tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Max Newman

Maxwell Herman Alexander Newman (7. helmikuuta 1897 Chelsea, Lontoo – 11. helmikuuta 1984 Combertonissa lähellä Cambridgeä) oli englantilainen matemaatikko ja koodinmurtaja.
Newman oli yksi Colossus-tietokoneen suunnittelijoista. Newmanin luento vuonna 1935 esitteli Alan Turingille konseptin, joka johti Turingin koneeseen ja Turingin työn johdosta kiinnostui itse laskevien koneiden mahdollisuuksista teoreettisella tavalla. Newman liittyi Government Code and Cypher Schooliin (GC&amp;CS) Bletchley Parkiin vuonna 1942, jolloin kiinnostuksesta tuli käytännöllisempää.
Newman tutustutti Tommy Flowersin Alan Turingin vuoden 1936 artikkeliin.
Sodan jälkeen Newman siirtyi Manchesterin yliopistoon. Newman kuuli Freddie Williamsin kokeista katodisädeputkien kanssa ja sai Williamsin Tom Kilburnin kanssa Manchesterin yliopistoon. Newman kuvasi tietokoneen toimintaa Williamsille ja Kilburnille, jotka eivät tienneet tietokoneista mutta tiesivät elektroniikasta, josta Newman ja Turing eivät tienneet juurikaan. Newman kuvasi Turingin kolmen osoitteen konseptia, ohjelman tallennusta ja ehdollista haarautumista. Williams ja Kilburn rakensivat Small-Scale Experimental Machine -tietokoneen tämän jälkeen.
Tummapapurikko

Tummapapurikko ("Pararge maera") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Tummapapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Venäjälle, Anatolian ja Syyrian kautta Iraniin ja idässä Keski-Aasiaan ja Himalajalle. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin saakka. Suomessa tummapapurikko esiintyy runsaimmin maan etelä- ja keskiosissa.
Koko ja ulkonäkö.
Tummapapurikon etusiiven pituus on yleensä 23–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–51 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on mustanruskea. Etusiiven yläpuolella on iso valkoteräinen kärkisilmätäplä, joka voi joskus olla kaksiteräinen.
Nimialalaji muodostaa asteittaisen muuntelusarjan eli kliinin. Levinneisyysalueen eteläisillä yksilöillä koirailla on siipien yläpuolella ruskeankeltainen, tummien suonten katkoma postdiskaalialan juova, joka naarailla on kirkkaampi ja leveämpi. Levinneisyysalueen pohjoisilla yksilöillä postdiskaalialan juova yleensä puuttuu koirailta ja naarailla sen muodostaa muutama epäselvä kellertävä täplä. Keski-Euroopan yksilöt ovat näiden muotojen välimuotoja.
Nimialalajin Pyreneiden niemimaalla ja Etelä-Ranskassa esiintyvällä muodolla etusiiven yläpuolen oranssinkeltainen väri on levinnyt laajemmalle ja ulottuu naaraalla tyven lähelle. Pohjois-Afrikasta on kuvattu alalaji "Lasiommata maera meadewaldoi", jolla etusiiven yläpuolen keltainen väritys on vielä äärimmäisempi nimialalajin eteläisiin muotoihin verrattuna.
Elinympäristö.
Tummapapurikon elinympäristöä ovat metsänaukeat, metsänreunat, niityt, puutarhat, pientareet ja vuoristoseudut.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on nimialalajilla levinneisyysalueen eteläosissa kahtena sukupolvena touko–kesäkuussa ja elo–syyskuussa. Levinneisyysalueen pohjoisosissa lentää yksi sukupolvi yleensä kesä–heinäkuussa. Pohjois-Afrikan alalajilla lentoaika on kesä–heinäkuussa yleensä yhtenä sukupolvena, mutta satunnaisesti myös toisena sukupolvena myöhemmin. Suomessa runsain lentoaika ajoittuu kesäkuun lopulta heinäkuun jälkipuoliskolle. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat nadat ("Festuca"), esimerkiksi nurminata ("Festuca pratensis"), sorsimot ("Glyceria") ja nurmikat ("Poa"), esimerkiksi kylänurmikka ("Poa annua").
Isaac Merritt Singer

 
Isaac Merritt Singer (27. lokakuuta 1811 Pittstown, New York, Yhdysvallat – 23. heinäkuuta 1875 Torquay, Englanti) oli keksijä, teollisuusvaikuttaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti maailman menestyneimmän ompelukonemerkin Singerin suunnittelusta ja Singer Sewing Machine Companyn perustamisesta.
Singerin isä oli alkuperäiseltä sukunimeltään Reisinger ja saksilaista syntyperää. Aikalaisekseen varsin kookkaan, 195 senttiä pitkän Singerin intohimona oli teatterinäytteleminen. Hän avioitui ensin Catharine Maria Haleyn kanssa 1830, toinen vaimo oli Mary Ann Sponsler, kolmas puoliso skotlantilainen Mary McDonigal ja toisen virallisen avioliiton hän solmi paljon nuoremman ranskalaisen Isabella Eugenie Boyerin kanssa. Koko ikänsä Singerillä oli lapsia huollettavanaan ja hän sai lapsia yhteensä 24 neljän naisen kanssa. Yksi hänen tyttäristään oli taidemesenaatti Winnaretta Singer. 
Singer oppi konemekaniikkaa isoveljeltään. Hän kierteli Uuden-Englannin kaupunkeja ja asui jonkin aikaa muun muassa Baltimoressa. Elettyään samanaikaisesti kahdessa avioliitossa hän joutui pakenemaan Yhdysvalloista Englantiin. 
Singerin ensimmäinen patentti, jolla hän vaurastui, oli kivipora vuonna 1830. Tämän ansiosta hän saattoi toimia näyttelijäryhmän vetäjänä viitisen vuotta noin vuoteen 1844 asti. Hän työskenteli kirjapainossa Ohion Fredericksburgissa ja sittemmin Pittsburghissa, jossa hän kehitti laitteen puu- ja metallikaiverrukseen, jonka hän patentoi vuonna 1849. Tähän aikaan hän muutti kahden vaimonsa ja kahdeksan lapsensa kanssa New Yorkiin ja ryhtyi kehittämään ja markkinoimaan keksintöjään siellä. Singerillä oli samaan aikaan kaksi vaimoa. Prototyyppi tuhoutui höyrykoneen räjähdyksessä, ja Singerin tuttava O. C. Phelps kutsui hänet Bostoniin keksintöineen. Siitä ei tahtonut tulla mitään, ja Phelps pyysi Singeriä selvittelemään ompelukoneiden ongelmia. Singer oivalsi, että liikeradaltaan suora alasukkula ja suora neula aiheuttavat manufaktuurissa huomattavasti vähemmän huolta. Ompelukoneen keksijäksi Singer ei väittänyt itseään koskaan.
Oma liiketoiminta.
I. M. Singer &amp; Co perustettiin Albanyssa vuonna 1856 manufaktuureja varten, ja hänen osin vastahakoisena kumppaninaan toimi teollisuusmagnaatti Elias Howe. Singer halusi nopeasti Euroopan kotimarkkinoille ja perustikin Singerin ompelukonetehtaan Skotlantiin Clydebankin lähistölle. Teollisuutta laajennettiin sittemmin Venäjälle Podolskiin, Saksaan Wittenbergeen ynnä muualle. 1870-luvulla Singer oli luonut Yhdysvaltain ensimmäisen monikansallisen yrityksen, jolla oli tehtaita ympäri maailmaa.
Haukivuoren vaakuna

