tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiiltovalkku

Kiiltovalkku ("Liparis loeselii") on pienikokoinen, ulkonäöltään vaatimaton pohjoisen pallonpuoliskon kämmekkäkasvi. Laji kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin mukaisesti suojeltaviin lajeihin sekä Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien luetteloon.
Ulkonäkö ja koko.
Kiiltovalkku on pieni varsimukuloita muodostava kasvi, joka kasvaa noin 5–20 cm korkeaksi. Juurimukula on varsin pieni, koska kasvin ei märässä ympäristössä kasvavana tarvitse varastoida siihen vettä. Varren tyvi on sipulinmuotoinen. 2–7 cm pitkiä lehtiä on tavallisesti kaksi tai kolme. Lehdet ulottuvat varren puoliväliin ja ovat suikeita, paksuja ja kiiltäviä. Kukinto on 3–8-kukkainen tähkä. Kukka on pieni ja kellanvihreä. Yksittäisen kukan huuli on ehyt ja osoittaa suoraan ylöspäin, kannusta ei ole. Kiiltovalkku kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Kukkivien yksilöiden määrä vaihtelee hyvin paljon vuosittain.
Itsepölytteisen kiiltovalkun siementuotanto on melko hyvä. Kasvin kehitys siemenestä kukkivaksi kestää noin seitsemän vuotta.
Levinneisyys.
Kiiltovalkku on levinnyt laajalle pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta levinneisyysalue on epäyhtenäinen ja laji on laajalti harvinainen. Euroopassa lajin levinneisyyden painopiste on Keski- ja Itä-Euroopassa Ranskasta ja Etelä-Skandinaviasta Baltiaan, Länsi-Venäjälle ja Ukrainaan. Skandinaviassa lajia tavataan hajanaisesti Tanskassa ja Ruotsissa, erityisesti Itämeren kalkkisaarilla. Virossa lajin tiedetään kasvavan useissa kasvupaikoissa. Itä-Euroopasta kiiltovalkun levinneisyysalue jatkuu erittäin satunnaisena läpi Siperian Pohjois-Amerikkaan, jossa lajia tavataan runsaimmin Yhdysvaltain ja Kanadan itärannikolla.
Suomessa kiiltovalkku kasvaa alkuperäisenä ainoastaan Ahvenanmaalla, josta laji löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951. Ahvenanmaalla kiiltovalkkua on tavattu Eckerön ja Hammarlandin kunnista, joissa kasvupaikkoja lienee jäljellä enää muutama. Manner-Suomesta laji on havaittu vain kerran vuonna 1989, jolloin löydettiin yksi kukkimiskokoinen yksilö Lappeenrannasta kalkkikaivoksen läheisyydestä. Tämä esiintymä lienee tuhoutunut myöhemmin.
Elinympäristö.
Kiiltovalkku on kasvupaikkansa suhteen erittäin vaatelias. Sitä esiintyy runsasravinteisilla ja hyvin kosteilla lettomaisilla rantaniityillä ja soistumilla. Laji on kalkinvaatija. Suomessa ja muualla Euroopassa lajin suurimpia uhkia ovat soiden ottaminen maanviljelyksen käyttöön ja perinteisen niittylaidunnuksen loppuminen.
Luisão

Anderson Luís da Silva on (s. 13. helmikuuta 1981) on brasilialainen jalkapalloilija, joka yleisesti tunnetaan nimellä Luisão. Hän edusti 15 vuotta portugalilaista Benficaa. Hänen pelipaikkansa oli keskuspuolustaja sekä seurajoukkueessaan että Brasilian jalkapallomaajoukkueessa, jossa hän pelasi 44 ottelua. Luisão pelasi ensi kerran maajoukkueessa vuonna 2001 ja oli myös mukana vuoden 2004 Copa América -turnauksessa. Hän oli myös mukana vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa mutta ei saanut peliaikaa kisoissa. Luisãon pikkuveli, Alex Silva on myös edustanut Brasiliaa maajoukkuetasolla.
Erika Umeda

Erika Umeda (s. 24. toukokuuta 1991, Tokio) on yksi Hello! Projectiin kuuluvista japanilaisista artisteista. Hän kuuluu Hello! Project -ryhmistä seuraaviin: Hello! Project Kids, ℃-ute ja Zyx. Lisäksi hän on Hello! Project Kidseistä vanhin. Umeda valmistuu C-utesta 25. lokakuuta 2009.
Kimalaisorho

Kimalaisorho ("Ophrys insectifera") on Euroopassa tavattava kämmekkälaji, joka tunnetaan parhaiten erikoisesta pölytystavastaan. Se on Suomessa rauhoitettu ja luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, mutta maailmanlaajuisesti se on elinvoimainen. Kimalaisorho on suuren orhojen ("Ophrys") suvun ainoa laji Suomessa.
Ulkonäkö ja koko.
Kimalaisorhon lehdet ovat sen tyvellä tai varren alaosassa. Maan alla kasvilla on kaksi pyöreää versojuurimukulaa. Varsi on 15–30 cm korkea. Kimalaisorhon varressa on 3–14 pientä, kukalle laskeutunutta pistiäistä muistuttavaa kukkaa. Yksittäisen kukan huuli on tummanruskea, neliliuskainen, hieman hyönteisen ruumista ja siipiä muistuttava. Siinä on myös sinistä "peilimäistä" kuviointia. Huulen yläpuolella olevat lankamaiset kehälehdet ovat kapeat ja tumman ruskeat, kuin tuntosarvet. Muut kehälehdet ovat kokonaan vihreitä. Kukinta-aika on kesä-heinäkuussa.
Kimalaisorhon kukat houkuttelevat ulkomuodollaan ja feromonimaisella tuoksullaan velhopistiäisiin eli velhohukkiin ("Argogorytes") kuuluvien pistevelhohukan ("Argogorytes mystaceus") ja silovelhohukan ("Argogorytes fargeii") mustakeltaisia koiraita parittelemaan kukan kanssa. Kimalaisorhon kukinta alkaa pistiäiskoiraiden kuoriuduttua ja ennen pistiäisnaaraiden kuoriutumista. Tämä "valeparittelu" voi sitten seuraavassa kukassa tapahtuessaan johtaa kukan pölytykseen.
Levinneisyys.
Orhot ("Ophrys") ovat levinneet laajalti Euroopassa ja Välimeren ympäristössä. Monista muista lajeista poiketen kimalaisorho karttaa kuumimpia Välimeren alueita, ja se on myös pohjoisimpana kasvava orholaji.
Kimalaisorhon päälevinneisyysalue on Keski- ja Länsi-Euroopassa Britteinsaarilta ja Ranskasta Saksaan ja Kroatiaan ulottuvalla alueella. Tämän alueen ulkopuolella kimalaisorhoa tavataan muun muassa Espanjassa, Romaniassa, Baltiassa, Venäjällä ja Fennoskandiassa. Norjan rannikolla lajia tavataan peräti napapiirin pohjoispuolella. Itämerellä laji kasvaa etenkin suurilla saarilla, kuten Gotlannissa, Öölannissa ja Hiidenmaalla. Suomessa kimalaisorhoa tavataan alkuperäisenä tai muinaistulokkaana pariltakymmeneltä paikalta Ahvenanmaalta. Varsinais-Suomessa Paraisten kalkkialueelta tunnetaan yksi elinvoimainen tulokasesiintymä.
Elinympäristö.
Kimalaisorho on kalkinvaatija. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kosteat niityt ja metsät, lettosuot ja joskus kuivemmat, runsaskalkkiset paikat. Tällaisesta esiintymispaikasta esimerkki on Parainen, jossa laji kasvaa tuoreella mäntykankaalla. Kimalaisorhon esiintyminen on oikullista ja kasvi saattaa piileskellä sienijuurensa turvin maan alla vuosikausia. Lajia uhkaavat elinympäristöjen umpeenkasvu ja tuhoutuminen sekä keräily.
Uneton Seattlessa

Uneton Seattlessa ("Sleepless in Seattle") on Nora Ephronin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1993. Se on lämminhenkinen romanttinen komedia, jonka pääosia näyttelevät Tom Hanks ja Meg Ryan. Elokuva menestyi ilmestymisvuonnaan teattereissa hyvin, ja se oli Oscar-ehdokkaana parhaasta originaalimusiikista ja parhaasta käsikirjoituksesta. Elokuva noudattaa tietoisesti vanhojen nostalgisten Hollywood-elokuvien kaavaa, jossa rakkauden tiellä on monia esteitä, mutta jossa koittaa lopulta onnellinen loppu. Tärkeässä osassa elokuvassa ovatkin Hollywoodin kulta-ajan vanhat musiikki- ja elokuvaklassikot, varsinkin "Unohtumaton rakkaus" -elokuva vuodelta 1957, johon elokuvassa usein viitataan.
Juoni.
Sam Baldwin (Hanks) on hiljattain leskeksi jäänyt arkkitehti ja poikansa Jonahin (Malinger) yksinhuoltajaisä. Hän muuttaa Chicagosta Seattleen saadakseen helpotusta suruunsa, mutta saa huomata, että vaimon kuoleman jälkeen elämää ei ole helppo jatkaa eteenpäin. Jonah seuraa vierestä isänsä yksinäisyyttä, kunnes soittaa jouluaattona radion psykologiohjelmaan ja kertoo suorassa lähetyksessä sen juontajalle, että hänen isänsä tarvitsee uuden vaimon. Tuhannet amerikkalaisnaiset kuulevat ohjelman ja kiinnostuvat sympaattiselta kuulostavasta leskimiehestä, unettomasta Seattlessa. Näiden naisten joukossa on Annie Reed (Ryan), joka on tahollaan kihloissa mutta ihastuu silti Samiin. Toimittajatyönsä kautta hän ottaa selville miehen taustoista ja lähettää tälle satojen muiden naisten tavoin kirjeen. Jonah innostuu Anniesta, mutta Sam-isää on vaikeampi taivutella tapaamaan tätä. Monien mutkien ja Jonahin myötävaikutuksen jälkeen pari kuitenkin kohtaa toisensa pilvenpiirtäjän huipulla ja rakastuu.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hyvin kirjoitetuksi ja miellyttävästi roolitetuksi, mutta ylisentimentaaliseksi ja vanhahtavaksi. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä muun muassa Sven Nykvistin kuvauksen ansiosta.
Labellum

Labellum eli huuli on yksi kämmekkäkasvien (Orchidaceae) kehälehdistä.
Kämmekkäkasvien kehälehdet (yht. 6 kpl) jaetaan ulompiin sepaleihin (3 kpl) ja sisempiin petaleihin (3 kpl). Näistä petalit ovat yleensä erikoistuneimpia, ja yksi niistä, labellum, on muista poikkeava rakenteensa puolesta. Sillä on usein erikoismerkitys kasvin pölytyksessä.
Kämmekkäkasvien kehittyvässä nupussa huuli on ylin kehälehti, mutta suurimmalla osalla lajeista sikiäin tai jokin muu kukan tai kukkavarren osa kääntyy niin, että huuli jää alimmaksi tarjoten siten pölyttäjänä toimivalle eliölle laskeutumispaikan.
Mai Hagiwara

Mai Hagiwara (, s. 7. helmikuuta 1996 Saitama, Japani) on japanilainen pop-laulaja, joka aloitti uransa jo 7-vuotiaana. Hän on tällä hetkellä ℃-uten ja Hello! Project Kids:n nuorin jäsen.
Mai on näytellyt Minimonin elokuvassa "Okashi na Dai Bouken" (2003). Hän oli yksi elokuvan neljästä lapsesta, johon viittaa myös "4KIDS" -yhtyeen nimi.
Meg Ryan

Meg Ryan (synt. Margaret Mary Emily Hyra, s. 19. marraskuuta 1961 Fairfield, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan rooleistaan varsinkin monissa romanttisissa komedioissa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Kun Harry tapasi Sallyn" (1989) ja "Uneton Seattlessa" (1993).
Yksityiselämä.
Ryan oli naimisissa näyttelijä Dennis Quaidin kanssa 1991–2001. Heillä on vuonna 1992 syntynyt poika Jack Quaid, joka on myös näyttelijä. Ryan adoptoi toisen lapsensa, tyttären, Kiinasta vuonna 2006.
Essonne

Essonne on Ranskan departementti numero 91, joka on saanut nimensä Essonne-joen mukaan. Se sijaitsee Pariisin eteläpuolella Île-de-Francen alueella, ja sen pohjoisosa kuuluu Pariisin esikaupunkialueeseen. Departementissa on 1 225 191 asukasta (2011) ja sen väestötiheys on 679,1 asukasta neliökilometrillä. Departementti on jaettu 196 kuntaan, ja sen pääkaupunki on Évry.
Departementti perustettiin vuoden 1968 alussa, jolloin aikaisempi Seine-et-Oisen departementti lakkautettiin ja sen alueista muodostettiin kolme uutta departementtia: Essonne, Yvelines ja Val-d'Oise. 
Pohjoinen Essonne on osa suur-Pariisia, etelämpänä on myös maataloutta.
Lagrangen indeksilause

Lagrangen indeksilause tai Lagrangen lause on ryhmäteorian perustulos, jonka perusteella äärellisen ryhmän aliryhmän kertaluku jakaa tasan ryhmän kertaluvun. Nimestä huolimatta on hyvin todennäköistä, että sen ensimmäiseksi todisti Évariste Galois.
Lause.
Olkoon "G" äärellinen ryhmä ja "H" ryhmän "G" aliryhmä. Tällöin kertaluku formula_1 jakaa tasan kertaluvun formula_2 ja
formula_3
missä luku "n" on aliryhmän "H" indeksi ryhmässä "G".
Todistus.
Oletetaan, että "G" on äärellinen ryhmä ja "H" on ryhmän "G" aliryhmä, jonka indeksi ryhmässä "G" on "n". Määritellään joukon &lt;G&gt; relaatio ~: a ~ b jos ja vain jos
formula_4
Kyseessä on ekvivalenssirelaatio, joten ryhmän "G" alkiot jakaantuvat keskenään pistevieraisiin ekvivalenssiluokkiin. Nämä ekvivalenssiluokat ovat nyt aliryhmän "H" määräämät vasemmat (tai oikeat) sivuluokat
formula_5
Tunnetusti nyt
formula_6
missä alkiot formula_7 ja kyseiset sivuluokat ovat keskenään pistevieraita. Koska jokaisessa sivuluokassa on yhtä monta alkiota pätee väite
formula_8
missä luku "n" oli aliryhmän "H" indeksi ryhmässä "G". Lauseen toinen väite seuraa nyt suoraan kokonaislukujen jaollisuuden määritelmästä.
Seurauksia.
Lagrangen lauseen nojalla äärellisen ryhmän aliryhmien kertaluvut eivät voi olla mitä tahansa lukuja, vaan niiden täytyy rajoittua ryhmän kertaluvun jakajiin. Erityisenä seurauksena tämän perusteella ryhmän alkion "g" kertaluku, joka määritellään alkion "g" generoiman syklisen ryhmän kertaluvuksi, jakaa tasan koko ryhmän kertaluvun.
Lagrangen lauseen käänteistulos ei päde yleisesti äärellisille ryhmille, sillä on olemassa ryhmiä, joilla ei ole kertalukua "n" olevia aliryhmiä, vaikka luku "n" jakaisikin ryhmän kertaluvun. Kertaluvultaan pienin esimerkki on alternoiva ryhmä "A"4. Se on kertalukua 12 oleva ryhmä, mutta sillä ei ole kertalukua 6 olevaa aliryhmää. Kuitenkin Lagrangen lauseen käänteistulos pätee esimerkiksi kaikille Abelin ryhmille.
Lagrangen lauseen käänteistulokselle on useita kuuluisia heikennyksiä. Sylowin lauseet takaavat kertalukua "pk" olevan aliryhmän olemassaolon, mikäli "p" on alkuluku, "k" on luonnollinen luku ja luku "pk" jakaa äärellisen ryhmän kertaluvun. Hallin lauseet yleistävät Sylowin lauseita äärellisille ratkeaville ryhmille.
Val-d’Oise

