tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Isoruostejuurekas

Isoruostejuurekas ("Phaeocollybia lugubris") on ruostejuurekkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Sen lakki on 3–8 senttimetriä leveä ja kartiomainen. Lakin pinta on limainen ja väriltään ruskea. Heltat ovat tiheät, harmaanruskeat ja vanhemmiten ruosteenväriset. Itiöpöly on ruskeaa. Sienen jalka on 8–12 senttimetriä pitkä ja lakin värinen. Sienen maku on jauhomainen tai karvas ja haju retikkamainen. Se ei ole ruokasieni. Isoruostejuurekas kasvaa melko yleisenä Etelä-Suomen kuusi- ja sekametsissä. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Kirjallisuusvuosi 1798

Kirjallisuusvuosi 1798 käsittelee vuoden 1798 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Elämänhalu

Elämänhalu oli suomalainen versio yhdysvaltalaisesta "Prevention" -naisten terveyslehdestä. Lehti oli suunnattu keski-ikäisille ja sitä vanhemmille naisille ja siinä julkaistiin artikkeleita terveydestä, hyvinvoinnista, ruoasta ja ravitsemuksesta, laihduttamisesta, liikunnasta ja kauneudesta. "Elämänhalua" kustansi Yhtyneet Kuvalehdet vuosina 1997–2003. Sen tilalle lanseerattiin uusi lehti "Elämänilo", jonka ilmestyminen loppui seuraavana vuonna. Yhdysvalloissa "Prevention" oli Rodale Press -kustantamon julkaisema, kunnes se myytiin vuonna 2018 Hearst Communicationsille.
Stanley J. Weyman

Stanley John Weyman (1855 Ludlow, Shropshire, Englanti – 1928) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti aikanaan suosittuja historiallisia romaaneja, joita on myös suomennettu. Weyman valmistui Oxfordista 1877 ja toimi 1881–1889 asianajajana Lontoossa.
Rauta(II)glukonaatti

Rauta(II)glukonaatti ((C6H11O7)2Fe) tai ferroglukonaatti on rauta- ja glukonaatti-ionien muodostama yhdiste. Yhdistettä käytetään lisäravinteissa raudanpuuteanemian hoitoon. Sitä markkinoidaan kauppanimillä "Ferate", "Fergon", "Ferralet" ja "Simron".
Sitä käytetään myös elintarviketeollisuudessa väriaineena antamaan oliiveille tasaisen musta väri. Sen E-koodi on E579.
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa rauta(II)glukonaatti on kellertävän harmaata tai vaalean kellertävän vihreää jauhetta. Se haisee hieman poltetulle sokerille. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hyvin vähän etanoliin. Se esiintyy pääasiassa kidevedellisenä dihydraattina (C6H11O7)2Fe·2H2O. Yhdistettä valmistetaan kuuman barium- tai kalsiumglukonaatin reaktiolla ferrosulfaatin kanssa tai kuumentamalla vastavalmistettua rauta(II)karbonaattia glukonihapon kanssa.
Moälvenin vesistö

Moälvenin vesistö (, vesistöaluetunnus 36) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Moälvenin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 2 307 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa. Joen vesistössä ei ole vesivoimalaitoksia ja se on toistaiseksi rauhoitettu vesivoiman rakentamiselta.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Moälven, joka virtaa Anundsjösjönistä Selkämereen. Joki laskee Itämereen noin 0,8 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Moälvenin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Moälvenin vesistön pinta-ala on niistä suurimpien joukossa. Vesistön luoteispää rajautuu lounaassa Ångermanjoen vesistöön, mutta alajuoksulle päin mentäessä Moälvenin vesistön kummallakin sivulla on pienet vesistöt; eteläpuolella on Nätraånin vesistö (tunnus 37) ja pohjoispuolella on Gidejoen vesistö (tunnus 34). Viimeksi mainittu vaihtuu kaakossa vielä pieneen Idbyånin vesistöön (tunnus 35). Lisäksi Moälvenin joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (53,2 %), turve (15,0 %), kalliomaa (15 %), hiekka ja sora (2,0 %), multamaa (5,9 %), savimaa (1,2 %) ja jäätikköjokijäänteet (3,5 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,7 %), soita ja kosteikkoja (9,5 %), viljelymaita (2,0 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,0 %) sekä joutomaita (1,8 %). Näiden lisäksi on 4,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Moälvenin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 27,4 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 150 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 6,08 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 26 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 143 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 119,5 m³/s on mitattu toukokuussa 1989 ja pienin 2,4 m³/s maaliskuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Ahvenanmaan itsehallintopäivä

Ahvenanmaan itsehallintopäivä () on Ahvenanmaalla vuosittainen liputuspäivä, jota vietetään 9. kesäkuuta. Tuona päivänä vuonna 1922 Ahvenanmaalla järjestettiin ensimmäiset maakuntapäivät pari vuotta aiemmin Kansainliiton myöntämän itsehallinnon jälkeen.&lt;ref name="Ahvenanmaa pähkinänkuoressa2007/3"&gt;&lt;/ref&gt;
Juhlapäivän perinneherkkuihin kuuluu mm. Ahvenanmaan pannukakku. Vuonna 2024 Ahvenanmaan nuorisoliitto järjesti Maarianhaminassa kaksipäiväisen festivaalin itsehallintopäivän kunniaksi.
Johan Frederik Vinsnes

Johan Frederik Vinsnes (1866–1932) oli norjalainen kirjailija. Hän aloitti kaunokirjallisen toimintansa 1895 esikoisteoksella "Eventyr og stemninger". Vinsnes herätti Norjassa huomiota varsinaisesti vasta 1910-luvun lopulla. Hänen teoksistaan käy ilmi elämänkokemus ja uskonnollinen ajattelutapa.
Vinsnes valmistui farmaseutiksi 1892 ja piti Oslossa apteekkia. Hänen ominaisluonteensa ilmenee hänen tuotannossaan vuodesta 1914 alkaen yhä enemmän, erityisesti eettisesti, ei niinkään esteettisesti, ja hän muuttuu uskonnollisempaan ja vanhoillisempaan suuntaan. Hän käy teoksella "Stortinget brænder" (1921) kommunismia vastaan.
Visnes kirjoittaa 1924:
Vinsnesin isoäiti oli norjalainen kirjailija Hanna Winsnes.
Alba (nimi)

Alba on naisen etunimi. Se tulee latinasta ja merkitsee ’valkoista’. Toisaalta Alba voi olla myös Albertinan tai Albinan lyhentymä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Alba on maaliskuun 2025 loppuun mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 340–350 naisella.
Nimipäivä.
Vuosina 1986–1992 Alballa oli Ruotsin almanakassa nimipäivä 1. maaliskuuta.
Nätraånin vesistö

Nätraånin vesistö (, vesistöaluetunnus 37) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Nätraånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 024 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Nätraån, jonka pituus on 100 kilometriä. Se laskee Itämereen noin 0,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Nätraånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Uumajanjoen vesistön (tunnus 28) ja Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) välissä, jossa on yhdeksän pienempää päävesistöä. Pienenä vesistönä se jää siellä Ångermanjoen vesistön ja Moälvenin vesistön (tunnus 36) väliin. Nätraånin joensuun ympärillä on vielä mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on lähes yhtä suuri kuin Nätraånin vesistöllä.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (55,1 %), turve (9,9 %), kalliomaa (13,6 %), hiekka ja sora (2,6 %), multamaa (7,6 %), savimaa (2,0 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,9 %), soita ja kosteikkoja (5,2 %), viljelymaita (3,4 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,8 %). Näiden lisäksi on 7,4 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Nätraånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 11,7 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 56,2 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,02 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 11,8 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 68 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 63,8 m³/s on mitattu toukokuussa 1998 ja pienin 1,4 m³/s syyskuussa 2002. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 19 patoa, joista 10,8 % säännöstellään vesistöjä. Säännöstelykapasiteetti on 39,8  miljoonaa kuutiometriä.
Nätraånin uomassa on viisi vesivoimalaitosta: Fors, Nyfors, Brynge, Sidensjö ja Drömme. Voimaloiden yhteisteho on 12,2 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 52 gigawattituntia.
Gådeånin vesistö

Gådeånin vesistö (, vesistöaluetunnus 39) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Gådeånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 293 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Gådeån, joka laskee Itämereen yli 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Gådeånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ångermanjoen vesistön (tunnus 38) ja Indalinjoen vesistön (tunnus 40) välissä. Sen länsipuolen vedenjakaja on yhteinen Indalinjoen vesistön kanssa, mutta muualla jakajan takana sijaitsee mereen laskevia purojen ja ojien pieniä valuma-alueita. Niiden yhteispinta-ala on moninkertainen Gådeånin vesistöön verrattuna.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (46,2 %), turve (7,1 %), kalliomaa (24,4 %), hiekka ja sora (7,6 %), multamaa (3,7 %) ja savimaa (4,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (82 %), soita ja kosteikkoja (2,2 %), viljelymaita (5,0 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,6 %) sekä joutomaita (4,0 %). Näiden lisäksi on 6,3 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Gådeånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,09 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 21,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,56 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,7 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 23 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 26,8 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,2 m³/s lokakuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Al-Jaghbub

Al-Jaghbub (, ) on keidaskylä Libyan itäosassa lähellä Egyptin rajaa. Se sijaitsee Libyan aavikolla 285 kilometriä Tobrukista etelään. Hallinnollisesti Al-Jaghbub kuuluu Al-Butnanin piirikuntaan.
Pieni ja vähäpätöinen keidas oli aikanaan tärkeä kauppiaiden ja pyhiinvaeltajien pysähdyspaikka matkalla Saharan yli Siwaan, Kairoon ja Mekkaan. Senusien suufilaisveljeskunnan johtaja Sayyid Muhammad bin Ali al-Sanusi muutti päämajansa sinne Jabal al-Akhdarista vuonna 1856. Linnoitettu Al-Jaghbub toimi senusien hallinnollisena ja hengellisenä keskuksena vuoteen 1896 saakka, jolloin veljeskunnan uusi johtaja Mohammed al-Mahdi siirsi päämajansa Kufran keitaalle. Italian armeija valtasi Al-Jaghbubin vuonna 1926.
Senusien uskonnollinen keskus "zawiya" tuhottiin poliittisista syistä Muammar Gaddafin aikana. Paikkakunnalla on säilynyt italialaisten rakentama linnoitus Qasr Athani. Egyptin rajalla on italialaisten vuonna 1931 pystyttämä piikkilanka-aita, joka ulottuu Al-Jaghbubista Välimerelle Bardian satamaan. Keitaan lähellä on kaksi suolajärveä, Buhairat al-Malfa ja Buhairat al-Fredgha. Niitä ympäröivillä kalliolla on muinaisia kalliopiirroksia, hautoja ja fossiileja.
Isopreeriaturpiaali

Isopreeriaturpiaali ("Leistes loyca") on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Isopreeriaturpiaali voi kasvaa 23–27 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isopreeriaturpiaalikoiraan pää on musta ja päässä on valkoinen silmäkulmajuova, jonka alku on punainen. Kurkku, rinta ja vatsa ovat väriltään kirkkaanpunaiset. Linnun selkä ja siivet ovat pohjaväriltään tumman ruskeat ja niissä on mustia raitoja. Lajin naaraan silmäkulmajuova on täysin valkoinen ja kurkku on valkoinen. Vatsan keskiosa on vaalean punainen. Muuten se muistuttaa koirasta. Isopreeriaturpiaalin nokka on pitkä ja myös pyrstö on pitkä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isopreeriaturpiaalia tavataan Argentiinasta, Chilestä ja Falklandinsaarilta. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat kuten arot, niityt ja laidunmaat, joilla kasvaa hajanaisesti pensaikkoa. Linnun ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, hedelmät ja siemenet. Isoturpiaali rakentaa pesänsä ruohoista maahan korkeaan ruohikkoon ja naaras munii yleensä 3 tai 4 munaa.
Margita

Margita on naisen etunimi. Se on Margitin rinnakkaismuoto ja yksi Margareta-nimen lukuisista muunnelmista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 550–560 Margita-nimistä naista. Heistä suurin osa on syntynyt 1940- tai 1950-luvulla. 
Vuodesta 2010 alkaen Margitalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 20. heinäkuuta.
Vokaalipolyfonia

 
Vokaalipolyfonia oli renessanssin ajan vallitseva musiikin tyyli. Tässä musiikin tyylissä jokainen stemma on oma itsenäinen melodiansa. 
Melodian muodostusta ja harmoniaa kuitenkin koskivat tarkat säännöt. Giovanni Pierluigi da Palestrinan teokset ovat hyvä esimerkki aikansa vokaalipolyfonisesta musiikista.
Willem Kalf

Willem Kalf, myös Willem Kalff, (3. marraskuuta 1619 Rotterdam – 31. heinäkuuta 1693 Amsterdam) on tunnetuimpia alankomaalaisia asetelmamaalareita. 
Kalf oli historiamaalari Hendrik Potin oppilaana sekä mahdollisesti myös Cornelis Saftlevenin oppilas. Kalf valitsi asetelmat aihepiirikseen Pariisin-vuosinaan 1630-luvun lopussa. Hänen varhaiset työnsä kuvaavat keittiöitä, joissa on lattialle lojumaan jätettyjä kurpitsoja, kattiloita ja pannuja. Nämä varhaiset maalaukset eroavat tyyliltään selvästi Kalfin myöhemmistä, ylellisistä sommitelmista, joissa on kalliita esineitä, kuten pikareita, tinakuppeja, venetsialaista lasia ja kiinalaista posliinia, marmoripöydällä tai kuvakudoksella peitetyllä pöydällä.
Vaikka Kalfin asetelmat noudattivat vakiintunutta kaavaa, hän elävöitti laatukuviaan yksinkertaisen sommittelun, tumman taustan ja tarkasti havainnoitujen yksityiskohtien avulla. Erityisesti hänen asetelmiensa rikkaat tekstuurit olivat vertaansa vailla. Amsterdamin varakkaat asukkaat eivät voineetkaan vastustaa Kalfin töitä. Hänen juhlaillallisia esittävät kuvat sekä upeasti maalatut kallisarvoisten esineiden sommitelmat olivat erittäin suosittuja 1600-luvun puolivälissä.
Selångersånin vesistö

Selångersånin vesistö (, vesistöaluetunnus 41) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Selångersånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 460 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Selångersån, joka laskee Itämereen alle 0,2 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Selångersånin vesistö jää kahden suuren vesistön Indalinjoen vesistön (tunnus 40) ja Ljunganin vesistön (tunnus 42) väliin, jossa on sen lisäksi mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (52,7 %), turve (7,7 %), kalliomaa (15,9 %), hiekka ja sora (7,7 %), multamaa (7,9 %), savimaa (3,9 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,7 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,2 %), soita ja kosteikkoja (2,0 %), viljelymaita (6,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (3,7 %) sekä joutomaita (4,2 %). Näiden lisäksi on 2,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Selångersånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 5,09 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 36,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,65 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 5,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 38 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 33 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,2 m³/s helmikuussa 1996. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhti- ja toukokuulle.
Poutapuut

Poutapuut ("Pouteria") on sapotillapuukasvien (Sapotaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 240–250 lajia.
Sukuun kuuluu muun muassa eteläamerikkalainen lukuma ("Pouteria lucuma"), jota viljellään hedelmäpuuna.
Mimmo Paladino

Mimmo Paladino (s. 18. joulukuuta 1948, Paduli) on italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä, graafikko ja piirtäjä. Hän opiskeli Beneventon Liceo Artistico di Beneventossa vuosina 1964–1968. Paladino keskittyi 1970-luvun alussa piirtämiseen, jolloin hän kehitti suuren osan siitä kuvastosta, joka esiintyi myöhemmin hänen maalauksissaan. Paladino piti ensimmäiset yksityisnäyttelynsä vuonna 1976 Bolognan Galeria D‘Arte Duemilassa ja Brescian Nuovi Strumentissa. Hän muutti Milanoon vuonna 1977, ja 1970-luvun loppupuolella hän maalasi lähinnä monokromaattisia maalauksia sinisellä, punaisella tai keltaisella värillä. Hän liitti maalauksiinsa usein myös löydettyjä esineitä. 
Taidekriitikko Achille Bonito Oliva liitti Paladinon 1980-luvulla Transavanguardia-ryhmään, johon kuuluivat taidemaalarit Sandro Chia, Francesco Clemente, Enzo Cucchi ja Nicola De Maria. Paladino kehitti nopeasti allegorisen, figuratiivisen tyylin, joka ammensi kristillisestä ja antiikin mytologian kuvastosta, mutta jossa oli vaikutteita myös muinaisen Egyptin ja alkuperäiskansojen taiteesta sekä modernista taiteesta. Paladino loi arvoituksellisia ja arkaaisia hahmoja veistoshahmoja ja maalasi tauluja, joita hallitsivat kuoleman ja uhrin tematiikat. Paladinon tekninen monipuolisuus tulee esiin hänen grafiikan töissään, joita hän on tehnyt vuodesta 1980. Paladino on tehnyt niin etsauksia, linotöitä, kuin myös akvatintoja.
Hun

Hun () on keidaskaupunki ja Al-Jufran piirikunnan hallinnollinen keskus Libyassa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 620 kilometriä Tripolista kaakkoon. Kaupungissa on 18 900 asukasta (vuonna 2020).
Kaupunki on muuttanut paikkaa neljästi seitsemänsadan vuoden aikana. Alkuperäinen Miskanin kaupunki on hautautunut hiekkadyynien alle Hunin lounaispuolella. Nykyistä kaupunkia edeltänyt medina hylättiin 1950- ja 1960-luvuilla. Italian siirtomaa-aikana Hun oli eteläisen sotilasalueen keskus. Muammar Gaddafi suunnitteli Al-Jufrasta koko Libyan pääkaupunkia.
Al-Jufran keidasalue on tunnettu taateleistaan. Hunissa on pieni museo. Kaupungissa järjestetään helmi-maaliskuun vaihteessa makeisfestivaali.
Nissan RB26DETT -moottori

Nissan RB26DETT-moottori on 2.6 L (2,568 cc) kuusisylinterin rivimoottori, joka kuuluu Nissanin RB26-moottorien perheeseen. Moottoria valmistettiin vuosina 1982-2002. Moottorin lohko on tehty valuraudasta ja sylinterikansi on tehty alumiiniseoksesta. Moottorissa on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia (DOHC) ja neljä venttiiliä jokaista sylinteriä kohden (24 venttiiliä yhteensä).
Moottoria on käytetty Nissan Skyline GT-R -autojen malleissa R32, R33 ja R34.
Freja (nimi)

Freja on skandinaavinen naisen etunimi. Sen lähtömuotona on islanninkielinen sana "freyja", joka merkitsee ’valtiatarta’. Pohjoismaisessa mytologiassa Freyja oli rakkauden ja hedelmällisyyden jumalatar.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Freja on joulukuuhun 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena nimenä noin 410 naisella tai tytöllä. Heistä suurin osa on syntynyt 2000- tai 2010-luvulla. 
Nimipäivät.
Freja-nimi on ollut mukana suomenruotsalaisessa almanakassa vuodesta 1929. Nimipäivä on 6. toukokuuta.
Vuodesta 2001 alkaen Frejalla on ollut nimipäivä myös Ruotsin almanakassa (23. tammikuuta).
Viitaruosteheltta

Viitaruosteheltta ("Naucoria bohemica") on ruostehelttojen sukuun kuuluva sieni. Sen ruskea lakki on yhdestä neljään senttimetriä leveä ja muodoltaan kartiomainen. Sen tiheässä sijaitsevat heltat ovat irto- tai tasatyvisiä ja ne kuultavat kostean lakin yläpinnalle. Viitaruosteheltan vaalea jalka on neljästä seitsemään senttimetriä pitkä ja alle puolen sentin paksuinen. Sen vaalea maltokerros on ohut ja miedonmakuinen. Se ei tuoksu voimakkaasti. Tämän sienen itiöpöly on ruskeaa. 
Viitaruosteheltta ei ole ruokasieni. Se esiintyy melko yleisesti puistoissa ja muissa rehevän ja kosteanpuoleisissa metsissä esimerkiksi leppien lähellä.
Keltapoutapuu

Keltapoutapuu ("Pouteria campechiana") on sapotillapuukasvien (Sapotaceae) heimoon, poutapuiden ("Pouteria") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puulaji, joka voi kasvaa suotuisissa olosuhteissa noin 15–30 metriä korkeaksi. Keltapoutapuun hedelmät ovat enemmän tai vähemmän munanmuotoisia; tavallisesti hedelmät ovat 7–12 cm pitkiä ja 5–7,5 cm leveitä. Hedelmien pinnan väri vaihtelee keltaisesta oranssiin ja hedelmät ovat syötäviä.
Keltapoutapuuta kasvaa luonnossa Keski-Amerikassa Meksikon pohjoisosista Panamaan ulottuvalla alueella, mutta sitä viljellään myös muualla tropiikissa sekä subtropiikissa. Floridassa keltapoutapuusta on tullut paikallisesti haitallisesti leviävä vieraslaji.
Keltapoutapuu kasvaa kosteilla ja alavilla mailla aina 1400 metrin korkeuteen asti. Luonnollisella kasvualueellaan vuoden keskilämpötila on noin +26°C, mutta keltapoutapuu menestyy viljeltynä alueilla, joilla vuoden keskilämpötila on noin 15°C–36°C väliltä. Keltapoutapuu voi kestää lyhytaikaisia pakkasia. Sadannan suhteen keltapoutapuu vaatii noin 900–1800 mm vuotuisen sademäärän. Laji kestää kuitenkin pitkähköjäkin kuivia kausia. Maaperän suhteen kasvupaikan maaperän tulee olla hyvin vettä läpäisevä. Viljelty keltapoutapuu alkaa tuottaa hedelmiä noin kolmesta viiteen vuotta kylvön jälkeen.
Keltapoutapuuta kasvatetaan hedelmäpuuna sekä koristepuuna ja siitä saadaan myös chiclenkaltaista kumimaista massaa sekä hyvää ja kovaa puutavaraa. Keltapoutapuun sydänpuun väri vaihtelee harmaanruskeasta punaruskeaan ja pintapuu on hieman vaaleampaa. Puuaines on kovaa ja sitä voidaan käyttää muun muassa rakennusmateriaalina. Hedelmiä voi syödä sellaisenaan raakana tai niitä voi käyttää ruoanlaitossa muun muassa erilaisissa jälkiruoissa, kuten kakuissa ja piirakoissa.
Brak

Brak () on keidaskaupunki ja Wadi al-Shatin piirikunnan hallinnollinen keskus Libyassa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 705 kilometriä Tripolista etelään. Kaupungissa on 39 400 asukasta (vuonna 2020).
Brakin länsipuolella sijaitsee suuri rautamalmiesiintymä, jonka hyödyntäminen ei toistaiseksi ole taloudellisesti kannattavaa. Kaupungissa toimii Sebhan yliopiston teknillinen tiedekunta. Paikallisia nähtävyyksiä ovat turkkilaisten ja italialaisten rakentamat linnakkeet ja savitiilinen vanha kaupunki.
Jules Michelet

Jules Michelet (21. elokuuta 1798 – 9. helmikuuta 1874) oli ranskalainen historioitsija, joka on parhaiten tunnettu teoksestaan "Histoire de France" (Ranskan historia). Michelet oli ensimmäinen ihminen, joka käytti termiä renessanssi.
Elämä.
Michelet oli kirjanpainajan poika. Hän sai koulutusta ja pärjäsi hyvin koulussa. 29 vuoden ikäisenä vuonna 1827 hän alkoi opettaa historiaa ja filosofiaa Ecole normale superieuressa. Hän oli jo tässä vaiheessa julkaissut käännöksen Giambattista Vicon teoksesta "Scienza nuova" (Uusi tiede). Tämän jälkeen Michelet omistautui keskiajan tutkimiseen, ja hänen ensimmäiset kirjoituksensa Ranskan historiasta koskivatkin juuri keskiaikaa. Michelet liittyi vuonna 1838 Collège de Francen henkilöstöön. Hänen kirjoituksistaan tuli liberaalimpia, ja hän käsitteli enemmän oman aikansa ongelmia. Hänen ja kollega Edgar Quinetin kirjoittama jesuiittoja vastaan suunnattu kirja herätti kirkon huomion. Lisäksi Michelet huomasi teollisuusyhteiskunnassa orjuutta, jota vuonna 1846 ilmestynyt kirja "Le Peuple" koski. Täten Michelet ja muut aikakauden kirjoittajat liittyivät Ranskan vallankumoukseen rohkaistuneina kasvavasta vallankumoushengestä. Michelet'n seitsemänosainen kirjasarja "Histoire de la Révolution française" havainnollistaa hänen kuuluisan konseptinsa historiasta spontaanien kokonaisuuksien ylösnousemuksena. Vallankumouksen (1848) epäonnistuminen, Louis-Napoleonin kapina (1851) ja toisen keisarikunnan julistus (1852) syvällisesti häiriinnyttivät Micheletiä. Vaikka Michelet ei joutunut maanpakoon, hän vietti seuraavan vuoden Italiassa. Ankaran työn uuvuttamana ja masentuneena historiallisista tapahtumista Michelet löysi uuden valon rakkaudesta, kun hän rakastui 20-vuotiaaseen Atanaïs Mialarettiin. Inspiroituneena Mialarettin rakkaudesta luontoon Michelet kirjoitti neljä luontoaiheista runollista tutkielmaa: "Lintu" (1856), "Hyönteinen" (1857), "Meri" (1861) ja "Vuori" (1867). Näiden jälkeen julkaistiin vielä kaksi teosta, joista "La Sorcière" kertoo keskiaikaisesta noidasta ja "La Bible de l'humanité" käsittelee maailman uskontoja ja sisältää hyökkäyksen kirkkoa kohtaan. Michelet sai merkittävimmän teoksensa "Histoire de France" valmiiksi vuonna 1867. Vuonna 1870 Ranskan–Saksan sota syttyi ja Micheletin ihanteellisuus ja harhakuvat Saksasta särkyivät.
Michelet kuoli Ranskan Hyeresissä 75-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Micheletin kuoleman jälkeen hänen leskensä väärensi hänen päiväkirjansa. Niiden julkaiseminen kokonaisuudessaan aloitettiin vuonna 1959.
McCartney III

McCartney III on Paul McCartneyn sooloalbumi vuodelta 2020. McCartney on paitsi tuottanut levyt, myös soittanut kaikki instrumentit itse.
Oksaruostenahikas

Oksaruostenahikas ("Phaeomarasmius erinaceus") on ruostenahikkaiden sukuun kuuluva ruskeaitiöinen sieni. Sen siirottavasuomuinen ja ruosteenruskea lakki on 0,5–1,5 cm leveä. Sen vaaleat tai ruskeat heltat ovat tasatyvisiä. Yhdestä kahteen senttimetrin pituinen jalka on tiheäsuomuinen ja lakinvärinen. Oksaruostenahikas kasvaa metsissä ja pensaikoissa etenkin pajujen kuolleilla oksilla ja ohuilla rungoilla. Se on yleinen.
Awbari

Awbari (myös "Ubari") on keidaskaupunki ja Wadi al-Hayan piirikunnan hallinnollinen keskus Libyassa. Se sijaitsee Saharan autiomaassa 975 kilometriä Tripolista etelään. Kaupungissa on 43 000 asukasta (vuonna 2020).
Awbarin läpi kulkee Sebhan ja Ghatin välinen maantie. Kaupungin lähellä on öljykenttiä ja se on tärkeä paikallinen talouden keskus. Asukkaat ovat tuaregeja, arabeja ja tubuja, jotka ovat taistelleet keskenään Libyan toisen sisällissodan aikana. Nähtävyyksiin kuuluvat vanha tori, turkkilaisten ja italialaisten rakentama linnake ja 1800-luvun tuaregimoskeija.
Awbarin lähellä on kauneudestaan kuuluja pieniä keidasjärviä. Niiden rannoilla on asunut dawada-niminen heimoryhmä. Lähistöllä sijaitsevat myös garamantien muinaisen pääkaupungin Garaman rauniot.
Magnus Arvid Krabbe

Magnus Arvid Krabbe (26. elokuuta 1818 Vaasa – 16. joulukuuta 1882 Vaasa) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Krabben vanhemmat olivat Vaasan ja Oulun laamannikunnan laamanni Karl Arvid Krabbe ja hänen ensimmäinen puolisonsa Johanna Fredrika Krook. Krabbe tuli ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837. Varatuomarin arvon hän sai 1840. Krabbe oli Vaasan hovioikeuden kanslisti 1843, kirjaaja 1846, aktuaari 1848, ylimääräinen viskaali 1850, notaari 1851, varakanneviskaali 1855, sihteeri 1856, asessori 1858 ja hovioikeudenneuvos 1863–1879. Valtiopäiväedustaja aatelissäädyssä hän oli 1867.
Magnus Arvid Krabben velipuoli hänen isänsä toisesta avioliitosta oli upseeri, valtiopäivämies Axel Henning Krabbe.
Eugène Melchior de Vogüé

Marie Eugène Melchior de Vogüé (1848–1910) oli diplomaatti ja ranskalainen kirjailija. 
Toimittuaan muutamia vuosia virkamiehenä Ranskan Konstantinopolin ja Pietarin lähetystöissä Vogüé matkusteli laajalti ulkomailla ja julkaisi muistelmiaan ja vaikutelmiaan muun muassa aikakauskirjassa "Revue des deux mondes", missä varsinkin hänen kirjoituksensa venäläisistä kirjailijoista herättivät huomiota. 
Hänet valittiin vuonna 1888 Ranskan akatemian jäseneksi. Hän oli vuosina 1893–1898 edustajainkamarin jäsenenä. Hänen teoksiaan ovat "Portraits du siècle" (1883), "Le fils de Pierre le Grand" (1884), "Le roman russe" (1886) jne.
Vogüén serkku on ranskalainen arkeologi ja diplomaatti Charles Jean Melchior de Vogüé.
Vogüé (täsmennyssivu)

Vogüé tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Gnarpsånin vesistö

Gnarpsånin vesistö (, vesistöaluetunnus 43) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Gnarpsånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 229 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Gnarpsån, jonka pituus on 40 kilometriä. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljunganin vesistön (tunnus 42) ja Ljusnanin vesistön (tunnus 48) välissä, jossa on viisi pientä päävesistöä. Gnarpsånin vesistö on niistä toiseksi pienin, joten se jää Ljunganin vesistön ja Harmångersånin vesistön (tunnus 44) väliin. Vesistöä reunustavat vielä mereen laskevien ojien ja purojen pienet valuma-alueet.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (62,1 %), turve (6,7 %), kalliomaa (9,1 %), hiekka ja sora (8,2 %), multamaa (6,8 %), savimaa (2,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (84,7 %), soita ja kosteikkoja (2,1 %), viljelymaita (5,9 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,2 %) sekä joutomaita (2,9 %). Näiden lisäksi on 3,2 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Gnarpsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 2,9 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 16,6 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,48 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 2,6 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 19 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 20,2 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,2 m³/s tammikuussa 1990. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhti- ja toukokuulle.
Harmångersånin vesistö

Harmångersånin vesistö (, vesistöaluetunnus 44) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Harmångersånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 197 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Harmångersån, jonka pituus on 81 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Harmångersånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljunganin vesistön (tunnus 42) ja Ljusnanin vesistön (tunnus 48) välissä, jossa on viisi pientä päävesistöä. Harmångersånin vesistö on niistä toiseksi suurin. Sitä ympäröi kolme päävesistöä. Sen lounaispuolella sijaitsee Delångersånin vesistö (tunnus 45) ja pohjoispuolen yläjuoksulla on ensin Ljunganin vesistö ja sitten alajuoksulla on Gnarpsånin vesistö (tunnus 43). Harmångersånin joensuun ympärillä sijaitsee mereen laskevien purojen ja ojien pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on noin puolet Harmångersånin vesistön pinta-alasta.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (67,6 %), turve (7,7 %), kalliomaa (10,4 %), hiekka ja sora (2,7 %), multamaa (3,1 %), savimaa (1,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,3 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (85,9 %), soita ja kosteikkoja (3,1 %), viljelymaita (2,8 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,7 %) sekä joutomaita (1,6 %). Näiden lisäksi on 6,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Harmångersånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 13,2 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 58,7 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,12 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 13,3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 68 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 66,5 m³/s on mitattu toukokuussa 1982 ja pienin 1,7 m³/s joulukuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 109 patoa. Hamrångeånin pääuomassa on 3 vesivoimalaitosta Bergby, Vifors ja Viksjö bruk, joiden yhteisteho on 1,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 14,3 gigawattituntia.
Delångersånin vesistö

Delångersånin vesistö (, vesistöaluetunnus 45) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Delångersånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 2 008 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Delångersån, jonka nimi sen yläjuoksulla on Svågan. Joen kokonaispituus on 155 kilometriä ja laskee Itämereen noin 0,6 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljunganin vesistön (tunnus 42) ja Ljusnanin vesistön (tunnus 48) välissä, jossa on viisi pientä päävesistöä. Delångersånin vesistö on niistä suurin. Pisin yhteinen vedenjakaja sen kanssa on Ljusnanin vesistöllä, joka levittäytyy sen lounaispuolelle. Laskeutuessa kohti merenrannikkoa vaihtuu vedenjakajan taakse pieni Nianånin vesistö (tunnus 46). Delångersånin vesistön pohjoispuolella sijaitsee Ljunganin vesistö, joka alajuoksulle päin mennessä vaihtuu Harmångersånin vesistöksi (tunnus 44). Delångersånin joensuun ympäristössä sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (58,1 %), turve (7,9 %), kalliomaa (12,6 %), hiekka ja sora (2,5 %), multamaa (4,1 %), savimaa (1,7 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (78,5 %), soita ja kosteikkoja (3,6 %), viljelymaita (4,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,7 %) sekä joutomaita (1,8 %). Näiden lisäksi on 11,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Iggesundsånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 2004–2019. Ne vastaavat melko hyvin Delångersånin vesistön vesikertymiä ja niiden vaihteluita. Tilastojen mukaan vesistön keskivirtaama (MQ) on 18,7 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 57,4 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,56 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 19,1 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 45 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 7,6 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 61,5 m³/s on mitattu toukokuussa 2018 ja pienin 6,62 m³/s lokakuussa 2004. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun. Kevättulvan suhteellinen pienuus muuhun virtaamaan nähden johtuu jokien virtaamien säännöstelystä vesivoiman tarpeisiin.
Vesivoima.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 92 patoa, joista 22,3 % säännöstellään jokien virtaamia. Patojen säännöstelykapasiteetti on 2,49  miljoonaa kuutiometriä.
Delångersånin pääuomassa on 3 vesivoimalaitosta Lundströmmen, Forsså ja Strömbacka. Vesistön sivu-uomissa on vielä 9 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 21,6 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 95,4 gigawattituntia.
Nianånin vesistö

Nianånin vesistö (, vesistöaluetunnus 46) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Nianånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 197 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Nianån, jonka pituus on 40 kilometriä. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Nianånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljunganin vesistön (tunnus 42) ja Ljusnanin vesistön (tunnus 48) välissä, jossa on viisi pientä päävesistöä. Nianånin vesistö on niistä pienin. Se jääkin pohjoispuolella sijaitsevan Delångersånin vesistön (tunnus 45) ja sen länsipuolella sijaitsevan Ljusnanin vesistön väliin. Nianånin vesistön kaakkoispuolella ja sen joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on suurempi kuin Nianånin vesistö itse.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (62,2 %), turve (6,6 %), kalliomaa (17 %), hiekka ja sora (4,1 %), multamaa (2,1 %), savimaa (1,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (88,1 %), soita ja kosteikkoja (2,1 %), viljelymaita (2,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (1,2 %). Näiden lisäksi on 6,4 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Nianånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 2,34 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 11,1 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,49 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 2,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 13 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 16,2 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,2 m³/s viimeksi vuonna 2007. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoima.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 11 patoa. Vesistössä on yksi vesivoimalaitos Sofieholm, joka tuottaa sähköä 0,6 megawattin teholla noin 2,0 gigawattituntia vuodessa.
August Fredrik Jansson

August Fredrik Jansson (8. syyskuuta 1815 Helsinki – 7. kesäkuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Janssonin vanhemmat olivat teurastaja Salomon Jansson ja Eva Sofia Palenius ja puoliso vuodesta 1854 Rosalia Karolina Josefina Saurén (k. 1909). Asianajaja, valtiopäivämies Fredrik Jansson oli heidän poikansa. August Fredrik Jansson tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti tuomarintutkinnon 1837. Laamannin arvonimen hän sai 1872. Jansson oli senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1841, kamaritoimituskunnan kamarikirjuri 1843. Helsingin 2. kämnerinoikeuden puheenjohtaja 1848 ja Helsingin alipoliisimestari 1863. Tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen jäsen hänestä tuli 1868. Jansson edusti Helsinkiä porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872 ja 1877–1878.
Norralaånin vesistö

Norralaånin vesistö (, vesistöaluetunnus 47) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Norralaånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 319 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Norralaån, joka tunnetaan eri osuuksilla myös nimillään Trönöån ja Lötån. Joki laskee Itämereen noin 0,11 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Norralaånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljunganin vesistön (tunnus 42) ja Ljusnanin vesistön (tunnus 48) välissä, jossa on viisi pientä päävesistöä. Norralaånin vesistö on niistä yksi kolmesta pienestä vesistöstä. Sen länsi- ja lounaispuolella sijaitsee Ljusnanin vesistö. Muualla on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on kuitenkin suurempi Norralaånin vesistön pinta-ala.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (62,0 %), turve (8,0 %), kalliomaa (10,9 %), hiekka ja sora (5,3 %), multamaa (4,7 %), savimaa (3,2 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (82,5 %), soita ja kosteikkoja (2,7 %), viljelymaita (5,7 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,4 %) sekä joutomaita (2,2 %). Näiden lisäksi on 5,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Norralaånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,45 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 20,8 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,5 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3,55 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 21 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 23,8 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,1 m³/s elokuussa 2007. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi maaliskuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhti- ja toukokuulle.
Ingalill

Ingalill on ruotsalainen naisen etunimi. Se voidaan tulkita Inga-nimen deminutiivimuodoksi (’Inga pieni’) tai nimien Inga ja Lill yhdistelmäksi. Nimestä on käytetty myös kirjoitusasua "Inga-Lill".
Ruotsissa nimen teki tunnetuksi Gustaf Fröding runoelmallaan ”Ingalill” (1891). Ristimänimenä Ingalill esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1896.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on toukokuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 450–460 Ingalill-nimistä naista. Nimeä on annettu varsinkin 1920–1940-luvuilla syntyneille suomenruotsalaisille.
Nimipäivät.
Ingalill viettää nimipäivää suomenruotsalaisessa almanakassa 20. kesäkuuta ja Ruotsin almanakassa 25. lokakuuta.
Texas Medical Center

Texas Medical Center (TMC) on sairaaloiden keskittymä Houstonin kaupungissa, Texasissa Yhdysvalloissa. Alueella toimii 50 eri laitosta, joihin lukeutuu 15 sairaalaa, kaksi lääketieteellistä oppilaitosta ja neljä sairaanhoitokoulua. Alueella hoidetaan noin kymmenen miljoonaa potilasta vuosittain.
Keskittymä työllistää noin 106 000 henkeä.
Aurelius Caninus

Aurelius Caninus tai Aurelius Conanus oli 500-luvulla hallinnut alun perin Gildasin mainitsema brittiläinen kuningas, jota Gildas syyttää erilaisista synneistä. Tarkkaan ei tiedetä, missä päin Aurelius Caninus hallitsi. Mahdollisia paikkoja ovat Etelä-Englanti ja Walesin kaakkoisosat.
Aurelius Caninus tunnetaan maininnasta Gildasin teoksessa "De Excidio Britanniae" eli "Britannian tuho". Gildas eli varhaisella Rooman valtakunnan jälkeisellä ajalla ja hän kirjoitti latinaksi. Aurelius Caninus on yksi Gildasin nimeämästä viidestä brittiläisestä kuninkaasta, joita Gildas eri syistä paheksuu. Kuninkaita kutsutaan eri eläinten mukaan ja Caninusta Gildas nimittää "leijonan penikaksi". Aurelius Caninusta Gildas syyttää sukusurmasta ja haureudesta. Gildas kuvailee Aureliusta epäpuhtaana, sekä sisällissotaan ja ryöstelyyn taipuvaisena mainiten tämän sukulaisten jo kuolleen ja Aurelianuksen "seisovan yksin kuin puu pellolla". Lopuksi Gildas kehottaa Aureliusta vielä katumaan tekojaan.
Varmasti ei tiedetä, missä päin Britanniaa Aurelius Caninus hallitsi. Gildas ei tätä erikseen mainitse. Neljä muuta kuningasta mainitaan kuitenkin maantieteellisessä järjestyksessä, jonka perusteella Aurelius Caninus olisi hallinnut alueita nykyisessä Etelä-Englannissa tai Walesin kaakkoisosassa. Joskus alueeksi on ehdotettu Severnin laaksoa. Nimi Aurelius on latinaa ja suhteellisen harvinainen. Gildas mainitsee myös Ambrosius Aurelianuksen sanoen tämän jälkeläisten degeneroituneen esikuvastaan. Mahdollisesti Aurelius Caninus onkin Ambrosius Aurelianuksen jälkeläinen. Nimi Caninus viittaa puolestaan koiraan. Nimi on todennäköisesti väännös kelttiläisestä arvonimestä, joka sekin viittaa koiraan. Kymrissä vastaava nimi olisi "Cynan", bretoniksi "Conan" ja iiriksi "Conán". Gildas kirjoittaa muita brittiläisiä nimiä samantapaisin väheksyvin sanaleikein.
Gildasin Aurelianuksen mainitsee myös myöhemmin kirjoittanut Geoffrey Monmouthilainen, jonka tekstissä Aurelius Caninus on tosin Aurelius Conanus. Geoffrey Monmouthilaisen mukaan Aurelius halltisi koko Britanniaa kolmen vuoden ajan. Walesilaisissa kymriksi kirjoitetuissa teksteissä sama henkilö on puolestaan Cynan Wledig.
Skärjånin vesistö

Skärjånin vesistö (, vesistöaluetunnus 49) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Skärjånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 330 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Skärjån, jonka yläjuoksua kutsutaan Brattbergsbäckeniksi. Se alkaa Nannsjönin järvestä ja joen pituus on 50 kilometriä. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljusnanin vesistön (tunnus 48) ja Daljoen vesistön (tunnus 53) välisessä taskussa, jossa on neljä pientä päävesistöä. Skärjånin vesistö on niistä pienin ja siksi se jää Ljusnanin- ja Hamrångeånin vesistön (tunnus 50) väliin. Pisin yhteinen vedenjakaja on eteläpuolisella Hamrångeånin vesistöllä ja pohjoispuoliselle Ljusnanin vesistölle jää puolet lyhyempi osuus. Muut osuudet jäävät mereen laskeville purojen ja ojien pienille valuma-alueille, joiden yhteispinta-ala on lähes Skärjånin vesistön suuruinen.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (62,4 %), turve (7,8 %), kalliomaa (9,7 %), hiekka ja sora (3,6 %), multamaa (4,2 %), savimaa (0,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,3 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (83,4 %), soita ja kosteikkoja (2,3 %), viljelymaita (2,5 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,2 %) sekä joutomaita (1,1 %). Näiden lisäksi on 10,5 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Skärjånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,4 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 10,5 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,9 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 3 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 13 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 18,8 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,3 m³/s viimeksi vuonna 2007. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Huang Zongying

Huang Zongying (; 13. joulukuuta 1925 – 14. joulukuuta 2020) oli kiinalainen näyttelijä, kirjailija ja toimittaja.
Huang syntyi Pekingissä vuonna 1925. Uransa näyttelijänä hän aloitti 16-vuotiaana Shanghaissa, missä hän näytteli teatterinäytelmässä, mistä tuli suosittu. Hänet julistettiin roolihahmonsa takia Kiinan ”kullannupuksi”, joka oli myös näytelmän nimi. Huang teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1946, ja hänestä tuli suosittu näyttelijä myös elokuvissa. 
Huang kirjoitti vuonna 1953 ensimmäisen elokuvakäsikirjoituksensa ja liittyi vuonna 1965 Shanghain kirjailijoiden liittoon. Hän kirjoitti muun muassa monia arvostettuja esseitä ja kerronnallista journalismia. Huang oli ensimmäisiä toimittajia, jotka kirjoittivat kulttuurivallankumouksen jälkeen 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa keski-ikäisten taiteilijoiden, tieteilijöiden ja kirjailijoiden elämästä, haasteista ja unelmista. Hän vieraili samaan aikaan myös Tiibetin autonomisella alueella ja kirjoitti ensimmäisten joukossa matkareportaaseja sieltä.
Huang oli naimisissa neljästi. Liitto näyttelijä Zhao Danin kesti yli 30 vuotta, ja se päättyi Zhaon kuolemaan vuonna 1980. Huang meni vuonna 1993 naimisiin kirjailija ja kääntäjä Feng Yidain kanssa.
University of Utah Hospital

University of Utah Hospital on yliopistollinen opetussairaala Salt Lake Cityssä, Utahin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sairaala on Utahin yliopiston operoima. Paikkoja sairaalassa on 425 potilaalle.