Haukivuoren kunnanvaakuna oli Haukivuoren kunnan tunnus, ja se on suoraan kunnan nimeen viittaava puhuva vaakuna.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 15. helmikuuta 1955. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolmoisvuoren yläpuolella hauki; kaikki kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Haukivuoren kunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin.
Lappeen vaakuna

Lappeen kunnanvaakuna oli Lappeen kunnan tunnus, joka oli saanut aiheensa pitäjän keskiaikaisen kirkon suojeluspyhimyksestä Pyhästä Laurentiuksesta, joka esiintyi aiheena jo 1600–luvun alkupuolella Lappeen kihlakunnan sinetissä. Vaakunan halstari liittyy olennaisesti Pyhään Laurentiukseen tämän tunnuksena, joka viittaa tämän marttyyrikuolemaan polttamalla rauta-arinalla. Halstari on myös Lohjan vaakunassa.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 4. helmikuuta 1953. Vaakunan selitys on ”puna-mustahalkoisessa kilvessä oikealle katsova P. Laurentius pitäen oikeassa kädessään kohotettuna halstaria ja vasemmassa kultarahoja; kaikki muu hopeaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1967, kun Lappeen kunta liitettiin Lauritsalan kanssa Lappeenrannan kaupunkiin.
Täpläpapurikko

Täpläpapurikko ("Pararge aegeria") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Täpläpapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Idässä levinneisyysalue ulottuu Vähän-Aasian kautta Syyriaan ja Venäjän kautta Keski-Aasiaan. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin. Suomessa täpläpapurikko esiintyy maan etelä- ja keskiosissa, mutta kanta painottuu lounaaseen.
Täpläpapurikon nimialalaji esiintyy Välimeren seudulla Pohjois-Afrikassa (Marokko, Algeria, Tunisia) ja Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Italiaan ja Sisiliaan saakka sekä Keski-Ranskassa. Nimialalajia tavataan uudelleen idässä Libanonissa. Alalaji "Pararge aegeria tircis" esiintyy Euroopan keski-, itä- ja pohjoisosissa, Britteinsaarilla ja Balkanilla.
Koko ja ulkonäkö.
Täpläpapurikon etusiiven pituus on yleensä 19–23 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 30–45 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Nimialalajin yläpuolen pohjaväri on tummanharmaanruskea ja siinä on tiheästi oranssinkeltaisia täpliä. Etusiivessä on pieni kärkisilmätäplä ja etusiiven ulkoreuna on kovera saran 5 alapuolella. Takasiiven yläpuolella on postdiskaalialan täplissä silmätäpliä yleensä saroissa 2–4. Takasiiven alapuolen pohjaväri on kellanruskea, vihreähäiveinen ja sen kirjaukset ovat epämääräisiä.
Alalajilla "Pararge aegeria tircis" siipien yläpuolen täplät ovat vaaleankeltaisia tai melkein valkoisia ja alapuolen täplät kermanvalkoisia.
Elinympäristö.
Täpläpapurikon elinympäristöä ovat varjoisat paikat ja metsänaukeamat. Tyypillistä elinympäristöä Suomessa ovat kuusimetsien tai kuusivaltaisten sekametsien heinäiset ja ruohoiset aukeamat. Euroopassa laji esiintyy vuoristossa noin 1 300 metrin korkeuteen ja Pohjois-Afrikassa noin 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa maaliskuusta alkaen lokakuuhun useana sukupolvena. Levinneisyysalueen keskiosissa lentoaika on huhtikuusta alkaen useana sukupolvena. Pohjoisessa on 1–2 sukupolvea touko–elokuussa. Suomessa ensimmäisen sukupolven lentoaika on toukokuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin, paras lentoaika on kesäkuussa. Toisen sukupolven yksilöitä on havaittu elokuussa.
Täpläpapurikko talvehtii yleensä kotelona, mutta osa kannasta talvehtii keskenkasvuisena toukkana. Kotelo on heinikon suojassa lähellä maanpintaa.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat nuokkuhelmikkä ("Melica nutans"), koiranheinä ("Dactylis glomerata"), koiranvehnä ("Elymus caninus"), juolavehnä ("Elymus repens"), lehtolusteet ("Brachypodium") ja nurmikat ("Poa").
Ruostepapurikko

Ruostepapurikko ("Pararge megera") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Ruostepapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Idässä alue ulottuu Venäjälle ja Vähän-Aasian kautta Syyriaan, Libanoniin ja Iraniin. Pohjois-Euroopassa laji esiintyy Skandinavian eteläosissa ja Ruotsissa Uplannin korkeudelle saakka.
Suomessa ruostepapurikko on havaittu vain satunnaisena harhailijana Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla. Viimeisimmät havainnot ovat 1940-luvulta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruostepapurikon nimialalajin etusiiven pituus on 19–25 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on oranssinkeltainen ja siinä on tummia verkkokuvioita. Naaraan siipien yläpinnan pohjaväri on usein hieman vaaleampi kuin koiraan. Koiraalla on etusiiven yläpuolella selvä koirastäplä. Etusiiven yläpuolen kärjen silmätäplä on iso ja takasiiven yläpuolella on pienempiä silmätäpliä, joiden lukumäärä voi vaihdella. Takasiiven alapuolen pohjaväri on harmaa ja tyvi- ja diskaalialan kirjaukset ovat epämääräisiä. Postdiskaalialassa on ruskearenkaisia silmätäpliä.
Ruostepapurikosta esiintyy Sardinian ja Korsikan saarilla alalaji "Lasiommata megera paramegaera", jonka etusiiven pituus on 18–19 mm. Siipien yläpuolen postdiskaalialan tummat kirjaukset ovat nimialalajiin verrattuna heikompia tai puuttuvat kokonaan. Sisiliassa ja Mallorcalla esiintyy alalajia muistuttavia muotoja.
Elinympäristö.
Ruostepapurikon elinympäristöä on nimialalajilla metsänaukeat, puutarhat ja kiviset maastot noin 2 700 metrin korkeudelle saakka. Sardinian ja Korsikan alalaji esiintyy vuoristossa kivisessä maastossa ja avoimilla nummiseuduilla noin 1 000 metrin korkeudessa.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa maaliskuusta alkaen kahtena tai kolmena sukupolvena. Keski-Euroopassa ensimmäinen sukupolvi lentää yleensä kesäkuusta alkaen ja toinen sukupolvi elo–syyskuussa. Lämpiminä kesinä Keski-Euroopassa voi olla kolme sukupolvea. Sardinian ja Korsikan alalaji lentää huhti–syyskuussa ilmeisesti kolmena sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat nadat ("Festuca"), nurmikat ("Poa") ja koiranheinä ("Dactylis glomerata").
Idänhäränsilmä