Val-d’Oise () on Ranskan departementti numero 95. Se sijaitsee Pariisin pohjoispuolella, Île-de-Francen alueella, ja sen keski- ja lounaisosat kuuluvat Pariisin esikaupunkialueeseen. Departementissa on 1 180 365 asukasta (2011) ja sen väestötiheys on 947,4 asukasta neliökilometrillä. Departementti on jaettu 185 kuntaan, ja sen pääkaupunki on Pontoise (Cergy-Pontoise).
Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema sijaitsee Roissyssa Val-d’Oisen departementissa.
Ki

Ki tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Ki on seuraavien henkilöiden nimi:
Paistinpannu

Paistinpannu on ruoan paistamiseen, ruskistamiseen ja kuullottamiseen tarkoitettu laakea ruoanlaittoväline. Paistinpannu soveltuu myös haudutukseen, kun sen sen peittää kannella. 
Paistinpannun yläreunan halkaisija on tavallisesti noin 20–30 cm. Valmistusaineena voi olla muun muassa valurauta, teflonilla pinnoitettu teräs tai alumiini tai kupari. 
Rakenne.
Materiaali ja ominaisuudet.
Perinteinen paistinpannu on valettu valuraudasta, johon poltetaan rasvan avulla ruoan kiinni tarttumista ehkäisevä ohut tumma hiilikerros. Oikein käytetty valurautapannu on ikuinen ja sen paisto-ominaisuudet paranevat käytön myötä, koska paistorasva huoltaa ja parantaa sen hiilipinnoitetta.
Valurautapannuja huomattavasti kevyemmät teflonpinnoitetut alumiiniset tai teräksiset paistinpannut ovat syrjäyttäneet valurautapannun suosituimpana paistovälineenä. Teflonpannulla paistettaessa ei tarvitse käyttää välttämättä lainkaan rasvaa. Siihen ei voi myöskään polttaa hiilipintaa, vaan teflonpinnoite kuluu ajan mittaan pois. Muita materiaalivaihtoehtoja ovat esimerkiksi keraamisella massalla pinnoitettu tai emaloitu teräs sekä hiiliteräs.
Hyvä paistinpannu on energiataloudellinen ja helposti puhdistettava. Lisäksi paistinpannun reuna ja kädensija vaikuttavat pannun laatuun. Reunan tulee olla sopivan korkuinen, yleensä 3–5 senttimetriä, ja sopivan viisto, jotta tuotteita pystyy kääntelemään helposti pannussa. Varren pitäisi mahdollistaa kunnollinen ote koko kädellä. Varren kiinnityskulma pannuun nähden on noin 20–25 astetta, jolloin rystyset eivät osu helposti lieden pintaan. Varren on hyvä olla kuumentumaton, kuten myös kannen kädensijan.
Muoto ja paistinpannutyypit.
Paistinpannut ovat usein pyöreitä, mutta kulmikkaita pannuja käytetään esimerkiksi kalan paistamiseen. Pannujen muoto riippuu hieman myös käyttötarkoituksesta. Muurinpohjapannut ovat isokokoisia ja reunattomia pannuja. Niitä käytetään avotulella, ja ne on valmistettu yleensä valuraudasta. Ohukais- ja kreppipannut ovat matalareunaisia. Niitä on myös kahdenlaisia: toisissa pannuissa voi paistaa yhden suuren ohukaisen ja toisissa monta pienempää. Blinipannut ovat puolestaan pieniä, halkaisijaltaan vain 8–12 senttimetriä. Valurautaisia parilapannuja puolestaan käytetään lihan tai kalan nopeaan kypsentämiseen. Niiden sisäpinta on uurteinen, jotta ruoka-aineet eivät tarttuisi pohjaan kiinni.
Yvelines

Yvelines (ääntäminen IPA: ) on Ranskan departementti numero 78. Se sijaitsee Pariisin länsipuolella Île-de-Francen alueella, ja sen itä- ja pohjoisosat kuuluvat Pariisin esikaupunkialueeseen. Departementissa on 1 413 635 asukasta (2011) ja sen väestötiheys on 618,9 asukasta neliökilometrillä. Departementti on jaettu 262 kuntaan, ja sen pääkaupunki on Versailles.
Yvelinesissä sijaitsevat Versailles’n ja Saint-Germain-en-Layen linnat ovat merkittäviä turistikohteita. Versailles’n linnassa vierailee vuosittain yli kuusi miljoonaa turistia. Bazoches-sur-Guyonnessa sijaitseva Maison Louis Carré on yksi merkittävimmistä Alvar Aallon suunnittelemista yksityiskodeista.
Yvelinesissä sijaitsee myös Mantes-la-Jolien esikaupunki, joka on tunnettu hyvin maahanmuuttajavoittoisena ja jonka asukkaista 75 prosenttia on muslimeja.
David Cox (tilastotieteilijä)

David Roxbee Cox (15. heinäkuuta 1924 Birmingham – 18. tammikuuta 2022) oli englantilainen tilastotieteilijä. 
Hän opiskeli matematiikkaa St John's Collegessa Cambridgen yliopistossa ja väitteli Leedsin yliopistosta 1949. Yliopistouransa hän aloitti Cambridgen yliopiston tilastotieteen laboratoriossa 1950. Vuonna 1956 hän siirtyi ensin readeriksi ja sitten tilastotieteen professoriksi Birbeck Collegeen Lontooseen. Vuodesta 1966 vuoteen 1988 hän oli professori Imperial College Londonissa. Vuonna 1988 hän aloitti professorina Oxfordin yliopistossa Nuffield Collegessa, josta hän jäi eläkkeelle 1994. 
David Cox on kirjoittanut satoja tieteellisiä artikkeleita ja kirjoja. Vuodesta 1966 vuoteen 1991 hän oli Biometrikan toimittaja. Lisäksi hän on toiminut useiden tunnettujen tilastotieteilijöiden ohjaajana. Hän on Nuffield Collegen kunniajäsen. 
David Cox on tehnyt uraauurtavaa työtä useilla tilastotieteen aloilla sekä soveltavassa todennäköisyysteoriassa. Hänet tunnetaan todennäköisesti parhaiten verrannollisten hasardien mallista, jota käytetään elinaika-analyysissa. Cox-prosessi on nimetty hänen mukaansa.
Pirkko Lindberg

Pirkko Lindberg (s. 12. maaliskuuta 1942 Vesilahti) on suomenruotsalainen kirjailija.
Koulutukseltaan Lindberg on humanististen tieteiden kandidaatti. Hän on työskennellyt radiotoimittajana, kasviskokkina, lumpunkerääjänä ja kirjastoapulaisena. Lindberg asuu Helsingissä.
Lindberg ryhtyi kirjailijaksi 1980-luvun lopussa. Hänen esikoisromaaninsa "Byte" (1989) sai J. H. Erkon palkinnon. "Candida"-romaani oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1997. Lindberg kirjoittaa paljon ekologista aiheista.
Schwarzschildin säde

