tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
David Farquhar

David Farquhar CNZM (1928 Cambridge, Uusi-Seelanti – 2007 Wellington, Uusi-Seelanti) oli uusiseelantilainen säveltäjä.
Farquhar vietti suurimman osan varhaisista vuosistaan Fidžillä. Hän aloitti yliopisto-opintonsa Christchurchissa ja valmistui sitten Wellingtonin Victoria-yliopistosta saatuaan opetusta Douglas Lilburnilta. Farquhar lähti Isoon-Britanniaan, jossa hän sai maisterin arvon Cambridgen yliopistosta. Lisäksi hän sai sävellysopetusta Benjamin Frankelilta Guildhall School of Music and Dramalta. Palattuaan Uuteen-Seelantiin Farquhar liittyi Wellingtonin Victoria-yliopiston musiikin laitoksen henkilökuntaan. Hän sai nimityksen musiikin professoriksi vuonna 1976 ja jäi eläkkeelle vuonna 1993.
Farquharista tuli Uuden-Seelannin säveltäjäliiton ensimmäinen puheenjohtaja sen perustamisen yhteydessä vuonna 1974. Hän sai Uuden-Seelannin säveltäjäliiton kunniamaininnan palveluksista Uuden-Seelannin musiikille vuonna 1984. Hänestä tehtiin vuonna 2004 Uuden-Seelannin ansioritarikunnan "Companion". Farquharin tunnetuimpien teosten joukossa on hänen ensimmäinen sinfoniansa (1959). Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa pianokonsertto, näyttämömusiikkia, kamarimusiikkia, kuoroteoksia ja lapsille suunnattua musiikkia.
Riippurata

Riippurata (, ) on raideliikenteen muoto, jossa vaunut roikkuvat ilmaan nostetun kiinteän kiskon alla, samaan tapaan kuin ilmaköysiradoissa vaunut roikkuvat kaapelista. Riippurata on kuin ylösalaisin rakennettu monorail. Riippuradat eivät ole olleet kovin suosittu liikennemuoto ja suuria sellaisia on käytössä vain muutamia.
Tekniikka.
Riippuratoja on tekniikoiltaan hieman erilaisia, mutta perusidea on riiputtaa vaunut jonkinlaisesta yläpuolisesta kiskosta. Wuppertalin radan käyttämä tekniikka on roikottaa vaunu koukkumaisella varrella kiskosta niin, että varteen kiinnitetyt pyörät rullaavat kiskolla ja vaunu kulkee suoraan kiskon alla. Ranskassa kehitettiin 1950- ja 1960-luvuilla SAFEGE-tyyppinen riippurata. Siinä kumipyöräinen juna kulkee putkeen sijoitettujen kiskojen varassa. Kiskojen kotelointiputki on alhaalta auki ja vaunut roikkuvat varsillaan aukosta. Toisin kuin tavaomaisissa avonaisten kiskojen radoissa, kotelointi suojaa kiskot säältä, mikä mahdollistaa toiminnan helpommin esimerkiksi kylmissä ja jäisissä olosuhteissa.
Käyttö.
Maailmalla käytössä olevat ihmisiä kuljettavat suuret riippuradat ovat kaikki osa kaupunkien julkista liikennettä tai toimivat muun paikallisen toimijan, esimerkiksi lentoaseman sisäisenä ihmisten kuljetuskeinona.
Riippuratoja on käytetty myös monenlaisissa sovelluksissa logistiikassa. Kiinaan Qingdaon satamaan avattiin vuonna 2021 konttien kuljettamiseen käytettävä automatisoitu riippurata. Sen kaltaiset kehittyneet järjestelmät voivat tulevaisuudessa automatisoida satamia ja poistaa rekkaliikenteen sataman sisällä.
Kevyitä riippuratoja käytetään kaivoksissa kuljettamaan työntekijöitä ja materiaalia. Ne ovat käytännöllisiä ja turvallisia ahtaissa tunneleissa sekä pystyvät kulkemaan jyrkkiä mäkiä verrattuna maassa kulkeviin juniin tai ajoneuvoihin. Perinteisiin ratoihin verrattuna riippurata on helpompi ja halvempi asentaa olemassaoleviin tunneleihin, koska niitä ei tarvitse välttämättä muokata juurikaan radalle sopiviksi.
Erittäin kevyillä riippuradoilla voidaan kuljettaa viljelytiloilla esimerkiksi banaaneja.
Ibrahim Omer

Ibrahim Omer (s. 1978 Eritrea) on uusiseelantilainen työväenpuolueen poliitikko.
Omer värvättiin Eritreassa sotilaaksi vuonna 2000. Hän pakeni Sudaniin vuonna 2003 ja työskenteli tulkkina YK:n pakolaisleirillä. Sudan pidätti Omerin epäiltynä vakoilusta, mutta Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön avulla hän sai vuonna 2008 mahdollisuuden muuttaa Uuteen-Seelantiin. Omer teki aluksi sekalaisia työtehtäviä. Sitten hän opiskeli Wellingtonin Victoria-yliopistossa politiikan tutkimusta ja kansainvälisiä suhteita. Politiikassa Omer on muun muassa ajanut pienipalkkaisten työläisten ja pakolaisten etuja.
Omer valittiin työväenpuolueen listoilta Uuden-Seelannin parlamentin jäseneksi vuonna 2020. Hänestä tuli maan ensimmäinen afrikkalaissyntyinen parlamentaarikko ja iranilaissyntyisen Golriz Ghahramanin jälkeen toinen pakolaistaustainen parlamentaarikko. Omer on muslimi.
Ukrainan korruption vastainen erityissyyttäjänvirasto

Korruption vastainen erityissyyttäjänvirasto (, lyhennys САП, SAP; , lyhennys SAPO) oli heinäkuuhun 2025 saakka Ukrainan syyttäjänviraston alainen riippumaton yksikkö, jonka oli ensisijaisesti vastuussa Ukrainan kansallisen korruption vastaisen toimiston (NABU) tekemien rikosepäilyjen esitutkinnan lainmukaisuudesta ja syyttäjänä toimimisesta tapausten oikeuskäsittelyssä. Yksikön toiminta käynnistettiin joulukuussa 2015.
SAP:n johtajina ovat toimineet Nazar H’olodnytskyi (2015–2020) ja Oleksandr Klymenko (2022–).
Heinäkuussa 2025 Ukrainassa syntyi laajoja mielenosoituksia, kun valtapuolue Kansan palvelija, jota presidentti Zelenskyi myös edustaa, hyväksyi hyvin nopeasti esitellyn uuden lain, jolla keskeisten korruptiota tutkineiden virastojen itsenäistä asemaa heikennettiin. Korruption vastaisen erityissyyttäjänvirasto (SAPO) ja kansallinen korruption vastainen toimisto (NABU) alistettiin presidentin nimittämän Ukrainan valtakunnansyyttäjän alaisuuteen. Presidentti oli nimennyt uuden valtakunnansyyttäjän Ruslan Kravtšenkon vasta kesäkuussa 2025. SAPOn ja NABUn johtajien mukaan lakimuutos tuhoaa virastojen riippumattoman aseman. 
Arvioiden mukaan lakimuutos mahdollistaa esimerkiksi presidentin poliittisen vaikuttamisen korruptiotutkinnoissa ja on oikeuslaitoksen itsenäisyyttä korostavan vallan kolmijaon periaatteen vastaista. Edellisvuosina NABUn ja SAPOn korruptiotutkinnat olivat paljastaneet useiden poliittisten päättäjien sekaantuneen korruptioon. Skandaali nousi esimerkiksi, kun edeltävä valtakunnansyyttäjä, aiemmin kansanedustajana toiminut Andri Kostin, oli haluton nostamaan marraskuussa 2022 syytteitä 20 miljoonan hryvnan arvoisten lahjusten vastaanottamisesta epäiltyä puoluetoveriaan, kansanedustaja Iryna Kormyškinaa (tuolloin nimeltään Allah’verdijeva) vastaan. Lopulta lokakuussa 2024 SAPO velvoitti valtakunnansyyttäjän nostamaan syytteen asiassa; tätä määräystä valtakunnansyyttäjänkin tuli noudattaa. Vangituksi tullut kansanedustaja kuitenkin vapautettiin vankeudesta samana päivänä, koska parlamentin Kansan palvelija -puolueen kansanedustajien ryhmänjohtaja David Arah”amia antoi yhdessä toisen takaajan kanssa 'henkilökohtaisen takuun' puoluetoveristaan oikeudelle.
Kolos (ilmatorjunta)

Kolos oli 1960-luvulla Neuvostoliitossa suunniteltu olalta laukaistava ilmatorjuntarakettijärjestelmä. Kolos eteni koekäyttöön saakka, mutta sen laajemmasta valmistuksesta luovuttiin sen jäädessä tarpeettomaksi Strela-2-ohjusjärjestelmän kehittelyn myötä. 
Suunnittelu ja ominaisuudet.
Neuvostoliitto oli 1960-luvun alkupuolella suunnitellut olalta laukaistavan Strela-2 -ilmatorjuntaohjuksen, mutta sen hienosäätö ja jatkokehittely kesti odotettua pidempään. Tällä välin haluttiin halpa ja yksinkertainen ilmatorjunta-ase, jonka suunnittelun sai tehtäväkseen TsNIItotšmaš Klimovskissa kesäkuussa 1966. Aseen mallina toimi saksalainen toisen maailmansodan lopulla kehitetty Fliegerfaust ja erityisesti sen 30 mm kaliiperinen versio. 
Kolosin ammus oli 30 mm NRS-30-raketti. Raketit laukaistiin Kolosin seitsemästä putkesta. Raketti lähti putkesta panoksella, minkä jälkeen se käytti omaa rakettiaan. Sen kantama oli helikoptereja vastaan noin 500 metriä ja maakohteita vastaan 2 000 metriä. Yhtä aikaa laukaistujen rakettien osumamahdollisuus 500 metrin etäisyydellä paikallaan olevaa helikopteria vastaan oli noin 14 % ja liikkuvaa helikopteria vastaan 4 %. Ammus pystyi läpäisemään 10 mm panssaria. Painoa Kolosilla oli noin 14 kg. Ensimmäinen Kolos valmistui huhtikuussa 1967 ja sitä koekäytettiin kesäkuusta 1967 toukokuuhun 1968.
Käyttö.
Kolosin kehittelyn aikana Strela-2-järjestelmän ongelmat oli pääosin jo ratkaistu, eikä Neuvostoliiton asevoimilla enää ollut erityisempää kiinnostusta sitä kohtaan. Sen tuotantoa kuitenkin harkittiin aseiden toimittamiseksi Vietnamin sotaa käyvään Pohjois-Vietnamiin. Tämäkään ajatus ei kuitenkaan lopulta toteutunut. Pohjois-Vietnamin joukot olivat käyttäneet Yhdysvaltojen helikoptereja vastaan RPG-7-sinkoja, jotka olivat erityisesti ilmakohteita vastaan suunniteltua rakettiasetta käytännöllisempiä. Siten Kolosista luovuttiin lopulta kokonaan.
Kaarlo Cronstedt

Karl (Kaarlo) Alfred Cronstedt, nimi alunperin "Carl Alfred Galindo" (27. tammikuuta 1860 Helsinki – 10. heinäkuuta 1879 Keuruu) oli suomalainen ylioppilas ja suomentaja.
Kaarlo Cronstedtin vanhemmat olivat Yhdyspankin pääjohtaja, vapaaherra Johan Frans Andreas Galindo Cronstedt ja vapaaherratar, keisari Aleksanteri II:n puolison Marian hovineiti Olga Beatrice Cronstedt, jonka isä oli salaneuvos ja Vaasan läänin kuvernööri Carl Olof Cronstedt. Kaarlo Cronstedtin isän suku oli alunperin kotoisin Espanjasta ja hänen isänisänsä toimi Haminan kadettikoulussa ranskan kielen opettajana. Carl Olof Cronstedt otti keisarin luvalla vävynsä Johan Frans Andreas Galindon ottopojakseen ja tämä peri sitten Cronstedtien nimen ja arvon.
Kaarlo Cronstedt pääsi ylioppilaaksi 1879 Helsingin yksityislyseosta. Kaarlo Cronstedtin suomen kielen harrastus alkoi jo lyseon keskiluokilta. Lyseon 7. luokalla hän ryhtyi opettajansa lehtori Emil Lindgrénin kehoituksesta suomentamaan ranskan kielestä Alfred de Vignyn romaania "Cing-Mars". Hän ehti ennen kuolemaansa suomentaa toisenkin romaanin Pierre Beaumarchaisin "Sevillan Parturin". Suomentamistyössä Kaarlo Cronstedtia avusti hänen äidinisänsä salaneuvos Carl Olof Cronstedt, joka myöskin oli innokas suomen kielen harrastaja ja Vaasan läänin kuvernöörinä ollessaan 1835 vaati suomen kielelle oikeuksia ja toimitti uudistuksia sen hyväksi.
Kaarlo Cronstedt hukkui 10. heinäkuuta 1879 sorsanmetsästysmatkalla Keuruulla Asunnan kylässä valtiopäivämies Juho Riihimäen talon lähellä sijainneella Kangasjärvellä, kun metsästäjien käyttämä vanha ruuhi kaatui ja he joutuivat veden varaan. Cronstedt oli saapunut kesäkuun alussa maisteri A. R. von Frenckellin ja vapaaherra C. Valleenin kanssa Riihimäen taloon kesää viettämään ja professori Julius Krohnin kehoituksesta täydentämään suomen kielen taitoaan Keuruulla. Keuruulaiset pystyttivät Kangasjärven rannalle Kaarlo Cronstedtin muistoksi patsaan, jossa paitsi hänen nimensä, syntymä- ja kuolinaikansa myös kirjoitus "Kansalaisilta kansalaiselle". Muistopatsas paljastettiin 10. heinäkuuta 1880 paikalla, johon hukkunut Cronstedt oli nostettu. Kaarlo Cronstedtin isä, pankinjohtaja John Cronstedt lahjoitti Keuruun seurakunnalle poikansa muistoksi useita hänen nimeänsä kantaneita rahastoja kansakouluja, lainakirjastoja ynnä muita vastaavia tarkoituksia varten. Keuruun kunnan lainakirjasto vietti sen vuoksi vuosipäiväänsä Kaarlo Cronstedtin kuolinpäivänä.
Kaarlo Cronstedt on haudattu Hietaniemen hautausmaalla olevaan Cronstedtien sukuhautaan.
Niklas Wallenlind

Per Johan Niklas Wallenlind (s. 21. marraskuuta 1968, Göteborg Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpailee 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Hänen parhaat urheiluvuotensa ajoittuvat 1990-luvun alkupuoliskolle. 
Ura.
Niklas Wallenlind saavutti jo juniorivuosinaan menestystä rikkoessaan vuonna 1987 alle 18-vuotiaiden 400 metrin aitojen Ruotsin ennätyksen. Hän voitti vuonna 1987 400 metrin aidoissa alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuden Birminghamissa.
Wallenlindin parhaat kisavuodet ajoittuivat 1990-luvun alkuun. Samaan aikaan hänne kanssaan Ruotsissa oli toinen kansainvälisen tason 400 metrin aitajuoksija Sven Nylander. Vuoden 1990 Splitin EM-kisoissa Wallenlind otti ainoan aikuisten sarjan mitalinsa eli pronssin ajalla 48,52, joka oli myös Ruotsin alle 23-vuotiaiden ennätys. EM-kulta meni Britannian Kriss Akabusille ja -hopea maanmies Nylanderille. Seuraavan vuoden Tokion MM-kisoissa Wallenlind eteni loppukilpailuun sijoittuen kahdeksanneksi yli 50 sekunnin ajalla, vaikka oli juossut alku- ja välierissä alle 50 sekuntia. Vuoden 1992 Barcelonan olympialaiset olivat Wallenlindin uran huippukohta, sillä hän sijoittui loppukilpailussa viidenneksi juostuaan välierässä uuden Ruotsin ennätyksen 48,35, joka jäikin hänen uransa parhaaksi tulokseksi. Kisassa vei kultaa Yhdysvaltain Kevin Young uudella ME:llä 46,78. Vuoden 1993 Stuttgartin MM-kisoissa hän eteni helposti välieriin, jossa hän jäi erässään viimeiseksi karsiutuen yli 50 sekunnin ajalla. Helsingin vuoden 1994 EM-kisoissa hänelle kävi samoin kuin Stuttgart MM-kisoissa eli putoaminen välierässä helpon alkueräjuoksun jälkeen. Putoaminen oli tosin niukka eli yhdellä sadasosalla Wallenlindin ajan ollessa 49,31. Vuoden 1995 Göteborgin MM-kisat olivat Wallenlindin uran kansainvälisten suurkisojen viimeiset. Niissä hän putosi heti alkuerässä ajalla 49,91. Kaikkiaan Wallenlindin uraan mahtui siis yhdet olympialaiset, kolmet MM-kisat ja kahdet EM-kisat.
Wallenlind voitti päämatkansa eli 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden neljä kertaa eli 1989, 1993, 1995 ja 1997. Lisäksi hän voitti kolme kertaa 400 metrin mestaruuden eli 1990, 1991 ja 1992. Sisäratojen Ruotsin mestaruuksia Wallenlindille kertyi kaikkiaan kuusi kappaletta.
Niklas Wallenlind osallistui urallaan 12 kertaa Suomi-Ruotsi -maaotteluun vuosina 1987-1999, joista vain vuosi 1988 jäi väliin. Niissä hän otti kolme voittoa 400 metrin aidoissa vuosina 1994, 1995 ja 1996. 
Työurasta.
Niklas Wallenlind opiskeli Göteborgissa Chalmersin teknillisessä yliopistossa ja valmistui konetekniikan diplomi-insinööriksi. Hän on työskennellyt insinöörinä Ab SKF:n palveluksessa. Vuonna 2023 hän siirtyi alueelliseksi yleisurheilujohtajaksi Göteborgin alueelle. Jo aiemmin hän oli ollut ao. aluejärjestön hallituksessa.
Golriz Ghahraman

Golriz Ghahraman (s. 1981 Mashhad, Iran) on uusiseelantilainen ihmisoikeusjuristi ja vihreän puolueen poliitikko.
Ghahraman syntyi maallistuneeseen perheeseen Iranissa ja saapui perheineen pakolaisena Uuteen-Seelantiin vuonna 1990. Hän valmistui Aucklandin yliopistosta ja suoritti sitten kansainvälisessä ihmisoikeuslainsäädännössä tutkinnon Oxfordin yliopistossa. Ghahraman työskenteli ensin puolustusasianajajana Uudessa-Seelannissa ja sitten YK:n tribunaaleissa, joissa käsiteltiin Ruandan ja Kambodžan ihmisoikeusrikoksia. Vuonna 2017 Ghahraman valittiin vihreiden listoilta ensimmäiselle kaudelleen Uuden-Seelannin parlamenttiin. Hänestä tuli maan ensimmäinen parlamentin jäsen, joka oli taustaltaan pakolainen. Ghahraman oli parlamentissa aktiivinen vaalilakeja koskevissa uudistuksissa, ihmisoikeuskysymyksissä ja ulkopolitiikassa. Hän sai kuitenkin parlamenttiin pääsystään alkaen uhkauksia seksuaalisesta ja muusta väkivallasta sekä tappouhkauksia. Vuonna 2019 hän sai tämän johdosta palvelukseensa turvallisuushenkilön.
Helmikuussa 2020 Ghahraman kertoi sairastavansa MS-tautia. Samana vuonna hän julkaisi muistelmateoksen "Know Your Place", jossa kuvaa kokemuksiaan pakolaisena, juristina ja poliitikkona. Hän seurusteli aiemmin koomikko Guy Williamsin kanssa.
10. tammikuuta 2024 uutisoitiin Ghahramanin syyllistyneen myymälävarkauksiin, joissa hän oli varastellut vaatteita kolmesta liikkeestä Aucklandissa ja Wellingtonissa. Ghahraman tunnusti varastaneensa lähes 9 000 dollarin arvosta vaatteita ja erosi parlamentista. Hän pahoitteli tekojaan ja ihmisten odotusten pettämistä. Hän kertoi olevansa mielenterveysongelmainen, mikä hänen mukaansa ei tehnyt rikoksista hyväksyttäviä, mutta selitti niitä. Kesäkuussa 2024 Ghahraman tuomittiin 1 600 dollarin sakkorangaistukseen, minkä lisäksi hänet määrättiin korvaamaan oikeuskuluista 260 dollaria. Tuomarin mukaan ankarampi rangaistus ei ollut perusteltu, koska Ghahraman oli osoittanut katumusta ja hyvittänyt vapaaehtoisesti varastamiensa vaatteiden arvon. Ghahramanilla todettiin posttraumaattinen stressihäiriö.
Slidre

Slidre on taajama Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 301 vuonna 2023.
Røn

Røn on taajama Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku 261 vuonna 2023.
Vestre Slidren kirkko

Vestre Slidren kirkko (), myös Slidredomen ("Slidren tuomiokirkko") on Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta.
Lomenin sauvakirkko

Lomenin sauvakirkko () on Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva sauvakirkko 1100-luvulta.
Rønin kirkko

Rønin kirkko () on Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1747.
Matthew Savoie

Matthew Savoie (s. 1. tammikuuta 2004 St. Albert, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Savoie edustaa NHL-joukkue Edmonton Oilersia. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä ja hän laukoo oikealta. 
Buffalo Sabres varasi Savoien ensimmäisellä kierroksella 9. varausvuorolla . Heinäkuussa 2024 Sabres kauppasi Savoien Oilersiin vaihdossa Ryan McLeodiin ja Tyler Tullioon. Ennen NHL-uraansa Savoie pelasi WHL-juniorisarjassa Winnipeg Icen ja Wenatchee Wildin joukkueissa. Savoie on pelannut yhden NHL:n runkosarjan ottelun ilman tehopisteitä. Savoie kuului Kanadan joukkueeseen vuoden 2024 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Tilastot päivitetty kauden 2023–2024 jälkeen.
Lomenin kirkko

Lomenin kirkko () on Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1914.
Tias Eckhoff

Mathias Gerhard "Tias" Eckhoff (25. kesäkuuta 1926 Vestre Slidre – 30. tammikuuta 2016 Gjøvik) oli norjalainen teollinen muotoilija. Hänet tunnetaan muun muassa Maya-ruokailuvälineistä, Glohane-astiastosta ja Ana-tuolista. Eckhoff sai koulutuksen Norjan valtion käsityö- ja taideteollisuuskoulussa 1940-luvun lopulla, mistä hän siirtyi töihin Porsgrundin posliinitehtaalle.
Einangin riimukivi

Einangin riimukivi () on Vestre Slidren kunnassa Innlandetin läänissä Norjassa sijaitseva riimukivi. Se on kirjoitettu vanhemmalla riimukirjoituksella, ja sen arvioidaan olevan peräisin 300-luvulta jaa. Tanskalainen riimututkija Erik Moltke on tulkinnut tekstin tarkoittavan "Minä Gudjest kirjoitin riimun".
Mir (maksujärjestelmä)

Mir (; suom. ’maailma, rauha’) on Venäjän kansallinen maksujärjestelmä. Järjestelmä luotiin Venäjään vuoden 2014 jälkeen kohdistettujen pakotteiden seurauksena, ja otettiin käyttöön 1. huhtikuuta 2015 lähtien. 
Mir-maksujärjestelmän kehittämisessä keskeisenä apuna oli belgialainen OpenWay-yhtiö, joka jatkoi toimintaansa Venäjällä vuoden 2014 pakotteiden jälkeenkin kulissiyhtiöiden välityksellä. Maksutapahtumat Mir-järjestelmssä välittää Venäjän keskuspankin omistama Venäjän kansallinen korttimaksujärjestelmä -yhtiö (, lyhennys NSPK). Järjestelmään sisältyy vuonna 2019 käynnistetty mobiilimaksujen -ja pankkisiirtojen käyttömahdollisuus (; lyhennys СБП, SBP).
Pakotteiden vuoksi useiden venäläisten pankkien maksukorttien MasterCard- ja Visa-toimintojen käyttö estettiin vuonna 2014 ulkomailla myönnetyillä korteilta sekä joidenkin venäläispankkien pankkien osalta. Useat suuret venäläispankit jatkoivat näiden pankki- ja luottokorttien myöntämistä; käyttö jatkui vuoteen 2022 saakka. Vuonna 2017 säädetyllä lailla Venäjällä toimineet pankit velvoitettiin ohjaamaan valtiolliset maksusuoritukset ainoastaan NSPK-maksujärjestelmän kautta. Siksi kymmenet miljoonat asiakkaat saivat tai hankkivat verraten nopeasti Mir-järjestelmän mukaisen maksukortin voidakseen esimerkiksi nostaa kuntien tai valtion organisaatioiden maksamia palkkojaan, etuuksiaan tai eläkkeitään. Säädöksestä seurannut laajamittainen siirtymä Mir-maksukortteihin tapahtui vuosien 2017-2020 aikana.
Kulli-man

Kulli-man on metalli- ja reggaeyhtye Stam1nan kappale ja single vuodelta 2014. Single esiintyy yhtyeen SLK-albumin yhteydessä julkaistussa Kadonneet 18 vuotta dokumentissa. Kappaletta ei ole vielä julkaistu yhdenkään albumin yhteydessä.
Joni Virkkala

Joni Virkkala (s. 27. kesäkuuta 1995) on kokkolalainen kestävyysjuoksija. Vuonna 2024 hän alitti 1500 m haamurajan 3.50 Lahden Motonet Gp:ssä.
Päämatkansa 1500 metrin lisäksi Virkkala juoksee 3000 ja 5000 metrin kilpailuja. Nuorempana hän kilpaili myös 800 metrin matkalla.
Virkkala valittiin yksimielisesti Jämsän Kestävyyskarnevaalien rehtoriksi vuodeksi 2024. Jatkokausi selviää palautteen perusteella.
Korotytš

Korotytš () on kylä, entinen kaupunkityyppinen taajama Harkovan suurkaupunkialueen länsiosassa Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä. Pientalovaltainen kylä on tosiasiallisesti osa Harkovan suurkaupungin taajamarakennetta, ja sijaitsee maanteitse 16 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta länteen. Eurooppatie kulkee taajaman pohjois- ja länsipuolitse. Paikkakunnalla on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −7,1 ja heinäkuun +20,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 520 millimetriä.
Väkiluvuksi arvioitiin 4 953 (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 5 078 asukasta, joista enemmistö oli ukrainalaisia. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 5 427 asukasta. Korotytš sijaitsee Harkovan piirin Pisotšynin hromadassa (32 490 as. 2022).
Kaupunkityyppisen taajaman asema Korotytšillä oli vuosina 1938-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppisiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista.
Eräs suuri työllistäjä paikkakunnalla on ollut yksityisen postipalveluyrityksen Nova Poštan alueterminaali. Taajaman luoteispuolella on Harkovan ilmailukerhon käyttämä maapohjainen Korotytšin pienlentokenttä, jonka yhteydessä oli ennen Venäjän hyökkäyssotaa ulkoilmassa toimiva ilmailumuseo.
Venäjän hyökkäyssodan (24.2.2022-) aikana Venäjä on tehnyt useita ilmaiskuja kylään ja sen toimintoihin muun muassa risteilyohjusten ja ballististen ohjusten (H-59 ja S-300) sekä räjähdelennokkien avulla. Postiterminaaliin osuneen kahden S-300-ohjuksen ohjusiskun seurauksena kuoli ainakin kuusi ihmistä ja haavottui 17. Maatilalta ilmaisku tappoi yhden ihmisen ja haavoitti neljää muuta. Ilmailukerholta ohjushyökkäykset tuhosivat siellä olevia rakenteita, pienlentokoneita ja museoesineistöä.
Peresitšne

Peresitšne (; 1950-luvulta vuoteen 2013: )) on kylä ja aiempi kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä. Taajama sijaitsee Donetsjoen vesistöön kuuluvan Udyjoen varrella, 20 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta länteen. Kylän kautta kulkee rautatie.
Tammikuun keskilämpötila on −7,4 ja heinäkuun +20,3 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 522 millimetriä.
Väkiluvuksi arvioitiin 6 922 (1.1.2022). Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 8 034 asukasta. Peresitšne on osa Harkovan länsipuolella sijaitsevaa Solonytsivkan hromadaa (yhteensä 34 942 as, 2022).
Paikkakunnan asutus on perustettu vuonna 1650. Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1938-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista.
Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Peresitšnesta tuli osa Harkovan piiriä; tätä ennen se oli osa Derhatšin piiriä.
Venäjän hyökkäyssodan aikana (24.2.2022-) Venäjä on tehdyt kylään ainakin yhden ohjusiskun.
Maskana

Maskana () on kaupunki Pohjois-Syyriassa Eufratin varrella Aleppon itäpuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2004 15 477.
Maantiede.
Maskana sijaitsee Eufratjoen varrella Pohjois-Syyriassa Manbijin piirikunnassa noin 100 kilometriä Aleppon kaupungista itään. Alue on rajaseutua pohjoisen viljelykelpoisen tasangon ja etelän aavikkoalueen välillä. 
Historia.
Nykyisen Maskanan lähiseudulla on ollut ihmisasutusta jo pronssikaudelta. Lähistöllä on useita rauniokumpuja, kuten Tell Muraybat. Maskanan kautta kulkee vanha reitti Alepposta Eufratin vartta pitkin kohti Bagdadia ja paikkakunta on historiansa aikana ollut usein eri armeijoiden sotaretkien varrella.
Nimi Maskana on johdettu sen syyriankielisestä nimestä Maškene. Stefanos Byzantionlainen mainitsee Maskanan Septimius Severuksen Parthian vastaisen sodan yhteydessä. Ennen islamin saapumista alueelle sen asukkaat kuuluivat Hadidin-heimoon. 500-luvulta lähtien seudulle asttuivat Anaza- ja Bakr-heimot. Edellisiä saapui myös muissa muuttoaalloissa myöhemmin.
Keskiajan arabimaantieteilijät eivät juuri viittaa Maskanaan sinänsä, vaan pelkästään Balisiin noin 4 kilometriä Maskanasta kaakkoon. Keskiajalla aluetta hallittiin Alepposta ja 1100-luvulta alueelle alkoivat ulottaa valtaansa Mosulin alueen turkkilaiset hallitsijat. Nur al-Dinin kuoltua seutu kärsi hajaannuksesta hänen seuraajiensa kausilla. Sama toistui Salah al-Dinin kuollessa. 1200- ja 1300-luvuilla alue kärsi puolestaan mongolien sodista.
1400-luvulla nykyistä Syyriaa hallitsivat Egyptin mamelukit. Itse paikkakunta lienee ollut vähämerkityksellinen. Mamelukkeja seurasivat osmanit, joiden kaudella seutua asuttivat paimentolaiset. Alois Musil kuvaili Maskanaa vuonna 1915 mainiten siellä sijainneen poliisiaseman, majatalon ja lähetintoimiston. Syyriasta tuli osmanivallan jälkeen Ranskan mandaattialue ja Maskanasta oman "kadansa" keskus. Vuonna 1945 Maskanan asukasluku oli 430.
Isis valtasi Maskanan Syyrian sisällissodan aikana vuonna 2014. Hallituksen joukot valtasivat sen takaisin vuonna 2017.
Väestö.
Maskanan asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 15 477.
NA (EP)

NA on Twice-yhtyeen Nayeonin toinen sooloalbumi. Albumi julkaistiin 14. kesäkuuta 2024. Albumin nimi viittaa sanaan "minä" koreaksi.
Aoste (Isère)

Aoste on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônen ja sen sivujoen Guiersin varrella, noin 13 kilometriä La Tour-du-Pinin kaupungista itään.
Kaupunki on roomalaisten perustama. Kaupungin nimi oli tuolloin Vicus Augustus, ja se oli nimetty kaupungin perustajan keisari Augustuksen mukaan. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset kaupungissa tehtiin vuonna 1856, ja vuosina 1856-1859 kaupungin asukkaat kokosivat yhteen ensimmäisen gallo-roomalaisen museon kokoelman. Gallo-roomalainen museo ("Musée gallo-romain d'Aoste") sai uudet tilat vuonna 1988, ja sitä laajennettiin vuonna 1999.
Kaupungin keskustassa oleva Saint-Clairin kirkko rakennettiin vuonna 1893 vanhan kyläkirkon päälle. Tyyliltään se on uusromaaninen. Kirkon julkisivun rakentamisessa käytettiin vanhan kirkkorakennuksen materiaaleja, jonka takia uudessa julkisivussa on nähtävissä muinaisia kirjoituksia.
Kevor Palumets

Kevor Palumets (s. 21. marraskuuta 2002 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla belgialaista Zulte Waregemia.
Junioritasolla Palumets pelasi Keila JK:ssa ja JK Tabasalussa ennen siirtoaan Italiaan Bolognan akatemiaan 16-vuotiaana tammikuussa 2019. Hän kuitenkin palasi takaisin Viroon reilun puolen vuoden jälkeen, ensin JK Tabasaluun, josta hän jatkoi matkaa Meistriliigan Paide Linnameeskondiin tammikuussa 2020. Syyskuussa 2022 Palumets siirtyi Belgian Pro Leaguen Zulte Waregemiin. Kauden 2022-2023 päätteeksi Zulte Waregem putosi Belgian toiselle sarjatasolle, Challenger Pro Leagueen. Palumets on pelannut kesään 2024 mennessä Zulte Waregemissa yhteensä 10 sarjaottelua, joista kolme pääsarjassa ja seitsemän toisella sarjatasolla.
Heinäkuussa 2024 Palumets siirtyi loppukauden mittaisella, osto-option sisältävällä lainasopimuksella Veikkausliigaan Helsingin Jalkapalloklubiin. 
Viron A-maajoukkueessa Palumets debytoi 12. tammikuuta 2024 maaottelussa Ruotsia vastaan, onnistuen heti maalinteossa.
Herbert Albert Laurens Fisher

Herbert Albert Laurens (H. A. L.) Fisher (21. maaliskuuta 1865 – 18. huhtikuuta 1940) oli englantilainen historioitsija ja opetusministeri, aikansa merkittävimpiä historioitsijoita. Hän toimi muun muassa vuodesta 1912 Sheffieldin yliopiston varakanslerina. Hän oli joulukuusta 1916 Lloyd Georgen ministeristön opetusministeri ja parlamentin jäsen 1916–1926. Vuodesta 1925 kuolemaansa saakka hän oli Oxfordin yliopiston New Collegessa johtaja ("warden")..
Fisher kuoli jäätyään kuorma-auton alle.
Nicolae Vermont

Nicolae Vermont , alkuperäiseltä nimeltään Isidor Grünberg (10. lokakuuta 1866 Bacău- 14. kesäkuuta 1932 Bukarest) oli romanialainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan Vermont oli lähinnä jälki-impressionisti. Maalauksiinsa Vermont otti useita aiheita, mutta nykyään hänet muistetaan yhteiskunnan huono-osaisten kuvaajana. Suuri osa hänen töistään tuhoutui vuonna 1944 Luftwaffen tekemissä Bukarestin pommituksissa. 
Elämänvaiheita.
Tulevan taiteilijan isä oli juutalaistaustainen professori Iosif Grünberg. Poika otti käyttöönsä nimen ranskankielisen version Vermont ja käännyttyään kristinuskoon hän muutti etunimekseen Nicolae. 
Vermont työskenteli ensiksi jonkin aikaa journalistina Bukarestissa, mutta ryhtyi opiskelemaan maalaustaidetta Bukarestissa vuonna 1884. Hänen opettajanaan oli Theodor Aman. Aman osoittautui erittäin inspiroivaksi ja kannustavaksi opettajaksi. Opinnot kestivät kaksi vuotta ja niiden jälkeen hän päätti jatkaa niitä Münchenissä. 
Münchenissä taideopetus oli vanhananaikaista ja jäykän akateemista. Vermont ei pitänyt siitä ja liittyi yhteen muiden akatemiassa opiskelleiden romanialaisten kanssa ja perusti löyhän yhteenliittymän nimeltä Tinerimea Artistica. Ryhmään kuuluivat muiden muassa Ștefan Luchian, Marius Bunescu , Alexandru Satmari ja muutama muu. 
Vuonna 1896 Vermont ja Luchian perustivat romanialaisen version ranskalaisesta nuorten valtavirrasta poikenneiden taiteilijoiden salongista. Se sai nimekseen Salonul Independentilor, Itsenäisten salonki. Ryhmittymällä oli merkittävä osuus kotimaansa taiteen kehittymiseen. Ryhmän töitä osti kiistanalaisesta maineesta nauttinut poliitikko ja taidekeräilijä Alexandru Bogdan-Piteşti. Luchianin taide alkoi muuttua symbolistiseksi, kun taas Vermont kiinnitti huomionsa yhteiskunnan laitapuolen kulkijoihin. 
Kiinnostuksensa huono-osaisiin Vermont oli saanut Münchenissä. Kaikkien yllätykseksi Vernin huono-osaisia esittäneistä maalauksista tuli suosittuja vaikka niiden aihepiiri ei ollut mitenkään suosittu. Seuraavien vuosien aikana hän piti useita menestyksekkäitä näyttelyitä. Vuonna 1898 hän oli perustamassa nuoria taiteilijoita ja uutta taidetta tukenutta Ileana-seuraa. Bogdan-Piteştin mielestä Vermont oli yksi merkittävimmistä taiteilijoista ja hän osti useita tämän töitä kokoelmaansa. 
Vuonna 1906 vietettiin Romanian kuninkaan Kaarle I:n valtaantulon neljäkymmenvuotisjuhlaa. Tapausta juhlistettiin myös taidenäyttelyllä. Vermontin töitä oli valittu kyseiseen näyttelyyn. 
Vermontin taiteellinen ura ei rajoittunut ainoastaan maalausten tekemiseen. Häneltä tilattiin myös seinämaalauksia. Niitä on Kalinderun- ja Cantacuzeon- sukujen Bukarestin palatseissa. Niiden lisäksi hän maalasi myös kirkkomaalauksia. 
Vermontin pommituksilta säästyneitä töitä on nähtävillä museoissa ja yksityskokoelmissa.
Veli Kauppinen (tutkimusprofessori)

Veli Sakari Kauppinen (30. toukokuuta 1933 Helsinki – 30. maaliskuuta 2024 Helsinki) oli VTT:n biotekniikan tutkimusprofessori.
Kauppisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Aulis Pietari Kauppinen ja Kerttu Kyllikki Korhonen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulussa 1951 ja lähti opiskelemaan biokemiaa ja mikrobiologiaa Helsingin yliopistoon, jossa väitteli filosofian tohtoriksi 1963. Lisäoppia Kauppinen oli hankkinut opiskellessaan 1962–1963 Yhdysvalloissa Rutgersin yliopistossa, joka sijaitsee New Brunswickissa New Jerseyn osavaltiossa. Väitöskirjan nimenä oli "The effect of iron deficiency on the growth and glucose metabolism of Candida guilliermondii".
Työuransa Kauppinen aloitti Helsingin yliopiston biokemian laitoksen assistenttina 1957 ja siirtyi 1965 Kansaneläkelaitoksen sairausvakuutusosaston autoklinikan kemistiksi. Vuonna 1967 hän aloitti Valtion serumlaitoksen osastonjohtajana, josta virasta eteni Teknillisen korkeakoulun biokemian professoriksi vuosiksi 1972–1985. Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen (VTT) biotekniikan tutkimusprofessorina Kauppinen toimi 1985–1997.
Teknillisessä korkeakoulussa työskennellessään hän perusti 1980-luvun alussa kasvibiotekniikan tutkimusryhmän, joka siirtyi 1985 hänen johdettavakseen VTT:lle, jossa hän silloin aloitti työskentelynsä. Tutkimusryhmä kehitti muun muassa koivun soluviljelyteknologiaa, tutki millaisia geenimerkkejä liittyi puiden suorarunkoisuuteen ja suoritti bioreaktorikasvatuksia levillä ja kasvisoluilla.
Sivutoimenaan Kauppinen toimi Helsingin yliopiston biokemian dosenttina 1967–1996 ja farmasian laitoksen mikrobiologian opettajana vuodesta 1966 lähtien. Hänellä oli myös lyhytaikaisia luottamustehtäviä joissakin järjestöissä. Kauppisen kirjallinen tuotanto sisältää lukuisia julkaisuja biokemian ja mikrobiologian alalta.
Yleisurheilun Australaasian-mestaruuskilpailut

Yleisurheilun Australaasian-mestaruuskilpailut kilpailtiin vuosien 1893–1927 välillä 16 kertaa. Kilpailussa urheilivat lähinnä Australian ja Uuden-Seelannin edustajia, vaikka se olikin avoin kaikille. Ennen Australaasian-mestaruuskilpailuita oli jo kilpailtu 1890 Sydneyssä siirtomaiden välisessä kisassa. Kilpailujen järjestäminen lopetettiin, kun alettiin pitämään vuodesta 1930 lähtien Australian avoimia mestaruuskilpailuja. Kilpailussa oli lajeja vain miehille.
Kilpailut.
Lähde
Heikki Kulla

Heikki Ilmari Kulla (s. 28. elokuuta 1950 Orivesi) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori.
Ura.
Kulla valmistui ylioppilaaksi Oriveden yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1973 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1981.
Kulla työskenteli Turun yliopiston assistenttina 1973–1976 ja 1978–1981 sekä amanuenssina 1976–1978 ja Suomen Akatemian tutkijana 1984–1986 ja 1988–1990. Hän työskenteli Turun yliopiston virkaa tekevänä hallinto-oikeuden professorina 1986–1987, Vaasan yliopiston julkisoikeuden professorina 1992–1994 ja Turun yliopiston hallinto-oikeuden professorina 1994–2016. Hän on myös toiminut Turun yliopistossa kanslerinsihteerinä 1994–2000 ja oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 2004–2009.
Akateemisten tehtäviensä ohella Kulla on toiminut valtion opintotukikeskuksen johtokunnan jäsenenä 1986–1992, opintotuen muuteksenhakulautakunnan puheenjohtajana 1992–1994, virkamieslautakunnan jäsenenä 1995–2013, korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä hallintoneuvoksena 1999 ja Euroopan neuvoston asiantuntijana 2011–2017.
Kulla valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2012 ja Pohjoismaiden Hallinnollisen Liiton Suomen osaston kunniajäseneksi samana vuonna. Hän on saanut Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkin.
Amudarjan departementti

Amudarjan departementti () oli Syrdarjan alueeseen kuulunut hallintoalue Venäjän Keski-Aasiassa vuosina 1873–1920.
Amudarjan departementti muodostettiin Hivan kaanikunnan Venäjälle vuonna 1873 luovuttamasta Amudarjajoen oikeanpuoleisesta rannasta. Sen pinta-ala oli 110 500 neliökilometriä. Departementti rajoittui Araljärveen, Hivan ja Buharan kaanikuntiin ja Samarkandin alueeseen. Sen hallinnollinen keskus oli Petroaleksandrovsk (nykyinen Tórtkúl). 
Departementissa oli 1900-luvun alussa 230 700 asukasta. Heistä 48 prosenttia oli karakalpakkeja, 24 prosenttia kazakkeja, 18 prosenttia uzbekkeja ja 7 prosenttia ”turkkilaisia”. Yli kaksi kolmasosaa väestöstä harjoitti maanviljelyä ja yksi kuudesosa pääasiassa karjanhoitoa. Maanviljelijöiden sivuammatteja olivat karjanhoito ja kalastus. Teollisuuden ja kaupankäynnin merkitys oli hyvin vähäinen.
Departementti muutettiin vuonna 1920 Turkestanin autonomiseen neuvostotasavaltaan kuuluneeksi Amudarjan alueeksi. Se liitettiin Karakalpakian autonomiseen alueeseen vuonna 1925.
Trouville (Seine-Maritime)

Trouville-sur-mer on noin 5 000 asukkaan kylä Seine-Maritimen departementissa Normandiassa, Luoteis-Ranskassa.
Yhteys impressionismiin.
Meren on sanottu olleen impressionismille ”kaiken alku”. Tyylisuunnan ensiaskeleet otettiin Le Havressa ja Trouvillessä Normandian rannikolla. Ensimmäisenä impressionistisia rantanäkymiä taltioi Eugene Boudin (1824-1898), joka oli entinen merimies ja jonka tyyli innoitti mm. Claude Monet’ta. Vuodesta 1862 lähtien Boudin viihtyi Saint-Simonin majatalossa Trouvillessä, josta kehittyi ”meren ja taivaan maalarien” kohtauspaikka.
Kévin Vauquelin

Kévin Vauquelin (s. 26. huhtikuuta 2001 Bayeux) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Arkéa Samsic -joukkueessa vuonna 2022 ajettuaan tallissa harjoittelijan statuksella jo kahtena edellisenä syksynä. Hän edustaa edelleen samaa tallia, nimeltään nyt Arkéa–B&amp;B Hotels.
Vauquelin sijoittui La Flèche Wallonnessa 2024 toiseksi tasa-ajalla kilpailun voittaneen Stephen Williamsin kanssa. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän voitti Bolognaan päättyneen toisen etapin. Hän oli La Flèche Wallonnessa toinen myös 2025. Hän sijoittui samana vuonna toiseksi myös Sveitsin ympäriajossa.
Vauquelin on kilpaillut myös ratapyöräilyssä. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2018 hopeaa joukkuetakaa-ajossa sekä 2019 hopeaa pisteajossa ja joukkuetakaa-ajossa ja pronssia pariajossa. Hän voitti joukkuetakaa-ajon maailmancupkilpailun Miltonissa tammikuussa 2020.
Saavutuksia maantiepyöräilyssä.
Lähde: Pro Cycling Stats
Aika-ajon junioreiden Ranskan-mestaruus
Maantieajon junioreiden Ranskan-mestaruus
Aika-ajon alle 23-v. Ranskan-mestaruus
Belgian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
EM-kilpailut, aika-ajossa seitsemäs
Tour Poitou - Charentes en Nouvelle Aquitaine, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Tour des Alpes Maritimes et du Var, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 1. etapin voitto
La Route Adélie de Vitré, toinen
Tour du Jura, voitto
Etoile de Bessèges - Tour du Gard, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 5. etapin (aika-ajo) voitto
La Flèche Wallonne, toinen
Ranskan ympäriajo, 2. etapin voitto
Etoile de Bessèges - Tour du Gard, kokonais- ja pistekilpailun sekä 4. etapin voitto
Région Pays de la Loire Tour, kokonaiskilpailun ja 4. etapin voitto
La Flèche Wallonne, toinen
Grand Prix du Morbihan, toinen
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa seitsemäs, nuorten kilpailussa kolmas
Thomas Nyberg

Thomas Nyberg (s. 17. huhtikuuta 1962 Svängsta, Karlshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpaili 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Näistä 400 metrin aitajuoksu oli hänen päämatkansa. Hänen parhaat urheiluvuotensa ajoittuvat 1980-luvun lopulle. Erityisesti vuodesta 1987 tuli hänen huippuvuotensa. 
Ura.
Thomas Nyberg sijoittui 7:nneksi vuonna 1981 400 metrin aidoissa alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskisoissa Utrechtissa.
Nyberg nousi vuoden 1984 Los Angelesin olympialaisten Ruotsin olympiajoukkueeseen. Hän oli voittanut sinä vuonna 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden ja edusti Ruotsia 400 metrin aidoissa ja oli 4 x 400 metrin viestijoukkueen jäsen. Hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerässään ajalla 50,47 ja Ruotsin viestijoukkue välierässä. Vuoden 1986 Stuttgartin EM-kisoissa Nyberg jäi myös alkueriin Ruotsin uuden tähden Sven Nylanderin noustessa EM-pronssimitalistiksi tehtyään välierässä jo uuden Ruotsin ennätyksen 48,83. Kaudesta 1987 tuli Nybergin urheilu-uran paras. Huipentumana oli niukka karsiutuminen Rooman MM-kisojen 400 metrin aitiojen loppukilpailusta ennätysajalla 49,03. Sillä ajalla hän hävisi loppukilpailun päässeelle Espanjan José Alonsolle kolme sadasosaa. Sinä kesänä hän juoksi neljä kertaa alle 50 sekuntia parantaen kesän aikana ennätystään lähes sekunnin. Vaikka Nybergistä tuli olympiavuonna 1988 Ruotsin 400 metrin aitojen mestari, olympiamatka jäi saavuttamatta parhaan ajan ollessa sinä vuonna elokuussa juostu 50,08. Viimeisen kerran hän esiintyi kansainvälisissä kisoissa vuoden 1990 EM-kisoissa Splitissä, jossa hän eteni matkalla välieriin. Samaan aikaan Ruotsissa nousi Nylanderin lisäksi myös Niklas Wallenlind lajin huipulle, kun Nylander ja Wallenlind ottivat kyseisisä EM-kisoissa hopeaa ja pronssia. Viimeinen Ruotsin mestaruusmitali tuli Nybergille kesällä 1991.
Nyberg voitti päämatkansa eli 400 metrin aitojen Ruotsin mestaruuden kaksi kertaa eli 1984 ja 1988. Lisäksi hän saavutti mestaruuskisojen hopeaa vuosina 1981, 1983, 1985, 1987 ja 1990 sekä pronssia 1982 ja 1991.
Urheilu-uran jälkeinen aika.
Thomas Nyberg nimettiin vuonna 2017 Ruotsin yleisurheilijoiden Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 364.
Pirjo Hamm-Hakamäki

Pirjo Hamm-Hakamäki (s. 4. maaliskuuta 1952 Eura) on suomalainen taiteilija, joka työskentelee sekä kuvataiteen, performanssien, korusuunnittelun että runojen parissa. 
Elämä.
Hamm-Hakamäki on syntynyt Eurassa, jossa hän myös asuu ja työskentelee sukutalossaan Hamm’in talossa. Hän myös luotsaa Euran kemikaliota, jonka hänen äitinsä perusti vuonna 1936. Koulutukseltaan Hamm-Hakamäki on kuvaamataitoon erikoistunut peruskoulun luokanopettaja, jonka lisäksi hän on käynyt opintoja Italiassa, Espanjassa ja Ranskassa. Hän kuitenkin lopetti työnsä opettajana vuonna 1982 ja muutti silloin takaisin Euraan työskentelemään täyspäiväisesti taiteilijana. Han on kuitenkin tämänkin jälkeen pitänyt luentoja Suomessa ja Euroopassa taiteen ja kulttuurin eri aiheista. Hamm-Hakamäki on myös Rauman Taiteilijaseuran jäsen sekä Taideyhdistys Efran perustajajäsen ja kunniajäsen.
Taiteessaan Hamm-Hakamäki Taiteellisessa työskentelyssään hänelle on tärkeää värit, ja hänen teoksissaan yleistä on voimakkaat oranssin, keltaisen, purppuran ja punaisen sävyt. Taiteessaan hän käsittelee muun muassa tunteita, naiseutta, huolta ympäristöstä ja vesistöistä, erityisesti ympäristötaideteoksissa, ja omia kokemuksiaan elämästä. Hänen teoksiaan on ollut esillä laajalti Suomessa ja ulkomailla sekä yksityis- että yhteisnäyttelyissä, ja niitä on julkisissa ja yksityisissä kokoelmissa. Inspiraatiota teoksiinsa ja taiteeseensa Hamm-Hakamäki saa muun muassa eri kulttuureista, Italian renessanssista, taruista, antiikista ja mystiikasta.
Hamm-Hakamäen esikoiskirja "Purppurabaldakiini" julkaistiin vuonna 2021. Siihen on kerätty taiteilijan runotuotantoa kronologisessa järjestyksessä 1960-luvulta 2020-luvulle asti. Teoksessa Hamm-Hakamäen oma tarinansa ja kokemuksensa niin ihmisyydestä kuin taiteesta ovat teoksessa avainasemassa. Vuosina 2023–2024 Emil Cedercreutzin museossa oli esillä samaa nimeä kantava taiteilijan retrospektiivinen näyttely, jossa oli esillä teoksia Hamm-Hakamäen viisikymmenvuotiaalta taiteilijan uralta.
Aaron McIntosh

 Aaron John McIntosh (s. 7. tammikuuta 1972 Auckland) on uusiseelantilainen purjelautailija.
McIntosh osallistui kaksiin olympialaisiin. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli neljäs ja Sydneyn olympialaisissa 2000 pronssilla.
Kilpauransa jälkeen McIntosh on työskennellyt valmentajana Alankomaissa. Hänen valmennettavistaan Dorian van Rijsselberghe ja Kiran Badloe ovat voittaneet olympiakultaa.
Forever (Bon Jovin albumi)

Forever on Bon Jovin studioalbumi, joka julkaistiin 7. kesäkuuta 2024. Albumi debytoi ilmestymisviikollaan Billboard 200 -albumilistan sijalla 5. Albumi on ensimmäinen ainoastaan viikon listalla viihtynyt Bon Jovin studioalbumi. Albumista julkaistaan 24. lokakuuta 2025 Legendary Edition-versio.
Utu (maorit)

Utu on maorien keskuudessa keskeinen käsite, joka käännetään virheellisesti usein muotoon ”kosto”. Käsite on kuitenkin paljon monimutkaisempi, ja sillä viitataan usein tasapainon ylläpitämiseen tai vastavuoroisuuteen. Utun noudattaminen tarkoittaa maoreille sitä, että loukkaukset ja vahingot korvataan. Mikäli utua ei noudateta, se vaikuttaisi negatiivisesti yhteisön manaan. Utuun johtavan teon tulee kuitenkin olla tarkoituksellinen: toisen henkilön vahingossa tappamiseen ei liity utua, vaikka tämä olisikin vihollinen. Jos utua noudatetaan takavarikoimalla vahinkoa tehneen osapuolen omaisuutta, tätä kutsutaan nimellä muru.
Maorin kielessä "utu" tarkoittaa myös verbiä ”maksaa” tai substantiivia ”maksu”.
"Utu" (1983) kertoo maorisoturista, joka teki aluksi yhteistyötä brittien kanssa, mutta kääntyi myöhemmin näitä vastaan vannoen kostoa, eli noudattaakseen utua.
Craig Monk

 Craig John Monk (s. 23. toukokuuta 1967 Stratford, Taranaki) on uusiseelantilainen kilpapurjehtija.
Monk osallistui kaksiin olympialaisiin finnjollassa. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sai pronssia ja Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli 13:s. Hyvän tahdon kisoissa 1994 Pietarissa hän sai kultaa.
America’s Cupin Monk voitti vuosina 1995 ja 2000.
Constantin Frantz

Constantin Frantz (12. syyskuuta 1817 Börnecke – 2. toukokuuta 1891 Blasewitz) oli saksalainen filosofi, poliitikko ja poliittinen kirjailija. Hän oli vuodesta 1852 Preussin ulkoasiainministeriössä ja 1853–1856 konsulaattivirkamiehenä Espanjassa, minkä jälkeen hän keskittyi yksinomaan kirjalliseen työhön. Kirjoituksissaan hän ajoi Saksan tulevaisuuteen nähden näkemystä, että maan valtiojärjestyksen tuli olla federalistinen ja että Saksan samalla tuli olla keskuksena suuressa keskieurooppalaisessa liitossa, joka Saksan lisäksi käsittäisi Hollannin, Belgian, Itävalta-Unkarin ja Romanian. Liitto olisi vastapainona Pohjois-Amerikalle ja Venäjälle ja suojana militarismia vastaan.
Leif Librand

Leif Egon Librand (s. 27. syyskuuta 1941 Svängsta, Karlshamn, Ruotsi) on entinen ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpaili 400 metrillä sekä 400 metrin aitajuoksussa. Näistä 400 metrin aitajuoksu oli hänen päämatkansa. Hänen urheiluvuotensa ajoittuvat 1960-luvulle. 
Ura.
Leif Librand siirtyi yleisurheilussa 400 metrin aitajuoksijaksi vuonna 1958. Hän vietti vuosina 1958-1960 kaksi High school-vuotta Yhdysvaltain Kaliforniassa. Sen jälkeen hän plasi kotiseudulleen Göteborgiin jatkaen yleisurheilu-uraansa. Hän edusti Ruotsia nuorten PM-kisoissa vuonna 1960 ottaen voiton 400 metrin aitajuoksussa. Vuonna 1961 hän voitti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa yllättäen matkaa aiemmin hallinneen Per-Ove Trollsåsin. Sen jälkeen Librand panosti yleisurheiluun viiden vuoden ajan saavuttaen olympiavuonna 1964 ajan 51,5. Tällä perusteella hänet olisi valittu Tokion olympialaisiin, mutta sairastuminen esti olympiamatkan. Ainoa kansainvälinen suurkilpailu oli vuoden 1966 EM-kisat Budapestissä, joissa hän jäi alkuerään. Hän voitti Ruotsin mestaruuden 400 metrin aidoissa kaikkiaan kuusi kertaa eli vuosina 1961, 1963-1967. 
Saman aikakauden kovia kilpakumppaneita oli Ruotsin Trollsåsin lisäksi Bertil Vistam sekä Suomessa Jussi Rintamäki ja Jaakko Tuominen. Suomi-Ruotsi -maaotteluihin Librand osallistui kaikkiaan viisi kertaa. Hän voitti vuonna 1967 ajalla 51,6. Hän oli aiempina vuosina saavuttanut maaottelussa kerran kakkostilan ja kaksi kertaa kolmostilan.
Librandin urheilu-ura päättyi 1960-luvun lopulla. Hänen tarkoitukena oli panostaa vuoden 1968 Meksikon olympialaisiin, mutta terveysongelmat päättivät hänen uransa. Sen jälkeen hän keskittyi liikuntaopettajakoulutuksensa jälkeen hammaslääkäriopintoihin vuosina 1971-1976.
Urheilu-uran jälkeinen aika.
Leif Librand nimettiin vuonna 1965 Ruotsin yleisurheilijoiden Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 233. Työuransa jälkeen 2000-luvulla hän on ollut aktiivi Stora Grabbarna-yhdistyksen toimija.
Frantz

Frantz on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nuorlatvialaiset

Nuorlatvialaiset olivat latvialaisia Tarton yliopiston opiskelijoita, jotka 1850-luvulla ensimmäisinä alkoivat vaatia latvialaisille taloudellista ja henkistä itsenäisyyttä Venäjän keisarikunnassa ja toimia käytännössä vaatimuksensa toteuttamiseksi. Nuorlatvialaisten avainhenkilöitä olivat Krišjānis Valdemārs, Krišjānis Barons ja Juris Alunāns. 
Krišjānis Valdemārs alkoi järjestää Tartossa kirjallisia iltoja latvialaisille ylioppilaille. Valdemārsin onnistui solmia läheiset suhteet Venäjän keisarin veljeen suuriruhtinas Nikolaihin, minkä ansiosta nuorlatvialaiset saivat mahdollisuuden julkaista omaa lehteä. Nuorlatvialaisten äänenkannattajaksi kehittyi vuonna 1862 toimintansa aloittanut nationalistinen viikkolehti "Pēterburgas Avīzes" (suomeksi Pietarin sanomalehti), joka asettui vastustamaan saksalaisen kartanoaateliston etuoikeuksia ja konservatiivista papistoa käyttäen hyväkseen 1860-luvun liberalismia. Lehti vaikutti suuresti latvialaisten kansallisen itsetunnon heräämiseen.
Wilcox

Wilcox on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: