tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kolumbusplatzin metroasema

Kolumbusplatz on Münchenin metron U1 ja U2-linjojen kolmiraiteinen risteysasema, jossa U1 ja U2 erkanevat toisistaan Mangfallplatzin ja Messestadt-Ostin suuntiin. Asema avattiin 18. lokakuuta 1980. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyvät myös U7 ja U8.
Matt Berry

 
Matthew Charles Berry (s. 2. toukokuuta 1974) on englantilainen näyttelijä, koomikko, muusikko ja kirjailija.
Sundhultsbrunn

Sundhultsbrunn tai Sunhultsbrunn on taajama Anebyn kunnassa Jönköpingin läänissä Smålandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 301 asukasta vuonna 2016.
Paramount Animation

Paramount Animation on yhdysvaltalainen animaatiostudio, joka toimii Paramount Skydance Corporationin tytäryhtiö Paramount Picturesin animaatioosastona ja levy-yhtiönä. Divisioona perustettiin 6. heinäkuuta 2011 Paramountin oman "Rangon" lipputulon ja DreamWorks Animationin kanssa tehdyn jakelusopimuksen päätyttyä vuonna 2012.
Saint-Béat-Lez

Saint-Béat-Lez on kunta Ranskan eteläosassa Haute-Garonnen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Garonnejoen varrella, noin 30 kilometriä Saint-Gaudens'n kaupungista etelään.
Saint-Béat-Lez'n kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2019, jolloin kaksi kuntaa Saint-Béat ja Lez yhdistyivät.
Historia.
Saint-Béatin tunnettu historia ulottuu Pompeiuksen aikaan, eli vuoteen 75 eaa. Tuolloin roomalaiset saapuivat sinne ja he kutsuivat sitä nimellä Passus Lupi. Roomalaiset löysivät myös paikallisen marmorin, jota he alkoivat louhia. Keskiajalla Kaarle Suuri lahjoitti pyhien Béatin ja Privatin pyhäinjäännökset. Tämän jälkeen kunta sai nimen Saint-Béat. 1000-luvulla benediktiinimunkit rakensivat luostarirakennuksen. Samaan aikaan Saint-Béatin herrat varustivat kaupunkia linnoituksilla, joista on yhä nähtävillä torni ja valleja. 1400-luvulla Ludvig XI:n hallintokaudella Saint-Béatista tuli kuninkaallinen kaupunki. Tämä johtui sen strategisesta sijainnista lähellä Espanjan rajaa. Samalla kaupunki sai erityisoikeuksia käydä kauppaa ilman Ranskan kuninkaan määräämiä veroja ja tulleja. Vuonna 1855 koleraepidemia tappoi 100 ihmistä kaupungin 800:sta asukkaasta.
Per Engdahl

Per Engdahl (25. helmikuuta 1909 Jönköping – 4. toukokuuta 1994 Malmö) oli ruotsalainen toimittaja ja äärioikeistolainen poliitikko. Hän perusti ja johti vuodesta 1930 Nysvenska rörelsen -nimistä liikettä, joka otti poliittisessa ohjelmassaan mallia Saksan kansallissosialisteilta ja Italian fasisteilta tavoitellessaan korporativistista yhteiskuntaa. Engdahlin läheinen ystävä oli Ingvar Kamprad. Toisen maailmansodan jälkeen Engdahl avusti sotarikoksista epäiltyjä saksalaisia pakenemaan Ruotsin kautta Etelä-Amerikkaan ja kiisti holokaustin tapahtumisen.
Kuriiri (vuoden 2020 elokuva)

Kuriiri ("The Courier") on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut Dominic Cooken ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka pääosia näyttelevät Benedict Cumberbatch, Merab Ninidze, Rachel Brosnahan ja Jessie Buckley. Kylmän sodan aikaan sijoittuvan elokuvan tapahtumat perustuvat tositapahtumiin.
Juoni.
Greville Wynne (Benedict Cumberbatch) on brittiläinen liikemies, jonka MI6 ja CIA:n agentti (Rachel Brosnahan) värväävät ottamaan yhteyden neuvostoupseeri Oleg Penkovskiin (Merab Ninidze) saadakseen tältä tietoja läntisille tiedustelupalveluille Neuvostoliiton ydinasevarustelusta. Wynnen vaimo (Jessie Buckley) epäilee miestään uskottomuudesta ja saattaa tämän hengenvaaraan.
Näyttelijät.
Lähde:
British Airwaysin lento 5390

British Airwaysin lento 5390 oli British Airwaysin reittilento Birminghamin kansainväliseltä lentoasemalta Espanjan Málagan lentoasemalle. Lennolla 10. kesäkuuta 1990 käytetty BAC 1-11 F28FL teki hätälaskun, kun ohjaamon ikkuna irtosi koneesta aiheuttaen painekadon. 
Kapteeni lensi ikkunan irtoamisen myötä osittain koneesta ulos, mutta selvisi onnettomuudesta murtumilla ja paleltumilla. Seuranneessa hätälaskussa kaikki koneessa olleet selvisivät hengissä.
Tausta.
Onnettomuuskone oli malliltaan BAC 1-11 528FL ja rekisteritunnukseltaan G-BJRT. Se oli valmistettu vuonna 1977, ja sillä oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 37 724 tuntia.
Koneen kapteenina toimi 42-vuotias Timothy Lancaster. Hänellä oli yhteensä 11 050 tunnin lentokokemus, josta 1 075 onnettomuuskonetyypillä. Perämies oli 39-vuotias Alistair Atcheson. Hänellä oli yhteensä 7 500 tunnin lentokokemus, josta 1 100 kyseisellä konetyypillä. Molemmat lentäjät olivat terveydentilansa puolesta täysin toimintakykyisiä.
Lento.
Lento 5390 nousi Birminghamin kansainväliseltä lentoasemalta kello 7.20 paikallista aikaa kohteenaan Espanjan Málagan lentoasema. Koneessa oli 81 matkustajaa sekä neljä matkustamo -ja kaksi ohjaamomiehistön jäsentä. Perämies teki lentoonlähdön, mutta luovutti ohjausvastuun kapteenille nousun aikana yhtiön tapojen mukaisesti.
Lento oli kello 8.33 nousemassa noin 5 300 metrin korkeudessa, kun koneessa kuului kova pamaus. Ohjaamon kapteenin puoleinen ikkuna irtosi, ja kapteeni imeytyi osittain ulos löystettyään turvavöitä nousun aikana. Hänen jalkansa jäivät kiinni ohjaimeen, minkä myötä hän ei imeytynyt kokonaan ulos. Ohjaamossa ollut stuertti Nigel Ogden otti kapteenista kiinni, ja toinen stuertti tuli avuksi. Muu matkustamohenkilökunta rauhoitteli matkustajia. Autopilotti kytkeytyi pois päältä, minkä myötä kone alkoi laskeutumaan.
Perämies otti koneen hallintaansa, ja aloitti laskeutumisen korkeudelle, jossa ihminen voi hengittää turvallisesti ilman paineistusta. Hän teki onnistuneen hätälaskun Southamptonin lentoasemalle kello 8.55. Kapteeni selvisi onnettomuudesta murtumilla ja paleltumilla. Stuertti Ogden sai palelumavammoja ja hänen olkapäänsä meni sijoiltaan. Kukaan matkustajista ei loukkaantunut.
Tutkinta.
Tutkinnassa todettiin, että ohjaamon tuulilasi oli asennettu onnettomuutta edeltävänä iltana. Sen asennuksessa oli käytetty liian lyhyitä ja kapeita pultteja, jotka eivät kestäneet ilmanpaineen vaihtelua.
Onnettomuuden jälkeen.
Onnettomuuskoneesta irronnut tuulilasi löydettiin myöhemmin Cholseyn kylän läheltä yhdessä muutaman pultin kanssa. Lennon 5390 miehistö sai paljon kunniaa onnettomuuden jälkeen. Perämies Athison sai Polaris-palkinnon vuonna 1992 toimistaan onnettomuudessa. Hän lensi Jet2.comille British Airwaysin jälkeen ja jäi eläkkelle 65-vuotiaana kesäkuussa 2015. Kapteeni Lancaster palasi lentämään viiden kuukauden kuluttua onnettomuudesta ja jäi eläkkelle 2008.
Lentokone lensi onnettomuuden jälkeen kolmen vuoden ajan British Airwaysillä, ja sen osti romanialainen Jaro International. Se vietti yhtiössä kahdeksan vuoden ajan vuoteen 2001 asti.
Emily Armstrong

Emily Marcia Armstrong (s. 6. toukokuuta 1986) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Hän perusti Dead Sara -yhtyeen vuonna 2005 ja hänet julkistettiin Linkin Park -yhtyeen uudeksi toiseksi laulajaksi syyskuussa 2024 Chester Benningtonin tilalle, joka kuoli vuonna 2017.
Varhainen elämä.
Armstrong syntyi ja kasvoi Los Angelesissa. Hän alkoi kirjoittamaan lauluja ja soittamaan kitaraa. Kitaran soiton hän aloitti 11-vuotiaana ja laulamisen 15-vuotiaana. Armstrong keskeytti lukion; tiesi haluavansa olla rockbändissä heti, kun tarttui kitaraan, eikä ollut kiinnostunut mistään muusta. Vuonna 2012 hän kertoi "El Paso Times" -lehdelle, että musiikki oli ainoa asia, joka piti hänet motivoituneena elämässä.
Ura.
Dead Sara.
Vuonna 2002 Armstrong alkoi soittaa kitaristi Siouxsie Medleyn kanssa, jonka hän tapasi yhteisen ystävän kautta. Heillä oli samanlainen musiikkimaku; sekä Medley että Armstrong olivat saaneet vaikutteita muun muassa Nirvanalta ja L7:lta, sekä 1960-, 1970-luvun folk- ja bluesartisteilta, sekä klassisilta rockbändeiltä, kuten Led Zeppelin, Stevie Nicks, Joni Mitchell ja Fleetwood Mac. Lauluntekijänä Armstrong sai merkittäviä vaikutteita folk rockista. Hänen kiinnostuksensa avoimiin ja vaihtoehtoisiin virityksiin, kuten Mitchell käytti, johti siihen, mitä "Guitar World" kutsui Dead Saran tunnusomaiseksi soundiksi. Esiintyjänä häneen vaikuttivat muun muassa Iggy Pop ja Janis Joplin.
Aluksi nimellä Epiphany tunnettu Dead Sara esiintyi ensimmäisen kerran Los Angelesin The Mint -klubilla maaliskuussa 2005. Armstrong soitti laulamisen lisäksi bassoa. He lähtivät ensimmäiselle kiertueelleen vuonna 2007, ja vuonna 2010 perustivat oman indie-levy-yhtiön Pocket Kid Records, joka julkaisi heidän täyspitkän debyyttialbuminsa, "Dead Sara", vuonna 2012. Albumin ensimmäinen single "Weatherman" oli indie rock -hitti. Albumin julkaisun jälkeen, Dead Sara esiintyi muun muassa Muse-yhtyeen lämmittelijänä Yhdysvalloissa ja Euroopassa, ja heidät nähtiin myös Warped Tour -kiertueella.
Dead Saran toinen albumi, "Pleasure to Meet You", ja neljän kappaleen EP, "Covers", julkaistiin myös Pocket Kid -levymerkillä. "Covers" sisälsi kaksi versiota Nirvanan kappaleesta "Heart-Shaped Box", Rage Against the Machinen "Killing in the Name" ja Patti Smithin "Ask the Angels". Vuonna 2018 julkaistiin EP "Temporary Things Taking Up Space" Atlanticilla.
Linkin Park.
5. syyskuuta 2024 Linkin Park striimaasi keikan, jonka yhteydessä yhtye julkisti Armstrongin yhtyeen uudeksi laulajaksi ja Chester Benningtonin, joka kuoli vuonna 2017 seuraajaksi. Samalla yhtye vahvisti julkaisevansa albumin From Zero ja lähtevän kiertueelle.
Doni Arifi

Doni Arifi (s. 11. huhtikuuta 2002 Riihimäki) on suomalais-kosovolainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Pelipaikaltaan Arifi on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelaa myös Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Ura.
Hongassa jalkapallouransa aloittanut ja seuran akatemiajoukkueen paidassa ensimmäiset ottelunsa Kakkosessa pelannut Arifi siirtyi vuonna 2020 veikkausliigaseura Ilvekseen. Ensimmäiset minuuttinsa hän pelasi Veikkausliigassa elokuussa 2020 FC Lahtea vastaan. Kaudella 2023 Arifi voitti Ilveksen kanssa Suomen Cupin. Veikkausliigauran avausmaali syntyi huhtikuussa 2024 sarjanousija Gnistania vastaan.
Arifi on edustanut Suomea poikien maajoukkueissa vuosina 2018–2021. Vuonna 2023 hän pelasi kaksi ottelua vanhempiensa kotimaan Kosovon alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Kosovo ei ollut virallisesti lukinnut Arifin edustusoikeuden vaihdosta, joten hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa syyskuussa 2024 Romaniaa vastaan.
Yksityiselämä.
Arifi tunnetaan yksityiselämässään intohimostaan autoja kohtaan. Arifi on kosovolaisen yksinhuoltajaäidin kasvattama. Hänellä on kaksi pikkuveljeä ja kaksi pikkusiskoa.
Sinfonia nro 6 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 6 (h-molli, op. 54) on kolmiosainen sinfonia, joka kantaesitettiin 5. marraskuuta 1939.
Neuvostoliiton taiteellinen ilmapiiri oli murroksessa kuudennen sinfonian säveltämisen aikoihin. Säveltäjiä kannustettiin tekemään saksalaisvastaisia teoksia ainakin ennen Molotov–Ribbentrop-sopimusta, mutta saksalaisvastaiset teokset palasivat suosioon Operaatio Barbarossan käynnistyttyä. Šostakovitšin sinfonia nro 5 oli kantaesitetty vuonna 1937, ja sen jälkeen Šostakovitš ilmaisi halunsa tehdä seuraavasta sinfoniastaan kuorosinfonia Vladimir Leninistä suurena venäläisen kansan poikana ja kansanjohtajana. On kyseenalaista, aloittiko Šostakovitš kuudetta sinfoniaansa todellisuudessa Lenin-sinfoniana; lopulta säveltäjä omisti Leninille sinfonian vasta 1960-luvun alussa kahdennentoista sinfoniansa muodossa. Siitä tuli kuudennen sinfonian tavoin puhtaasti soittimellinen. Šostakovitš tunsi toisaalta tarvetta patrioottisen musiikin tekemiseen, koska valtakoneisto oli jo raivostunut oopperasta "Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth", joka kiellettiin vuonna 1936. On esitetty, että toisaalta Šostakovitš kuitenkin pelkäsi patrioottisen teoksen mahdollisesti saamaa kielteistä vastaanottoa, jollainen olisi ollut vaarallinen.
Šostakovitšin kuudennen sinfonian kantaesitys jäi vähäiselle huomiolle. Samassa konsertissa kantaesitetty Sergei Prokofjevin kantaatti "Aleksanteri Nevski" puolestaan sai paljon arvostusta osakseen. Musiikkikriitikko Ivan Martynovin mukaan odotuksissa oli ollut Šostakovitšilta vastaavanlainen dramaattisuudessaan yhtenäinen teos kuin viides sinfonia. Monien odotuksien vastaisesti kuudes sinfonia osoittautuikin rakenteeltaan epätavalliseksi abstraktiksi teokseksi.
Šostakovitšin kuudennen sinfonian avausosa on hidas, ja sitä on kuvattu tunnelmaltaan synkäksi. Kaksi myöhempää osaa ovat kevyempiä, nopeita ja eloisia. Ensimmäinen osa on pidempi kuin kaksi sen jälkeistä osaa yhteensä.
Laika (yhtiö)

Laika on yhdysvaltalainen tuotantoyhtiö, joka on erikoistunut stop-motion-animaatioihin ja tuleviin live-action-pitkäelokuviin, kaupalliseen sisältöön kaikkeen mediaan, musiikkivideoihin ja lyhytelokuviin. Studio tunnetaan parhaiten stop-motion-elokuvistaan "Coraline ja toinen todellisuus", "ParaNorman", "Boksitrollit", "Kubo ja samuraiseikkailu" ja "Huippujengi Himalajalla". Sen omistaa Nike-perustaja Phil Knight ja se sijaitsee Hillsborossa, Oregonissa, joka on osa Portlandin metropolialuetta. Knightin poika Travis Knight toimii Laikan presidenttinä ja toimitusjohtajana.
Johannes Petri Stråhlman

Johannes Petri Stråhlman (9. maaliskuuta 1733 Sulkava – 25. toukokuuta 1800 Viipuri) oli suomalainen pappi, kirkkohallinnon esimies ja rehtori.
Henkilöhistoria.
Stråhlmanin vanhemmat olivat henkikirjoittaja, rykmentinkomissaari Petter Stråhlman ja Ebba Brigitta Meinandra. Hänen puolisonsa vuodesta 1761 oli Maria Kristina Pülse (1731–1771) ja vuodesta 1773 Charlotta Sofia Melart (1756–1822). Stråhlman kävi Viipurin katedraalikoulua 1744–1750 ja tuli ylioppilaaksi Turun akatemiasta 1750. Filosofian maisteriksi hän valmistui sieltä 1757 ja hänet vihittiin papiksi Viipurissa 1772. Stråhlman oli Viipurin katedraalikoulun vararehtori vuodesta 1756 ja rehtori 1759–1773.Muolaan kirkkoherra hän oli 1773–1792, Viipurin tuomiorovasti vuodesta 1792, Viipurin konsistorin eli tuomiokapitulin jäsen vuodesta 1758, asessori vuodesta 1773 ja esimies vuodesta 1792. Karjalan eteläisen rovastikunnan lääninrovastina Stråhlman toimi 1785–1792. Hän sai rovastin arvonimen 1778.
Stråhlmanin kuoltua 1800, ilmeisesti keuhkokuumeeseen, Viipurin konsistorin esimiehen tehtävät ja kirkkoherran virka erotettiin toisistaan. Vuonna 1803 Viipurin ruotsalais-suomalaisen seurakunnan kirkkoherraksi tuli hänen vävynsä Jacobus Johannis Schroeder ja tuomiorovastiksi ja konsistorin esimieheksi hänen serkkunsa Johannes Caroli Stråhlman.
Orgesch

Orgesch eli "Organisation Escherich" oli metsäneuvos Georg Escherichin Baijerissa 1920 hallituksen ja valtiosäännön suojelemiseksi perustama yksityinen sotilaallinen järjestö. Se kiellettiin muualla Saksan valtakunnassa ”taantumuksellisena”.
Viktor Groop

Viktor Groop (1. lokakuuta 1868 Ylimarkku – 5. syyskuuta 1934 Tampere) oli suomalainen matematiikan ja fysiikan opettaja ja yhteiskoulun rehtori. 
Viktor Groopin vanhemmat olivat maanviljelijä Michel Groop ja Anna Kristina Nisuls. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1893.
Groop oli muutamia vuosia opettajana Vaasassa kunnes hän vuonna 1900 tuli Tampereen ruotsalaisen yhteiskoulun matematiikan ja fysiikan opettajaksi. Hän oli koulun rehtorina vuodesta 1908 aina kuolemaansa saakka. Vuosina 1925–1928 Groop oli ruotsalaisten oppikoulujen edustajana opettajaneuvostossa. Hän laati geometrian oppikirjoja ruotsinkielisiä oppikouluja varten.
Groop oli Tampereella ruotsalaisen kansanpuolueen paikallisjärjestössä johtavana henkilönä 30 vuoden ajan. Hän toimi pari kertaa järjestön puheenjohtajana. Groop oli myös Ruotsalaisen klubin varapuheenjohtajana ja Tammerfors Aftonbladetin johtokunnan puheenjohtajana.
Viktor Groop on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Königsplatzin metroasema

Königsplatz on Münchenin metron U2-linjan asema, joka avattiin 18. lokakuuta 1980 ja sijaitsee maxvorstadtin kaupunginosassa. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyy myös U8.
Otherkin

Otherkin on alakulttuuri, jonka jäsenet identifioituvat osittain tai kokonaan ei-ihmisiksi. Jotkut muut uskovat, että heidän identiteettinsä johtuu ei-fyysisistä hengellisistä ilmiöistä, kuten ei-inhimillisestä sielusta tai reinkarnaatiosta. Jotkut muut antavat itselleen ei-hengellisiä selityksiä, kuten epätavallinen psykologia tai neurodivergenssi tai dissosiatiivisen identiteettihäiriön tai monipersoonallisuushäiriöön liittyvän multiplicity-alakulttuurin. Monet muut sanovat olevansa fyysisesti ihmisiä, mutta jotkut sanovat, että heillä on ei-inhimillinen syntyperä tai genetiikka tai että he ovat jollain tavalla fyysisesti ei-ihmisiä.
Otherkin-alakulttuuri kehittyi ensisijaisesti verkkoyhteisönä 1990-luvulla. Se oli osittain kasvanut eräistä pienistä ihmisryhmistä, jotka kuvailivat itseään tontuiksi 1970- ja 1980-luvuilla. 2000-luvun lopulla sanaa on alettu käsitellä kattoterminä eräille ei-inhimillisen identiteetin alakulttuureille.
Termit ja identiteetit.
Termi "otherkin" sisältää monenlaisia identiteettejä. Otherkin voi identifioitua luonnon, mytologian tai populaarikulttuurin olennoksi. Esimerkkejä ovat muun muassa seuraavat: muukalaiset ("alien"), enkelit, demonit, lohikäärmeet, haltiat, keijut, hevoset, ketut, sudet, sprite-olennot, yksisarviset ja kuvitteelliset hahmot. Harvempia ovat ne, jotka identifioituvat kasveiksi, koneiksi, käsitteiksi tai luonnonilmiöiksi, kuten sääjärjestelmiksi.
Termi "therian" viittaa ihmisiin, jotka identifioituvat henkisesti eläimeksi. Eläinlajia, johon therian identifioituu, kutsutaan theriotyypiksi. Jotkut käyttävät identiteettiä "translajisuus". 
Therianeja ei pidä sekoittaa turri-ihmisiin, jotka kyllä esiintyvät eläinmäisinä mutta eivät välttämättä identifioidu eläimiksi (tai muutenkaan ole otherkin).
Symbolit.
Yleinen otherkin-symboli on seitsemänsakarainen tähti, erityisesti säännöllinen {7/3} -heptagrammi, joka tunnetaan nimellä "Haltiatähti" tai "Keijutähti" . Muut ovat käyttäneet sitä vuosikymmeniä. Esimerkiksi yksi sen varhainen käyttö oli hopeahaltioiden artikkelissa, jonka he julkaisivat Circle Network Newsin kesän 1986 numerossa.
Tutkimus.
Neljässä turri-tutkimuksessa (n = 4338/1761/951/1065) otoksesta riippuen 25–44 % vastasi, että he pitävät itseään "alle 100-prosenttisesti ihmisinä" verrattuna 7 prosenttiin otoksesta (n = 802) turrikokouksissa tutkituista ei-turreista. 
Professori Jay Johnston katsoo, että ei-inhimillinen identiteetti "ei ehkä ole niinkään patologinen kuin poliittinen".
Prinzregentenplatzin metroasema

Prinzregentenplatz on Münchenin metron U4-linjan metroasema, joka avattiin 27. lokakuuta 1988. Se sijaitsee Bogenhausenin kaupunginosassa. Aseman suunnittelivat arkkitehdit Alexander Freiherr von Branca, Heinz Hilmer, Christoph Sattler ja arkkitehtitoimisto Bielinski und Partner.
Heli Melander

Heli Maria Melander (s. 1976) on suomalainen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. Hän on aiemmin toiminut tuomarina Helsingin hovioikeudessa ja esittelijänä korkeimmassa oikeudessa.
Ura.
Melander valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 2001 ja oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 2011. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 2002.
Melander työskenteli liikennevahinkolautakunnan esittelijänä vuosina 2002–2009, Helsingin hovioikeuden viskaalina vuosina 2009–2011 ja korkeimman oikeuden esittelijänä 2011–2017. Hän oli Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvos vuosina 2017–2024, joista vuosina 2022–2024 hän toimi myös Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden määräaikaisena käräjätuomarina. Hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi elokuusta 2024 alkaen.
Wilhelm Mathelin

Wilhelm Mathelin (5. syyskuuta 1874 Helsinki – 28. joulukuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen majuri ja pankinjohtaja. Suomen sisällissodan aikana hän oli yksi Saariston vapaajoukon muodostajista.
Mathelin kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1896 luutnanttina Suomen sotaväessä Vaasan tarkk'ampujapataljoonassa. Hän oli kolmen vuoden ajan komennettuna Venäjälle muun muassa Krimille suuriruhtinas Kyrillin jalkaväkirykmenttiin. Suomeen palattuaan Mathelin kävi Helsingin yliopistossa Suomen sotaväen upseereille järjestettyjä kursseja voimistelussa ja miekkailussa. Hän toimi samalla venäjänkielen opettajana Helsingin merikoulussa ja suoritti yliopistossa kieli- ja kasvatusalan opintoja. Sen jälkeen kun Suomen oma sotaväki lakkautettiin vuonna 1902 Mathelin oli postin ja Vaasan lääninhallituksen palveluksessa. Mathelin tuli vuonna 1902 venäjänkielen ja voimistelun opettajaksi Tampereen suomalaiseen yhteiskouluun ja hän oli siellä opettajana vuoteen 1917 saakka. Mathelin toimi samalla venäjänkielen opettajana Tampereen kauppakoulussa ja oli kaupungin maistraatin ja raastuvanoikeuden kielenkääntäjänä. Vuonna 1917 hän siirtyi liikealalle Taalintehtaan palvelukseen. Vuodesta 1917 alkaen Mathelin omisti 5 prosenttia Orimattilan Villatehdas Osakeyhtiön osakkeista.
Suomen sisällissodan alettua Mathelin muodosti maaliskuussa 1918 yhdessä majuri O. Wahlroosin kanssa Ahvenanmaalla Saariston vapaajoukon. Sodan jälkeen hän oli pataljoonankomentajana Varsinais-Suomen rykmentissä ja erosi armeijasta vuonna 1918 majurin arvoisena. Hän palasi liike-elämän palvelukseen ja oli Helsingin Osake-Pankin Tampereen konttorin johtajana 1919-1923 ja vuodesta 1923 pankin Loviisan konttorin johtajana. Mathelin julkaisi aikanaan venäjänkielen oppikirjan kauppaoppilaitoksia varten ja toimi ruotsinkielisissä sanomalehdissä avustajana Tampereella ja Loviisassa sekä oli Hufvudstadsbladetin kirjeenvaihtajana 1905–1908. Loviisassa hän oli myös Loviisan kylpylaitoksen intendenttinä.
Mathelin kuoli 66-vuotiaana Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalassa joulukuussa 1940.
Ostbahnhofin rautatieasema

Ostbahnhof on merkittävä rautatieasema Münchenissä. Sillä pysähtyvät kaukojunat, Münchenin metron U5-linja sekä S-Bahn linjat S1, S2, S3, S4, S6, S7 ja S8. Asema avattiin 15. maaliskuuta 1871, mutta metroasema avattiin vasta 27. lokakuuta 1988.
Therian

Therian tarkoittaa ihmistä, joka identifioituu eläimeksi. Eläinlajia, joksi therian identifioituu, kutsutaan theriotyypiksi. Yleensä therianit pitävät kokemuksiaan hengellisyyden, psykologian tai neuropoikkeavuuden tuotteina, mutta identiteetin hahmottamisen tapa ei ole theriania määrittävä piirre. Jotkut käyttävät identiteetistään englanninkielistä termiä ”transspecies” (translajisuus). 
Therianit ovat osa laajempaa otherkin-alakulttuuria, jonka alkuperä on haltioiksi identifioituvien ihmisten verkkoyhteisöissä 1990-luvun alkupuolella.
Historia.
Ensimmäinen Euroopassa pidetty therianien kokoontuminen oli vuoden 1996 huhtikuun 3.–11. Walesin Aberystwythissä järjestetty "EuroHowl '96".
Vuonna 2011 kanadalais-yhdysvaltalainen monitieteinen tutkimusryhmä "International Anthropomorphic Research Project" (IARP) sisällytti ensimmäistä kertaa therianit ja muut "otherkin" -alakulttuurin edustajat turreja käsitelleeseen vuotuiseen katsaukseensa (Furry Survey).
Identifioituminen eläimeksi.
Identifioituminen ei-ihmiseksi on osa therian- ja otherkin-yksilöiden määritelmää.
Myös turrit käyttävät eläinasuja, mutta siihen ei tarvitse liittyä identifioitumista eläimeksi, vaikka moni niin luulee ja vaikka hekin usein esittävät persoonaansa eläin-avatarin kautta: 25-44 % turreista kokee olevansa alle sataprosenttisesti ihminen, 7 % koko väestöstä (Yhdysvalloissa).
Erään tutkimuksen mukaan turri- ja otherkin-populaatiosta 81 % on turreja, 10 % therianeja, 4 % molempia ja 5 % muuten otherkin-ihmisiä. Muissa tutkimuksissa 11-17 % turreista on therianeja. 
Asteikolla 1–7 therianit identifioituivat eläimiksi erittäin voimakkaasti (keskimäärin 6,60) ja turrit melko voimakkaasti (5,60). Kun yhteys lempilajiin eroteltiin hengelliseen, identiteettin ja tykkäämiseen, nämä kaikki saivat arvon 4–5 therianeilta, 2–4 turreilta ja 1–3 muilta. Tykkäämisessä erot therianeihin olivat pienimmät.
Lasten therian-kulttuuri Suomessa.
Elokuussa 2024 Suomen lehdet kirjoittivat, miten lapset käyttävät therian-eläinmaskeja ja tekohäntiä kouluissa, maukuivat ja haukkuivat oppitunnilla ja juoksivat ulkona ilman kenkiä. Eläinmaskit kiellettiin joissain kouluissa.
Erikoispsykologi Nina Pyykkönen sanoi lapsen therian-leikin voivan olla kehitykselle hyödyllistä. Jos se kuitenkin vie liikaa tilaa muilta asioita tai estää kasvua ja kehitystä, tulee olla huolissaan. Samoin jos ei osata ollenkaan poistua eläinidentiteetistä eikä puhumaan. Samaistuminen eläimiin on yleistä, ja leikki voi sallia poistumisen arkiminän haasteista ja rajoitteista, kuin katsoisi hömppäelokuvaa. Pyykkönen arvelee, että lapset eivät oikeasti identifioidu eläimiksi, mutta hänestä on hyvä saada kokeilla sellaisiakin identiteettejä. Myös toimittaja Maija Kansanen arvioi, että vain harvalle lapselle tai nuorelle kyse on enemmästä kuin leikistä tai harrastuksesta.
St.-Quirin-Platzin metroasema

St.-Quirin-Platz on Münchenin metron U1-linjan metroasema, se avattiin 9. marraskuuta 1997. Asema ei sisältynyt Mangfallplatzin haaran alkuperäisiin suunnittelmiin. 1,4 kilometrin etäisyys Wettersteinplatzin ja Mangfallplatzin asemien välillä osoittautui liian pitkäksi, ja johti lopulta suunnitelmien muuttamiseen, sekä uuden aseman lisäämiseen. Aseman suunnittelivat Paul Kramer ja Manfred Rossiwal-Jespersen, yhteistyössä arkkitehtitoimisto Ulrich Elsnerin kanssa.
Loviisan kylpylä

Loviisan kylpylä (Bad Lovisa) oli Loviisassa kesäisin vuosina 1865–1935 toiminut kylpylä ja puistohotelli. Kylpylä sijaitsi Kuningattarenkatu 21:ssa nykyisen Generalshagenin koulun paikalla.
Loviisan mineraalipitoinen lähde löydettiin 1750-luvulla ja vuonna 1762 valmistui lähteen ympärille kaivohuone. 1800-luvulla Loviisassa alkoi sitten varsinainen kylpylätoiminta ja kylpylärakennus valmistui 1886. Muun muassa Jean Sibelius oleskeli Loviisan kylpylässä kesällä 1889 ja sävelsi tällöin kylpylässä pienimuotoisia teoksia sekä piti konsertteja kylpylän kasinolla yhdessä selloa soittaneen veljensä Christianin kanssa. 
1800-luvulla Loviisan kylpylässä vieraili vuosittain noin 200 asiakasta. 1920-luvulla kylpylän suurin omistaja oli Leonard (Lennart) Baumgartner (1874–1946), joka toimi Stockfors Ab:n isännöitsijänä vuodesta 1909. Vuonna 1929 Loviisan kaupunginvaltuusto päätti ostaa Baumgartnerin osakkeet ja Loviisan kaupunki vastasi kylpylän hoidosta vuoden 1932 alusta lähtien. Kylpylä oli tässä vaiheessa huonossa kunnossa ja kannatti heikosti. Kylpylän omistajayhtiö lakkautettiin 1933. Kesällä 1933 Loviisan kylpylässä järjestettiin shakkiturnaus. Kylpylä toimi vielä kesällä 1935 mutta 27. tammikuuta 1936 kylpylärakennus tuhoutui tuhopoltossa. Tuhoutuneessa noin 70-vuotiaassa yksikerroksisessa puisessa kylpylärakennuksessa oli iso kuisti, avara kokoussali sekä joukko kylpyhuoneita. Nykyisin kylpylän rakennuksista on jälkellä vain kylpyläpaviljongin kivijalka.
Neuperlach Südin rautatieasema

Neuperlach Süd on Münchenin metron ja S-Bahnin risteysasema, joka avattiin 17. joulukuuta 1977. Metroyhteys avattiin vasta 18. lokakuuta 1980, U2-linjan avaamisen yhteydessä. Asema on ollut U5-linjan pääteasema 27. lokakuuta 1988 lähtien, ja se oli U2-linjan pääteasema 29. toukokuuta 1999 asti. Joulukuuhun 2024 asti asemaa palveli S-Bahn linja S7, jonka jälkeen sitä on palvellut S5. Asema tarjoaa laiturien välisen vaihtoyhteyden metron ja S-Bahnin välillä. Vuosina 2007–2009 asema peruskorjattiin, jolloin kattorakenne, laituripäällysteet ja kalusteet uusittiin ja ulkoasua päivitettiin.
Max-Weber-Platzin metroasema

Max-Weber-Platz on Münchenin metron U4 ja U5 linjojen metroasema, joka avattiin 27. lokakuuta 1988.
Scheidplatzin metroasema

Scheidplatz on Münchenin metron U2 ja U3-linjojen yhteinen risteysasema, joka avattiin 8. toukokuuta 1972. Asemalla on laiturin välinen vaihtoyhteys linjojen välillä. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyy myös U8. Aseman suunnittelivat Christine Stadler ja Waki Zöllner. Asema on nimetty läheisen Schwabingin sairaalan ylilääkärin Karl Friedrich Scheidin mukaan, joka neuvotteli amerikkalaisten sotilaiden kanssa toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1945, mutta joutui pian tämän jälkeen SS-joukkojen salamurhaamaksi.
Schwanthalerhöhen metroasema

Schwanthalerhöhe on Münchenin metron U4 ja U5 linjojen asema, joka avattiin 10. maaliskuuta 1984. Aseman suunnittelivat arkkitehdit Sebastian Großkopf ja Ueli Schnetzer. Marraskuuhun 1998 asti aseman nimi oli Messegelände, sillä lähistöllä sijaitsi tuolloin messukeskus, joka muutti Riemiin vuonna 1998.
Moosfeldin metroasema

Moosfeld on Münchenin metron U2-linjan asema, joka avattiin 29. toukokuuta 1999. Aseman suunnitteli Paul Kramer, ja sen valaistuksen suunnitteli Ingo Maurer.
Teotihuacánin suuri jumalatar

Teotihuacánin suuri jumalatar, Teotihuacánin hämähäkkijumalatar tai Teotihuacánin hämähäkkinainen on arvoituksellinen jumalatar, joka tunnetaan Teotihuacánin seinämaalauksista ja veistoksista.
Hahmo on kuvattu useissa Teotihuacánissa löydetyissä muraalimaalauksissa. Jumalattarella on maalauksissa näyttävä päähine ja kaulassaan koruja, ja hän kurottaa avoimet kätensä alas kohti ihmisiä, kuin varjellakseen kansaansa tai antaakseen heille lahjoja. Arkeologi Alfonso Caso löysi tunnetuimman suurta jumalatarta esittävän seinämaalauksen Teotihuacánin Tepantitlan alueelta vuonna 1942, mutta hahmo tunnistettiin vasta vuonna 1972.
Suuren jumalattaren tärkeimpiä tunnusmerkkejä ovat torahmapaita täynnä oleva naamio ja suuri sulkapäähine. Monissa muraaleissa toistuvat lisäksi hämähäkit sekä punainen ja keltainen väri. Tulkintojen mukaan jumalattarella on sekä luova että tuhoava puoli, minkä vuoksi hän olisi hedelmällisyyden ja kuoleman jumalatar. Jumalatarta on myös kutsuttu Teotihuacánin hämähäkkinaiseksi, koska seinämaalausten taustalle on maalattu hämähäkkejä. Joidenkin seinämaalausten alaosassa kuvattujen ihmishahmojen on tulkittu esittävän alamaailman henkiä. Suuren jumalattaren uskotaankin olleen alamaailman, pimeyden, veden, maan ja sodan jumalatar. Mesoamerikan korkeakulttuureissa on epätavallista, että tärkein jumaluus on nainen.
Michaelibadin metroasema

Michaelibad on Münchenin metron U5-linjan metroasema, joka avattiin 18. lokakuuta 1980. U2 pysähtyi asemalla 29. toukokuuta 1999 asti, kun taas U5 aloitti liikennöinnin asemalle vasta 27. lokakuuta 1988. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyvät myös U7 ja U8.
Milbertshofenin metroasema

Milbertshofen on Münchenin metron U2-linjan metroasema. Se avattiin 20. marraskuuta 1993 ja sijaitsee Schopenhauerstraßen ja Keferloherstraßen välissä Knorrstraßen alla. Suunnitteluvaiheessa aseman nimi oli "Keferloherstraße". Aseman suunnitteli kokonaan Münchenin kaupungin metro-osaston arkkitehtuuriosasto.
Thalkirchenin metroasema

Thalkirchen on Münchenin metron U3-linjan metroasema, joka avattiin 28. lokakuuta 1989. Asema sijaitsee Münchenin eläintarhan vieressä, ja sen suunnitteli kaupungin metro-osasto, yhteistyössä arkkitehtitoimisto Karg &amp; Kesslerin kanssa.
Münchner Freiheitin metroasema

Münchner Freiheit on Münchenin metron U3 ja U6-linjojen välinen risteysasema, joka avattiin 19. lokakuuta 1971 osana metron ensimmäistä vaihetta, ja peruskorjattiin vuosina 2008-2009. Asemalla on laiturinvälinen vaihtoyhteys linjojen välillä. Aseman suunnitteli Paolo Nestler yhteistyössä Garabede Chabasianin johtaman kaupungin metro-osaston kanssa. Vuosina 2008-2009 metro-osasto kuitenkin suunnitteli aseman uudelleen yhteistyössä valaistussuunnittelija Ingo Maurerin kanssa. 
Tulevaisuus.
Metroasemaa aiotaan laajentaa osana uuden U9-linjan rakentamista, rakentamalla uusi asema nykyisen aseman länsipuolelle. Asemien välille rakennettaisiin kulkuyhteys vanhan aseman ylätasanteelta uusille laitureille. Suunnitelman ei kuitenkaan odoteta toteutuvan ennen 2040-luvun loppua.
Moosacher St.-Martins-Platzin metroasema

Moosacher St.-Martins-Platz on Münchenin metron U3-linjan asema. Aseman rakennustyöt aloitettiin 7. lokakuuta 2004, ja se avattiin 11. joulukuuta 2010. Suunnittelu ja rakennusvaiheessa aseman nimi oli "Leipziger Straße". Aseman suunnittelivat arkkitehdit Paul Kramer ja Johann Wiedemann Münchenin kaupungin metro-osastolta. Aseman seinillä on 76 160 Masayuki Akiyoshin Moosachissa ottamaa valokuvaa.
Rotkreuzplatzin metroasema

Rotkreuzplatz on Münchenin metron U1-linjan asema, joka avattiin 8. toukokuuta 1983, ja oli linjan pääteasema vuoteen 1998 asti jolloin jatke Westfriedhofiin valmistui. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyy myös U7.
Stiglmaierplatzin metroasema

Stiglmaierplatz on Münchenin metron U1-linjan asema, joka avattiin 8. toukokuuta 1983. Asema sijaitsee Nymphenburger Straßen alapuolella, Maxvorstadtin kaupunginosassa. Ruuhka-aikoina asemalla pysähtyy myös U7.
Moosachin metroasema

Moosach on Münchenin metron U3-linjan pääteasema. Aseman rakennustyöt aloitettiin 7. lokakuuta 2004, ja se avattiin 11. joulukuuta 2010. Asemalta on vaihtoyhteys viereiselle Moosachin rautatieasemalle, jota palvelee S-Bahnin S1-linja. Aseman suunnittelivat arkkitehdit Paul Kramer, Norbert Glock ja Manfred Rossiwal-Jespersen kaupungin metro-osastolta, ja sen seinäpaneelit suunnitteli Müncheniläinen taiteilija Martin Fengel.
Theresienwiesen metroasema

Theresienwiese on Münchenin metron U4 ja U5-linjojen asema, joka avattiin 10. maaliskuuta 1984. Aseman suunnitteli arkkitehti Alexander Freiherr von Branca. 
Tulevaisuus.
Asema on tarkoitus laajentaa neliraiteiseksi. Oktoberfestin aikana asemaa käyttää jopa 20 000 ihmistä tunnissa, joten se on usein jouduttu sulkemaan väliaikaisesti Oktoberfestin aikana. U5-linjan jatkaminen Pasingiin pahentaa tilannetta entisestään, sillä tulevaisuudessa Oktoberfestiin saapuvat vierailijat matkustavat Theresienwieseen metrolla kahdesta suunnasta. Kaupunginvaltuuston ja MVG:n mielestä aseman neliraiteinen laajennus on näin ollen välttämätöntä.
Therese-Giehse-Alleen metroasema

Therese-Giehse-Allee on Münchenin metron U5-linjan asema, joka avattiin 18. lokakuuta 1980 ja peruskorjattiin vuonna 2022. U2 pysähtyi asemalla 29. toukokuuta 1999 asti, kun taas U5 aloitti liikennöinnin asemalle vasta 27. lokakuuta 1988. Asema sijaitsee viheralueen alla samannimisen kadun vieressä, joka on nimetty näyttelijä Therese Giehsen (1898-1975) mukaan.
Władysław Słowiński

Władysław Słowiński (14. toukokuuta 1930 Sadlno – 5. syyskuuta 2024 Varsova) oli puolalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Słowiński opiskeli musiikkitiedettä Adolf Chybińskin johdolla Poznańin Adam Mickiewicz -yliopistossa vuosina 1949–1951. Vuosina 1950–1954 hän opiskeli sävellystä Tadeusz Szeligowskin luokalla. Poznańin valtion musiikkikorkeakoulussa hän sai vuosina 1951–1955 orkesterinjohdon opetusta Walerian Bierdiajewilta ja Stanisław Wisłockilta. Słowiński oli Poznańin oopperan kapellimestari vuosina 1954–1964 ja teki samalla yhteistyötä orkestereista varsinkin Poznańin filharmonikkojen kanssa. Sitten hän työskenteli myös Łódźin ja Varsovan teattereissa. Słowiński oli levymerkki Polskie Nagranian taiteellinen johtaja vuosina 1970–1973. 
Słowiński oli Puolan säveltäjäliiton jäsen vuodesta 1957. Hän oli sen pääsihteeri vuosina 1973–1985 ja johti sitten sen Varsovan-toimipistettä vuoteen 2001 saakka. Słowiński perusti musiikkifestivaali Warszawskie Spotkania Muzycznen vuonna 1986 ja toimi sen taiteellisena johtajana vuoteen 2016. Tämän jälkeen hän oli sen kunniajohtaja. Słowiński teki rekonstruktion Władysław Żeleńskin kadonneesta oopperasta "Stara baśń" vuonna 1959.
Słowińskin soolosoitin- ja kamarimusiikkiteoksia sekä sinfonisia sävellyksiä on esitetty konserteissa ja festivaaleilla Puolassa ja kansainvälisesti. Hänen teostensa levytyksiä on julkaistu levymerkeillä Acte Préalable ja Dux Records. Culture.pl-sivuston julkaisemassa osittaisessa Słowińskin teosluettelossa nimetyistä teoksista varhaisin on pianosonaatti (1951–1952) ja viimeinen "Ultima volta" orkesterille (2017). Słowiński sai monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restitutan ritarin, upseerin ja komentajan ristit.
Elsa Kyander-Elenius

Elsa Helena Elenius (o.s. "Kyander"; 7. syyskuuta 1884 Jäppilä – 28. heinäkuuta 1973 Turku) oli suomalainen keramiikkataiteilija.
Elsa Kyander-Eleniuksen vanhemmat olivat Pielisjärven kappalainen Ernesti Kustaa Kyander (1852–1925) ja Emma Helena Kyander o.s. Heikel (1858–1931). Hän oli naimisissa vuodesta 1912 rehtori Edvard Eleniuksen (1881–1957) kanssa.
Elsa Kyander-Elenius siirtyi päätettyään kouluopintonsa Joensuussa vuonna 1904 Helsinkiin Taideteollisuuskouluun. Hän jatkoi opintojaan Münchenissä 1908–1910 ja sitten opiskeli jonkin aikaa Italiassa. Hän oli useiden vuosien ajan kokeiden tekijänä ja mallipiirustajana Keramische Werkstätte München Herrsching am Ammersee-nimisessä taideteollisuustehtaassa. Vuonna 1909 hän otti osaa Pariisin näyttelyyn keramiikkatöillään ja vuonna 1912 hänellä oli keramiikkatöitä ja käsitöitä näytteillä Münchenin Gewerkeshaussa. Vuonna 1913 Kyander-Elenius oli mukana Berliinin Deutsche Museumiin järjestetyssä keramiikkanäyttelyssä, josta hänen teoksiaan ostettiin useihin Saksan museoihin ja Suomeen Antellin kokoelmiin. Hänen teoksia oli joka vuosi näytteillä vuosina 1908–1913 Leipzigin messuilla. Suomessa hänellä oli käsityönäyttely käsiteollisuusmuseossa vuosina 1916 ja 1918.
Kuvia.
Elsa Kyander-Elenius piti useita käsityökursseja ympäri Suomea teollisuushallituksen ja Marttayhdistyksen toimeksiannosta. Vuonna 1922 hän perusti Helsingin Taide-Kutomon ja johti sitä vuoteen 1930 saakka, jolloin hän muutti Turkuun. Kyander-Elenius teki 1929 opintomatkan Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Ranskaan tutustuen kutomo-alaan monissa, erityisesti Saksan suurissa kutomotehtaissa.
Elenius on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Kunnon kino

Kunnon kino oli sarja Televisioteatterin tuottamia ja Yle TV1 -kanavalla 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alkuvuosina esitettyjä suomalaisia televisioelokuvia. Sarjan tuottajana toimi Hannu Kahakorpi, ja pyrkimyksenä oli lähentää Yleä ja sen televisiodraamaa nuorempien, elokuviin tottuneiden katsojapiirien suuntaan ja luoda suhteita nuoriin freelance-elokuvantekijöihin.
Kunnon kino -sarjan suosituimmaksi elokuvaksi, suorastaan kulttimaineeseen on vuosikymmenten mittaan noussut Joni Skiftesvikin novelleihin perustuva Matti Ijäksen komedia "Katsastus" vuodelta 1988. 
Vuosina 1990–1996 Yleisradio toteutti myös nuorilta elokuvan­tekijöiltä tilatun Sparraus­rinki-lyhytelokuvasarjan.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" tv-kriitikko Jukka Kajava piti paljolti ulkopuolisten tekijöiden toteuttamaa Kunnon kino -sarjaa ensimmäisten elokuvien (mm. "Katsastus") perusteella Ylen Televisioteatterin alennustilana ja kaipasi aikoja, jolloin tv-teatteri koki velvollisuudekseen arvojen kritisoinnin ja konsensuksen vastustamisen. ”Nyt on jääty jonnekin "Tyttökultien" ja Koulu-tv:n välimaastoon, vaille suuren ja tärkeän taiteen poltetta, vaille sanottavaa. On suostuttu tekemãän yhdentekeviä ohjelmia yhdentekevään televisioon.”
Sarjan elokuvia.
Lähde: Radio- ja tv-tietokanta Ritva, Kavi
Adolf Chybiński

Adolf Eustachy Chybiński (29. huhtikuuta 1880 Krakova – 31. lokakuuta 1952 Poznań) oli puolalainen musiikkitieteilijä.
Chybiński sai pianonsoiton opetusta Jan Drozdowskilta ja opiskeli vuodesta 1898 Jagiellonian yliopistossa klassista filologiaa sekä germanistiikkaa. Hän suoritti filologian opintoja vuodesta 1901 myös Heidelbergissa ja Münchenissä. Chybiński opiskeli vuosina 1904–1908 Münchenissä musiikkitiedettä Adolf Sandbergerin ja Theodor Kroyerin johdolla. Lisäksi hän sai kontrapunktin opetusta Ludwig Thuillelta. Hän ystävystyi muun muassa Mieczysław Karłowiczin kanssa ja oli tämän huomattava tukija. Chybiński väitteli tohtoriksi Münchenissä vuonna 1908.
Chybiński oli 1920-luvun alusta lähtien Lvivin Jan Kazimierz -yliopiston professori. Hän tutki muun muassa Puolan musiikin varhaishistoriaa. Chybiński opetti Jan Kazimierz -yliopistossa vuoteen 1941 saakka. Sota-aikana hän piilotti vanhan puolalaisen musiikin käsikirjoituksia Zakopanen Tatra-museoon. Hänen laaja monografiansa Mieczysław Karłowiczista julkaistiin vuonna 1949. Chybiński menetti työtehtävänsä Lvivissä stalinismin alaisuudessa, mutta hänelle tarjottiin vuonna 1945 paikka Poznańin Adam Mickiewicz -yliopiston musiikkitieteen laitoksen johtajana. Häntä seurasi tässä asemassa Maria Szczepańska.
Aseen varusteiden kiinnitysjärjestelmä

Aseen varusteiden kiinnitysjärjestelmä (myös kiinnityskisko tai varustekisko) on standardisoitu järjestelmä, jonka avulla tuliaseeseen voidaan kiinnittää erilaisia lisävarusteita. Ne suunniteltiin aluksi muun muassa kiikaritähtäinten kiinnittämiseksi kivääreihin. Nykyään lähes kaikki varusteet kiinnitetään jonkinlaisella kiskolla tai muulla standardijärjestelmällä aseeseen ja näitä järjestelmiä on asennettavissa lähes kaikentyyppisiin aseisiin. Useimmiten tarkoitetaan kiskomaisista kiinnityskiskoja, joihin lisävarusteet liu’utetaan tai muutoin asetetaan. 
Kiskojen lisäksi markkinoille on tullut myös aukkopohjaisia järjestelmiä. Ne toimivat yleensä suunnilleen niin, että jonkinlaisella ruuvilla varusteessa kiinni oleva vastakappale laitetaan aukosta sisään, minkä jälkeen se työnnetään aukon reunalle niin, ettei vastakappale enää pääse takaisin ulos vaan tiellä on metallia ja sitten varuste kiristetään ruuvilla tiukasti varusteen ja vastakappaleen väliin jäävään metalliin. Esimerkiksi M-LOK-varusteet kiristetään kääntämällä vastakappaleena oleva pultti kireälle. Aukoissa etuna on, että koko pintaa ei tarvitse päällystää kiskolla, kun kiinnitys tehdään suoraan esimerkiksi kädensuojukseen, johon aukkoja on leikattu. Aukkoja voi käyttää myös kiskojen kiinnittämiseen.
Tyypit.
Erilaisia kiinnitysjärjestelmiä on ollut useita, mutta nykyään on vain muutama paljon käytetty standardi. Tunnetuimmat kiinnitysjärjestelmät ovat:
Józef Michał Chomiński

Józef Michał Chomiński (24. elokuuta 1906 – 20. helmikuuta 1994) oli puolalainen musiikkitieteilijä.
Chomiński opiskeli Lvivissä sävellystä ja orkesterinjohtoa. Hän sai siellä myös musiikkitieteen opetusta Adolf Chybińskiltä. Vuodesta 1949 Chomiński opetti musiikkitieteen koulussa (myöhemmin musiikkitieteen instituutissa) Varsovan yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1951–1968 myös Valtion taideinstituutissa, josta vuonna 1959 tuli Puolan tiedeakatemian taideinstituutti. Chomiński oli "Muzyka"-lehden päätoimittaja vuosina 1956–1971. Hän teki tutkimustyötä musiikin historiasta keskiajan musiikista oman aikansa musiikkiin.
Chomińskin keskeisiä julkaisuja ovat "Formy muzyczne" (viisi osaa, 1954–1984), "Historia harmonii i kontrapunktu" (kolme osaa, 1958–1990) ja "Historia muzyki powszechnej" (kaksi osaa, 1989–1990). Hän analysoi myös Frédéric Chopinin työtä muun muassa hyödyntäen omaa malliaan Hermann Erpfin ja Hugo Riemannin metodista. Osassa julkaisuistaan Chomiński teki yhteistyötä vaimonsa Krystyna Wilkowska-Chomińskan kanssa.
Nanao Sakaki

Nanao Sakaki (; 1923–2008) oli japanilainen runoilija. Häntä luonnehditaan kulkurirunoilijaksi, sillä hän kiersi maailmaa kävellen. Loppuelämänsä Sakaki vietti vuorilla Naganon lähellä.
Tero Tähtinen on suomentanut Sakakin runoja kokoelman "Syödään tähtiä!". Runot on suomennettu ja valikoitu englanninkielisistä kokoelmista "Break the mirror" ja "Let's eat stars". Sakaki on kirjoittanut runot alun perin japaniksi ja kääntänyt ne itse englanniksi. Esipuheen on kirjoittanuta Gary Snyder.
Niko Korkola

Niko Korkola (s. 20. kesäkuuta 2005 Hämeenkyrö) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Korkola on Hämeenkyrön Hokkarien kasvatti. Hän pelasi aluksi hyökkääjänä, kunnes Korkolan valmentaja Jani Riekki siirsi hänet D-juniori-ikäisenä puolustajaksi. Korkola siirtyi sittemmin Tapparaan, jonka U16-joukkueen varakapteenina hän toimi kaudella 2020–2021. Korkola oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+14=22. Hänet valittiin kauden päätteeksi U16 SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2021–2022 Korkola oli Tapparan U18-joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 3+18=21. Hän voitti kauden päätteeksi U18 SM-pronssia. Korkola valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2022–2023 hän oli Tapparan tehokkain puolustaja tehoilla 9+22=31, joilla Korkola jakoi U18 SM-sarjan puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Jukurien Niklas Karjalaisen kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2023–2024 Korkola voitti U20 SM-pronssia.
Maaliskuussa 2024 Korkola teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän sai kaudella 2024–2025 tililleen ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigan toisella kierroksella 7. syyskuuta 2024 vieraissa tšekkiläistä HC Pardubicea vastaan. Korkola merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Korkola teki SM-liigadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella kotiottelussa Turun Palloseuraa vastaan 10. syyskuuta 2024. Hänet merkittiin Tapparan seitsemänneksi puolustajaksi. Korkola sai ottelussa jääaikaa 6.22 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 17 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. CHL:ssä Korkola pelasi viisi ottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi Tapparan U20-joukkueessa.
Kaudeksi 2025–2026 Korkola siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän teki SM-liigauransa avausmaalin runkosarjan toisella kierroksella 12. syyskuuta 2025 vieraissa JYPiä vastaan. Marraskuussa Jukurit käytti Korkolan sopimuksessa olleen option seuraavsta kaudesta.
Maajoukkueura.
Korkola on pelannut 18 nuorten ja viisi poikien maaottelua.
Pelityyli.
Korkola on kuvaillut olevansa kiekollinen puolustaja, joka tekee kiekolla oikeita asioita ja hyviä ratkaisuja sekä pyrkii luistelemaan hyvin. Hän on maininnut kehityskohteekseen puolustuspelaamisen, sillä Korkola haluaisi olla enemmän avuksi myös hyökkäyspäässä. Hän haluaa kehittää myös luisteluaan ja tasaisesti joka osa-aluetta. Korkola on maininnut esikuvakseen Moritz Seiderin.
Giuliano Simeone

Giuliano Simeone Baldini tai lyhyemmin Giuliano (s. 18. joulukuuta 2002 Rooma, Italia) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Atlético Madridia. Giuliano on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Giulianon isä Diego Simeone on Atlético Madridin päävalmentaja ja entinen pelaaja. Giulianon veljet Giovanni ja Gianluca ovat myös ammattijalkapalloilijoita. 
Seurajoukkueura.
Giuliano aloitti pelaajauransa Argentiinassa River Platen juniorijoukkueissa, mutta siirtyi vain 16-vuotiaana Atléticon alle 18-vuotiaiden edustusjoukkueeseen. 
Giuliano nousi miesten liigajoukkueeseen kesällä 2024 vietettyään tätä ennen lainakaudet Zaragozassa ja Alavésissa. Hän teki ensimmäisen maalinsa Atlético Madridin pelaajana 3. marraskuuta 2024 La Ligan ottelussa Las Palmasia vastaan. Ensimmäisen Mestarien liigan maalinsa Giuliano teki 29. tammikuuta 2025 liigavaiheen viimeisessä ottelussa Red Bull Salzburgia vastaan. Hän pelasi yhteensä yhdeksän ottelua Mestarien liigassa kaudella 2024–2025 ja yhden maalin lisäksi antoi niissä myös kaksi maalisyöttöä. 
Maajoukkueura.
Giuliano edusti maataan vuoden 2024 olympiaturnauksessa. Hän pelasi neljässä ottelussa ja teki yhden maalin. 
Giuliano pelasi ensimmäistä kertaa Argentiinan A-maajoukkueessa 20. marraskuuta 2024 MM-karsintaottelussa Perua vastaan, jossa hän tuli vaihdosta kentälle Lautaro Martínezin tilalle ottelun 81. minuutilla. Giuliano teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa 26. maaliskuuta 2025 MM-karsintaottelussa Brasiliaa vastaan.
Kreillerstraßen metroasema

Kreillerstraße on Münchenin metron U2-linjan asema. Se avattiin 29 toukokuuta 1999 ja sijaitsee Berg am Laimissa. Aseman suunnitteli Paul Kramer.
Klinikum Großhadernin metroasema

Klinikum Großhadern on Münchenin metron U6-linjan pääteasema, joka avattiin 22. toukokuuta 1993 ja palvelee LMU Klinikum – Campus Großhadern -sairaalaa. Aseman suunnitteli Paolo Nestler.
Baumschule Laimin metroasema

Baumschule Laim on Münchenin metron rakenteilla oleva metroasema U5-linjalla, jonka pitäisi avautua vuonna 2032. Aseman suunniteltu nimi oli "Willibaldstraße", mutta se muutettiin Baumschule Laimiksi paikallisen piirikomitean äänestyksen jälkeen. Asema tulee sijaitsemaan noin 12 metrin syvyydessä. Asema sijaitsee Gotthardstraßen alla, Willibaldstraßen risteyksessä. Aseman länsipäässä olevaa tunnelia levennetään mahdollisen Blumenauhun johtavan haaran tulevan toteutuksen varalta.
Gjøvikin kirkko

Gjøvikin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
Birin kirkko

Birin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1777.
Vardalin kirkko

Vardalin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1803.
Nykirke (Gjøvik)

Nykirke ("uusi kirkko") on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1872.
Bråstadin kirkko

Bråstadin kirkko () on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1963.
Machtlfinger Straßen metroasema

Machtlfinger Straße on Münchenin metron U3-linjan asema, joka avattiin 28. lokakuuta 1989, ja sijaitsee Obersendlingin kaupunginosassa. Aseman suurikokoiset akryyli-alumiinipaneelit suunnitteli müncheniläinen arkkitehti ja taiteilija Rupprecht Geiger.