Schwarzschildin säde on jokaiseen massaan liittyvä säde. Jos kyseinen massa puristuisi Schwarzschildin sädettä pienempään tilaan, niin massa romahtaisi mustaksi aukoksi. Schwarzschildin säteen keksi 1916 Karl Schwarzschild. Kappale, joka on pienempi kuin sen Schwarzschildin säde, on musta aukko. Schwarzschildin säteen pinta on tapahtumahorisontti.
Kappaleen Schwarzschildin säteen arvo voidaan laskea kaavasta
 formula_1
missä
Säde voidaan laskea myös summittaisesti kertomalla kappaleen massa luvulla 1,48 m/kg, ja sen jälkeen tulo kerrotaan luvulla 10 potenssiin −27.
Ko

Ko voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöt.
Ko tai Kō on seuraavien henkilöiden nimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Naantalin pikatie

Naantalin pikatie () on Turusta Naantaliin johtava pääosin kaksikaistainen, eritasoliittymillä varustettu liikenneväylä. Se kulkee yhtenäisenä Turun tavara-aseman luota Naantalin keskustan eritasoliittymään, mutta se on numeroitu kolmeksi eri tieksi eri kohdissaan. Turun keskustasta Jyrkkälään tie kulkee valtatienä 8, Jyrkkälästä Raisionlahdelle seututienä 185, ja Raisionlahdelta Naantaliin kantatienä 40. Naantalista tie jatkuu edelleen Rymättyläntienä eli seututienä 189.
Tien virallinen nimi on Naantalin pikatie vain Turussa Köydenpunojankadun risteyksestä Pahaniemen liittymään asti. Siitä eteenpäin tie on Turun alueella nimeltään Naantalintie, Raision alueella Raisionlahdentie ja Naantalin alueella Armonlaaksontie ennen muuttumistaan Rymättyläntieksi.
Liikenne.
Naantalin Luolalan liittymästä Turkuun päin kulkeva keskivuorokausiliikennemäärä oli vuonna 2007 noin 14 000 ajoneuvoa ja liikenne-ennuste vuodelle 2020 on noin 18 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Suurin osa Naantalin sataman liikenteestä kulkee tietä pitkin.
Vuonna 2007 valmistunut Luolalan ja Vanton eritasoliittymä, rakennettiin liikenteen sujuvuuden, sataman liikennejärjestelyjen ja turvallisuuden parantamiseksi.
Naantalintiellä oli vuosien 1998–2002 aikana noin 30 liikenneonnettomuutta.
Historia.
Naantalin pikatien suunnittelu aloitettiin 1950-luvun alussa. Tietä perusteltiin Satakunnantien liikenneruuhkilla ja Naantalin uusilla teollisuuslaitoksilla, jotka tarvitsivat sujuvaa liikennettä Helsinkiin.
Tie linjattiin kulkemaan Koulukadun alikulun kautta kaakelitehtaan ohi Pitkämäkeen. Tässä kohdassa tie haarautuisi kahtia: vasemmalle Naantaliin ja oikealle Raisioon. Tien Turun pään alkuosa saatiin valmiiksi vuonna 1962, ja oikealle menevästä linjauksesta tuli Turun ja Raision välinen moottoritie.
Naantalin pikatien rakentamisesta kiisteltiin vuosikymmeniä. Se valmistui lopulta lähes 40 vuotta suunnitelmien luomisen jälkeen, vuonna 1989. Nykyään se on Naantalin ja Turun välisen henkilöautoliikenteen pääväylä.
Monninkylä

Monninkylä (, aiemmin "Månby") on taajama Askolassa Itä-Uudellamaalla kantatie 55:n varressa. Yhdessä Askolan kirkonkylän kanssa se on toinen kunnan päätaajamista. 
Monninkylässä oli vuoden 2018 lopussa 1 339 asukasta, jolloin se oli väkiluvullisesti hieman Askolan kirkonkylää suurempi taajama. Vuonna 1980 taajamassa oli 1 043 asukasta. Monninkylän kasvuun on paljolti vaikuttanut taajaman sijainti kantatien läheisyydessä. Monninkylän halki kulkee myös seututie 151, joka länteen päin mentäessä ulottuu Askolan naapurikunnan Pornaisten päätaajamaan Kirveskoskelle asti. Yhdystie 1635 kulkee Monninkylästä kohti kirkonkylää.
Monninkylä koostuu kuudesta alueesta: Vähäkylästä, Monsalasta, Leipurinkylästä, Pokenmäestä, Keskustasta ja Punahiekasta.
Monninkylässä toimivat Monninkylän koulu (alakoulu), Askolan lukio, Itä-Uudenmaan koulutuskuntayhtymän ylläpitämä ammattiopisto (AMISTO). Taajamassa kunnan palveluita ovat koulujen lisäksi neuvola, hammaslääkäri ja kirjasto. Muita palveluita ovat muun muassa kebab-pizzeria, kauppa, matkahuolto, parturi-kampaamo, autokoulu ja osuuspankki. Taajamassa sijaitsee myös Suomen ainoa maalaiskunnan ylläpitämä maauimala (25 metrin allas), joka on avoinna kesä-elokuussa. Taajamassa on myös huoltoasema, autokorjaamo, kaksi leipomoa sekä teollisuusalue-1 ja teollisuusalue-2 useine yrityksineen.
Grand Rapids First Nation

Grand Rapids First Nation (GRFN, , "vuolaat kosket") on Grand Rapidsin kylän läheisyydessä Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva intiaanireservaatti. Se sijaitsee noin 400 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä paikassa, jossa Saskatchewanjoki laskee Winnipegjärveen, Provincial Highway 6:n varrella. Reservaatin pinta-ala on 1 852,3 hehtaaria. Reservaatin päällikkönä toimii Ovide Mercredi, joka on aiemmin toiminut myös Assembly of First Nationsin päällikkönä.
Historia.
Grand Rapids First Nation on creenkielinen yhteisö Manitoban provinssin pohjoisosassa. Suuri osa reservaatin asukkaista on Kanadan kilven aluetta tuhansia vuosia asuttaneiden cree-intiaanien jälkeläisiä.
Grand Rapids First Nationin jäsenet allekirjoittivat Treaty 5 -sopimuksen Kanadan hallituksen kanssa syyskuussa 1875.
Reservaatti.
Reservaatin väkiluku on 591, ja se on keskikokoinen reservaatti verrattuna useisiin Kanadan intiaanireservaatteihin. Väestö muodostuu cree-intiaaneista, métis-intiaaneista ja muista Amerikan alkuperäisheimojen edustajista. Yleisimmät kielet ovat cree ja englanti.
Norway House Cree Nation

Norway House Cree Nation on Norway Housen kylän läheisyydessä Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva noin 4 460 asukkaan First Nations -intiaanireservaatti. Reservaatin asukkaat ovat pääasiassa Kanadan kilven aluetta vuosituhansia asuttaneiden cree-intiaanien jälkeläisiä. 
Norway House Cree Nation järjestää vuosittain Treaty &amp; York Boat Days -perinnejuhlan, jonka yhtenä osana on perinteisillä York Boat -soutuveneillä käytävä kilpailu.
York Boat

York Boat on venetyyppi, jota on käytetty pohjoisen Kanadan vesireiteillä 1700-luvun puolivälistä tavaroiden, ihmisten ja elintarvikkeiden kuljetukseen. Pääasiassa veneillä kuljettiin suurilla joilla ja järvillä, kuten Nelson- ja Saskatchewanjoilla sekä Winnipegjärvellä. Kun höyryveneet syrjäyttivät York Boatin Winnipegjärven liikenteestä, palveli matalakulkuinen soutuvene vielä Nelsonjoella Norway Housen ja York Factoryn välisessä tavaraliikenteessä. Nykyisin perinneveneitä käytetään myös First Nations -intiaanireservaattien välisissä kilpailuissa.
Perinteinen York Boat on noin 14 metriä pitkä ja pystyi kantamaan lastia yli kolme tonnia. Veneet rakennettiin nopeasti perinteisin keinoin, ja jokimatkojen vaarojen vuoksi niiden keskimääräinen käyttöikä oli noin kolme vuotta. Airot olivat viisimetrisiä ja painoivat 11 kiloa.
York Boat -veneitä käyttivät paitsi alueen alkuperäisasukkaat, myös tutkimusmatkailijat sekä Hudson's Bay Companyn että North West Companyn turkiskauppiaat. 
Norway House Cree Nation järjestää vuosittain Treaty &amp; York Boat Days -perinnejuhlan, johon kuuluu myös soutukilpailu Nelsonjoella. Kilpailuun osallistuu useita alueen intiaanireservaattien joukkueita.
Afrikanvillikissa

Afrikanvillikissa eli nubiankissa ("Felis lybica") on Afrikassa ja Aasiassa elävä kissaeläinlaji. Sen kesyttivät aikoinaan muinaiset egyptiläiset ainakin noin 4 000 vuotta sitten, ja sitä pidetään yleisesti kesykissan ("Felis catus") esi-isänä.
Ulkonäkö.
Afrikanvillikissa on yleisväriltään vaaleanruskea ja siinä on tummia juovia. Turkki on lyhyempi kuin eurooppalaisen metsäkissan. Afrikanvillikissa on myös huomattavasti pienempi: pituus ilman häntää on 45–75 senttimetriä, häntä 20–38 senttimetriä, ja se painaa 3–6,5 kilogrammaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Afrikanvillikissaa tavataan laajalla alueella Afrikassa ja Aasiassa. Afrikassa lajia ei esiinny tiheissä tropiikin sademetsissä. Saharassa sitä tavataan lähinnä vain vuoristoisilla alueilla, kuten Ahaggarissa ja Tassili n’Ajjerissa. Aasiassa levinneisyysalue ulottuu mantereen lounaisosista Keski-Aasiaan, Intiaan, Kiinaan ja Mongoliaan.
Afrikanvillikissa elää monenlaisissa ympäristöissä aavikoilta ja ruohomailta selametsiin. Se välttelee lähinnä sademetsiä ja hiekka-aavikoita. Vuoristoissa lajia on tavattu jopa kolmessa kilometrissä.
Käyttäytyminen.
Afrikanvillikissa syö pääasiallisesti jäniseläimiä ja jyrsijöitä. Jos tilanne vaatii, se syö myös lintuja, matelijoita, sammakkoeläimiä ja hyönteisiä. Botswanan puoliaavikoilla tärkeä osa ruokavaliota ovat hämähäkit. Kissa lähestyy saalista hitaasti ja hyökkää päästyään noin metrin etäisyydelle.
Afrikanvillikissa on aktiivinen lähinnä yöaikaan ja hämärässä. Päivällä se piileksii pensaikossa, joskin se on toisinaan aktiivinen myös hämärinä, pilvisinä päivinä. Urosten reviiri kattaa muutaman naaraan, jotka puolustavat aluetta tunkeilijoilta. Naaras synnyttää 2–6 pentua, mutta keskimäärin kolme. Tiineys kestää 56–69 päivää. Pennut syntyvät sokeina, ja ne ovat riippuvaisia emonsa huolenpidosta. Useimmiten pennut syntyvät sadekaudella, jolloin ravintoa löytyy riittävästi. Pennut ovat emonsa luona 5–6 kuukautta ja saavuttavat sukukypsyyden vuoden ikäisinä.
Alalajit.
"A revised taxonomy of the Felidae" (2017) jakaa afrikanvillikissan seuraaviin alalajeihin:
Eurajoen satama

Eurajoen satama (LOCODE: FIEJO) on yksityinen Eurajoen kunnassa toimiva tavarasatama. Se sijaitsee Olkiluodon saaren pohjoisosassa Eurajoensalmen rannalla, noin 20 kilometriä Raumalta pohjoiseen, linnuntietä noin 2,6 kilometriä Olkiluodon ydinvoimalaitoksista itäkaakkoon. 
Satamassa lastataan tai puretaan kiviaineksia, romumetallia, puutavaraa sekä muita teollisuuden raaka-aineita ja lopputuotteita.
Satamaväylä on 6 metriä syvä ja laituri 100 metriä pitkä. Tarvittaessa lähistöltä löytyy jäänmurtoon soveltuva palvelu, jolloin satamaväylän voidaan avata ja satama olla operoitavissa vuoden ympäri.
Carl-Kristian Rundman

Carl-Kristian Rundman (s. 7. joulukuuta 1960 Helsingin maalais­kunta) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Rundman on koulutukseltaan teatteri­taiteen maisteri. Hän on näytellyt television ja elo­kuvien lisäksi myös teattereissa, muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa ja Lilla Teaternissa.
Rundman palkittiin vuonna 2010 Veikko Aaltosen ohjaamasta "Helppo elämä" -sarjasta parhaan mies­näyttelijän Venlalla. Samasta roolista Rundman voitti myös parhaan mies­pää­osan palkinnon Soulin kansain­välisillä draama­festivaaleilla.
Yksityiselämä.
Rundmanin avio­puoliso on näyttelijä Niina Nurminen ja heillä on kaksi lasta. Äidin­kielenään Rundman puhuu suomea ja ruotsia.
Rundman loukkaantui vakavasti autokolarissa Helsingissä marraskuussa 2023 saaden selkäydinvaurion aiheuttaneen kaularankavamman sekä useita luunmurtumia. Hänen vatsalihaksensa olivat repeytyneet ja sisäelimiä hajonnut. Hänet leikattiin ja hän oli viisi päivää vaivutettuna koomaan. Rundman kuitenkin kuntoutui hyvin onnettomuudesta.
Kedonperä

Kedonperä on kylä Limingassa valtateiden 4 (E75) ja 8 (E8) varrella Temmesjoen ja Tyrnävänjoen yhtymäkohdan eteläpuolella. Kylä sijaitsee avarassa pelto- ja niittymaisemassa Limingan lakeudella noin 24 kilometriä etelään Oulusta, ja noin kolme kilometriä Limingan kirkonkylästä itään. Kylä rajoittuu idässä Tyrnävän kuntaan, ja siellä sijaitsevaan Partaan kylään, etelässä Ala-Temmekseen, lännessä Limingan kirkonkylään ja pohjoisessa Tupokseen. 
Kedonperän Haaransillalla sijaitsee kiertoliittymä, jossa risteävät valtatiet 4 (E75) ja 8 (E8) sekä seututie 847. Haaransillalta alkaa pohjoiseen johtava moottoritieosuus. Kiertoliittymään rakennettiin vuonna 2003 "Ikkuna tulevaisuuteen" -niminen hirrestä tehty taideteos. Haaransillan nimi tulee historiallisesta liminkalaisesta Haaran talosta, joka sijaitsi Temmes-, Tyrnävä- ja Ängesleväjokien risteyskohdassa. 
Kedonperän toimi aikaisemmin peruskoulu (ja sitä ennen kansakoulu), joka purettiin vuonna 2002. 
Kedonperällä toimii kyläyhdistys, joka on perustettu vuonna 2009.
Dao

Dao on kiinalainen yksiteräinen miekka, jota käytetään viiltoiskuihin. Kiinassa dao tunnetaan yhtenä neljästä perusaseista keihään, sauvan ja jianin lisäksi. Nimi tarkoittaa veistä tai miekkaa. Daoa saatetaan kutsua englanniksi myös lyömämiekaksi ("broadsword") koska jotkut sen muunnelmista ovat leveäteräisiä.
Dao sanaa käytetään itse asiassa nimenä mille tahansa yksiteräiselle, leveälle, viiltävälle tai leikkaavalle välineelle, kuten ”dan dao” ja ”kunlun dao”.
Arvo Lehtovaara

Arvo Johannes Lehtovaara (vuoteen 1907 Lindberg; 29. joulukuuta 1905 Kaarina – 13. kesäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen psykologi, psykologian professori Jyväskylän kasvatustieteellisessä korkeakoulussa 1939–1952 ja Helsingin yliopistossa vuosina 1952–1970. Jyväskylässä hän oli Suomen ensimmäinen virkaan nimetty sielutieteen professori (Niilo Mäki hoiti Jyväskylän virkaa 1936–1939). Jyväskylässä Lehtovaara laati Suomen ensimmäiset yhtenäiset psykologian opintovaatimukset vuonna 1944. Lehtovaara siirtyi Helsinkiin ylimääräiseksi psykologian professoriksi vuonna 1952, mutta hänen professuurinsa perustettiin virallisesti vasta 1966, jolloin Lehtovaaran opetusalana oli soveltava psykologia ja Kai von Fieandtin opetusalaksi määriteltiin yleinen psykologia.
Lehtovaara kirjoitti työnsä ohella oppikirjoja, joista tunnetuin on "Sielutiede", myöhempinä painoksina "Psykologia". Lehtovaara oli suomalaisen lapsipsykologian uranuurtaja, joka tutki muun muassa kasvatus- ja perinnöllisyyspsykologiaa. Postuumisti julkaistiin teos "Ihmisen arvoitus", joka on Lehtovaaran ajatusten ja elämäntyön yhteenveto.
Riiviöt

Riiviöt ("Gremlins") on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhu- ja komediaelokuva, jonka on ohjannut Joe Dante. Elokuvan vastaavana tuottajana toimi Steven Spielberg. Dante on ohjannut elokuvalle myös jatko-osan "Gremlins 2 – uusi pesue", joka sai ensi-iltansa vuonna 1990.
Juoni.
Keksijä Randall Peltzer tapaa New Yorkin Chinatownissa kauppaa pitävää Mr. Wingiä. Randall haluaa ostaa mogwain, mutta Wing ei anna mogwaita tälle. Wingin sukulaispoika myy mogwain salaa Randalille, mutta pyytää tätä noudattamaan kolmea tärkeää sääntöä. Mogwai on herkkä valolle, sitä ei tulisi kastella, eikä ruokkia puolenyön jälkeen. Randall antaa lahjansa pojalleen Billylle ja nimeää perheen uuden tulokkaan Gizmoksi (elokuvan ensimmäisessä suomennoksessa nimellä "Jippu"). Billy kaataa vesilasin vahingossa Gizmon päälle. Gizmon selästä lentää viisi karvapalloa, jotka muuttuvat pian mogwaiksi.
Eräänä aamuna Gizmon jälkeläiset ovat koteloituneet vihreiksi palloiksi. Koteloituneet mogwait alkavat kuoriutua. Lynn joutuu riiviöiden armoille ja hän onnistuu tappamaan kolme riiviötä. Yksi riiviö onnistuu yllättämään Lynnin, kunnes Billy saapuu paikalle. Kuitenkin jälkeläisten johtajahahmo Raita (Strike) pääsee pakoon ja onnistuu hyppäämään uima-altaaseen, minkä seurauksena riiviöiden määrä moninkertaistuu. Riiviöt alkavat terrorisoida kaduilla. Billyn ystävä Kate joutuu riiviöiden armoille baarissa. Billy saapuu pelastamaan Katea ja he pääsevät turvaan riiviöiltä. Billy ja Kate löytävät riiviöt elokuvateatterista. Billy ja Kate räjäyttävät elokuvateatterin, tappaen koko riiviölauman, paitsi Raidan. Raita on vähällä kasvattaa uuden lauman, kunnes kirkas auringonvalo heijastuu suoraan Raitaan, tappaen tämän. Myöhemmin Mr. Wing saapuu Peltzerien talolle ja hakee Gizmon takaisin. Ennen lähtöään Gizmo sanoo hyvästit Billylle ja Wing vakuuttaa, että ehkä Billy on vielä joskus valmis ottamaan Gizmon hoidettavakseen. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen näkee elokuvassa monia hauskoja yksityiskohtia, mutta vain vähän kokonaisnäkemystä. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Suunnitelmat myöhemmistä jatko-osista.
Elokuvasarjan toinen osa, "Gremlins 2 – uusi pesue", ilmestyi vuonna 1990.
Kolmannesta "Riiviöt"-elokuvasta on puhuttu jo vuosien ajan. Näyttelijä Zach Galligan kertoi elokuvan olevan "Jurassic World" -elokuvan tyylinen ”uusi alku”. Kyseessä ei ole uusintaversio eikä jatko-osa mutta aikaisempien elokuvien tapahtumat huomioidaan. Elokuussa 2017 Chris Columbus kertoi saaneensa "Gremlins 3" -nimisen elokuvan käsikirjoituksen valmiiksi. Kesällä 2019 kerrottiin "" -televisiosarjasta, ja lokakuussa 2020 julkaistiin sarjasta konseptikuvia.
Eric-Olof Söderström

Eric-Olof Mikael Söderström (s. 18. tammikuuta 1957 Turku) on suomalainen kirkkomuusikko, kapellimestari ja kuoronjohtaja. 
Söderström aloitti musiikkiopintonsa 1973 Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolla, jossa hän opiskeli muun muassa pianon- ja urkujensoittoa sekä laulua. Vuonna 1976 suorittamansa kanttori–urkurin tutkinnon jälkeen hän siirtyi opiskelemaan yleiselle osastolle solististen aineiden lisäksi musiikinteoriaa ja kuoronjohtoa opettajinaan Harald Andersén, Matti Hyökki, Eric Ericson ja Péter Erdelyi.
Söderström suoritti kuoronjohdon diplomitutkinnon vuonna 1985 ja jatkoi sen jälkeen orkesterinjohtoa Jorma Panulan kapellimestariluokalla diplomitutkintoon 1988. Orkesterinjohtoa hän on lisäksi opiskellut Jussi Jalaksen, Robert Reynoldsin ja Arvid Jansonsin mestarikursseilla sekä Wienissä vuosina 1988–1989.
Eric-Olof Söderström on johtanut muun muassa perustamaansa Kirkkonummen lapsi- ja nuorisokuoroa, Akateemista Naiskuoro Lyrania, Akademen-mieskuoroa sekä useita seka- ja kamarikuoroja, kuten muun muassa Svenska Oratorieföreningen, Koiton Laulu ja Tapiolan Kamarikuoro. Söderströmin perustama Suomalainen kamarikuoro voitti 1985 EBU:n Let the Peoples Sing -kamarikuorokilpailun. Söderström toimi Savonlinnan Oopperajuhlien kuoromestarina ja kapellimestariassistenttina 1987–1991 sekä Radion kamarikuoron taiteellisena johtajana 1990–1995. Vuodesta 2005 vuoteen 2010 hän toimi kamarikuoro Kampin Laulun taiteellisena johtajana.
Vuodesta 1996 vuoteen 2006 Söderström oli Suomen Kansallisoopperan kuoromestari ja kapellimestariassistentti. Hän on esiintynyt kuoronjohtajana myös Englannissa, Italiassa, Unkarissa ja Latviassa sekä opettanut kuoronjohtoa Sibelius-Akatemiassa ja mestarikursseilla. Johdettuaan Kirkkonummen Kamariorkesteria (1985–1990) ja Mikkelin kaupunginorkesteria (1991–1995) hän on vieraillut johtamassa monia suomalaisia orkestereita kuten Radion sinfoniaorkesteria, Tapiola Sinfoniettaa, kamariorkesteri Avantia sekä Lahden, Oulun, Kuopion, Lappeenrannan, Kouvolan, Kotkan ja Hämeenlinnan kaupunginorkesteria. Vierailuja kapellimestarina hän on tehnyt muun muassa Ruotsiin, Norjaan, Viroon ja Venäjälle.
Sirhan Sirhan

Sirhan Bishara Sirhan (, s. 19. maaliskuuta 1944 Jerusalem) on senaattori Robert F. Kennedyn murhasta tuomittu mies. Hän ampui Kennedyä Los Angelesissa 5. kesäkuuta 1968; uhri kuoli 6. kesäkuuta.
Elämä.
Sirhan syntyi palestiinalaiskristityille vanhemmille Jerusalemissa, josta perhe muutti pian Yhdysvaltoihin. Isä Bishara Sirhan ei sopeutunut amerikkalaiseen elämäntyyliin ja joutui palaamaan kotimaahansa. Siitä lähtien Sirhanin kasvatti hänen äitinsä Mary Muzhea. Vuonna 1963 Sirhan pääsi City Collegeen, mutta hän jätti opiskelun alkuvuodesta 1965 hänen sisarensa Munirin sairastuttua leukemiaan. Sirhan meni useisiin pienipalkkaisiin töihin ja toivoi pääsevänsä jockeyksi. Hän joutui luopumaan urahaaveistaan jouduttuaan useisiin ratsastusonnettomuuksiin, jotka veivät hänet jopa sairaalaan. 
Sirhan kasvatettiin maroniitiksi, mutta aikuisvuosinaan hän on usein vaihtanut uskonnollista suuntautumistaan muun muassa baptismiin, seitsemännen päivän adventismiin ja ruusuristiläisyyteen.
Murha.
Sirhanista tuli kuuluisa hänen ammuttuaan losangelesilaisessa Ambassador Hotelissa kahdeksan laukausta kohti senaattori Robert F. Kennedyä. Myös muutama sivullinen haavoittui. Kennedy kuoli ampumisvälikohtauksesta saamiinsa vammoihin 6. kesäkuuta 1968.
Sirhan tunnusti senaattorin murhan. Hänen aiemmista päiväkirjamerkinnöistään löytyi viittauksia tulevaan veritekoon, mutta täysin selkeää motiivia ei tullut ilmi. Myöhemmin Sirhan kertoi tulleensa aivopestyksi ja toimineensa tiedostamattaan. Sirhan toimi tiettävästi yksin, mutta on myös esitetty teorioita, joiden mukaan teon takana olisi useampia henkilöitä.
Sirhanin yhdeksi motiiviksi on esitetty, että hän olisi ollut kriittinen Robert Kennedyn Lähi-idän-politiikkaa kohtaan – Kennedy ei ollut kritisoinut Kuuden päivän sotaa vuonna 1967, kun Israel kävi sotaa arabinaapureitaan vastaan. Sirhan oli palestiinalaisena ollut hyvin kriittinen Yhdysvaltain reaktiolle sodan aikana ja maan laajalle myötätunnolle Israelia kohtaan.
Tuomio.
Sirhanin todettiin olleen murhan aikaan alentuneesti syyntakeisessa tilassa. Hänet tuomittiin alun perin kuolemaan, mutta rangaistus muuttui automaattisesti elinkautiseksi vankeudeksi, kun kuolemanrangaistus poistettiin Kalifornian lainsäädännöstä 1972. Kuolemanrangaistus otettiin myöhemmin takaisin käyttöön, mutta takautuvasti sitä ei sovellettu, joten se ei vaikuttanut Sirhaniin.
75-vuotiasta Sirhania puukotettiin vankilassa San Diegossa 31. elokuuta 2019, jolloin hän loukkaantui vakavasti.
Armahdusanomukset.
Sirhan on sittemmin hakenut armahdusta toistakymmentä kertaa. Vuonna 2011 ehdonalaiskuulustelussa Sirhan todisti että ei vieläkään muista salamurhaa eikä muista yksityiskohtia vuoden 1969 oikeudenkäynnistä ja tunnustuksestaan.
Sirhanin 17. armahdusanomus hylättiin 1. maaliskuuta 2023. Hänen edellinen armahdusanomuksensa hylättiin tammikuussa 2022.
Murhatun Robert F. Kennedyn poika Robert F. Kennedy Jr. uskoo toisen ampujan olleen mukana ja siten Sirhan ei olisi tappanut hänen isäänsä.
Patrick Owomoyela

Patrick Owomoyela (s. 5. marraskuuta 1979 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Hän on pelipaikaltaan (laita)puolustaja. Owomoyelalla on myös Nigerian kansalaisuus.
Owomoyela teki ensiesiintymisensä Saksan maajoukkueessa 2004. 
Owomoyela on pelannut myös koripalloa Saksan alueellisessa liigassa ennen ammattilaisjalkapalloilijaksi ryhtymistään. Hän toimii myös kommentaattorina saksankielisissä NBA-lähetyksissä.
Thomas Newman

Thomas Montgomery Newman (s. 20. lokakuuta 1955 Los Angeles) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen kuuluisimpia teoksiaan ovat muun muassa "Mullan alla" ja "Angels in America" -sarjojen teemamusiikit sekä musiikki elokuviin "Hevoskuiskaaja", "Nemoa etsimässä", "Vihreä Maili", "Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja", "Rautarouva" sekä Sam Mendesin ohjaama "007 Skyfall". Newman on säveltänyt musiikin myös Mendesin elokuviin "American Beauty, Matkalla Perditioniin, Merijalkaväen mies" ja "Revolutionary Road. 
Thomas Newman on saanut 13 Oscar-ehdokkuutta ja voittanut kaksi Bafta-palkintoa, viisi Grammyä ja Emmy-palkinnon.
Nuoruus.
Newman syntyi vuonna 1955 Los Angelesissa. Hän opiskeli musiikkia ensin kaksi vuotta Etelä-Kalifornian yliopistossa ja suoritti sitten säveltämisen master-tutkinnon Yalessa. Hän soitti syntetisaattoria usean vuoden ajan yhtyeessä The Innocents.
Valmistuttuaan Newman teki töitä teatterissa ja soitti monissa yhtyeissä. Broadwayn Stephen Sondheim vaikuttui hänen soitostaan ja palkkasi hänet säveltämään musiikin teatteriesitykseen "Three Mean Fairy Tales". Newmanin läpimurtoelokuva oli vuonna 1985 ensi-iltansa saanut "Missä olet, Susan?".
Tunnettu suku.
Newmanin isä on yhdeksän Oscaria saanut elokuvasäveltäjä Alfred Newman, eikä isän varjosta nouseminen ollut hänelle helppoa. Newmanin muita tunnettuja sukulaisia ovat Lionel Newman, Emil Newman, Randy Newman, David Newman, Maria Newman ja Joey Newman.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Newman on saanut muun muassa useita Emmy-, Grammy- ja BMI-ehdokkuuksia ja palkintoja muun muassa elokuvista "Hevoskuiskaaja", "American Beauty", "Vihreä maili", "Pikku naisia", "Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja" ja "Matkalla Perditioniin".
Juho Mäkelä (taidemaalari)

Johan (Juho) Isak Mäkelä (23. syyskuuta 1885 Oulu – 2. syyskuuta 1943 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.
Mäkelän vanhemmat olivat vahtimestari Isak Mäkelä ja Anna Rauha Johanna Manner. Mäkelä opiskeli aluksi koristemaalausta Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulussa vuosina 1902–1904. Koristemaalarin tutkinnon suorittamisen jälkeen hän aloitti opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa syksyllä 1904. Tunnollisena oppilaana hän sai päästötodistuksen piirustuskoulusta keväällä 1907. Valmistumisensa jälkeen Mäkelä teki ulkomaanmatkoja lähinnä Keski-Eurooppaan, muun muassa Lontooseen ja Roomaan. 
Suomessa Mäkelä työskenteli aluksi Helsingissä, kunnes muutti loppuvuodesta 1913 takaisin kotikaupunkiinsa Ouluun. Hän toimi Oulun lyseon piirustuksenopettajana maalaamisen ohella. 
Mäkelä oli Tyko Sallisen ja Jalmari Ruokokosken tavoin ekspressionisti, kuten esimerkiksi teokset "Viinapullo" ja sinivihreä omakuva vuodelta 1911 hyvin osoittavat. Ouluun palattuaan Mäkelä paneutui muun muassa akvarelleihin, jotka kuvasivat Pohjois-Pohjanmaan lakeuksia. Hänet tunnetaan myös muotokuvista, joista vuonna 1907 valmistunut esittää hänen äitiään. Oulun keskuskansakoulun (nykyisen keskustan terveysaseman) seinämaalauksen "Koivu ja tähti" Mäkelä laati vuonna 1936.
Alfred Kordelinin säätiön apurahan Mäkelä sai kahtena vuonna, 1921 ja 1934. Useita hänen töitään on säätiön kokoelmissa, kuten myös Ateneumissa.
Mäkelä meni naimisiin taidemaalari Alex Rappin veljentyttären Signe Rappin kanssa tammikuussa 1918.
Thamar Henneken

Thamar Nanette Henneken (s. 2. elokuuta 1979 Delft, Etelä-Hollanti) on entinen alankomaalainen uimari, joka Alankomaiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueen jäsenenä voitti olympiahopeaa kesäolympialaisissa 2000. Joukkueessa uivat myös Inge de Bruijn, Wilma van Hofwegen ja Manon van Rooijen. 
Olympialaisten jälkeen Henneken koetti uutta uraa soutajana, mutta palasi pian takaisin uinnin pariin. Henneken on kihloissa entisen huippu-uimarin ja maailmanmestari Marcel Woudan kanssa. Pariskunnalla on yksi tytär.
Clemens Fritz

Clemens Fritz (s. 7. joulukuuta 1980 Erfurt, Thüringen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edusti 11 kautta Saksan Bundesliigassa pelaavaa Werder Bremenia. Hän oli pelipaikaltaan oikea puolustaja.
Fritz on edustanut Bremenin lisäksi Rot-Weiß Erfurtia, jossa aloitti uransa vuonna 2000, Karlsruhea ja Leverkusenia.
Saksan maajoukkuetta Fritz edusti 22 ottelussa vuosina 2006–2008, ensi kerran 2–0-voitto-ottelussa Georgiaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2008 EM-kilpailuissa.
Sharja (kaupunki)

Sharja () on Arabiemiirikuntien liittoon kuuluvan Sharjan emiraatin pääkaupunki. Sharja sijaitsee Persianlahden rannalla, ja se muodostaa naapuriemiraattien pääkaupunkien Dubain ja Ajmanin kanssa yhtenäisen taajama-alueen. Pääkaupunki Abu Dhabiin on matkaa 170 kilometriä. Sharja on ikivanha kaupunki, joka on ollut asuttuna yli viisi tuhatta vuotta.
Sharjan kansainvälinen lentoasema sijaitsee 13 kilometrin päässä kaupungin keskustasta.
Schapelle Corby

Schapelle Leigh Corby (s. 10. heinäkuuta 1977) on australialainen nainen, joka jäi kiinni 4,1 kannabiskilon tuonnista Balille, Indonesiaan.
Corby on tuomitsemisestaan huolimatta pysynyt aina kannassaan, että ulkopuolinen henkilö oli asettanut huumausaineet hänen laukkuunsa eikä Corby itse ollut tietoinen niistä. Tapaus herätti laajaa mediahuomiota länsimaissa, varsinkin Australiassa.
Corby tuomittiin 20 vuoden vankeusrangaistukseen.
Ennen pidätystä.
Corby asui Queenslandissa. Hän tutustui vuonna 1996 japanilaiseen Kimiin, jonka kanssa hän meni parin vuoden päästä naimisiin. Pari kuitenkin erosi vuonna 2000. Corby oli vieraillut Balilla viisi kertaa 16-vuotiaasta lähtien.
Pidätys ja tuomio.
Corby saapui 8. lokakuuta 2004 Ngurah Rain lentoasemalle Denpasariin. Hänen laukustaan löytyi 4,1 kg kannabiserä. Huumeet löytänyt tullivirkailija kertoi oikeudessa, että Corby oli tätä ennen yrittänyt estää häntä avaamasta laukkua. Corby kiisti väitteen ja kertoi avanneensa laukun tullivirkailijan niin pyydettyä. Corby ja hänen puolustuksensa kertoivat, ettei Corby tiennyt kuljettamastaan kannabiserästä ennen sen löytöä lentoasemalla.
Australialainen vanki John Patrick Ford vietiin todistamaan Indonesiaan. Hän kertoi kuulleensa vankilassa keskustelun, jossa ilmeni, että yksi miehistä oli asettanut kannabiksen Corbyn laukkuun Brisbanessa tarkoituksella, että hänen kumppaninsa olisi ottanut sen vastaan Sydneyssä. Huumeiden alkuperää ei koskaan selvitetty.
Corbyn tuomitseminen näytettiin televisiossa suorana lähetyksenä Australiassa. 27. toukokuuta 2005 hänet tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan. Lisäksi hän sai sakkoja 100 000 000 Indonesian rupiaa. Sakon maksamatta jättäminen tietäisi Corbylle kuuden kuukauden lisää vankeustuomioon. Päätöksestä valitettiin, ja 14. lokakuuta tuomio alennettiin 15 vuoteen. Juttu eteni Indonesian korkeimpaan oikeuteen saakka, ja 19. tammikuuta 2006 Corbyn alkuperäinen 20 vuoden tuomio palautettiin. Lisäksi oikeus määräsi laukun ja huumausaineet tuhottaviksi sen merkiksi, että tapaus oli loppuun käsitelty.
17. elokuuta 2006 Corbylle myönnettiin Indonesian itsenäisyyspäivän kunniaksi kahden kuukauden alennus tuomioon, ja 26. joulukuuta hän sai vielä kolmannen kuukauden anteeksi hyvän käytöksen ansiosta. Corby vapautuu näillä näkymin heinäkuussa 2024. On mahdollista, että hänet siirrettäisiin istumaan tuomiotaan Australiaan osana maiden välistä vanginvaihto-ohjelmaa. Corby itse on kertonut, ettei hän ole halukas siirtymään australialaiseen naisvankilaan.
Corbyn tuomitseminen johti protesteihin suuntaan ja toiseen. Australiassa yli 100 000 allekirjoitti adressin Corbyn vapauttamisen puolesta. 5. kesäkuuta 2005 mielenosoittajia kerääntyi Australian-suurlähetystöön Jakartaan vaatimaan Corbylle kuolemanrangaistusta huumekauppiaana. Corbyltä ilmestyi marraskuussa 2006 omaelämäkerrallinen teos "My Story".