Herman Rosenblat

Herman A. Rosenblat (n. 1929 – 5. helmikuuta 2015) oli Puolassa syntynyt yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti tekaistun holokaustimuistelmateoksen Angel at the Fence. Kirja kertoi tarinan tytöstä, joka toi hänelle ruokaa piikkilanka-aidan läpi Schliebenin leirillä, joka kuului Buchenwaldin keskitysleiriin toisen maailmansodan aikana. Kirjan oli tarkoitus ilmestyä vuonna 2009 Berkeley Booksin kustantamana, mutta julkaisu peruttiin, kun kävi ilmi, että monet teoksen osat olivat tekaistuja ja jotkut ristiriidassa todennettavien historiallisten tosiasioiden kanssa. Rosenblat myönsi myöhemmin valehdelleensa tahallaan "tuodakseen iloa". 
Ennen kuin huijaus paljastui, kirjan elokuvaoikeudet osti Harris Salomon Atlantic Overseas Pictures -yhtiöstä 25 miljoonalla dollarilla. Tarinan faneihin kuului myös Oprah Winfrey, joka kuvaili sitä suurimmaksi rakkaustarinaksi, jonka hän oli kuullut yli 22 vuoden aikana televisio-ohjelmassaan. 
Huijaus.
Vuonna 1992 Rosenblat ja hänen vaimonsa joutuivat talousvaikeuksiin aseellisen ryöstön seurauksena. Heidän poikansa joutui pysyvästi pyörätuoliin ja Rosenblat itse loukkaantui hengenvaarallisesti. Rosenblat keksi tarinan sairaalassa toipuessaan. Hän kertoi, että hänen äitinsä ilmestyi hänelle ja kehotti häntä kertomaan tarinansa maailmalle. 
Vuonna 1994 Yhdysvaltain verohallinto asetti hänet verokiinnitykseen maksamattomien verojen vuoksi, mikä lisäsi taloudellista painetta. Holokaustihistorioitsija Kenneth Waltzerin mukaan Rosenblat muutti omaa elämäntarinaansa ja korvasi sen rakkaustarinalla – ja lopulta tarinasta oli vaikea enää luopua. Rosenblat kertoi omenatarinan ensimmäistä kertaa loppuvuodesta 1995 ja voitti Oprah Winfreyn rakkaustarinakilpailun vuonna 1996. 
Oprah haastatteli häntä kahdesti, vuosina 1996 ja 2007. Kirjankustantamo Berkley Books, joka kuuluu Penguin Groupiin, solmi sopimuksen muistelmien julkaisemisesta. Elokuvatuottaja Harris Salomon suunnitteli 25 miljoonan dollarin elokuvan tekemistä nimellä The Flower at the Fence, ja käsikirjoitus oli rekisteröity Kongressin kirjastossa jo vuonna 2003. 
Huijauksen paljastuminen.
Juutalaisuuden historian ja holokaustin tutkimuksen professori Deborah Lipstadt kritisoi tarinaa jo joulukuussa 2007 henkilökohtaisessa blogissaan. Myös muut holokaustista selviytyneet, kuten Peter Kubicek, pitivät tarinaa epäuskottavana. Juutalaisamerikkalainen bloggari Danny Bloom alkoi kysellä asiasta historioitsijoilta, mukaan lukien Kenneth Waltzer. 
Waltzer alkoi tutkia asiaa yhdessä oikeusgenealogien Sharon Sergeantin ja Colleen Fitzpatrickin kanssa marraskuussa 2008. Sergeant oli aiemmin ollut mukana paljastamassa toisen holokaustimuistelmateoksen, Misha Defonsecan Susilapsen, valheeksi. He saivat selville, että Schliebenin leirin vankeja kiellettiin lähestymästä aitaa kuolemanrangaistuksen uhalla, eikä ulkopuoleltakaan päässyt aidalle. Aidat olivat sähköistettyjä ja tarkoin vartioituja. SS:n kasarmit sijaitsivat ainoan mahdollisen aidan vieressä – vangit olisi ammuttu, jos he olisivat lähestyneet sitä. 
Waltzer sai myös selville, että Rosenblatin tuleva vaimo Roma ei koskaan ollut Schliebenin kaupungissa, vaan eli koko sen ajan 340 km:n päässä saksalaisella maatilalla Breslaun lähellä. Toisen saman leirin selviytyjän, Ben Helfgottin mukaan Rosenblat ei kertonut omenatarinaa ennen 1990-luvun puoliväliä. 
Waltzer yritti kysyä tarinan aitoudesta kustantajalta ja kirjallisuusagentilta – tuloksetta. Jotkut jopa yrittivät estää hänen tutkimuksiaan. Joulukuun 25. ja 26. päivinä 2008 useat tutkijat julkaisivat kriittisiä artikkeleita The New Republic -lehdessä, ensin Waltzerin tutkimusten pohjalta ja sitten omia lisätietojaan. 
Joulukuun 27. päivä 2008 Rosenblat tunnusti elokuvatuottajalle ja kirjallisuusagentilleen, että omenatarina oli täysin keksitty. Hän väitti, että muu osa hänen holokaustikokemuksistaan oli totta, vaikka myöhemmin on löydetty muitakin virheellisyyksiä ja valheita. Rosenblat ei pyytänyt anteeksi, vaan sanoi: "Se oli mielikuvitustani, ja päässäni uskoin siihen. Uskon siihen yhä." Hän väitti keksineensä tarinan tuodakseen ihmisille toivoa ja iloa. 
Perhe tiesi huijauksesta ja yritti estää Rosenblatia kertomasta tarinaa, mikä johti perheriitaan. Hänen viimeinen elossa ollut veljensä ei halunnut puhua hänelle ja kuoli vuonna 2007. Myös Rosenblatin kaksi lasta olivat asiasta vaivaantuneita. Vaikka perhe ei hyväksynyt valhetta, he eivät koskaan paljastaneet totuutta medialle, kustantajalle tai tuottajille. Myös muut Buchenwaldin orvot tiesivät tarinan olevan epätodennäköinen mutta pysyivät hiljaa. Ajan myötä hiljaisuus kävi raskaaksi ja syntyi yhteinen näkemys, että totuus on kerrottava. 
Reaktiot huijauksen paljastumiseen.
Saman päivänä, kun Rosenblat tunnusti, Berkley Group perui kirjan julkaisun ilmoittaen saaneensa "uutta tietoa" agentilta. Kustantamo vaati takaisin jo maksetut ennakot eikä kommentoinut asiaa enempää. 
Kirjan lastenversio Angel Girl, jonka kirjoitti Laurie Friedman, julkaistiin syyskuussa 2008. Kun kustantamo Lerner Books sai tietää tarinan olevan valheellinen, se ilmoitti, ettei uusia painoksia tule ja että ostajat saavat halutessaan rahansa takaisin. Noin 2 000 kappaletta oli myyty. 
Analyysi ja seuraukset.
Holokaustihistorioitsija Kenneth Waltzer totesi, että oli huolestuttavaa, kuinka harva oli vuosien mittaan kyseenalaistanut tarinan ilmeiset aukot. Hän ja monet muut uskovat, että Rosenblatin todellinen selviytymistarina olisi ollut vaikuttava ilman lisättyjä valheita. Waltzer syyttää osittain tarinan levittäjiä – kustantajia, tuottajia ja mediavaikuttajia – jotka hyötyivät tarinasta kyseenalaistamatta sen epäuskottavimpiakin osia. 
Kustantajat tai Oprah Winfrey eivät olleet tarkistaneet faktoja ennen tarinan julkaisemista ja julkista tukemista. Deborah Lipstadt ja monet muut ovat kritisoineet voimakkaasti Rosenblatia, koska hänen valehtelunsa voi horjuttaa uskoa holokaustiin ja antaa vettä myllyyn holokaustin kieltäjille. 
Fitzpatrickin mukaan huijaukset olisi helppo estää, jos kustantajat käyttäisivät resurssejaan historioitsijoiden ja sukututkijoiden tekemään taustatarkistukseen ennen suurien investointien tekemistä. 
Yksi monista tarinan valheista oli väite, että Rosenblat oli määrätty kaasukammioon 10. toukokuuta 1945 klo 10 aamulla, mutta vapautus pelasti hänet kaksi tuntia ennen kuolemaa. Todellisuudessa sota päättyi virallisesti 8. toukokuuta ja koko leiri oli luovutettu Punaiselle Ristille jo viikkoa aiemmin. Theresienstadtin leirissä ei ollut kaasukammioita, ja kuten Lipstadt totesi: "Juutalaisvangeille ei kerrottu etukäteen, että heidät aiottiin kaasuttaa."