Idänhäränsilmä ("Hyponephele lycaon") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys.
Idänhäränsilmä esiintyy Etelä-Euroopassa, Keski-Euroopassa lukuun ottamatta läntisimpiä osia, Baltiassa sekä idässä Venäjän kautta Kaukasukselle, Keski-Aasiaan, Kaukoitään ja Mantšuriaan sekä Vähän-Aasian kautta Libanoniin ulottuvilla vyöhykkeillä. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Ranskan keski- ja pohjoisosista, Britteinsaarilta ja Fennoskandiasta.
Suomessa idänhäränsilmä on erittäin vähälukuinen ja harvinainen harhailija. Suomessa on aikaisemmin ollut vakituinen kanta paikallisena maan eteläosissa. Kanta on ilmeisesti ollut laajimmillaan 1800-luvun lopulla ja 1800–1900-luvun vaihteessa. Vakituinen kanta katosi 1930-luvulla; viimeinen tiedetty esiintymä oli Hattulassa. Virolahdella havaittiin yksilöitä kolmena peräkkäisenä vuotena 1972–1974, joista osa on voinut kehittyä Suomessa. Suomea lähimmät vakituiset kannat esiintyvät Virossa ja Venäjällä Karjalankannaksella Terijoella.
Koko ja ulkonäkö.
Idänhäränsilmän etusiiven pituus on 19–24 mm. Siipien yläpuolen pohjaväri on harmaanruskea. Koiraalla on etusiipien yläpuolella postdiskaalialassa kellertävää vivahdetta ja terätön musta kärkisilmätäplä usein ilman keltaista rengasta. Naaraalla on etusiiven yläpuolella oranssinkeltainen diskaaliala ja postdiskaalijuova. Juovassa on kaksi isoa mustaa ja terätöntä silmätäplää. Takasiiven yläpuolella ei ole silmätäpliä, koiraalla se on yksivärisen harmaanruskea ja naaraalla postdiskaaliala on vaaleampi.
Elinympäristö.
Idänhäränsilmän elinympäristöä ovat kuivat, hiekkaiset ja kivikkoiset maastot, esimerkiksi kuivat nummet ja lähes kasvittomat lentohiekka-alueet. Lajia tavataan alangoilta vuoristoihin noin 2 000 metrin korkeuteen saakka.
Lentoaika ja elintavat.
Lentoaika on kesä–elokuussa riippuen esiintymisalueesta. Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat nurmikat ("Poa"), esimerkiksi niittynurmikka ("Poa pratensis"), nadat ("Festuca"), lehtolusteet ("Brachypodium") ja höyhenheinät ("Stipa").
Tamara Press (kirjankustantamo)

Tamara Press on vuonna 1989 perustettu kustannusyhtiö. Yhtiön toimitusjohtaja on Anssi Sinnemäki.
Yritys on julkaissut muun muassa Henry Parlandin teoksen "Rikki" sekä Anssi Sinnemäen omia teoksia.
Anatoli Mariengof

Anatoli Borisovitš Mariengof ("Анатолий Борисович Мариенгоф)"; (6. heinäkuuta 1897 Nižni Novgorod Venäjän keisarikunta – 24. kesäkuuta 1962 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen avantgardistikirjailija. Hän kuului vallankumouksen jälkeiseen imaginistien koulukuntaan.
Vsevolod Meyerholdin mukaan Mariengof oli ”tasavallan viimeinen dandy”. Kuuluisaksi hän kuitenkin tuli muistelmillaan, sillä hänen kirjallinen uransa ei juuri edennyt 1920-luvulta. Ilmestyessään kohua herättänyt teos "Romaani vailla valhetta" kertoo Venäjällä suositusta ja pidetystä runoilijasta Sergei Jeseninistä, joka oli tehnyt edellisenä vuonna itsemurhan. Mariengofin syvä ja homoeroottissävytteinen ystävyyssuhde Jeseniin päättyi välirikkoon kun kumpikin löysi naisystävän – Mariengof Anna Nikritinan ja Jesenin Isadora Duncanin. 
Vaikka imaginistit olivat suosittuja ja suosiossa, Mariengofin teos "Kyynikot" (1928) kiellettiin, koska sen katsottiin antavan väärän kuvan neuvostotodellisuudesta.
Tamara Press (teatteri)

Tamara Press on tamperelainen musiikkiteatteriryhmä, jonka ydinryhmän muodostavat Pirkko Uitto, Ritva-Liisa Kangasluoma ja Pirjo-Riitta Toivakka. Teatteri on perustettu vuonna 2000.
Ryhmä on julkaissut esityksistään kaksi levyä "Päivät toisiaan seuraa" ja "Ellan Jussin torpassa". Ryhmä on erilaisten tilaisuuksien ja tapahtumien ohella vieraillut Teatteri Telakalla, Tampereen Teatterikesässä, KOM-ravintolassa, Lainsuojattomat-festivaalilla ja Kajaanin teatteritapaamisessa.
Teatteriryhmää on luonnehdittu omaääniseksi ja mieltä kohottavaksi musiikkiteatteriksi, jonka esityksissä on osaamisen ohella poikkeuksellista intiimiyttä.
Romanian koripallomaajoukkue

Romanian koripallomaajoukkue edustaa Romaniaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Romania on päässyt historian aikana kerran olympialaisiin. Helsingin olympialaisissa vuonna 1952 maa sijoittui sijoille 17–23.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Romania on ollut yhteensä 17 kertaa, mutta ei ole saavuttanut yhtään mitalia. Paras sijoitus on vuosien 1957 ja 1967 kisoissa saavutettu viides sija. Viimeisimmän esiintymisensä arvokisoissa maa teki vuoden 1987 EM-kisoissa.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Ähtävän vaakuna

Ähtävän vaakuna oli Ähtävän kunnan tunnus, jonka aaltokoroinen hirsi symboloi Ähtävänjokea ja kissankellot jokilaakson niittyjä ja peltoja.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. huhtikuuta 1962. Vaakunan selitys on ”kultakentässä aaltokoroinen, yläinen hirsi ja sen alapuolella neljä kissankelloa, joiden varret yhtyvät ristiksi; kaikki sinisiä”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1977, kun Ähtävän kunta liittyi osaksi Pietarsaaren maalaiskuntaa yhdessä Purmon kanssa.
Juokse poika juokse (albumi)

Juokse poika juokse on rap-artisti Uniikin 14. lokakuuta 2009 julkaistu toinen varsinainen sooloalbumi.
Taustatietoa.
Kappale "Vapaa" löytyy myös "Suomihiphoppia Vol. 6" -kokoelmalta. "Uudet säännöt" sisältää samplen Kapasiteettiyksikön kappaleesta "Ota ne pois", "Rähinärakkautta" taas sisältää samplen Uniikin kappaleesta "Vaik mitä tekis". "Däni" löytyy "Nuor Tolppanen vol. 1" -mixtapelta, tosin muutaman sekunnin pidempänä.
Singlet.
Albumin ensimmäinen single "Myrskyn silmäs" (mukana Mia) julkaistiin 16. syyskuuta 2009. Albumin toisella, "Niinku elokuvis", vierailee Technicolour -yhtyeestä tuttu Jimi Pääkallo. Se julkaistiin 9. joulukuuta 2009. Kappale "Pojat on poikii" julkaistiin kolmantena singlenä 21. huhtikuuta 2010. Singlellä vierailevat Elastinen ja Spekti. Kaikista kolmesta singlestä on julkaistu myös musiikkivideot.
Meksikon koripallomaajoukkue

Meksikon koripallomaajoukkue edustaa Meksikoa miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Meksiko on voittanut yhden olympiamitalin koripallossa. Se tapahtui Berliinin olympialaisissa kun maa voitti pronssiottelussa Puolan. Maa on myös ollut mukana koripallon maailmanmestaruuskilpailuissa neljä kertaa. Paras saavutus on vuoden 1967 kisojen kahdeksas sija.
Amerikan-mestaruuskilpailuissa Meksiko saavutti ensimmäisen mitalinsa 12. osallistumiskerrallaan vuonna 2013, jolloin se voitti kultaa. Vuonna 2017 se saavutti pronssia. Pan-Amerikan kisoissa joukkue on saavuttanut kolme hopeaa ja yhden pronssin.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Amerikan-mestaruuskilpailut
Koripallo Pan-Amerikan kisoissa
Imaginismi

