle Zongshi Luolle 24–13. Hän sai kuitenkin kolmannen mitalin Aasian-mestaruuskilpailuista. Lee voitti Fujairahin Grand Prix -kilpailun. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Lee hävisi loppuottelussa brittiläiselle Jade Jonesille. Hän voitti samana vuonna Rooman Grand Prix -kilpailun sekä Ho Chi Minh Cityn avoimen turnauksen.
The Legend of Hercules

The Legend of Hercules on Renny Harlinin ohjaama 3D-toimintaelokuva vuodelta 2014. Elokuvan aiheena on kreikkalaisen taruston myyttinen sankari Herakles.
Rick Stein

Christopher Richard ”Rick” Stein (4. tammikuuta 1947 Oxfordshire) on brittiläinen ravintoloitsija, televisiokokki ja keittokirjailija, joka tuli 2010-luvulla tunnetuksi Suomessakin television "Ruokamatka"-alkuisista ruoka- ja matkailuohjelmista.
Saksalaissukuinen Stein syntyi maatilalla Oxfordshiressä. Nuorena hän kävi ravintola-ammattikoulun ja työskenteli sitten muun muassa saksalaisessa rahtilaivassa ja Australian rautateillä kunnes ryhtyi opiskelemaan englannin kieltä Oxfordin New Collegessa. Vaimonsa Jill Steinin kanssa hän avasi ensimmäisen ravintolansa Englannin lounaiskulman Cornwalliin 1975. Se oli kalaravintola, ja kala- ja äyriäisruoista tulikin Steinin erikoisala. Vuonna 2003 hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan OBE-arvonimen ansioistaan lounaisen Englannin matkailun hyväksi.
Ensimmäiset tv-esiintymisensä Rick Stein teki tv-kokki Keith Floydin ohjelmissa 1980-luvulla. 2010-luvulla Rick Stein on asunut Australian Sydneyssä, jossa hänellä on boutique-hotelli.
Jack Gelber

Jack Gelber (1932 Chicago, Yhdysvallat – 2003 Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija.
Gelberin huumeaiheinen näytelmä "Heittäjä" (suom. Otso Appelqvist, Tuula Saarikoski, "The Connection" 1959) on esitetty Jyväskylän kesässä 1964. Näytelmän pohjalta on Shirley Clarke ohjannut elokuvan "The Connection" (1961).
Baureihe HK

Baureihe HK on Berliinin metrossa liikennöivä junamalli. Junia on 24 kappaletta ja ne ovat Kleinprofil-tyyppiä. Ensimmäiset neljä prototyypin yksikköä otettiin käyttöön vuonna 2001 ja loput yksikköä 20 vuosina 2006–2007.
Baureihe IK

Baureihe IK on Berliinin metrossa liikennöivä junamalli. Junat ovat Stadler Railin valmistamia ja ne perustuvat Stadlerin Tango-malliin. Kaksi ensimmäistä protojunaa toimitettiin 2015. Vuonna 2016 BVG tilasi 27 junaa ja ne toimitettiin 2018. Tämän jälkeen junia on tilattu lisää.
Junia käytettiin alun perin Kleinprofil-radoilla. Osaan junista on kuitenkin tehty kalustopulan takia muutoksia, jotta niitä voisi käyttää myös Großprofil-tyyppisillä radoilla.
Elizabeth Kolbert

Elizabeth Kolbert (s. 1961) on yhdysvaltalainen journalisti ja kirjailija, jonka tunnetuin teos on Pulitzerin tietokirjallisuuspalkinnon vuonna 2015 voittanut Kuudes sukupuutto. Kolbert työskentelee toimittajana The New Yorker -lehdessä.
Kolbertin tekstit käsittelevät pääasiassa ihmisen aiheuttamaa muutosta ilmastoon ja lajien monimuotoisuuteen. Kolbertin uusin kirja Under A White Sky julkaistiin helmikuussa 2021.
Suomennetut teokset.
Kuudes sukupuutto. Suomentanut Vesterinen, Pirkko. Atena, 2016.
Legend of the Ancient Sword

Legend of the Ancient Sword on Renny Harlinin ohjaama kiinalainen toiminta- ja fantasiaelokuva vuodelta 2018. Elokuva perustuu kiinalaiseen videopeliin Legend of the Ancient Sword II, josta on tehty myös televisiosarja vuonna 2014.
Koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1964

Vuoden 1964 koripallon naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Limassa, Perussa 18. huhtikuuta – 4. toukokuuta 1964. Turnaukseen osallistui 13 joukkuetta. Emäntämaa Peru sekä kaksi parasta kustakin kolmesta alkulohkosta pääsivät ylempään loppusarjaan pelaamaan mitaleista. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Tšekkoslovakia ja pronssille sijoittui Bulgaria. Neuvostoliitto voitti kaikki yhdeksän otteluaan ja joutui tiukimmille alkulohkossa Brasiliaa vastaan (68–50) ja loppusarjan viimeisessä ottelussa Bulgariaa vastaan (72–55).
Parhaat korintekijät ottelukohtaisen pistekeskiarvon mukaan olivat kahdeksan ottelua pelannut Etelä-Korean Park Sin-ja (20,6), yhdeksän ottelua pelannut Bulgarian Niza Borisova (16,4) ja kahdeksan ottelua pelannut Chilen Maria Ismenia Pauchard (16,0).
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue.
Nina Poznanskaja, Tamara Slidenko, Aliza Antipina, Ravilja Salimova, Raisa Mihailova, Ljuda Kukanova, Gena Oriol, Skaidrite Smildzina, Valve Ljutsep, Tanja Sorokina, Lidija Leontjeva, Nelli Fomin.
Bodies at Rest

Bodies at Rest on Renny Harlinin ohjaama kiinalainen toiminta- ja rikoselokuva vuodelta 2019. Elokuvassa aseistautuneet miehet hyökkäävät joulun aluspäivinä ruumishuoneelle, jossa on paikalla enää ylitöihin jäänyt oikeuslääkäri sekä hänen assistenttinsa.
Tyyne Böök

Tyyne Ellen Böök (21. maaliskuuta 1884 Helsinki – 11. kesäkuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja. 
Böök kasvoi viisilapsisessa yksinhuoltajaperheessä, kun hänen isänsä oli lähtenyt siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan. Böök kiinnostui valokuvauksesta teini-ikäisenä työskennellessään helsinkiläisen K. E. Ståhlbergin valokuvaamossa. Samalla hän tutustui ateljeekuvaaja Frans Engströmiin, joka pian avasi puolisonsa kanssa valokuvaamon Imatralle. Vuosisadan vaihteessa Böök työskenteli parin vuoden ajan Engströmin valokuvaamossa, kunnes palasi Helsinkiin ja sai työpaikan Ernst Ovesénin ateljeesta. Vuonna 1913 hän perusti oman valokuvaamon Siltasaaren työläiskaupunginosaan Helsingin työväentalon naapuriin. 
Böök otti tunnetuimmat valokuvansa huhtikuussa 1918 Helsingin taistelun aikana, jolloin hän kuvasi muun muassa sodan aiheuttamia tuhoja sekä punaisten antautumista kaupungin miehittäneille saksalaisille. Böökin ja Elsa Sillmanin sotakuvia oli esillä Suomen valokuvataiteen museon näyttelyssä vuonna 2018.
Böök luopui valokuvaajan ammatista 1920-luvulla, jonka jälkeen hän piti muun muassa alusasuliikettä Helsingin keskustassa ja omisti Hanasaaressa toimineen Helsingin Vene- ja Moottoripaja -nimisen yrityksen yhdessä sisarensa Hilja Böökin (1882–1933) kanssa. 1940-luvun lopulla hän asui Ruotsissa.
Böök kuului Suomen Valokuvaajain Liiton johtokuntaan ja järjesti valokuvauskursseja ystävänsä Tyyne Savian kanssa. Böök oli myös Suomen Teosofisen Seuran jäsen.
Moscow Mule

Moscow Mule (Moskovan muuli) on alkoholipitoinen juomasekoitus, jonka pääasialliset valmistusaineet ovat votka, inkivääriolut ja limettimehu. Juoma tarjotaan perinteisesti kuparimukissa jäiden kera. Nimestään huolimatta juoman uskotaan olevan keksitty New Yorkissa Yhdysvalloissa 1940-luvulla.
New York Times vastaan Sullivan

New York Times Co. vastaan Sullivan on Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1964 antama päätös, jonka mukaan Yhdysvaltain perustuslain ensimmäinen lisäys rajoittaa julkisten viranomaisten mahdollisuutta haastaa ketään oikeuteen kunnianloukkauksesta. Päätös edellyttää, että viranomaisen tai julkiseen virkaan pyrkivän henkilön on pystyttävä todistamaan vastaajan julkaisseen kunniaa loukkaavan väittämän joko tietäen sen olevan valheellinen tai täysin piittaamatta totuuden selvittämisestä. Edellytyksen täyttymisestä käytetään juridista termiä "actual malice" .
Päätöksen taustalla oli "The New York Timesissa" vuonna 1960 julkaistu ilmoitus, jossa kerrottiin Alabaman poliisin piirittäneen osavaltion yliopiston kampusalueen ja vihjattiin, että poliisi olisi jollain tavalla sekaantunut rasistiseen terroriin. Montgomeryn poliisipäällikkö L. B. Sullivan haastoi lehden oikeuteen ja voitti jutun paikallisessa tuomioistuimessa. Alabaman korkein oikeus vahvisti tuomion, ja juttu siirtyi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden käsiteltäväksi. Korkein oikeus päätti äänin 9–0, että tuomio oli perustuslain ensimmäisen lisäyksen vastainen. Samantyyppisiä päätöksiä on annettu myöhemmin myös muunlaisia julkisuuden henkilöitä kuin viranomaisia koskevissa tapauksissa.
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden jäsen Clarence Thomas pitää Times vastaan Sullivan -päätöksen antamaa suojaa kunnianloukkaussyytteitä vastaan liian suurena. Aiemmin vastaavaa kritiikkiä esitti Antonin Scalia.
Yrttilikööri

Yrttilikööri on nimensä mukaisesti yrteillä maustettu likööri. Niistä käytetään joskus saksankielistä nimeä "Kräuterlikör". Voimakasaromisissa yrttilikööreissä voi olla korkea alkoholipitoisuus ja pieni sokerimäärä.
Historiaa.
Yrttiliköörit juontavat juurensa keskiaikaisiin yrttilääkkeisiin, joita valmistettiin uuttamalla lääkekasveja alkoholissa. Niiden valmistus alkoi 1300-1400-luvulla, ja keskittyi luostareihin. Nykyäänkin niitä käytetään paljon digestiiveinä, helpottamaan ruoansulatusta runsaan aterian jälkeen.
Yrttiliköörejä.
Yrttiliköörit ovat erityisen suosittuja Keski-Euroopassa, ja monet tulevat saksankieliseltä alueelta.
Jägermeister, Underberg, Killepitsch ja Kuemmerling ovat saksalaisia; Riga Black Balsam latvialainen; Becherovka taas tšekkiläinen; Unicum on unkarilainen; Bénédictine ja Chartreuse ranskalaisia. Italialaiset yrttiliköörit tunnetaan nimellä "amaro" ("katkero"); näihin kuuluvat mm. Cynar ja Ramazzotti.
Suomessa Altia valmistaa Valhalla-nimistä yrttilikööriä.
Valhalla (likööri)

Valhalla tai Koskenkorva Valhalla on Anora Groupin valmistama suomalainen yrttilikööri.
Se on vahvuudeltaan 35 til-% ja maustettu mm. väinönputkella, koiruoholla, siankärsämöllä ja lakritsijuurella.
Baureihe H

Baureihe H on Berliinin metrossa liikennöivä junamalli. Niitä on valmistettu 46 kappaletta ja ne ovat Großprofil-tyyppiä. Sarjasta toimitettiin kaksi prototyyppijunaa vuonna 1995. Vuosina 1998–1999 junia toimitettiin 24 ja vuosina 2001–2002 20 kappaletta lisää.
Birgit Meyer

Birgit Meyer (s. 21. maaliskuuta 1960, Emden, Saksa) on saksalainen kulttuuriantropologi ja uskontotieteilijä, joka työskentelee Alankomaissa Utrechtin yliopiston uskontotieteen professorina. Hän tarkastelee uskoa ja uskontoa kulttuuriantropologian näkökulmasta. Mayer oli Vrije Universiteit Amsterdamin kulttuuriantropologian professori (2004-2011) ennen nykyistä uskontotieteen professuuria (2011-). 
Meyer opiskeli uskontotiedettä ja erityislasten kasvatustiedettä Saksassa Bremenin yliopistossa sekä kulttuuriantropologiaa Amsterdamin yliopistossa. Hän asui ja työskenteli 1980-luvun lopulta lähtien pitkään Ghanassa. Hänen väitöskirjansa Amsterdamin yliopistolle (1995) oli otsikoitu "Translating the devil. An African appropriation of pietist protestantism. The case of the Peki Ewe, 1847-1992". Hän on tutkinut Afrikassa muun muassa helluntailaisuutta ja kapitalismia sekä esimerkiksi uskonnon ja tiedotusvälineiden sekä polulaarikulttuurin (erityisesti paikallisesti tuotettujen videoelokuvien) välistä vuorovaikutusta. Meyerin mukaan Afrikassa karismaattiset helluntalaiskirkot ja islamistisen liikkeet nähdään - päinvastoin kuin Euroopassa - modernismin ja kehityksen ilmentyminä. 
Alankomaiden kuninkaallisen tiedeakatemian (KNAW) jäsen Meyer on ollut vuodesta (2007). Vuonna 2015 hänelle myönnettiin KNAW:n akatemiaprofessorin palkinto (Prijs Akademiehoogleraren) siihen liittyvine miljoonan euron apurahoineen. Samana vuonna hän sai myös Spinoza-palkinnon, joka on Alankomaiden korkein tieteellinen tunnustus. Palkinto sisältää pronssipatsaan ja henkilökohtaisen 2,5 miljoonan euron suuruisen tutkimusapurahan palkitun vapaasti määrittelemään tutkimusaihepiiriin.
Sirpa Ahlroos-Kouko

Sirpa Ahlroos-Kouko (s. 5. marraskuuta 1975) on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.
Ahlroos-Kouko voitti kultaa maantieajon SM-kilpailuissa vuonna 2000, sekä sijoittui toiseksi vuonna 2001 ja kolmanneksi vuonna 1999.
Paula Suominen

Paula Suominen (s. 20. maaliskuuta 1977) on suomalainen uransa lopettanut maantiepyöräilijä.
Suominen saavutti maantieajon SM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2007 ja pronssia vuonna 2008.