tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kamil Semeniuk

Kamil Semeniuk (s. 16. heinäkuuta 1996 Kędzierzyn-Koźle) on puolalainen lentopalloilija, joka edustaa Puolan miesten lentopallomaajoukkuetta. Hän debytoi maajoukkueessa ystävyysottelussa Belgiaa vastaan 14. toukokuuta 2021.
Seurajoukkuesaavutukset.
Puolan-mestaruus:
Puolan cup:
Puolan supercup:
Mestareiden Liiga:
Italian-mestaruus
Italian cup:
Italian supercup:
Maajoukkuesaavutukset.
Kesäuniversiadit:
Kansojen liiga:
Euroopan-Mestaruuskilpailut:
Maailmanmestaruuskilpailut:
Olympialaiset:
Moscow Zero

Moscow Zero on kauhuelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2006. Sen on ohjannut Maria Lidon ja käsikirjoittanut Adela Ibanez. Sen pääosissa näyttelevät Rade Šerbedžija, Vincent Gallo, Oksana Akinšina, Joss Ackland ja Val Kilmer.
Juoni.
Antropologi Sergei (Rade Šerbedžija) katoaa katujen alla olevaan Moskovan metroon ja sen alla oleviin salaisiin katakombeihin. Niissä toimii ryhmä, jonka johtaja Andrei (Val Kilmer) on, ja he vartioivat siellä sijaitsevaa sisäänkäyntiä helvettiin. Venäläinen pappi Owen (Vincent Gallo) johtaa ryhmää, joka lähtee etsimään Sergeitä katakombien sokkeloista.
Horror News arvosteli elokuvan huonoksi.
Trent O’Dea

Trent O’Dea (s. 11. toukokuuta 1994 Sydney, Australia) on australialainen lentopalloilija, joka pelaa keskipelaajana.
Saavutuksia.
Seurajoukkue.
Pohjoismaiden-Mestaruusturnaus:
Ruotsin Mestaruus:
Maajoukkue.
Aasian, Australian ja Oseanian Mestaruuskilpailut:
Youssoufa Moukoko

Youssoufa Moukoko (s. 20. marraskuuta 2004) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia.
Moukouko siirtyi Dortmundin akatemiaan FC St. Paulin akatemiasta heinäkuussa 2016 ja nousi Dortmundin edustusjoukkueeseen heinäkuussa 2020. Hän pelasi ensimmäiset Bundesliigan ottelunsa kaudella 2020–2021 ja teki myös ensimmäisen maalinsa. Hän on pelannut 44 Bundesliigan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt 11 maalia.
Moukoko on pelannut kaksi A-maaottelua Saksan maajoukkueessa ilman tehtyjä maaleja. Hän kuului Saksan joukkueeseen Qatarin MM-kilpailuissa 2022 mutta pelasi vain viime hetket ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Japania vastaan.
Mike Kluge

Mike Kluge (s. 25. syyskuuta 1962 Berliini, Saksa) on saksalainen pyöräilijä. Kluge on moninkertainen Saksan mestari ja amatöörimaailmanmestari cyclocrossissa vuosina 1985 ja 1987 ja ammattilaisten maailmanmestari vuonna 1992.
Vuonna 1992 Kluge perusti polkupyöriä valmistavan Focus Bikes -yrityksen Cloppenburgiin, Saksaan. Hän kilpaili myös miesten maastoajoissa vuoden 1996 kesäolympialaisissa.
Vetlanda-Posten

Vetlanda-Posten (lyh. VP; vuoteen 1931 muodossa "Hvetlanda-Posten") on ruotsalainen vuonna 1893 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Vetlanda. Se ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan sitoutumaton liberaali ja kuuluu Bonnier-konserniin. Lehti on ollut vuodesta 2013 tabloid-kokoinen.
Ähtärin helluntaiseurakunta

Ähtärin helluntaiseurakunta eli Ähtärin helluntailähetys on ähtäriläinen helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1938 ja rekisteröity yhdistykseksi vuonna 1986. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat lapsi- ja nuorisotyö, toritoiminta sekä lähetystyö. Seurakunnan pastori on Samuel Kuusela ja hallituksen puheenjohtaja Minna Nyyssölä.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Pohjanmaan kautta

Pohjanmaan kautta on Alfa-tv:n syksyllä 2022 esittämä yhdeksänosainen komediasarja, joka on leikattu amatöörivoimin ja minimibudjetilla tehdyistä kolmesta lyhytelokuvasta "Muistoseurat: komedia eteläpohjalaisista" (2017), "Muistoseurat 2: Anteron aarteen jäljillä" (2018) ja "Muistoseurat 3: Haaveita ja harha-askelia" (2019), jota venytettiin lisäkuvauksilla kesällä 2020 pitkän näytelmäelokuvan mittaiseksi ”versioksi 3.5”. Tarinat on tuottanut Evijärvellä, Kauhavalla ja Lappajärvellä toimiva Järvilakeuden kansalaisopisto ja käsikirjoittanut sen rehtori Leea Keto. Toisena ohjaajana on ollut maalaiskomediasarjojen erikoismies Jukka Mäkinen.
Sarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin tiistaina 27. syyskuuta ja viimeinen tiistaina 22. marraskuuta 2022, muutamaa päivää ennen kuin Alfa-tv:n emoyhtiö ilmoitti konkurssihakemuksesta ja kanavan lopettamisesta.
Juoni.
Eteläpohjalainen Antero on kuollut epäselvissä olosuhteissa venetsialaisten eli kesämökkikauden päättäjäisten aikaan. Hänen ystävänsä Pena ja Kale päättävät seuraavana kesänä toteuttaa Anteron muistoksi tämän pitkäaikaisen haaveen ajaa Kauhavan lentokentän juhannusjuhlille hienolla limusiinilla. Matkaan lähdetään pakettiauton rämällä, ja mukaan tulee muitakin kyydittäviä, kuten muuan oululainen runoilija Torsti. Myöhemmissä jaksoissa Anteron jäämistöstä löytyy salaperäinen aarteesta vihjaileva kirje, jonka perusteella leski Maire ja velipoika Kale lähtevät etsintöihin Lappajärven suunnalle. Kyytiin tulee myös varjoliitäjä Uskoon ihastunut äitee-Lempi, ja monien kommellusten jälkeen seurue pääseekin aarteen jäljille.
Teheranin nykytaiteen museo

Teheranin nykytaiteen museo () on Laleh-puiston viereen Teheraniin rakennettu kolmekerroksinen taidemuseo, joka on yksi Iranin suurimmista taidemuseoista.
Farah Pahlavin mukaan idea Teheranin nykytaiteen museon perustamisesta tuli hänen keskustellessaan taiteilija Iran Darroudin kanssa 1970-luvulla ja Darroudin kertoessa toiveestaan saada tila entistä pysyväisluonteisempaa teosten esittelyä varten. Farah Pahlavin serkku, arkkitehti Kamran Diba suunnitteli tilat, jotka vihittiin käyttöön vuonna 1977. Sekä perinteinen persialainen että moderni arkkitehtuuri innoittivat rakennuksen suunnittelutyötä.
Iranin islamilaisen vallankumouksen (1979) jälkeen länsimaisten taiteilijoiden teokset siirrettiin museossa erityiseen säilytystilaan. Vuonna 1999 pidettiin ensimmäinen islamilaisen vallankumouksen jälkeinen länsimaisen taiteen näyttely. Teheranin nykytaiteen museossa on yhdeksän galleriaa, joista kolme on omistettu kansainvälisten taiteilijoiden maalauksille museon pysyvästä kokoelmasta. Näissä esitellään muiden muassa Claude Monet'n, Vincent van Goghin, Pablo Picasson, René Magritten ja Andy Warholin töitä. Tilapäisiä näyttelyitä järjestetään pitkin vuotta kuudessa muussa galleriassa. Paikalliset taiteilijat pitävät museossa välillä näyttelyitään. Teheranin nykytaiteen museossa on varattu veistoksille museokompleksin sisäpiha ja museon pohjoispuolella sijaitseva veistospuisto. Näissä on teoksia muiden muassa René Magrittelta, Alberto Giacomettilta, Marino Marinilta, Max Ernstiltä, Alexander Calderilta, Henry Moorelta, Eduardo Chillidalta, Max Billiltä ja Parviz Tanavolilta. Museossa on myös elokuva-arkisto, kirjasto, kahvila, kirjakauppa ja valokuvaukselle omistettu workshoptila.
Pikkuteatteri (Lahti)

Pikkuteatteri on kaikille avoin lahtelainen teatteritila. Se sijaitsee Lahden keskustassa vuonna 1911 valmistuneessa jugendrakennuksesa osoitteessa Loviisankatu 8, samassa rakennuksessa ravintola Torven kanssa. Rakennus on eräs Suomen vanhimmista teatterikäyttöön valmistuneista rakennuksista. 
Teatterin juhlasali on ollut käytössä vuodesta 1912, Teatterissa on 150 istumapaikkaa ja 80 neliömetrin näyttämö.
Viime vuosina Pikkuteatterin aktiivisia käyttäjiä ovat olleet Lahden Nuorisoteatteri, Lahden Lauantainäytämö ja Lahden kesänäyttämö, minkä lisäksi tiloissa on aktiivista tapahtumatoimintaa, kuten Lahden Taideviikot, Taidelauantai, kansainenvälinen Fringe festivaali, Mastofestivaali, Lahden Jazztori, Lahden Lasten Talvikarnevaalit ja stand-up -iltoja.
Historia.
Loviisankatu 8 vihittiin käyttöön 16.3.1911. Rakennuksesta tuli Lahden tärkein varhaisen teatteri- ja orkesteritoiminnan keskus ja se toimi Lahden amatööriteatterin, Lahden teatterin ja Lahden kaupunginteatterin keskuksena vuoteen 1957 asti. Talossa sijaitsi Lahden Kirjapaino- ja Sanomalehtiosakeyhtiön- ja Suomalaisen Seuran tilat, asuntoja, liikehuoneistoja ja juhlasali, joka oli siihen aikaan kaupungin suurin ja ajanmukaisin. Juhlasali oli aktiivisesti teatteriharrastajien käytössä ja rakennusta alettiin kutsua 1920-luvulta alkaen teatteritaloksi. Tiloja uudistettiin kesällä 1938 ja seuraavan kerran vuosina 1974-1976, jolloin teatteritilan yleisilmettä, teknisiä ratkaisuja, näyttämöä ja katsomoa remontoitiin. Uudistettu teatteri nimettiin Pikkuteatteriksi ja sen ensi-iltaa juhlistettiin 16.-18.1.1976 Minna Canthin näytelmällä "Kovan onnen lapsia".
Lahden kaupunginteatteri esiintyi Pikkuteatterissa viimeisen kerran syksyllä 1982 Martti Kainulaisen tulkinnalla näytelmästä "Hamlet", jonka pääosissa esiintyi Kari Hakala ja Erja Manto. Pikkuteatterin toiminta on jatkunut harrastajaryhmien, kuten Nuorisoteatterin, elokuvakerhojen, Satuteatterin, Lahden Lauantainäyttämön, Timotei-teatterin ja Päijät-Hämeen lausujien käytössä.
Pikkuteatterissa on vuosikymmen aikana esiintynyt useita tunnettuja nimiä, kuten veljeksi Joel ja Jalmari Rinne, Topo Leistelä, Reino Valkama, Kerttu Hämeranta, Uljas Kandolin, Veikko Tyrväinen, Maikki Ruoppila, Aino Ackté, Toivo ja Alma Kuula, Aarne Orjatsalo, Elli Tompuri, Iida Aalberg, Eeva-Kaarina Volanen, Tauno Palo, Ensio Jouko, Kauko Helovirta, Rauni Ranta, Evert ja Kirsi Suonio, sekä Fritz-Hugo Backman.
Bones and All

Bones and All on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu romanttinen kauhudraamaelokuva, jonka on ohjannut Luca Guadagnino. Se perustuu Camille DeAngelisin vuonna 2015 julkaistuun romaaniin "Bones &amp; All", jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi David Kajganich. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Taylor Russell, Timothée Chalamet, Mark Rylance, André Holland, Michael Stuhlbarg, David Gordon Green, Chloë Sevigny ja Jessica Harper.
Elokuvan keskiössä on kannibalistinen nuoripari (Russell ja Chalamet), joka lähtee road tripille Yhdysvaltojen halki.
"Bones and All" sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 2. syyskuuta 2022, missä se palkittiin parhaan ohjauksen Hopeisella leijonalla. Taylor Russell palkittiin myös Marcello Mastroianni -palkinnolla, joka jaetaan vuosittain parhaalle nousevalle nuorelle näyttelijälle. Suomen-ensi-iltansa elokuva sai 25. marraskuuta 2022. Elokuva sai pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta, jotka kehuivat erityisesti roolisuorituksia, ohjausta, kuvausta sekä eri genrejen yhdistelyä.
Vastaanotto.
Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 83% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,5/10. Keräys perustuu 253 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 74 pistettä 100:sta. Keräys perustuu 53 arvosteluun.
"The Guardian" antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja piti sitä pelottavana, ilkeänä ja hätkähdyttävänä kaikessa romanttisuudessaan. Muropaketti, "Episodi" ja Kulttuuritoimitus antoivat elokuvalle neljä tähteä ja kehuivat erityisesti sen roolisuorituksia. "Helsingin Sanomat" antoi elokuvalle niin ikään neljä tähteä ja piti sitä Guadagninon parhaimpana ja mielenkiintoisimpana teoksena.
Tarhagallianruusut

Tarhagallianruusut eli ranskanruusut eli "ranskanruusu" ("Rosa" Gallica-ryhmä) on viljeltyjen ruusuristeymien lajikeryhmä. Risteymien tunnistettavana kantalajina on Euroopassa alkuperäisenä kasvava laji gallianruusu ("Rosa gallica"), jota on myös kutsuttu joskus ranskanruusuksi.
Lajikkeita.
Tarhagallianruusuryhmän tunnettuja lajikkeita ovat muun muassa:
Ray Noppa

Noppa on RAY:n varhainen videopohjainen raha-automaatti. Raha-automaatin julkistus tapahtui vuonna 1991. Pelin grafiikka oli tarkoitus saada näyttämään kolmiulotteiselta, joskaan se ei ollut sitä aidosti. Peli ei ollut erityisen suosittu huolimatta kehittyneisyydestä ja näyttävyydestä. Pelissä oli muutamia erityisiä toimintoja, kuten tuplauksessa valitun näppäimen vilkkuminen tuplauksen onnistuessa. Pelaaja saattoi kontrolloida, kuinka kauan noppia sekoitettiin.Noppien määrä on kolme ja suora voi muodostua vain peräkkäisistä nopista. Lisäksi pelissä on tuplaustoiminto Pelin päävoitto oli 200 markkaa 5 markan panoksella.
Mohammed Muntari

Mohammed Muntari (; s. 20. joulukuuta 1993 Kumasi, Ghana) on ghanalaissyntyinen qatarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 194-senttimetrinen. Hän on pelannut koko pääsarjauransa Qatarissa ja edustanut el-Jaishia, al-Duhailia sekä al-Ahlia.
Qatarin maajoukkueessa Muntari on pelannut helmikuun 2023 alkuun mennessä 55 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli Qatarin kaikissa kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle ja teki toisessa ottelussa Senegalia vastaan Qatarin ainoan maalin.
Anthony Perkinsin filmografia

Tämä on Anthony Perkinsin filmografia.
Lähde:
Cheltenham Township

Cheltenham Township on kunta ("township") Yhdysvalloissa Pennsylvanian osavaltiossa. Sen väkiluku oli 37 452 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Montgomeryn piirikunnan eteläosassa. Cheltenham Township kuuluu Philadelphian esikaupunkialueeseen. 
Väestö.
Vuonna 2020 Cheltenham Townshipin 37 452 asukkaasta valkoisia oli 45,3 %, mustia 37,8 %, aasialaisia 7,1 % ja alkuperäisasukkaita 0,3 %. Asukkaista 3,2 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 6,3 % asukkaista asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 14,0 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 12,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Ben-Zion Orgad

Ben-Zion Orgad (; 1926 Gelsenkirchen, Saksa – 28. huhtikuuta 2006 Tel Aviv, Israel) oli säveltäjä, musiikkipedagogi ja runoilija. Hän syntyi Saksassa, mutta emigroitui nykyisen Israelin alueelle vuonna 1933.
Orgad aloitti viulunsoiton opiskelun vuonna 1934 Rudolf Bergmanin johdolla. Hän sai myös musiikin teorian ja sävellyksen opetusta Paul Ben-Haimilta. Vuonna 1947 Orgad valmistui Jerusalemin musiikkiakatemiasta Josef Talin opiskelijana. Hänen muita opettajiaan olivat Jerusalemissa Solomon Rosowsky ja Yhdysvalloissa Aaron Copland. Orgadin tuotannossa tärkeä asema on heprean kielellä. Huomattavan osan hänen tuotannostaan muodostavat hänen vokaalimusiikkiteoksensa. Niiden innoittajina olivat raamatulliset kirjoitukset, keskiaikaiset hepreankieliset tekstit ja moderni hepreankielinen runous. Orgad oli myös itse tuottelias runoilija ja kirjoittaja. Hänen teoksiaan esitettiin sellaisten johtavien kapellimestarien kuin Leonard Bernsteinin ja Gary Bertinin johdolla. Vuonna 1997 Orgadille myönnettiin Israel-palkinto musiikista.
Orgad toimi vuosina 1975–1988 Israelin kansallisena musiikkikoulutuksen superintendenttinä. Hänen sävellystensä joukossa on "Mizmorim" (Psalmien kirja, 1966–1968). Hän laati teoksia myös orkesterille (esimerkiksi sinfonia "Hatzvi Israel", 1949/1964) ja kamarimusiikkikokoonpanoille. Orgad kuoli Tel Avivissa pitkään sairastettuaan.
Grethe Kausland

Grethe Kausland (3. heinäkuuta 1947 Horten – 16. marraskuuta 2007 Oslo) oli norjalainen laulaja ja näyttelijä. Kausland teki läpimurtonsa kahdeksanvuotiaana kappaleella "Teddyen min", jota myytiin yli 100 000 kappaletta. Elokuvadebyyttinsä Kausland teki vuonna 1957 elokuvassa "Smuglere i smoking". Ensimmäisen pääosansa Kausland esitti vuonna 1959 elokuvassa "Ugler i mosen". Uransa alkuaikoina Kausland tunnettiin nimellä Lille Grethe.
Kausland voitti Melodi Grand Prix'n 1972 duettona Benny Borgin kanssa kappaleella "Småting" ja duo valikoitui näin Norjan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa duo sijoittui 14:nneksi 18 kilpailijan joukosta.
Kausland teki vuodesta 1973 runsaasti yhteistyötä Dizzie Tunes -yhtyeen kanssa.
Kausland kuoli keuhkosyöpään 60-vuotiaana vuonna 2007.
Aymen Dahmen

Aymen Dahmen (, s. 28. tammikuuta 1997 Sfax) on tunisialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa CS Sfaxienia. 
Seurajoukkueura.
Dahmen aloitti uransa kasvattajaseurassaan CS Sfaxienissa kaudella 2017–2018. Tuolloin hän oli joukkueen varamaalivahti. Rami Jridin siirryttä kauden jälkeen Esperanceen nousi Dahmen seuran ykkösmaalivahdiksi. Hän saavutti joukkueen kanssa Tunisian cupin mestaruuden, kun pääsarjassa joukkue sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2019–2020 Dahmenin Sfaxien sijoittui Tunisian pääsarjassa toiseksi Esperancen voitettua mestaruuden.
Kausi 2020–2021 meni vaihtelevasti, kun joukkue sijoittui pääsarjassa viidenneksi. Sitä vastoin Dahmen saavutti Sfaxienin kanssa toistamiseen Tunisian cupin mestaruuden.
Dahmen saavutti myös kaudella 2021–2022 Tunisian cupin mestaruuden, kun Sfaxien voitti loppuottelussa AS Marsan 0–2.
Maajoukkueura.
Dahmen pelasi Tunisian alle 23-vuotiaiden maajoukkueissa vuosina 2018–2019. Hänen ensimmäinen A-maaottelu Tunisian paidassa oli 28. maaliskuuta 2021 Päiväntasaaja vastaan Afrikan kisojen karsintaottelussa. Tunisia voitti ottelun 2–1.
Kesäkuussa 2022 Dahmen saavutti Tunisialle Kirin Cupin mestaruuden. Hän pelasi kisojen kaikki ottelut.
Dahmen valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2022 MM-kilpailuihin Qatariin.
Mr. Do’s Castle

Mr. Do’s Castle (myös Mr. Do!'s Castle ja Mr. Do! v.s Unicorns) on Universalin kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna kolikkopelinä ja seuraavana vuonna Atari 2600:lle, Atari 5200:lle, Atarin 8-bittisille, ColecoVisionille, Commodore 64:lle ja MSX:lle.
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja omaksuu sirkusklovni Mr. Do:n roolin.
Pelaajalla on käytössään vasara, jolla voi pudottaa tasoja alas. Tasoja pudottamalla voi myös tappaa vihollisia. Taso on suoritettu, kun joko kaikki kirsikat on pudotettu alas tai viholliset on tapettu. Pelissä on myös avaimia, joita keräämällä voi saada suojakilven ja pelaajan täytyy kerätä kirjaimia saadakseen EXTRA-sanan ja pääsee näin seuraavaan kenttään. Pelaajan tuhottua tietyn kirjaimen nousee lippu linnan yläosaan. Lisäksi pelissä on tikapuita joita voi siirtää.
Menachem Avidom

Menachem Avidom (; 6. tammikuuta 1908 Stanislaviv, Itävalta-Unkari – 5. elokuuta 1995 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen säveltäjä.
Avidom oli itävaltalaisen säveltäjä Gustav Mahlerin serkku. Hän emigroitui Palestiinan brittiläiselle mandaattialueelle vuonna 1925. Avidom opiskeli musiikkia ja säveltämistä Beirutin amerikkalaisessa yliopistossa sekä Pariisin konservatoriossa, jossa hänen opettajiinsa kuului Henri Rabaud. Hän vietti myös neljän vuoden jakson Egyptissä. Vuosina 1935–1946 Avidom opetti konservatoriossa ja musiikin opettajien koulutuslaitoksessa Tel Avivissa. Lisäksi hän työskenteli musiikkikriitikkona.
Avidom sävelsi varhaisia teoksia impressionistiseen tyyliin, mutta siirtyi sitten kohti atonaalista sävelkieltä. Vuonna 1939 hän teki sovituksia Jemenin juutalaiselle laulaja Bracha Zefiralle. Avidom alkoi tuntea mielenkiintoa Lähi-idän ja Euroopan musiikin teorioiden yhdistämistä kohtaan. Vuodesta 1944 hän sävelsi teoksia tämän pohjalta syntyneellä uudella tyylillään, joka oli leimallinen hänen myöhemmällekin sävellystuotannolleen. Tätä "välimerelliseksi" kuvattua tyyliä edustivat muiden muassa huilukonsertto (1944) sekä sinfoniat nro 1 ("Amamit", 1945) ja nro 3 ("Yam ha'Tichonit", 1951). Avidom esimerkiksi käytti itämaisia melodisia motiiveja, mutta hänen orkestraatioonsa vaikuttivat Maurice Ravel ja Les Six -ryhmän ilmaisu. Avidomin toinen sinfonia ("David", 1948–1949) kuvaa raamatullisen kuninkaan elämää; hänen viides sinfoniansa ("Shirat Eilat", 1956–1957) yhdistää perinteisen sinfonisen muodon ja laulusarjan.
Israelin musiikissa tulivat 1960-luvun alkupuolella enemmän muotiin kansainväliset tyylit ja tekniikat alueellisen painotuksen kustannuksella. Tämä vaikutti myös Avidomiin, joka alkoi käyttää kaksitoistasäveljärjestelmää. Hänen viimeisessä sinfoniassaan (nro 10, 1981) kaksitoistasäveljärjestelmä on yhdistetty itämaisiin melodioihin. Avidom käytti useissa teoksissaan muusikoiden nimien kirjaimiin sopineiden nuottien sarjoja. Sinfoniassaan nro 7 (1960–1961) hän viittasi tällä tavalla itseensä, teoksessa "ArtHur ruBinStEin" (kuusi inventiota pianolle) Arthur Rubinsteiniin ja teoksessa "Bachiana" (1984–1985) Johann Sebastian Bachiin.
Avidom sävelsi sinfonioidensa lisäksi muun muassa oopperoita, joista "Alexandra ha'khashmonait" toi hänelle Israel-palkinnon vuonna 1961. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kamarimusiikkiteoksia, pianosävellyksiä ja vokaalimusiikkia. Israel-palkinnon lisäksi Avidom sai useita muitakin palkintoja, kuten Tel Avivin kunnan palkinnot vuosina 1947 ja 1956. Avidom työskenteli Israelin filharmonisen orkesterin pääsihteerinä vuosina 1945–1952, Israelin matkailuministeriön neuvonantajana taiteissa 1952–1955, Israelin säveltäjäliiton puhemiehenä 1958–1971 ja tekijänoikeusjärjestö ACUM:n pääjohtajana 1955–1980.
Véronique Müller

 
Véronique Müller (s. 9. helmikuuta 1948 Murten) on sveitsiläinen laulaja. Müller valittiin julkisessa karsinnassa edustamaan Sveitsiä Eurovision laulukilpailussa 1972 kappaleella "C'est la chanson de mon amour". Samana vuonna Müller esitti Sveitsin karsinnassa myös kappaleen "La rose et le tambour". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Müller sijoittui kahdeksanneksi. Müller sanoitti Sveitsin vuoden 1980 euroviisuedustuskappaleen "Cinema", jonka esitti Paola.
Antti Keinänen

Antti Keinänen on suomalainen balettitanssija. Hän on ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisbalettiin vuodesta 2000 alkaen, ja on toiminut 1. solistitanssijana vuodesta 2010. Keinänen on valmistunut Suomen kansallisoopperan balettikoulusta vuonna 1995 opettajinaan muun muassa Ilkka Lampi ja Jarmo Rastas. Keinänen on palkittu "Tanssin kukan" Nuppu-palkinnolla 2001 ja Pro Dance -palkinnolla 2003.
Balettitanssijan uran lisäksi Antti Keinänen on esiintynyt Helsingin kaupunginteatterin "Billy Elliot" -musikaalissa 2015 aikuisen Billyn roolissa. Hän on osallistunut joulukuussa 2020 MTV3-kanavalla esitettyyn "Laulu rakkaudelle – Secret Song Suomi" -ohjelmaan, jossa hän ja näyttelijä-laulaja Irina Björklund yllättivät Jorma Uotisen esityksellään "Balladi elokuvasta Klaani” -kappaleesta kunnoittaakseen tämän uraa.
Keinäsen puoliso on balettitanssija Teemu Tainio.
Yardena Alotin

Yardena Alotin (; 19. lokakuuta 1930 Tel Aviv – 5. lokakuuta 1994 New York, New York) oli israelilainen säveltäjä ja pianisti.
Alotin aloitti 5-vuotiaana pianonsoiton opiskelun Moshe Sharettin siskon Rivka Sharett-Hozin johdolla. Hän opiskeli vuosina 1948–1950 Tel Avivin musiikin opettajien koulutuslaitoksessa ja vuosina 1950–1952 Israelin musiikkiakatemiassa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Alexander Uriah Boskovich (musiikin teoria), Mordecai Seter (harmonia, kontrapunkti), Paul Ben-Haim (orkestraatio), Ilona Vincze-Krausz (pianonsoitto) ja Ödön Pártos (sävellys). Alotin toimi vuosina 1975–1976 Bar-Ilanin yliopiston residenssisäveltäjänä.
Alotin yhdisteli tyylissään itäisten ja läntisten traditioiden vaikutteita sekä juutalaista kansanperinnettä ja moderneja ideoita keskenään. Hän sai ensimmäisellä teoksellaan ("Yefei Nof" sekakuorolle, 1952) Nissimov-palkinnon. Hän teki tästä sävellyksestä myös uuden version soolohuilulle James Galwayta varten vuonna 1978. Alotinin tuotannon joukossa merkittäviksi nousivat vuodelta 1958 olevat a cappella -kantaatti ja "Al Golah D'vuyah" ("The Painful Exile") lauluäänelle sekä orkesterille. Lisäksi hänen pianoteoksiaan, kuten sarjaa (1974), on esitetty usein. Tel Avivin kirjallisuus- ja taidejärjestö tilasi Alotinilta vuonna 1984 teoksen Tel Avivin kaupungin 75-vuotisjuhlan kunniaksi.
Alotin kuoli vuonna 1994. Hänen leskensä perusti vuonna 1998 hänen mukaansa nimetyn rahaston israelilaisen esittävän säveltaiteen tueksi.
Viljo Meriläinen

Viljo Meriläinen (18. elokuuta 1916 Sotkamo – 23. huhtikuuta 1995 Kuhmo) oli suomalainen kauppias ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Meriläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Konsta Meriläinen ja Katri Huotari ja puoliso vuodesta 1941 Irja Annikki Korhonen. Meriläinen kävi kansakoulun ja maamieskoulun ja suoritti osuuskassakurssin ja diplomikauppiastutkinnon. Hän oli Sotkamon Osuuskassan toimitusjohtaja 1939–1944, Sotkamon Keskus-Liike Oy:n liikeapulainen 1944–1945 ja Aug. Korhonen Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1945. Sotkamon työvoimapäällikkönä Meriläinen toimi 1940–1941. Hän oli Kuhmon kunnanhallituksen jäsen 1956–1960 ja hänellä oli lisäksi useita kaupan alan ja muita luottamustehtäviä. Keskon neuvottelukunnan jäsen hän oli 1949–1951 ja 1983–1985 ja puheenjohtajana 1955–1957 ja hallintoneuvoston jäsen 1958–1978 ja varapuheenjohtaja 1968–1978. Sotkamon suojeluskuntaan 1933–1944 kuulunut ja molempiin sotiin osallistunut Meriläinen oli sotilasarvoltaan reservin majuri. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1978.
Rashad al-Alimi

Rashad Muhammad al-Alimi (; s. 15. tammikuuta 1954) on jemeniläinen poliitikko. Hän johtaa maata hallitsevaa presidenttineuvostoa huhtikuusta 2022 alkaen.
Aikaisemmin hän on toiminut Jemenin sisäministerinä.
Kristian Brander

Kristian Brander (26. marraskuuta 1862 Raahe – 4. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja "Virallisen lehden" toimitussihteeri. Hänen toimittajanuransa kesti 49 vuotta.
Kristian Branderin äiti oli emännöitsijä Katarina Elisabet Brander. Hän kävi Tampereen reaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1884 ja opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-filologisessa tiedekunnassa.
Brander toimi opettajan sijaisena Raahen alkeiskoulussa ja kauppakoulussa sekä oli pari lukuvuoden ajan tuntiopettajana Helsingissä Hedengrenin kauppakoulussa. Hän siirtyi sitten sanomalehtialalle sanomalehtimiesuralle ja oli työssä aputoimittajana "Uusi Suometar" -lehden toimituksessa 1889–1898. Vuosina 1898–1899 Brander oli Kemissä "Perä-Pohjolainen"-lehden päätoimittajana. Hän oli sitten nelisen vuotta Viipurissa sanomalehtimiehenä avustaen kaupungissa ilmestyneitä lehtiä kunnes hän tuli vuoden 1905 alussa työhön Suomen virallisen lehden toimitukseen. Brander oli "Virallisen lehden" toimitussihteerinä 1908–1930. Hän jäi eläkkeelle 1930. Brander toimi vielä senkin jälkeen vapaana toimittajana avustaen pääkaupunkilaislehtiä.
Brander oli naimisissa kolme kertaa; 1890–1909 Maria Kristina Gleisnerin kanssa liiton päättyessä avioeroon, 1912–1924 Ester Johanna Nymanin (k. 1924) kanssa ja vuodesta 1925 Helene Stutzerin kanssa.
Johannes de Plano Carpini

Johannes de Plano Carpini () (n. 1182 Umbria, Italia – 1. elokuuta 1252) oli italialainen tutkimusmatkailija ja fransiskaanimunkki. Hän oli ensimmäinen merkittävä mongolivaltakunnan eurooppalainen tutkimusmatkailija 1200-luvulla ja varhaisimman merkittävän länsimaisen teoksen kirjoittaja, joka käsittelee Pohjois- ja Keski-Aasiaa, Venäjän Eurooppaa ja muita mongolivaltakunnan alueita. 
Elämä.
Johannes oli ilmeisesti kotoisin Umbriasta. Hän oli yksi maanmiehensä Franciscus Assisilaisen kumppaneista ja oppilaista, ja osallistui merkittävällä tavalla fransiskaanien opetuksen levittämiseen Pohjois-Euroopassa. Hän kuului toiseen niistä lähetystöistä, jotka paavi Innocentius IV lähetti mongolien maahan, ja kirjoitti kertomuksen matkasta. Lähetystö pyrki osittain vastustamaan mongolien hyökkäystä kristittyjen maille, osittain keräämään luotettavaa tietoa mongoleista ja heidän tavoitteistaan. Taustalla saattoi piillä myös ajatus diplomaattisen kanssakäymisen aloittamisesta mongolien kanssa, jotta liitto muslimeja vastaan voitaisiin solmia. 
Tämä lähetystö lähti toisena pääsiäispäivänä 1245 Lyonista, kulki Krakovan ja Kiovan kautta Dneprin yli Batu-kaanin pääleiriin Volgan rannalle, sai Batulta turvasaaton suurkaanin luo Karakorumiin, jossa se oleskeli seuraavan talven. Ögödei-kaanin kuoleman jälkeen oli tapahtunut hallitsijavaihdos, ja Johanneksella oli tilaisuus nähdä siellä 4 000 lähettilästä kaikista mongolivaltakunnan eri kansoista, jotka olivat rientäneet osoittamaan uudelle hallitsijalleen Güyük-kaanille alamaisuuttansa suurilla mongolien heimopäivillä. Marraskuussa he saivat lähteä, mukanaan paaville osoitettu lyhyt mongoli-, arabiankielinen ja latinankielinen kirje. Lähetystö palasi Kiovaan 9. kesäkuuta 1247, jossa heidät otettiin vastaan juhlallisella vieraanvaraisuudella. He ylittivät Reinin Kölnin kohdalla ja toimittivat raporttinsa ja kaanin kirjeen paaville Lyoniin kahden vuoden poissaolon jälkeen.
Matkan jälkeen Johannes, joka oli matkalle lähtiessään vanha ja lihava ja palattuaan sairas, palkittiin Dalmatian Antivarin arkkipiispan viralla. Hän kirjasi keräämänsä tiedot teokseen, joka on jaettu kahdeksaan laajaan lukuun, jotka käsittelevät mongolien maata, ilmastoa, tapoja, uskontoa, luonnetta, historiaa, politiikkaa ja taktiikkaa sekä parasta tapaa vastustaa heitä, minkä jälkeen seuraa luku lähetystön vierailemista alueista. Teos oli kenties keskiajan kristittyjen kirjailijoiden paras esitys aiheesta.
Aïssa Laïdouni

Aïssa Bilal Laïdouni (, s. 13. joulukuuta 1996 Montfermeil, Ranska) on ranskalais-tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Laïdouni edustaa qatarilaista Al-Wakrahia, johon hän siirtyi kesällä 2024 Saksan Bundesliigan Union Berlinistä.
Laïdouni pelasi Angersissa yhden ottelun Ligue 1:ssä huhtikuussa 2016. FC Voluntarissa hän pelasi kausilla 2018–2020 putoamiskarsinnat mukaan lukien 52 Romanian pääsarjaottelua ja teki seitsemän maalia. Hän pelasi Ferencvárosissa kahden ja puolen kauden aikana 64 Unkarin liigan ottelua ja teki kuusi maalia. Hän voitti Unkarin-mestaruuden vuosina 2021 ja 2022 sekä Unkarin cupin 2022. Hän pelasi Ferencvárosissa viisi ottelua Mestarien liigassa. Eurooppa-liigassa hän teki yhden maalin pelaamissaan kymmenessä ottelussa. Union Berlinissä hän on vuodenvaihteeseen 2023–2024 mennessä pelannut Bundesliigassa 27 ottelua ja tehnyt kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän on pelannut neljä ja Mestarien liigassa kuusi ottelua ilman maaleja.
Maajoukkueura.
Laïdouni pelasi ensimmäisen maaottelunsa 25. maaliskuuta 2021 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Libyaa vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2023 loppuun mennessä 36 maaottelua ja tehnyt maalin MM-karsinnoissa Sambiaa vastaan marraskuussa 2021 ja ystävyysottelussa Egyptiä vastaan syyskuussa 2023.
Laïdouni pelasi Tunisian maajoukkueesssa MM-kilpailuissa 2022 Qatarissa. Hänet valittiin avausottelussa Tanskaa vastaan ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi avauskokoonpanossa myös Tunisian kahdessa muussa ottelussa.
Laïdouni valittiin Tunisian vuoden jalkapalloilijaksi 2022.
Mohammed al-Owais

Mohammed al-Owais (s. 10. lokakuuta 1991) on saudiarabialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 185-senttimetrinen. Hän on edustanut kotimaansa pääsarjassa ensin al-Shababia, vuosina 2017–2022 al-Ahlia ja tammikuusta 2022 alkaen al-Hilalia. Vuonna 2022 hän voitti ensi kertaa maansa mestaruuden. Vuonna 2014 hän oli varamaalivahtina voittamassa Saudi-Arabian cupia.
Saudi-Arabian maajoukkueessa al-Owais on pelannut runsaat 40 maaottelua. MM-kilpailuissa 2018 kukin Saudi-Arabian kolmesta maalivahdista pelasi yhden ottelun, ja al-Owais pelasi niistä keskimmäisen, jonka se hävisi Uruguaylle 0–1. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi turnauksen ennakkosuosikeihin kuulunutta Argentiinaa vastaan alkulohko-ottelussa, jonka Saudi-Arabia voitti 2–1.
Frivolitee

Frivolitee (fr frivolité, sv frivolitet) eli käpy- tai sukkulapitsi on lankatekniikoihin kuuluva käsityö, joka solmitaan yhden tai useamman pienen sukkulan eli kävyn avulla. Työ muodostuu siroiksi riveiksi asettuvista kaksoissolmuista, jotka tehdään kahdessa vaiheessa, ylä- ja alasolmu erikseen. Solmut ryhmitellään ja yhdistetään ympyröiksi ja kaariksi. Näiden määrää, kokoa ja pituutta muuntelemalla saadaan monenlaisia yhdistelmiä, joita toistamalla ja ryhmittämällä syntyy uusia pitsimalleja.
Valmis frivoliteetyö on yksinkertaisimmillaan ympyröistä, kaarista tai molemmista sekä silmuista koostuva pieni somiste, kapea reunus tai nauha. Käpyilemällä voidaan kuitenkin valmistaa myös asusteita, kookkaita tekstiilejä tai erilaisia kolmiulotteisia kappaleita. 
Materiaalit ja työvälineet.
Frivoliteehen käytetään tiukkakierteistä ja vetoa kestävää lankaa, jossa solmut pysyvät hyvin. Sellaisia ovat esimerkiksi puuvillainen virkkuulanka ja helmilanka, mutta harrastajat käyttävät muitakin kuituja työn paksuudesta ja toivotusta vaikutelmasta riippuen. Erilaisiin korutöihin käytetään myös koristehelmiä ja muita koristeosia, jotka pujotetaan lankaan ennen työn aloittamista. 
Työn vaativuudesta riippuen solmut tehdään yhdellä tai useammalla kävyllä. Työskentelyn aluksi lanka kierretään aluksi kävyn keskiosassa sijaitsevan kelan tai kiinteän keskiosan ympäri. Sieltä juokseva lanka pujotetaan kävyn avulla eri tavoin solmuiksi tai annetaan sen asettua eri mittaisiksi silmuiksi. Silmuilla on kaksi tehtävää: ne koristavat työtä ja toimivat ankkureina, kun työn osia yhdistetään toisiinsa. Jotta lankaa ei tarvitse katkaista, käytetään varsinkin yhdellä kävyllä työskenneltäessä koukkua myös silloin, kun halutaan kuljettaa lanka huomaamattomasti työn takana kohtaan, josta työtä jatketaan. Muita työvälineitä ovat neula tai puikko sekä sakset.
Aiheesta muualla.
Puroaho, Maire: Sukkulapitsikorut. Lankava-sivusto
Yhdysvaltain Riukiusaarten siviilihallinto

Yhdysvaltain Riukiusaarten siviilihallinto (englanniksi "United States Civil Administration of the Ryukyu Islands", japaniksi 琉球列島米国民政府, "Ryūkyū-rettō Beikoku Minseifu", okinawaksi "Rūcū ʔAmirika Minhyōjōju") oli Tyynellämerellä, Riukiusaarilla Yhdysvaltain sotilashallinnon korvannut siviilihallinto vuosina 1950–1972, minkä jälkeen saaret palautettiin Japanille.
Historia.
Okinawan taistelun jälkeen vuonna 1945 Yhdysvaltain laivasto otti alueen saaret hallintaansa, jotka se myöhemmin luovutti muille armeijan joukoille. Samana vuonna laivasto sai alueet takaisin ja perusti Yhdysvaltain Riukiusaarten sotilashallinnon, jotka luovutettiin taas seuraavana vuonna armeijalle. Vuonna 1950 alueelle annettiin siviilihallinto.
Riukiusaarten valuutta oli vuoteen 1958 B-jeni, jolloin se vaihdettiin dollariin. Saarten alueella ajettiin tien oikealla puolella, joka oli päinvastoin Japanin tapoja. Vuonna 1978, kuusi vuotta saarten luovutuksen jälkeen ajopuoli siirrettiin vasemmalle.
Saarten palauttamisesta tehtiin sopimus 17. kesäkuuta 1971, ja ne luovutettiin Japanille toukokuussa 1972.
Aleksanterinkatu (Lahti)

Aleksanterinkatu on Lahden pääkatu. Se kulkee kaupungin keskustan halki itä–länsisuuntaisesti ja sen pituus on noin 850 metriä. Itäpäässä katu jatkuu eteenpäin Karjalankatuna ja länsipäässä Hollolankatuna. Noin kadun puolivälissä on sen tärkein poikkikatu, Vesijärvenkatu.
Aleksanterinkadun varrella sijaitsee useita nähtävyyksiä ja palveluita, kuten Lahden tori, Hakkapeliittojen kotiinpaluu -patsas, Lanunaukio, Lahden Sokos, Lahden Seurahuone ja Kauppakeskus Trio. Sen kautta kulkee useita paikallisliikenteen busseja.
Katu muutettiin yksisuuntaiseksi vuonna 2014. Sitä uudistettiin merkittävästi vuonna 2016, kun mm. jalankulkuväyliä levennettiin.
Höyrylaiva Oy Kusten

Höyrylaiva Oy Kusten, nimi vuoteen 1931 "Ångfartygs Aktiebolaget Kusten" oli vuosina 1914–1942 toiminut suomalainen varustamo, joka omisti useita matkustajahöyrylaivoja. Ensimmäiset laivansa se osti vuonna 1914 toimintansa lopettaneelta Åbo Läns Kustångbåts Aktiebolag-varustamolta, joka oli Suomen suurin rannikko- ja saaristoliikennevarustamo. Uuden varustamon perustajat merikapteenit Mikael Blomberg, Julius Börman ja Gustaf Engström olivat olleet tämän varustamon palveluksessa.
Varustamon toimitusjohtajana oli merikapteeni Mainio Merimo, entinen Grönroos (1878–1944). Varustamon laivat liikennöivät muun muassa linjoilla Helsinki–Viipuri, Helsinki–Turku–Pori ja Turku–Maarianhamina. Vuodesta 1920 alkaen varustamon pääomistaja oli Meritoimi Oy, jonka toimitusjohtaja ja pääomistaja Merimo oli. Varustamon toiminta päättyi kun se myi vuonna 1942 viimeisen laivansa S/S Ilman ja varustamoyhtiö asetettiin selvitystilaan.
Varustamon matkustajahöyrylaivoja :
Vapaudenkatu (Lahti)

Vapaudenkatu on Lahden keskustassa sijaitseva merkittävä kulkuväylä ja kauppakatu. Se kulkee itä–länsisuuntaisesti sen eteläpuolella sijaitsevan kaupungin pääkadun, Aleksanterinkadun, myötäisesti. Katu alkaa lännestä Lahdenkadun risteyksestä ja päättyy Saimaankadun risteykseen, jossa se muuttuu Laaksokaduksi.
Vapaudenkadun kautta liikennöi useita Lahden seudun liikenteen paikallisbussilinjoja. Katu on yksisuuntainen.
Vapaudenkadun palveluihin kuuluu muun muassa Lahden kauppatori, Lanunaukio, Kuvapalatsi, Kauppakeskus Trio ja lukuisia kauppoja ja ravintoloita.
Puolustusvoimien valtakunnallinen itsenäisyyspäivän paraati järjestettiin Lahdessa vuonna 2021, jolloin paraatin ohimarssi kulki Vapaudenkadun kautta.
Vapaudenkatu tunnetaan Lahdessa myös lempinimellä "Vapari".
Vesijärvenkatu

Vesijärvenkatu on Lahden keskustan merkittävin pohjois–eteläsuuntainen väylä. Se alkaa Sibeliustalon luota Lahden satamasta ja päättyy Lahden rautatieasemalle, jossa se vaihtuu Uudenmaankaduksi. Kadun pituus on noin 2,5 kilometriä ja sen tärkeimpiin poikkikatuihin kuuluvat pääkatu Aleksanterinkatu, Vapaudenkatu sekä Harjukatu.
Vesijärvenkadun varrella ovat mm. Lanupuisto, kauppakeskus Syke, Kirkkopuisto, kauppakeskus Trio ja Kaupungintalonpuisto. Merkittäviä rakennuksia ovat myös mm. Asunto Oy Lahden Hämeenkatu 24, entinen Lahden taidemuseo, Vesijärvenkadun huoltoasema ja Vesijärvenkadun sähkölaitos. Kadun varrella on sijainnut myös musiikkistudio Microvox.
Lahden kaupunki on pyrkinyt rauhoittamaan Vesijärvenkatua, sillä sen vilkas läpimenoliikenne on koettu epämiellyttäväksi ja kadulla on todettu liikenneturvallisuus-, melu- ja ilmanlaatuongelmia. Toisaalta kadusta ollaan tekemässä paikallisliikenteen tärkeintä solmukohtaa Lahden kauppatorin ympäristön rauhoittamisen myötä.
Vesijärvenkatu tunnetaan Lahdessa myös lempinimellä "Vesku".
Fenamidoni

Fenamidoni (C17H17SN3O) on imidatsolinonijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa fenamidoni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten asetoniin, metanoliin ja etyyliasetaattiin. Aineen fungisidiset ominaisuudet perustuvat soluhengityksen estoon, koska fenamidoni estää tärkeitä hapetus- ja pelkistysreaktioita.
Fenamidonin synteesin lähtöaine on 2-metyylifenyyliglysiini tai sen metyyliesteri, joka reagoi tiofosgeenin kanssa muodostaen isotiosyanaatin. Seuraavassa vaiheessa tämä yhdiste reagoi fenyylihydratsiinin kanssa, jolloin muodostuu heterosyklinen rengas. Viimeinen vaihe on reaktio jodimetaanin tai dimetyylisulfaatin kanssa emäksisissä olosuhteissa.
Fenamidonia käytetään muun muassa perunan, tomaatin, salaatin, kurkkukasvien ja viiniköynnösten sienitautien torjuntaan. Euroopan unionin alueella sen myyntilupa päättyi vuonna 2018.
Inca Garcilasso de la Vega

Inca Garcilasso de la Vega (syntymänimeltään Gómez Suárez de Figueroa), tunnetaan nimellä El Inca, (12. huhtikuuta 1539 Cusco, Uusi-Kastillia – 23. huhtikuuta 1616 Córdoba, Espanja) oli inkataustainen espanjalainen historioitsija, jonka kirjoitukset Perun muinaishistoriasta ovat ensiarvoisen tärkeitä.
Elämä ja ura.
Garcilasson isä oli espanjalainen konkistadori Sebastian Garcilasso de la Vega y Vargas, joka oli palvellut Meksikossa Hernán Cortésin alaisuudessa, Guatemalassa Diego de Alvaradon alaisuudessa ja Perussa Francisco Pizarron alaisuudessa. Vuonna 1548 hänet nimitettiin Cuscon kuvernööriksi. Hän oli mennyt naimisiin inkaprinsessa Chimpu Ocilon (kastenimeltään Isabel) kanssa. Äiti opetti pojalleen Perun muinaisten asukkaiden kieltä ja ehdotti hänelle, että hän kirjoittaisi historiikin tästä kansasta. Tätä tarkoitusta varten Garcilasso, joka oli hyvin ylpeä sukutaustastaan, kiersi koko inkojen valtakunnan, keräsi tietoja sekä alkuasukkailta että siirtolaisilta ja tutustui inkojen harvoihin säilyneisiin muistomerkkeihin. Koska kuningas Filip II pelkäsi Garcilasson kasvavaa vaikutusvaltaa Perun alkuasukkaiden keskuudessa, hän määräsi hänet lähtemään Espanjaan, jonne hän matkusti vuonna 1559, pian isänsä kuoleman jälkeen. Hän palveli siellä jonkin aikaa Juan de Austrian alaisuudessa tämän Granadan maureja vastaan käymässä sotaretkessä. Noin vuonna 1584 hän kirjoitti teoksensa "Historia de la Florida", jossa hän kuvasi Hernando de Soton toimia kyseisessä maassa, ja julkaisi sen Lontoossa. Vuonna 1600 hän aloitti "Comentarios Reales" -teoksensa ensimmäisen osan, joka on Perun yleinen historia. Inkojen varhaishistoriaa käsittelevän ensimmäisen osan hän sai valmiiksi vuonna 1604 ja julkaisi sen Lissabonissa vuonna 1609. Vuonna 1612 hän sai valmiiksi toisen osan, joka käsittelee Perun valloitusta espanjalaisten toimesta, ja julkaisi sen Córdobassa vuonna 1616. 
Perun ja sen kansan historioitsijana Garcilassolla oli ainutlaatuisia etuja, sillä hänen äitinsä ja sukulaisensa kertoivat hänelle esivanhempiensa elämästä. Toisaalta hänen isänsä oli läheisissä väleissä monien valloittajien kanssa, ja Garcilasso kuuli heiltä kertomuksia espanjalaisten teoista. Hänen teoksellaan on suuri historiallinen arvo, ja se käännettiin monille eurooppalaisille kielille.
Ruslan Hlibov

Ruslan Hlibov (, ; s. 1987 Dnipropetrovsk) on ukrainalainen suunnistaja.
Hän on voittanut Latvian MM-kilpailuissa 2018 pitkällä matkalla hopeaa ja Tšekin MM-kilpailuissa 2021 keskimatkalla pronssia.
Hlibov on voittanut O-Ringen-suunnistusviikon miesten pääsarjan vuonna 2019. Suomessa Hlibov on voittanut Fin5-rastiviikon vuonna 2021 ja Kainuun rastiviikon vuonna 2019.
Seuratasolla Hlibov on edustanut ruotsalaista OK Ravinenia ja vuodesta 2022 Turun Metsänkävijöitä.
Karl Skytte

Karl Hansen Skytte (31. maaliskuuta 1908 Køng-Højrup – 9. kesäkuuta 1986) oli tanskalainen Radikaalin Venstren poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1947–1978 ja toimi niiden puhemiehenä 1968–1978. Vuosina 1964–1968 hän oli Tanskan maatalousministeri ja 1933–1937 hän toimi puolueensa nuorisojärjestön puheenjohtajana.
Psyke (yhdistys)

Psyke r.y. oli 1968 perustettu keskusteluseura, jonka tarkoituksena oli ajaa seksuaalivähemmistöjen oikeuksia Suomessa. Yhdistys julkaisi omaa "96"-lehteä. Myöhemmin 1974 perustetun SETA ry:n toiminta muodostui näkyvämmäksi, ja Psyken toiminta hiipui 1980-luvulle tultaessa.
Perustaminen.
Homoseksuaalisuus oli Suomessa rangaistavaa 1894-1971. Asia nousi yleisempään tietoisuuteen 1960-luvulla seksuaalisen vapautumisen ja homoseksuaaleihin liittyvien paljastusskandaalikirjoitusten vuoksi. Suomen hallitus alkoi 1966 lopussa valmistella rikoslain uudistusta, ja 1967 perustettiin Toisen säteen ryhmä -niminen homojärjestö, jota ei kuitenkaan rekisteröity, koska sen toiminnan lainmukaisuus herätti epäilyjä. 1968 perustetun Keskusteluseura Psyke ry:n säännöt oli niin väljästi laadittu, että Yhdistysrekisteri hyväksyi ne ja rekisteröi Psyke ry:n 1970.
Yhdistyksen perustamisasian allekirjoittivat Jorma Elovaara, Rafael Kontula ja Lars Svartström. Yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja oli Veli-Pekka Hämäläinen.
Toiminta.
Toiminnassa oli alun alkaen mukana erilaisia seksuaalisia vähemmistöjä ja eri sukupuolia edustavia henkilöitä. Yhdistyksen "96"-lehti alkoi ilmestyä 1969. Lehti sisälsi yhteiskunnallisesti suuntautuneen aineiston ohella kontakti-ilmoituksia, novelleja ja uutisia ulkomailta. Se oli jonkin aikaa yhdistyksen keskeinen keino saada uusia ihmisiä mukaan toimintaansa, sillä muissa lehdissä tällaista aineistoa ei yleensä julkaistu.
Psyke hankki 1969 kerhohuoneen Helsingissä Kapteeninkatu 3:ssa, ja 1970 hieman isomman kerhotilan Kalevankatu 45:ssa. Parin alkuvuoden hiukan radikaalimman vaiheen jälkeen Jorma Elovaara lähti muuhun toimintaan, ja Psyken toiminta keskittyi sosiaaliseen yhdessäoloon. Homoseksuaalisuuden rangaistavuuden poistuminen rikoslaista 1971 helpotti tämän suuntaista toimintaa ja siitä tiedottamista. Aikana, jolloin Suomessa ei ollut tapaamispaikkoja seksuaalisille vähemmistöille, sosiaalisen yhdessäolon mahdollistamista voi pitää tärkeänä. 
Yhdistyksen alkuvaiheen puheenjohtajina Elovaaran jälkeen toimivat Holger von Glan, Reima Viinamäki, Veli Hyvärinen ja Sirkka Vähä-Aho.
Psyken toiminnan epäpoliittisuus oli kuitenkin yhtenä tekijänä Seksuaalinen Tasavertaisuus SETA ry:n perustamisessa 1974. SETAn piiriin hakeutui nuorempia, yhteiskunnallisesti aktiivisesti suuntautuneita toimijoita.
Turussa asuvat Psyken jäsenet perustivat 1971 "Päivänkakkarat"-nimisen ryhmän. Muitakin alaosastoja syntyi, kuten Tampereen Vagabondi ja Oulun Pulssi.
Toiminnan hiipuminen.
Yhdistyksen "96"-lehteä julkaistiin 1986 saakka. Se oli julkaissut sisältöä, jolle alkoi olla kilpailijoita muissa medioissa. Yhdistyksen pyörittämien Sirkan tanssien järjestäminen päättyi vuoteen 1988. Monet alaosastot olivat itsenäistyneet ja liittyivät 1988 valtakunnalliseksi kattojärjestöksi uudelleen järjestäytyneeseen SETAan.
Mordechai Rechtman

Mordechai Rechtman (; 16. toukokuuta 1926 Wuppertal, Saksa – 27. toukokuuta 2023 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen fagotisti, kapellimestari, sovittaja ja musiikkipedagogi. Hän lähti vanhempiensa kanssa Saksasta vuonna 1933 ja asettui Israeliin vuonna 1934.
Rechtman aloitti fagotin soittamisen 12-vuotiaana. 15-vuotiaana hänet hyväksyttiin soittajaksi Israelin oopperaan, jossa hän toimi ensifagotistina vuosina 1941–1945. Vuonna 1947 hän sai Prahassa nuorisofestivaalilla ensimmäisen palkinnon. Rechtman oli vuosina 1946–1991 Israelin filharmonisen orkesterin ensifagotisti. Hän esiintyi myös sen ja muiden johtavien orkesterien kanssa solistina Israelissa ja ulkomailla. Hän vieraili lukuisilla kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla.
Rechtman perusti Israelin puhallinkvinteton vuonna 1963 ja Filharmonisen puhallinyhtyeen vuonna 1976. Vuosina 1985–1991 hän oli Israelin kamariorkesterin puhallinyhtyeen musiikillinen johtaja ja kapellimestari. Rechtman johti kapellimestarina monia Israelin suurista orkestereista, kuten Israelin filharmonista orkesteria ja Jerusalemin sinfoniaorkesteria. Hän johti suuria puhallinkokoonpanoja ja orkestereita myös Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Australiassa ja eri puolilla Eurooppaa. Lisäksi Rechtman on tehnyt kansainvälisesti esitettyjä ja levytettyjä transkriptioita ja sovituksia puhallinsoittimille, puhallinkvintetoille ja suurille puhallinkokoonpanoille.
Rechtman opetti useita sukupolvia edustaneita muusikoita ja kamarimusiikkikokoonpanoja. Hän toimi Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemian professorina 1960-luvun lopusta vuoteen 2002. Lisäksi hän oli vuosina 1977–1978 vierailevana professorina Indianan yliopiston musiikkikoulussa. Hän on opettanut myös muun muassa Juilliard Schoolissa, New England Conservatoryssa, Royal Academy of Musicissa ja Geneven musiikkikonservatoriossa. Vuonna 1994 Rechtman valittiin International Double Reed Societyn kunniajäseneksi. Hänellä oli myös Kansainvälisen kirjeshakkiliiton (ICCF) myöntämä kansainvälisen mestarin (IM) titteli. Vuonna 2004 hän sai Israelin opetus-, kulttuuri- ja urheiluministerin luottamushenkilöiden musiikin esityspalkinnon.
Julius Bomholt

Laurits Julius Bomholt (11. kesäkuuta 1896 Silkeborg – 2. tammikuuta 1969) oli tanskalainen kirjailija ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1929–1968 ja toimi niiden puhemiehenä 1945–1950 sekä 1964–1968. Lisäksi hän toimi Tanskan opetusministerinä 1950 ja 1953–1957, sosiaaliministerinä 1957–1961 sekä kulttuuriministerinä 1961–1964.
Bomholt oli keskeinen kulttuuripoliittinen vaikuttaja sosiaalidemokraattisessa puolueessa. Hän myös kirjoitti itse kirjallisuushistoriateoksia, näytelmiä, runoja ja romaaneja.
Ehsan Hajsafi

Ehsan Hajsafi (s. 25. helmikuuta 1990 Kashan) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan useimmiten vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi yhden kauden Saksan 2. Bundesliigassa FSV Frankfurtin joukkueessa ja muutaman kauden Kreikan Superliigassa, jossa hän on edustanut kaudella 2017–2018 Panioniosia ja Olympiakosia sekä elokuusta 2021 alkaen AEK Ateenaa. Hän on voittanut Iranin-mestaruuksia Sepahanin joukkueessa.
Hajsafi pelasi Iranin maajoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2008. Hän on ennen MM-kilpailujen 2022 alkua pelannut 121 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua sekä vuoden 2014 että vuoden 2018 MM-kilpailuissa. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa hän on Iranin joukkueen kapteeni, missä tehtävässä hän toimi myös vuoden 2018 kisojen toisessa ja kolmannessa ottelussa.
Helen &amp; Joseph

Helen &amp; Joseph oli 1970-luvulla toiminnassa ollut maltalainen duo, jonka muodostivat Helen Micallef ja Joseph Cutajar. Duo valittiin julkisessa karsinnassa edustamaan Maltaa Eurovision laulukilpailuun 1972 kappaleella "L-imħabba". Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa duo sijoittui 18. ja viimeiselle sijalle. Helen Micallef sijoittui samana vuonna Maltan karsinnassa kolmanneksi sooloartistina kappaleella "Ghasfur tac-comb".
Helen Micallef osallistui Maltan euroviisukarsintaan uudestaan duona Joe Georgen kanssa vuonna 1991 kappaleella "Ahna ghal kontra r- rih" / "I just can't let go", mutta ei tullut vaituksi, sekä sooloartistina vuonna 1992 kappaleella "Mat-tnehid tal-mewg" / "Yearning", mutta ei jälleen tullut valituksi.
Joseph Cutajar julkaisi albumin "This Is Cutajar" vuonna 1977. Cutajar kuoli maaliskuussa 2024.