Imaginismi oli Venäjällä ja Neuvostoliitossa vuosina 1918–1925 vaikuttanut runokoulukunta, jonka perustivat Anatoli Mariengof, Sergei Jesenin ja muut aikakauden runoilijat. Anatoli Mariengof on kuvannut imaginismia muistelmissaan. Ryhmän teoreettinen anti ei ollut merkittävä.
Ryhmä perustettiin ottamaan etäisyyttä futurismiin. Se julkaisi 1919 manifestin, jossa se julisti futurismin kuolleeksi, sen sijaan ryhmä julistautui itse oikeiksi vallankumouksellisiksi ja vaati uuteen yhteiskuntaan individualistista taidetta. Vaikka toisin voisi luulla, ryhmä oli alkuun etuoikeutettu, sillä kulttuuriasiain kansankomissaari Anatoli Lunatšarski tuki sitä.
Imaginistien kustannustoiminta oli aktiivista erityisesti Aleksandr Kusikovin ansiosta. Ryhmä perustikin neljä kustantamoa ja kirjallisen julkaisun Gostinitsa dlya puteshestvujuših v prekrasnom (Kauneuden matkalaisten majatalo). Imaginismin perillisiksi ovat julistautuneet "nuoret imaginistit" ja "meloimaginistit". Ryhmän vaikutus Venäjällä on edelleen voimakas. 
Koulukunnan nimi on voinut olla peräisin Ezra Poundin ja kumppaneiden tyylisuunnan "imagismi" nimestä, mutta se oli siitä täysin riippumaton ja kehittyi omaan suuntaansa.
June Wallack

June Wallack on kanadalainen ääninäyttelijä ja juontaja. Hän toimii useimmiten kertojaäänenä dokumenttisarjoissa ja ääninäyttelee animaatioissa, kuten esimerkiksi "Miten se tehtiin" dokumenttisarjan 5. tuotantokaudelta.
Poing poing poing (kappale)

Poing poing poing on Irwin Goodmanin kappale. Kappale ilmestyi samannimisellä albumilla vuonna 1971. Goodman voitti ”Poing poing poingilla” vuoden 1971 Syksyn sävel -kilpailun. Goodman sävelsi kappaleen, ja sanoituksesta vastasi Vexi Salmi.
Kappale perustuu purukumipop-komppiin. Sanoituksessa käytettiin tarkoituksella kielikuvia, jotka erosivat muiden käyttämistä.
Englanninkielisen version ”Boing Boing Boing” levytti 1972 Suomessa tuolloin työskennellyt yhdysvaltalainen muusikko ja levytuottaja Warren Schatz. Siinä käytettiin samaa Markku Johanssonin yhtyeen taustaa kuin alkuperäisessäkin, ja englanninkielisen sanoituksen teki Schatz. Singlen b-puolen ”Tomorrow on My Own” on Schatzin versio Irwinin kappaleesta ”Kulta ei syytä huoleen”.
Reteesti vaan (kappale)

 
Reteesti vaan on Irwin Goodmanin vuonna 1968 julkaistu musiikkikappale, joka julkaistiin samannimisellä albumilla. Kappaleen on säveltänyt Irwin Goodman ja sanoittanut Vexi Salmi nimimerkillä Emil Retee. Kappale julkaistiin myös singlenä b-puolenaan ”Tango Kauhajoen kasinolla”.
Härmäläinen perusjuntti (kappale)

 
Härmäläinen perusjuntti on Irwin Goodmanin kappale, joka julkaistiin samannimisellä albumilla vuonna 1984. Singlenä kappale julkaistiin vuosina 1984 ja 1985. Kappaleen sävelsivät Irwin Goodman, Ari Lahti sekä Kassu Halonen ja sen sanoitti Vexi Salmi nimimerkillä Emil von Retee. Kappale on useiden muiden Goodmanin esittämien ja Vexi Salmen sanoittamien kappaleiden tapaan sanoitukseltaan satiirista kritiikkiä suomalaisen kulttuurin junttimaisuutta kohtaan.
Bonded by Blood (yhtye)

Bonded by Blood on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye. Yhtye on ottanut nimensä Exoduksen vuonna 1985 julkaisemasta albumista Bonded by Blood. Yhtye julkaisi neljä kappaletta sisältävän demon vuonna 2006 nimeltään Four Pints of Blood, seuraavana vuonna kuusi kappaletta sisältävän EP:n Extinguish the Weak ja vuonna 2008 debyyttialbumin Feed the Beast. EP oli omakustanteinen, mutta yhtye on tällä hetkellä osa Earache Records levy-yhtiötä.
Kokoonpano.
Entiset jäsenet
Diskografia.
Studioalbumit
EP:t
Demot
Peroni

S.p.A Birra Peroni on nykyisin Asahin omistama italialainen panimo. Peronin perhe perusti sen Vigevanossa vuonna 1846, mutta se siirrettiin Roomaan vuonna 1864. Peronin oluet ovat makeahkoja. Panimo tunnetaan lagereistaan Nastro Azzurro (”sininen nauha”) ja Peroni. 
Peroni Nastro Azzurro.
Vaalean oljen värinen N astro Azzurro tuli Peroni-lagerin rinnalle premium-merkiksi vuonna 1963. Sen kansainvälinen markkinointi alkoi 1990-luvulla ja laajeni menestykseksi SABMillerin ostettua Peroni-panimon vuonna 2003. Peroni-oluita myytiin 2010-luvun puolivälissä yli 70 maassa.
Peroni Nastro Azzurron maahantuoja Servaali Oy kuvaa olutta kevyesti humaloiduksi ja maultaan hennon hedelmäiseksi ja raikkaaksi. Olueen käytetään ohramaltaan lisäksi neljännes italialaista Nostrano dell’Isola -⁠maissia.
Säämiskäkurkkuorneero

Säämiskäkurkkuorneero ("Automolus ochrolaemus") on laajalla alueella Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Säämiskäkurkkuorneero on kooltaan noin 19 cm pitkä. Laji on selästään ja päästään oliivinruskea ja päässä on silmän ympärillä vaaleankellertävä rengas. Siivet ovat hieman selkää ruskeammat. Perä ja pyrstö ovat väritykseltään kastanjanruskeat. Säämiskäkurkkuorneeron kurkku on vaalean kellertävän ruskea. Vatsa on vaalean ruskehtava. Säämiskäkurkkuorneero muistuttaa isolehtiorneeroa ("Automolus melanopezus"), mutta jälkimmäisellä on oranssi kurkku ja siltä puuttuu silmää ympäröivä rengas.
Levinneisyys ja elintavat.
Säämiskäkurkkuorneeroa tavataan alueelta, joka ulottuu Keski-Amerikassa Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiasta etelään Boliviaan asti ja itään Venezuelan, Guyanan, Ranskan Guayanan ja Surinamen kautta Brasilian pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat alankometsät ja vuorten juurilla sijaitsevat metsät. Lajia tavataan pääasiassa 900–1 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Linnut elävät yleensä yksin tai pareittain ja voivat myös liittyä sekaparviin muiden lintujen kanssa. Lintu liikkuu metsän keskikerrosten kasvillisuuden joukossa. Säämiskäkurkkuorneerojen pesimäkausi kestää maaliskuusta huhtikuulle. Pesä kaivetaan törmään ja naaras munii kahdesta kolmeen valkoista munaa.
Myanmar (olut)

Myanmar on vuonna 1995 perustetun, myanmarilaisen, Myanmar Brewery Limited -panimon lagertyyppinen olut. Sen alkoholipitoisuus on viisi tilavuusprosenttia. Myanmar-olutta viedään muun muassa Singaporeen. Olut on saanut useita palkintoja. Esimerkiksi World Beer Cupissa se on yltänyt pronssiin vuonna 2000 ja hopeaan 2004.
Samir Zaoui

Samir Zaoui (; s. 6. kesäkuuta 1976 Aïn Boucif, Algeria) on algerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Algerian pääsarjassa pelaavaa ASO Chlefia. Hän voitti seuran riveissä Algerian cupin vuonna 2005.
Maajoukkueura.
Zaoui pelasi ensimmäisen kerran Algerian paidassa 29. maaliskuuta 2003 Angolaa vastaan. Sittemmin hän on edustanut maataan kaksissa arvokisoissa vuoden 2004 ja 2010 Afrikan kisoissa.
Kansainvälinen liiga

Kansainvälinen liiga () oli jääkiekkosarja, joka perustettiin entisen Neuvostoliiton pääsarjan raunioille. Sarjassa pelasi pääsarjan nyt useissa eri maissa sijaitsevat joukkueet.
Neuvostoliiton kaaduttua maan pääsarjasta tuli ensin IVY:n mestaruussarja, joka oli toiminnassa vain vuoden. Vuonna 1992 perustettiin uusi Kansainvälinen liiga, jotta joukkueet entisten eri neuvostovaltioiden alueilta voisivat osallistua siihen. Sarjaa pelaattiin vuoteen 1996 asti, jolloin perustettiin kansallinen Venäjän jääkiekon superliiga, johon ulkomaalaiset joukkueet eivät enää saaneet osallistua.
Beer Chang

Beer Chang () on juomajätti Thai Beverage Plc:n olutmerkki. Vaaleata lagertyyppistä olutta tehdään kolmessa panimossa Thaimaassa, jotka ovat "Cosmos Brewery", "Beer Thip Brewery" ja "Beer Thai (1991)". Olutmerkki esiteltiin vuonna 1995.
"Chang" tarkoittaa thaiksi norsua. Oluessa on 5,2 tilavuusprosenttia alkoholia, kun taas miedommassa export-laadussa on 4,2.
Somalianstrutsi

Somalianstrutsi ("Struthio molybdophanes") on strutsien heimoon kuuluva lentokyvytön lintu. Osa tutkijoista pitää sitä omana lajinaan, osa strutsin alalajina ("Struthio camelus molybdophanes").
Taksonomia.
Itä-Afrikan hautavajoaman on todettu eristäneen somalianstrutsin sille maantieteellisesti läheisistä strutsilajeista kuten pohjoisafrikanstrutsista ("S. c. Camelus"). Erot ekologiassa ja käyttäytymisessä ovat säilyttäneet sen geneettisesti erillään naapurilajistaan masaistrutsista "S. c. massaicus". Tutkittaessa Struthio-suvun lajeja, myös sukupuuttoon kadonnutta arabianstrutsia ("S. c. syriacus"), mitokondrio-DNA-tutkimuksissa on havaittu, että somalistrutsi on niistä fylogeneettisesti omaleimaisin. Sen uskotaan erkaantuneen yhteisestä esi-isästä 3,6–4,1 miljoonaa vuotta sitten.
Levinneisyys.
Somalianstrutsia esiintyy luontaisesti itäisessä Afrikassa Etiopian ja Kenian koillisosissa sekä ympäri Somaliaa eli suunnilleen Afrikan sarven alueella.
Kuvaus.
Yleisesti somalianstrutsi muistuttaa paljon muita strutseja. Sen iho on kuitenkin kaulassa ja lantioissa väriltään hieman vaaleanpunaiseen vivahtava siniharmaa. Koirailla se muuttuu pariutumisaikana kirkkaansiniseksi. Kaulassa on leveä valkoinen rengaskuvio. Myös pyrstösulat ovat valkoiset. Naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia, ja niiden höyhenet ovat ruskeampia kuin muiden strutsilajien naarailla.
Ekologia.
Somalianstrutsi poikkeaa ekologisesti masaistrutsista, jonka kanssa se osittain jakaa laidunmaansa, siten, että se suosii pensasmaisempia, tiheämpikasvustoisia alueita, kun taas jälkimmäinen viihtyy paremmin avoimella savannilla. Lajit eivät helposti pariudu keskenään.
Uhanalaisuus.
Maailman luonnonsuojeluliiton (IUCN) vuonna 2006 saamassa raportissa todetaan somalistrutsin olleen yleinen Somalian keski- ja eteläosissa 1970- ja 80-luvuilla. Maan poliittiset levottomuudet ja tehokkaan luonnonsuojelun puute ovat johtaneet kannan harvenemiseen. Somalianstrutsin hallitsematon metsästys siitä saatavien lihan, lääkevalmisteiden ja munien takia on vienyt linnun sukupuuton partaalle Afrikan sarvessa.
Haanja

Haanja oli kunta Virossa Võrumaalla. Kunnassa oli muun muassa Viron korkein vuori nimeltään Iso Munamäki. 
Kunta oli pinta-alaltaan 170 km2, ja siellä asui 1 173 ihmistä. Kunnan keskus oli Haanja, ja kunnassa oli yhteensä 92 kylää.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistettiin vanha Rõugen kunta, Haanja, Mõniste ja Varstu sekä osa Misson kunnasta uudeksi Rõugen kunnaksi.
Väestö.
Vuonna 2011 Haanjan kunnassa oli 982 asukasta, joista 969 (98,7 %) oli virolaisia, 6 (0,6 %) venäläisiä ja 6 (0,6 %) muita kansallisuuksia.
Papa Dee

David Christopher Daniel Wahlgren (s. 13. heinäkuuta 1966 Göteborg, Ruotsi), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Papa Dee, on ruotsalainen rap/ragga/dancehall -artisti.
Alku.
Papa Dee syntyi Göteborgiin, 13. heinäkuuta vuonna 1966. Hänen äitinsä oli ruotsalainen ja isänsä ghanalainen. Isä kuitenkin jätti perheen Papa Deen ollessa vielä pieni.
Ura.
Papa Dee tuli suuren yleisön tietoisuuteen "Funky Raggamuffin/Let the Music Play" -kappaleellaan. Myöhemmin hän liittyi Stonefunkers -nimiseen soul/hip hop -ryhmään. Vuonna 1990 julkaistiin Papa Deen ensimmäinen sooloalbumi "Lettin' Off Steam". Albumi oli tyyliltään hip hopia ja dancehallia. Hänen seuraava sooloalbuminsa "One Step Ahead" oli puolestaan soul ja reggae vaikutteista rappia. Tähän asti Papa Dee on julkaissut yhdeksän sooloalbumia.
Yksityiselämä.
14. syyskuuta 2008 Papa Deetä epäiltiin vaimonsa pahoinpitelystä ja sen seurauksena hänet pidätettiin. 20. lokakuuta alioikeus tuomitsi Deen sakkohin, vaikka hänen vaimonsa kiisti pahoinpitelyn.
Isoglukoosi

Isoglukoosi eli glukoosi-fruktoosisiirappi tai runsasfruktoosinen maissisiirappi on tärkkelysmakeuttaja, jota valmistetaan kemiallisesti tärkkelyspohjaisesta glukoosisiirapista. 
Glukoosi-fruktoosisiirapin raaka-aineena käytettävää glukoosisiirappia voidaan valmistaa esimerkiksi maisista, riisistä tai vehnästä. Osa glukoosisiirapin glukoosista muunnetaan entsyymien avulla fruktoosiksi. Fruktoosi, eli hedelmäsokeri, on luonnollisista sokereista makein, joten se on makeuttajana glukoosia tehokkaampi. 
Isoglukoosi hyväksyttiin Suomessa virvoitusjuomien valmistusaineeksi vuonna 2017. Isoglukoosi merkitään Suomessa pakkauksiin nimellä glukoosi-fruktoosisiirappi, vaikka siinä on enemmän fruktoosia kuin glukoosia. Makeutuskäyttöön valmistetun isoglukoosin (HFCS-55) fruktoosi-glukoosisuhde säädetään tasolle 55/45, kun se on tavallisella sokerilla vain 50/50. 
Elintarviketeollisuus on ryhtynyt käyttämään isoglukoosia, koska se on halvempaa kuin sokeri. Nestemäisenä sitä on myös helppo kuljettaa ja tuotannossa sekoittaa. Euroopan unioni on asettanut isoglukoosille tuotantokiintiöitä. Kyseinen kiintiö oli vuonna 2005-2006 noin 300 000 tonnia.
Äänisuunnittelija

Äänisuunnittelija tekee ja toteuttaa äänisuunnitelman tai valvoo sen toteuttamista.
Äänisuunnittelijat voidaan toimenkuvansa perusteella jakaa ainakin elokuva-, teatteri-, tapahtuma- ja arkkitehtuuriäänisuunnittelijoihin. On myös äänisuunnittelijoita, joiden toimenkuvaan sisältyvät kaikki edellä mainitut.
Äänisuunnittelijan johdolla tai hänen suunnitelmansa toteuttamiseksi työskentelevät yhteydestä riippuen asentajat, sähkösuunnittelijat, ohjelmoijat, teknikot, äänitarkkailijat, äänittäjät ja äänimestarit, joista joissakin teattereissa käytetään vanhempikantaista nimikettä tehostemestari. Elokuvaäänisuunnittelijan alaisuudessa toimivat esim. äänittäjä, puomittaja ja äänileikkaaja. Ammattinimikkeitä on lukuisia. Pienemmissä tuotannoissa äänisuunnittelija itse toteuttaa kaikki teoksen tekniset työvaiheet.
Äänisuunnittelija pyrkii teoksen tai muun työstettävän kokonaisuuden kannalta parhaisiin teknisiin ja sisällöllisiin ääniratkaisuihin. 
Äänisuunnittelu voi olla osa teoksen perussuunnitelmaa (esimerkiksi ohjaus, lavastus, puvustus ja valosuunnittelu elokuvassa tai teatterissa) tai toimintasuunnitelmaa (esimerkiksi teemapuistot). Hyvän äänisuunnittelun pohjana on perusteellinen analyysi teoksesta ja/tai tilasta tai alueesta, johon äänisuunnitelma tehdään.
Šivelutš

Šivelutš () on pohjoisin aktiivinen tulivuori Kamtšatkan aluepiirin Ust-Kamtšatskin piirissä Venäjällä. Vuori sijaitsee noin 430 kilometrin etäisyydellä aluepiirin pääkaupungista Petropavlovsk-Kamtšatskista pohjoiskoilliseen. Noin 40 kilometriä tulivuoren lounaispuolella sijaitsee Kljutšin kylä (kyläkunnassa oli 5726 asukasta 2010), jonne johtaa maantie aluepiirin pääkaupungista ja jossa on myös lentokenttä. Kunnallispiirin keskus eli Ust-Kamtšatskin rannikkotaajama on yli 80 kilometrin päässä vuoresta.
Šivelutš alkoi muodostua noin 60 000–70 000 vuotta sitten, ja sillä on ollut ainakin 60 suurta purkausta Holoseenin aikana. Tulivuoreen kuuluu kolme tekijää: kerrostulivuori Vanha Šivelutš (Старый Шивелуч), vanha kaldera ja aktiivinen Nuori Šivelutš (Молодой Шивелуч), jonka korkeus on noin 2800 metriä.
Nuoren Šivelutšin viimeisin purkaus alkoi 15. elokuuta 1999 ja se jatkuu vuonna 2009.
Tammikuun 19. päivänä 2013 uutisoitiin, että tässä vaiheessa noin 3,2 kilometrin korkuiseksi kohonnut Šivelutš-vuori purkautui voimakkaammin sylkien tuhkapilviä taivaalle, arviolta yli viiden kilometrin korkeuteen merenpinnasta. Koska paksu pilvi peitti vuorenhuipun tapahtumahetkellä, Venäjän tiedeakatemian Geofysikaalisen palvelun Kamtšatkan toimiston geofyysikot arvioivat tuhkapilven korkeuden epäsuorasti seismisten mittausten perusteella.
Itävallan koripallomaajoukkue

Itävallan koripallomaajoukkue edustaa Itävaltaa koripallon arvokisoissa.
Itävalta on päässyt EM-kisoihin kuusi kertaa vuosina 1947, 1951, 1955, 1957, 1959 ja 1977. Parhammillaan maa on ollut yhdestoista vuonna 1951.
Nykyisin Itävalta pelaa Euroopan B-divisioonassa.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Ayesha Quraishi

Ayesha Quraishi, taiteilijanimi Ayesha, (s. 8. heinäkuuta 1981 Botswana) on ruotsalainen rap-artisti.
Ayesha äiti on botswanalainen ja isänsä intialainen. Ayesha on asunut lapsuutensa Botswanassa, Intiassa, Tansaniassa, Zimbabwessa ja lukion aloituksesta alkaen Hässelbyn kaupunginosassa, Tukholmassa.
Ayesha on julkaissut "Jade Fever" -nimisen albumin ja osallistunut Melodifestivalen-tapahtumaan, vuonna 2005. Vuonna 2006 hän toimi radio-ohjelma Sommarin emäntänä.
Seol Gi-hyeon

Seol Gi-hyeon (hangul 설기현, hanja 薛琦鉉, "Seol Gi-Hyeon", kirjoitetaan myös "Seol Ki-Hyeon"; 8. tammikuuta 1979 Jeongseon, Gangwon, Etelä-Korea) on eteläkorealainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi huippuvuosinaan Belgian ja Englannin pääsarjassa.
Seolia on kuvailtu älykkääksi hyökkääjäksi, joka voi pelata keskellä tai oikealla puolella.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Seol aloitti pääsarjauransa vuonna 2000 belgialaisessa Royal Antwerpin joukkueessa. Seuraavana vuonna hän siirtyi Anderlecht-seuraan.
Vuonna 2004 Seol siirtyi Englannin Mestaruussarjaan Wolverhampton Wanderersiin. Hän pelasi kaudella 2004–2005 30 pelissä ja teki niissä neljä maalia. Seuraavalla kaudella lukema oli sama. Seol oli pettynyt, kun Wolverhampton ei noussut Valioliigaan, ja halusi siirtyä valioliigaseuraan vuoden 2006 MM-kilpailuiden jälkeen.
Seol siirtyi Valioliigaan nousseen Readingin riveihin 12. heinäkuuta 2006 1,2 miljoonan punnan sopimuksella. Ensimmäisen maalinsa hän teki 16. syyskuuta 2006 ottelussa Sheffield Unitedia vastaan Readingin 2–1-voittoon päättyneessä ottelussa. Hän viimeisteli kaudella yhteensä neljä maalia.
Seol jätti Readingin 31. elokuuta 2007 ja siirtyi Fulhamiin kolmeksi vuodeksi vaihtokaupassa, jossa Liam Rosenior siirtyi Readingiin. Readingin johtaja Steve Coppell varmisti Seolin siirron johtuneen heidän huonoista väleistään. Seol teki ensimmäisen maalinsa Fulhamissa vasta 16. elokuuta 2008 Hull Cityä vastaan. Fulham hävisi ottelun 2–1. Seol kärsi vähästä peliajasta ja hän siirtyi kuuden kuukauden lainasopimuksella saudi-arabialaisen Al-Hilalin riveihin. Seol on sanonut etsivänsä paikkaa Fulhamin kokoonpanosta.
Maajoukkue.
Seol pelasi Etelä-Korean paidassa vuoden 2001 Maanosaliittojen cupissa sekä vuosien 2000 ja 2004 Aasian-MM-kilpailuissa. Tämän lisäksi hän on osallistunut vuoden 2000 CONCACAF Gold Cupiin.
Seol pelasi ensimmäisen MM-turnauksensa kotiyleisönsä edessä, kun Etelä-Korea ja Japani järjestivät vuoden 2002 MM-kilpailut. Hän oli joukkueensa avainpelaajia, ja hän teki ikimuistoisen maalin Italiaa vastaan neljännesvälierässä. Pohjois-Korea lopulta voitti ottelun jatkoajalla 2–1 ja eteni puolivälieriin Espanjaa vastaan. Ottelussa oli rangaistuspotkut, joissa Seol onnistui johtamalla maansa välieriin. Seol edusti maataan vuoden 2006 MM-kilpailuissa, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa ja istui yhden vaihtopenkillä.
Seol pelasi kaikkiaan 83 maaottelua, joista viimeisen vuonna 2009. Hän teki maaotteluissa 19 maalia.
Arabsat

Arab Satellite Communications Organization eli Arabsat on arabimaiden satelliittitietoliikennettä välittävä yritys. Se perustettiin vuonna 1976 Riadissa Saudi Arabiassa, jossa sen pääkonttori edelleen sijaitsee. Perustajajäsenet olivat länteen tukeutuvia arabimaita, joiden intressi oli jo perustamisen aikaan suojata oman kulttuurin kehitystä. Yhtiöllä on viisi satelliittia geostationnarisella kiertoradalla asemissa 26° ja 30,5° astetta itäistä pituutta. Se välittää tietoliikennettä yli kahteenkymmeneen maahan. Ensimmäinen satelliitti laukaistiin vuonna 1985.
Satelliitit.
Arabsat on ollut erittäin merkittävä asiakas sekä Länsi-Euroopan avarusteollisuudelle että Ariane-kantoraketeille.
Arabsat-2.
Vuoden 1994 lopussa likimain kymmenenvuotiaalla Arabsatilla oli taivaalla vain yksi satelliitti. Se tilasi uuden satelliitin
Aerospatialelta huhtikuussa 1993. Se pohjautui Spacebus 3000A-satelliittirunkoon.
Arabsat-3.
7.11.1996 Arabsat tilasi Aerospatialelta uuden sukupolven satelliitteja, jotka perutuivat Spacebus 3000B2-runkoon. Satelliitti sai nimen BADR-3 (eli se oli Arabsat-3A) laukaistiin vuonna 1999.
Arabsat-4.
21.10.2003, Arabsat tilasi neljännen sukupolven satelliitin. Arabsat-4A tuhoutui kantoraketin räjähtäessä laukaisussa vuonna 2006. Toinen satelliitti, BADR-4, laukaistiin 8.11.2006 ja BARD-6 7.7.2008 
Arabsat-5.
16.6.2007 Arabsat tilasi viidennen sukupolven tietoliikennesatelliitteja. Arabsat-5A laukaistaneen vuoden 2010 kesällä ja toinen BADR-5 (5B) myöhemmin vuonna 2010 ja kolmas (5C) vuonna 2011.
Palvelut.
Arabsatin välittää
Louis (rahayksikkö)

Louis tai Louis d'or on vanha ranskalainen rahayksikkö, joka tuli käyttöön 1640. Kolikon toisella puolella oli kuninkaan kuva, toisella Ranskan kuninkaan vaakuna. Viimeiset Louis rahat lyötiin vallankumouksen aikana vuonna 1792. Vallankumouksen jälkeen Louis'n tilalle tuli 20 frangin kultakolikko.
SES

SES S. A. on luxemburgilainen satelliittitietoliikennekonserni. Vuonna 2010 sillä on käytössään 43 tietoliikennesatelliittia. Yhtiön perustamisen aikaan, vuonna 1985, nimi oli Société Européenne des Satellites.
Omistus, johto, konsernin osat.
SES perustettiin Luxemburgin valtion omistamaksi yhtiöksi. Luxemburg on edelleen sen pääosakas. Konsernin liikevaihto on noin 1600 miljoonaa euroa ja voitto noin 400 miljoonaa euroa. Sen palveluksessa on 1600 ihmistä. Vuonna 2010 yhtiön toimitusjohtajan toimii Romain Bausch.
Konserni hallitsee useita alueellisia yhtiöitä: SES Astra (EU-alue), SES World Skies (Pohjois-, Väli-, ja Etelä-Amerikka, Afrikka, Keski-Itä ja Aasia)), SES Sirius, ND SatCom ja Astra Platform Services. Sillä on vähemmistöomistuksia seuraavissa yhtiöissä: QuetzSat (Meksiko), Ciel (Kanada), O3b Networks (pääkonttori Jerseyn saarella) ja YahLive (Keski-Itä).
Vuoden 2010 kesällä yhtiö ilmoitti aikovansa panostaa yhden miljardin dollarin edestä vuoteen 2015 mennessä yhtiön liikevaihdon kasvattamiseen. Samalla sen satelliittien määrä laskee 43:sta 38:aan. Yhtiön on tilannut 15 uutta satelliittia vanhojen satelliittiensa korvaajiksi. Noin 85% sen uudesta satelliittikapaasiteetista on sijoitettu sellaisille asemille kiertoradalla, joilta ne pyrkivät hankkimaan konsernille liikevaihtoa Keski-Idän, Afrikan, Latinalaisen Amerikan ja Aasian markkinoilta.
Georgian kansallinen neuvosto

Georgian kansallinen neuvosto () oli Georgian ensimmäinen lakiasäätävä elin. Sen muodostivat maan tärkeimmät poliittiset puolueet ja järjestöt 19. marraskuuta 1917 Venäjän vallankumouksen aikana. Neuvoston toimiaikana 26. toukokuuta 1918 Georgian demokraattinen tasavalta antoi itsenäisyysjulistuksen, ja 8. lokakuuta 1918 neuvosto nimettiin Georgian parlamentiksi (). Parlamenttia seurasi Georgian perustuslaillinen kokous, joka valittiin maanlaajuisilla vaaleilla 14. helmikuuta 1919. 
Muodostaminen.
Georgian kansallisen neuvoston jäsenet valittiin Georgian kansalliskongressissa, joka pidettiin Tbilisin Valtionvarainministeriön teatterissa (nykyinen Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri). Kongressi alkoi 19. marraskuuta 1917 ja päättyi 23. marraskuuta. Siihen osallistui 329 edustajaa maan kaikista tärkeistä poliittisista puolueista ja sosiaalisista järjestöistä aina ammattiliitoista aatelisten yhdistyksiin ja kirkkoon saakka. Kongessi pidettiin Venäjällä tapahtuneen bolševikkien vallankaappauksen vuoksi; Georgia kuului tuolloin edelleen muodollisesti Venäjään. Neuvostoa hallitsi Georgian sosiaalidemokraattinen puolue ja menševikki Akaki Tškhenkeli valittiin sen puheenjohtajaksi.
Poliittinen rooli.
Georgian kansallinen neuvosto ei aluksi saavuttanut samaa asemaa kuin armenialainen ja azerbaidžanilainen vastineensa. Se jäi menševikkien ja sosialistivallankumouksellisen puolueen hauraan liittouman hallitseman Tbilisin työläisten ja sotilaiden edustajien neuvoston varjoon, kunnes Transkaukasian komissariaatti muodostettiin marraskuussa 1917.
26. toukokuuta 1918 neuvosto julisti Georgian itsenäiseksi demokraattisen tasavallan muodossa ja teki itsestään tasavallan lakiasäätävän elimen. Noe Ramišvilin ja myöhemmin Noe Žordanian johtaman väliaikaishallituksen tuli nauttia sen luottamusta. Laajentunut neuvosto muutettiin Georgian parlamentiksi 8. lokakuuta 1918, ja Karlo Tškheidzestä tuli sen uusi puhemies. Yleiset vaalit perustuslaillista neuvostoa varten valmisteltiin ja järjestettiin sen valvonnassa helmikuussa 1919.
Lapin pogostat

Lapin pogostat (; myös Metsälappi ja Novgorodin Lappi, ) on Käkisalmen läänin ja Äänisen Karjalan välisestä alueesta 1300–1700-luvuilla käytetty nimitys. Alue alkaa kapeana kiilana Laatokan pohjoispuolelta ja ulottuu pohjoisessa Vienanmeren rannikolle ja Suomen nykyiselle itärajalle.
Keskiajalla Metsälappi oli karjalaisten kalastus- ja metsästysmaata, jonne 1300-luvulta lähtien alkoi vähitellen syntyä vakinaista asutusta. Hallinnollisina yksikköinä Lapin pogostat syntyivät Iivana III:n aikana 1400-luvun lopussa. Sisämaan alue käsitti seitsemän pogostaa: Lintujärven, Semsjärven, Sellin, Paatenen, Rukajärven, Suikujärven ja Paanajärven. 1700-luvun alussa siihen liitettiin Repola, joka oli kuulunut Kuolan kihlakuntaan ja sitä ennen Käkisalmen läänin Ilomantsin pogostaan. Vuosina 1591 ja 1613 alueesta erotettiin Solovetskin luostarille kuuluneet Vienan Kemin ja Suijun volostit. Ruotsin vastainen raja määriteltiin vuonna 1621.
Karujen luonnonolosuhteiden takia Lapin pogostojen asutus oli harvaa ja vähälukuista. 1500-luvun puolivälissä sisämaan seitsemässä pogostassa oli 66 kylää ja noin 7 400 asukasta. 1500–1600-lukujen vaihteessa seudun asukkaat kärsivät ruotsalaisten tekemistä hävitysretkistä. 1600-luvun loppuun mennessä väkiluku nousi noin 10 000:een mm. Ruotsin puolelta suuntautuneen muuttoliikkeen ansiosta. Kolme neljäsosaa väestöstä asui eteläisissä pogostoissa. Pohjoisin karjalaisasutus sijaitsi Kuittijärven rannalla nykyisen Uhtuan tienoilla. Saamelaisväestöä oli keskiajan lopulla vain muutamia kymmeniä perheitä alueen pohjoisosassa.
Lapin pogostoilla ei ollut omaa hallinnollista keskusta. Alueen verotusta ja oikeusasioita hoidettiin aluksi Novgorodista käsin. Vuosina 1649–1650 tsaari Aleksei Mihailovitš liitti sisämaan pogostat perustamaansa Aunuksen kihlakuntaan. Aunuksen läänin perustamisen jälkeen vuonna 1784 suurin osa pogostoista liitettiin Poventsan kihlakuntaan. Pohjoisimmat Paanajärven ja Suikujärven pogostat sekä Vienan Kemin ja Suijunjoen volostit yhdistettiin Kemin kihlakunnaksi. Nykyään koko alue kuuluu Karjalan tasavaltaan.
Sorosiipiset

Sorosiipiset (Zoraptera) eli sorotäit on hyvin pieni, vain runsaat 30 nykyisin elävää lajia käsittävä hyönteislahko. Lahko muodostuu yhdestä heimosta (Zorotypidae) ja siinä yhdestä suvusta ("Zorotypus"). Lahkon taksonominen asema ei ole täysin selvä. Sorosiipisiä esiintyy maapallon trooppisilla ja muutamilla subtrooppisilla alueilla. Suomessa ryhmän lajeja ei esiinny.
Sorosiipiset ovat varsin pienikokoisia, ja lahkon suurimmatkin lajit jäävät kolmen millimetrin pituisiksi. Kaikki tunnetut lajit ovat dimorfisia, eli ne kykenevät tuottamaan kahdenlaisia, ulkoisesti toisistaan poikkeavia muotoja. Tavallisesti sorosiipiset ovat siivettömiä, silmättömiä hyönteisiä, joiden väri vaihtelee vaaleasta ruskeaan. Ajoittain kuitenkin syntyy yksilöitä, joilla on siivet ja silmät. Näiden tehtävä on parveilun myötä levittäytyä uusille elinalueille, ja sopivan paikan löydettyään siivekkäätkin yksilöt pudottavat siipensä. Suuosat ovat purevat, ja siivekkäillä yksilöillä on toisistaan eroavat etu- ja takasiivet. Siipisuonitus on vähäistä. Sorosiipiset elävät maaperän karikkeen joukossa, kaarnan alla tai lahoavassa puuaineksessa. Ravinnokseen sorosiipiset käyttävät sienten itiöitä, sienirihmastoa ja punkkeja.
Muodonvaihdos on vaillinainen. Munasta kuoriutuvat toukat muistuttavat pientä, siivetöntä aikuista. Toukkavaiheita lienee muutamia. Kehitys aikuiseksi yksilöksi kestää yli seitsemän kuukautta. Sorosiipiset muodostavat pieniä ryhmiä, joissa on yleensä alle sata yksilöä. Ryhmissä ei kuitenkaan esiinny sosiaalista käyttäytymistä.
Morfologisten piirteiden perusteella sorosiipiset ovat sukua kehruujalkaisille (lahko Embioptera). Molekyylibiologiset vertailut sijoittavat ne kuitenkin lähelle torakoita ja rukoilijasirkkoja (lahko Dictyoptera).
Kjeld Abell

Kjeld Abell (1901 Ribe, Tanska – 1961 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen lavastaja ja kirjailija, koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti.
Hänen ensimmäinen merkittävä teoksensa oli näytelmä "Kadonnut sävel" ("Melodien, den blev vaek", 1935), jossa yhdistyvät näytelmän ja revyyn lajityypit. Näytelmien lisäksi hän kirjoitti kuunnelmia, elokuvakäsikirjoituksia, matkakirjoja ja esseitä.
Abell oli Tanskan akatemian jäsen vuodesta 1960. Abellin mukaan on nimetty Kjeld Abell -palkinto, jonka Tanskan akatemia myöntää joka toinen tai kolmas vuosi Tanskan elokuvan tai teatterin piirissä merkittävästä työstä.
Alankomaiden koripallomaajoukkue

Alankomaiden koripallomaajoukkue edustaa Alankomaita koripallon arvokisoissa.
Alankomaiden saavutukset koripallossa sijoittuvat 1940–1980-luvulle. Maa on päässyt EM-kisoihin yhteensä neljätoista kertaa. Parhaimmillaan Alankomaat on ollut neljäs vuonna 1983. Lisäksi maa on ollut kerran viides ja kerran kuudes.
Alankomaat on onnistunut kerran selviytymään koripallon maailmanmestaruuskilpailuihin. Vuonna 1986 se osallistui Espanjassa pidettyihin MM-kisoihin ja oli lopulta turnauksen neljästoista. Mukana joukkueita oli 24, joten maa sijoittui turnauksen keskikastiin.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut