tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuningatargambiitti

Kuningatargambiitti
codice_1
on yksi perinteikkäimmistä shakkiavauksista. Musta voi päättää ottaa gambiittisotilaan vastaan tai jatkaa sitä ilman. Ensimmäisessä tapauksessa, vastaanotetussa daamigambiitissa, valkea pyrkii hyödyntämään etulyöntiasemaansa keskustassa. Musta puolestaan luottaa vastaiskuihin keskustassa siirroilla e5 tai c5.
Muunnelmia.
Kuningatargambiitti jaetaan kahteen muunnelmaan. Torjutussa kuningatargambiitissa musta ei lyö d-sotilaallaan valkean tarjottua c-sotilasta, vaan pelaa siirron ...e6. Vastaanotetussa kuningatargambiitissa musta taas ottaa gambiittisotilaan vastaan, vaikkei välttämättä heti. Gambiitti on kuitenkin vain näennäinen, sillä valkea saa sotilaan halutessaan takaisin. Slaavilainen puolustus on suosituin vastaus kuningatargambiittiin. Siinä musta suojelee sotilastaan siirtämällä 2...c6.
Vastaanotettu gambiitti on selvästi harvinaisempi kuin esimerkiksi slaavilainen puolustus tai torjuttu kuningatargambiitti.
Kuningatargambiitin muita muunnelmia ovat:
2...Rc6 Tšigorinin puolustus
2...c5 Symmetrinen puolustus
2...e5 Albinin vastagambiitti
2...Lf5 Baltialainen puolustus
2...Rf6 Marshallin puolustus
2...g6 Alehinin muunnelma
Kuningatarintialainen puolustus

Kuningatarintialainen puolustus on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:
codice_1
Se on yksi tärkeimmistä ja suosituimmista avauksista turnausshakissa tällä hetkellä. Maailman huipputasolla sitä on pelattu lähes kaikissa merkittävissä MM-otteluissa, muun muassa Anatoli Karpov ja Viktor Kortšnoi vuosina 1978 ja 1981 sekä Garri Kasparov ja Anatoli Karpov 1980-luvulla pelasivat sitä useissa MM-ottelun peleistä.
Yhdessä Nimzo-intialaisen puolustuksen kanssa ne ovat mustan keskeisistä vastauksista 1.d4-siirtoon. Mustan asema on vakaa ja vailla heikkouksia, ja silti mustalla on omat mahdollisuutensa pelata voittoa yleensä rauhallisessa ja luonteeltaan strategisessa keskipelissä.
Avauksen kehittäjänä pidetään Nimzo-intialaisen tapaan Aron Nimzowitschia. Avauksen keskeinen straginen idea on keskustan ja valkean keskustasotilaiden painostaminen vaalearuutuisella lähetillä b7-ruudulta, ja diagonaalin a8-h1 hallinta on avauksen keskeinen strateginen teema.
Suomalaiset SM Jouni Yrjölä ja KvM Jussi Tella ovat julkaisseet avauksesta hyvät arvostelut saaneen kirjan "The Queen’s Indian" (Gambit Publications Ltd 2003).
Latvialainen gambiitti

Latvialainen gambiitti on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla:
codice_1
Se on harvinainen ja teoreettisesti kyseenalaisenakin pidetty avaus. Se on myös harvinainen huipputasolla. 
Siirto 2...f5 on mustan neljänneksi suosituin vastaus valkean toiseen siirtoon. Avauksen pääjatko on 3.Rxe5, joka tarjoaa valkealle selvästi mustaa paremmat voittomahdollisuudet, ainakin tilastollisesti.
Vladimir Nabokov viittaa latvialaiseen gambiittiin teoksessaan "Luzhinin puolustus", josta on myös tehty elokuva.
Avauksen historiaa.
Siirtoa 2...f5 analysoi teoksessaan ensimmäistä kertaa portugalilainen Pedro Damiano vuonna 1512. Niin sanottu Göttingenin käsikirjoitus sisältää ainoastaan muunnelman 1. e4 e5 2. Rf3 d6 3. Lc4 f5 4. d3 f4. Mainittu avausvariantti luetaan kyseisessä siirtojärjestyksessä varsinaisesti Philidorin puolustuksen teoriaan kuuluvaksi (1. e4 e5 2. Rf3 d6 3. Lc4 f5 on Philidorin puolustuksen harvinaisempi sivumuunnelma nimeltä "Philidorin vastahyökkäys"). Siihen voi päätyä siirtovaihdolla myös latvialaisesta gambiitista (1. e4 e5 2. Rf3 f5 3. Lc4 d6 4. d3 f4). 
1600-luvulla latvialaista gambiittia tutki italialainen Gioacchino Greco (1600-1634). Hänen mukaansa avausta kutsuttiin vuosisatojen ajan "Grecon vastagambiitiksi". Sen jälkeen avaus painui unholaan 200 vuoden ajaksi. 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla sitä analysoivat ja käyttivät pelissä saksalaiset mestarit Paul Rudolf von Bilguer ja Tassilo von der Lasa. Eräs avauksen muunnelmista (1. e4 e5 2. Rf3 f5 3. Rxe5 Df6 4. d4 d6 5. Rc4) on von Bilguerin mukaan nimeltään Bilguerin muunnelma. 
Latvialainen Karl Behting (Kārlis Bētiņš) alkoi analysoida ja käyttää latvialaista gambiittia vuoden 1900 jälkeen. Hän voitti avauksella useita pelejä. Pian avausta alkoi käyttää myös muita latvialaisia mestareita. Näistä voidaan mainita Vladimirs Petrovs ja Wolfgang Hasenfuss. Behtingin johdolla Riian seniorien klubin joukkue voitti vuosina 1934–1936 neuvottelupelinä käydyssä kirjepelissä Tukholman Shakkiklubin joukkueen. Riikalaiset pelasivat myös muita pelejä. Peli Vaasan kaupungin joukkuetta vastaan päättyi tasan , mutta toisen pelin riikalaiset voittivat. Tunnustuksena latvialaisten pelaajien työlle avauksen tekemisessä tunnetuksi maailman šakkiliitto FIDE vahvisti kongressissaan 1937 avauksen nimeksi "latvialainen gambiitti". 
Toisen maailmansodan jälkeen avausta on käytetty lähinnä kirjepeleissä. Sitä pelasi 1950-luvulla joitakin kertoja latvialainen Leonids Dreibergs (1908-1969). Säännöllisesti avausta pelasi aikanaan sekä lähipelissä että kirjepelissä saksalainen Jutta Hempel (s. 1960).
Huippupelaajista latvialaista gambiittia kokeili nuoruudessaan tuleva maailmanmestari Boris Spasski. Suurmestareista sitä ovat käyttäneet saksalainen Stefan Kindermann ja ruotsalainen Jonny Hector Kirjepeleissä sitä on 1970-luvulta lähtien usein pelannut kirjeshakin suurmestari Juan Sebastian Morgado.
1990-luvun alun jälkeen latvialainen gambiitti on suurmestaripeleissä esiintynyt enää vain satunnaisesti. Amerikkalainen suurmestari Joel Benjamin kokeili sitä vuonna 1992. Lähishakin suurmestari Murray Chandler pelasi 1997 sitä kahdesti kirjepeleissä, mutta hävisi molemmat pelinsä.
Lähettipeli

Lähettipeli on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla
codice_1 
Avaus voi johtaa preussilaiseen peliin tai italialaiseen peliin. Lähettipeliä näkee harvoin shakkiturnauksissa, mutta aloittelijat käyttävät sitä suhteellisen usein esimerkiksi nopean kehityksen toivossa tai yrittäessään tehdä koulumatin.
Neliratsupeli

Neliratsupeli on shakkiavaus, jossa kumpikin pelaaja kehittää molemmat ratsunsa heti peliin, esimerkiksi seuraavin siirroin:
codice_1
Tavallisin jatko valkealle on 4.Lb5, mutta myös 4.d4, Lc4 ja g3 ovat suosittuja.
Nimzo-intialainen puolustus

Nimzo-intialainen puolustus on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:
codice_1
on solideimpia puolustuksia valkoisen d4-avauksiin. Mustan viimeinen siirto estää valkoisen keskustan valtaukseen tähtäävän siirron e4, lisäksi musta uhkaa tuplata valkoisen sotilaat lyömällä c3:een. Tämä Aron Nimzowitschin kehittämä puolustus kuvaa hyvin modernin shakin periaatteita. Musta on valmis luopumaan lähettiparista saadakseen valkoiselle rikkonaisemman sotilasaseman. Nimzointialainen on hyvin tehokas avaus mustalle, joskus valkoinen siirtää 3.Rf3 estääkseen tavalliset Nimzot.
Valkean suosituimmat jatkot ovat 4.e3, Dc2 ja Rf3. Myös 4.f3, a3, Lg5, Db3 ja Ld2 saavat suosiota.
Muunnelmia.
Rubinsteinin muunnelma
codice_2
Klassinen muunnelma
codice_3
4.f3 -muunnelma
codice_4
Sämischin muunnelma
codice_5 
Spielmannin muunnelma
codice_6
Philidorin puolustus

Philidorin puolustus
codice_1
on shakkiavaus, jolla musta pyrkii saamaan aikaan tukevan aseman, maksaen tästä jättämällä tummilla ruuduilla kulkevan lähettinsä sotilasketjun taakse (vrt. ranskalainen puolustus) ja muutenkin hyväksymällä hiukan vastustajaansa ahtaamman aseman.
Philidorin puolustusta ei nykyään pelata juurikaan suurmestaritasolla. Yksi syy tähän lienee se, että mustalla vaikuttaa yksinkertaisesti olevan parempiakin tapoja vastata valkean toiseen siirtoon. Siirtoa d6 voisi ehkä kuvata ylivarovaiseksi. Toisaalta kerhopelaajalle Philidorin puolustus saattaa olla kiitollinen tutustumiskohde sikäli, että Philidor antaa mustalle melko hyvän kontrollin syntyvien asemien tyyppiin.
Valkean suosituin jatko on 3.d4, mutta myös Lc4 on pelattava.
Philidorin puolustus on nimetty ranskalaisen shakinpelaajan François-André Danican Philidorin mukaan.
Muunnelmia.
Antoshinin muunnelma
codice_2
Hanhamin muunnelma
codice_3
Mestelin muunnelma
codice_4
Morphyn muunnelma
codice_5
Vaihtomuunnelma
codice_6
Pircin puolustus

Pircin puolustus on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti:
codice_1
Avaus muistuttaa silmämääräisesti paljon kuningasintialaista, ja usein näitä avauksia harrastavatkin samat pelaajat. Peli ei kuitenkaan yleensä ole niin suljettua kuin kuningasintialaisessa, ja voi saada sisilialaisia piirteitä, jos musta lähtee toteuttamaan toista pääsuunnitelmaa siirrolla c5. Toinen tapa pyrkiä parantamaan kontrollia keskustasta on pelata e5. Myös suunnitelma c6+d5 on mahdollinen.
Avaus jatkuu tyypillisesti codice_2 (ns. klassinen muunnelma) tai codice_3 (ns. itävaltalainen hyökkäys). On myös tavanomaista, että siirrytään Philidorin puolustuksen muunnelmaan siirtojen codice_4 jälkeen.
Preussilainen peli

Preussilainen peli on shakkiavaus, joka alkaa siirroilla:
codice_1
Preussilainen peli eli kaksiratsupuolustus (Two knights defence) on italialaistyyppisestä alusta syntyvä muunnelma.
codice_2
Muunnelmia.
Pääjatko.
Musta on käytännöllisesti katsoen pakotettu vastaamaan siirtoon 4.Rg5 siirrolla 4...d5 uhraten sotilaan. Valkoisella sotilaan etu, mutta mustalla parempi upseeripeli.
Traxlerin gambiitti
codice_3
on erittäin terävä jatko siirtoon 4.Rg5. 
Ulvestad-muunnelma
codice_4
on myös hyvin terävä variantti. Aloittelevat pelaajat saattavat pelata mustan viidennen siirron 5...Rxd5?! ja peli voi jatkua esimerkiksi seuraavasti:
codice_5
Valkoisella on lupaava jatko siirrossa 6. Rxf7, mutta 6...Kxf7 saa vastaukseksi 7.Df3+, jolloin kuningas joutuu puolustamaan tuplahyökättyä ratsua. Valkoisella on vaarallinen asema.
Paistettu maksa -hyökkäys
codice_6
Valkoinen uhraa ratsunsa saaden samalla vaarallisen hyökkäyksen. Mustan d5-ratsu on tuplahyökätty, joten musta on käytännöllisesti katsoen pakotettu tuomaan kuninkaansa keskemmälle lautaa puolustamaan ratsua. Tyypillinen jatko voisi olla siis
codice_7
Valkoinen lisää painetta d5-ratsuun mustan yrittäessä lisätä puolustusta. Nykyteorian valossa siirrolla 6.d4!? on saavutettu vieläkin parempia tuloksia.
Nothing Compares 2 U

”Nothin Compares 2 U” on Sinéad O’Connorin levyttämä hittikappale vuodelta 1990. Sen on kirjoittanut Prince.
Kappaleen levytti alun perin The Family -yhtye vuonna 1985. Tätä versiota ei julkaistu singlenä, eikä se herättänyt huomiota. Sinéad O’Connorin coveroimana kappaleesta tuli vuonna 1990 kansainvälinen menestys: se nousi listaykköseksi 17 maassa ja piti ykköspaikkaa hallussaan pitkiä ajanjaksoja, esimerkiksi 11 peräkkäistä viikkoa sekä Irlannissa että Saksassa. 
”Nothing Compares 2 U” on herkkä popballadi, jota säestävät hitaat, jämäkät rummut ja voimakas syntetisaattori. Sävelmää leimaavat sävelien a ja as välillä aprikoiva melodia, ajoittaiset intervallihypyt sekä siirtyminen A-duurisoinnusta Es-duuriin kertosäkeeseen tultaessa. Sinéad O’Connorin tulkinta kappaleesta sai maailmanlaajuista kiitosta ja toi hänelle Grammy-palkinnon sarjassa "Best Alternative Music Performance" sekä muita ehdokkuuksia, esimerkiksi "Record of the Year" ja "Best Female Pop Vocal Performance". Myös kappaleen taajaan MTV:llä pyörinyt musiikkivideo palkittiin: O’Connor voitti ensimmäisenä naisena MTV Video Music Awardsin Best Video of the Year -palkinnon. O’Connorin versio ”Nothing Compares 2 U:sta” äänestettiin vuonna 2006 viidenneksi listalla "Britain’s Favourite Break-up Songs".
Kappaleen kirjoittaja Prince levytti myöhemmin itse version kappaleesta. Princen ja Rosie Gainesin duetoima ”Nothing Compares 2 U” äänitettiin livenä ja julkaistiin Princen kokoelma-albumeilla "The Hits/The B-Sides" ja "The Hits 1".
Suomalainen yhtye Manboy levytti oman versionsa kappaleesta vuonna 2010, ja se julkaistiin singlenä ja musiikkivideona. Kappale löytyy myös vuonna 2011 julkaistulta "Something Wonderful" -levyltä.
Rafflesiakasvit

Rafflesiakasvit (Rafflesiaceae) on Itä- ja Kaakkois-Aasiassa esiintyvä loiskasviheimo. Ne ovat lehdettömiä, varrettomia ja juurettomia kasveja, joilla ei ole lainkaan yhteyttäviä kasvinosia. Etenkin eräillä rafflesioilla (suku "Rafflesia") on valtavankokoiset kukat.
Rafflesiakasvit ovat erittäin sopeutuneita loisia. Ne ovat elävät lähes koko elämänsä kastanjaviinien ("Tetrastigma") suvun viiniköynnöskasvien sisällä, missä ne muodostavat sienimäistä rihmastoa. Kukinto, joka puhkeaa esiin isäntäkasvin rungosta tai juuristosta, on rafflesiakasvien ainoa isännän ulkopuolelle kasvava osa. Kukat tuoksuvat mädäntyneelle ja houkuttelevat pölyttäjiksi kärpäsiä.
Rafflesiakasveihin luetaan kuuluvaksi kolme kasvisukua, joihin kuuluu yhteensä 26 lajia.
Aikaisemmin heimo tulkittiin laajemmaksi, mutta sittemmin niin ikään sisäloisina eläviä kasveja edustavat heimot Mitrastemonaceae, Cytinaceae ja Apodanthaceae on erotettu pois koko Malpighiales-lahkosta.
Maaliskuussa 2007 julkaistun mitokondrio-DNA:n analysointiin perustuvan tutkimuksen mukaan Rafflesiaceae on eriytynyt tyräkkikasveista ("Euphorbiaceae") noin 46 miljoonaa vuotta ennen haarautumistaan edellä mainittuihin kolmeen sukuun. Tämän evoluution aikana heimo on paitsi erikoistunut täysin loiselämään, myös kasvattanut kukkien läpimitan keskimäärin 79 kertaa suuremmaksi kuin tyräkkikasveilla keskimäärin. Tämä on luultavasti evolutiivisen gigantismin ennätys monisoluisten eliöiden joukossa.
Rafflesiakasvien marjamaiset hedelmät ovat mehukkaita ja täynnä pieniä siemeniä. Rafflesioilla ainakin eräät oravat ("Callosciurus") ja tupaijat ("Tupaia") toimivat siemeten levittäjinä. "Rhizanthes"- ja "Sapria"-lajien siementen levittäjiä ei tunneta.
Rétin avaus

Rétin avaus on shakkiavaus, joka alkaa siirrolla:
codice_1
Shakkiteoreetikko ja -mestari Richard Réti suosi valkeilla pelatessaan aggressiivista pelitapaa, ja avauksen nimi juontuu tästä. Normaalisti avaus muuntuu toisiksi avauksiksi, kuten englantilaiseksi peliksi tai kuningatargambiitiksi.
Muunnelmia.
Zukertort-Réti-järjestelmä
codice_2
Muunnelman keskeisenä ideana on estää mustaa valtaamasta keskustaruutuja d5- ja e5-sotilaillaan.
Skandinaavinen puolustus

Skandinaavinen puolustus on shakkiavaus, joka alkaa:
codice_1
Puolustuksella oli viime vuosikymmenille saakka epäilyttävän avauksen leima. Pääjatkossa
codice_2 
mustan kuningatar joutuu lähitulevaisuudessa siirtymään vielä ainakin kerran valkean niin halutessa, eivätkä entisaikojen suurmestarit arvostaneet tällaista tyhjänpäiväiseltä vaikuttavaa siirtelyä. Nykysuurmestarit ovat kuitenkin tietokoneidensa kera löytäneet asemasta paljon jännittäviä ideoita mustalle, perustuen nimenomaan aktiiviselle daamipelille. Harrastelijan ei kuitenkaan kannata suhtautua kevytmielisesti moiseen daamilla leikittelyyn.
Mustan toinen vaihtoehto on pelata 2...Rf6, jolloin valkea voi yrittää pitää sotilaan voiton pelaamalla 3.c4 tai 3.Lb5+ tai jatkaa kehitystä esimerkiksi pelaamalla 3.Rf3, d4 tai Rc3.
Rebecca Clarke

Rebecca Clarke (27. elokuuta 1886 – 13. lokakuuta 1979) oli englantilainen alttoviulisti ja säveltäjä. 
Clarke syntyi Lontoon Harrow’ssa ja kasvoi kaksikieliseksi: hän puhui englantia ja saksaa. Hän opiskeli Royal Academy of Musicissa ja sitten Sir Charles Villiers Stanfordin johdolla sävellystä Royal College of Musicissa. Hän soitti alun perin viulua, mutta siirtyi Stanfordin kehotuksesta alttoviuluun. Hän opiskeli alttoviulunsoittoa Lionel Tertisin johdolla.
Clarke muutti vuonna 1916 Yhdysvaltoihin. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluvat alttoviulusonaatti ja pianotrio sekä rapsodia pianolle ja sellolle. Hän esiintyi ja sävelsi toisen maailmansodan jälkeen hyvin satunnaisesti. 
Clarke meni vuonna 1944 naimisiin James Friskinin kanssa. Miehen kuoltua vuonna 1967 Clarke alkoi työstää muistelmateosta, joka valmistui vuonna 1973, mutta jota ei koskaan julkaistu. Teoksessa Clarke kuvasi lapsuutensa heikkoja perhesuhteita ja ankaraa isäänsä, joka oli aikoinaan suhtautunut kielteisesti hänen musiikkiopintoihinsa. Clarken viimeinen sävellys oli todennäköisesti laulu ”God Made a Tree”, joka sävellettiin 1954 ja julkaistiin 2002. Clarke kärsi ainakin aktiivisimman sävellyskautensa jälkeen dystymiasta. 
Clarke menehtyi 93-vuotiaana New Yorkissa ja tuli polttohaudatuksi. Moni hänen teoksensa on julkaistu vasta postuumisti. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat kamarimusiikkia, josta suuressa osassa on keskeisessä osassa alttoviulu.
Skotlantilainen peli

Skotlantilainen peli on shakkiavaus, joka alkaa normaalisti siirroilla:
1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.d4
Avauksella on taipumusta johtaa aikaisiin vaihtoihin ja tasapeliin.
Jatko 3...d6 transponoituu normaalisti Philidorin puolustukseen tai espanjalaiseen peliin.
Skotlantilaisen pelin pääjatko on 3...exd4, joka voi jatkua esimerkiksi siirroilla 4.Rxd5 4...Lc5, Rf6 tai Dh4!?. Myös gambiittijatkot 4.Lc4 ja 4.c3 ovat mahdollisia.
Slaavilainen puolustus

Slaavilainen puolustus on shakkiavaus, joka alkaa yleensä siirroilla
1.d4 d5 2.c4 c6
Slaavilainen puolustus on yksi tärkeimmistä torjutun kuningatargambiitin muunnelmista ja mustan suosituin vastaus kuningatargambiittiin.
Slaavilaista puolustusta ovat pelanneet lähes kaikki maailmanmestarit (esimerkiksi Vasili Smyslov, Vladimir Kramnik ja Viswanathan Anand) ainakin jossain vaiheessa uraansa, ja tämän hetken huipuista muun muassa Aleksei Shirov, Vasyl Ivantšuk ja Aleksandr Morozevitš ovat säilyttäneet avauksen keskeisenä osana avausrepertuaariaan.
Slaavilainen puolustus on mustalle luonnollinen tapa taistella keskeisten keskustaruutujen kontrollista. Siirto 2...c6 tukee d5-sotilasta, ja samalla se jättää mustan vaalearuutuiselle lähetille mahdollisuuden tulla peliin mukaan toisin kuin kuningatargambiitti, jossa siirto 2...e6 tukkii lähetin diagonaalin. Slaavilainen puolustus on tunnettu kauan, ja avausmuodin vaihdellessa avauksen suosituimmat muunnelmat ovat kehittyneet vaihtelevasti. 
Muunnelmia.
Valkean suosituimmat jatkosiirrot ovat suosituimmuusjärjestyksessä: 3.Rf3, Rc3, cxd5 ja e3. Näistä jatkoista kaikki, vaihtomuunnelmaa lukuun ottamatta, tarjoavat valkealle tilastollisesti paremmat voittomahdollisuudet. Vaihtomuunnelmassa musta tasoittaa tilanteen ja pääsee jopa hieman voitolle.
Klassinen slaavilainen
codice_1
Merano-slaavilainen
codice_2
Botvinnik-slaavilainen
codice_3
a6-slaavilainen
codice_4
Vaihtomuunnelma
codice_5
Slaavilainen puolustus voi muuntua myös semi-slaavilaiseksi puolustukseksi, jos musta pelaa siirron ...e6.
Sokolskin avaus

Sokolskin avaus on shakkiavaus, joka alkaa siirrolla:
codice_1
tunnetaan myös nimillä Oranki, Orangutan ja puolalainen avaus. Tarinan mukaan avaus keksittiin apinan kanssa käydyn viittomakielisen keskustelun päätteeksi. Vaikka tarinaa ei olekaan avauksen logiikka huomioon ottaen vaikea uskoa, on avausta kuitenkin pelannut menestyksekkäästi muun muassa suurmestari Aleksei Sokolski.
Siirron tarkoitus on päästää kuningatarlähetti b2-ruutuun uhkaamaan mustan f6- ja g7-ruutuja. Samalla b-sotilas voi edetä viidennelle riville estämään mustaa kehittämästä kuningatarratsuaan c6:een.
Internetistä löytyy useita avaukselle omistautuneita sivuja.
Venäläinen peli

Venäläinen peli
codice_1
on shakkiavaus, joka tunnetaan myös nimellä Petrovin puolustus. Se voi olla tehokas ase liian hyökkäyshaluista valkeaa vastaan. Sen tunnetuimpia harjoittajia nykyisistä huippupelaajista ovat Fabiano Caruana, Vladimir Kramnik ja Boris Gelfand. 
Venäläinen peli johtaa usein melko symmetrisiin sotilasasemiin, joissa valkea yrittää saada jotakin irti siitä tosiasiasta, että saa siirtää ensin.
Pääjatkot
codice_2
codice_3
Nykyisin suureen suosioon on noussut 5.Rc3 muunnelma, jonka ideana on tehdä pitkä linnoitus ja jatkaa sotilasrynnäköllä kuningassivustalla, mikäli musta linnoittautuu sinne. Avauksen haittapuolena valkealle on se, että musta voi odottaa ja katsoa kummalle puolelle valkea linnoittautuu, ja linnoittautua samalle puolelle. Silloin peli on usein hyvin tasainen, ja valkean on vaikea saavuttaa avausetua.
Aggressiiviset valkeilla pelaavat saattavat valita yllättävän Cochranin gambiitin:
codice_4
Gambiitti on parempi kuin ensisilmäykseltä vaikuttaa ja valkea on saavuttanut sillä kerhotasolla kohtalaisia tuloksia.
Wieniläinen peli

Wieniläinen peli on shakkiavaus, joka alkaa yleensä siirroilla:
codice_1
Valkean toinen siirto on harvinaisempi kuin 2.Rf3, joka voi johtaa espanjalaiseen peliin, lähettipeliin, skotlantilaiseen peliin ja muihin avauksiin. Siirtämällä kuningatarratsua valkea säilyttää mahdollisuuden f-sotilaan etenemiseen. Mustan vastauksen 2...Rf6 jälkeen valkean yleisin siirto onkin 3.f4.
Wieniläisen peli jatko 1.e4 e5 2.Rc3 Rf6 3.f4 d5?! on Wienin gambiitti.
John DiMaggio

John William DiMaggio (s. 4. syyskuuta 1968 North Plainfield, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Annie-palkittu ääninäyttelijä. Hän on ääninäytellyt "Futuraman" Benderin äänenä ja videopelissä "Gears of War".
Elämäkerta.
DiMaggio syntyi New Jerseyssä, josta hän muutti New Yorkiin. DiMaggio toimi stand up -koomikkona kuusi vuotta ja kävi kuukauden kiertueella Englannissa marraskuussa 1994. Hän näytteli myös vierailevissa rooleissa muutamissa televisiosarjoissa, kuten "Kova laki" ja "Chicagon lääkärit".
Ääninäyttelijänä.
Ääninäyttelemisen DiMaggio aloitti jo 1990-luvun alussa, mutta on toiminut vasta vuodesta 1997 täysipäiväisenä. Hän päätyi alalle kysyttyään näyttelijäystävältään miten tämä ansaitsee elantonsa, johon ystävä oli vastannut ääninäyttelemisen. DiMaggio kiinnostui tavasta ansaita rahaa ja vaihtoi agenttinsa ääninäyttelemiseen perehtyneeseen agenttiin, jonka ansiosta hän sai ensimmäisen ääniroolinsa Toyotan radiomainokseen. Muutettuaan Los Angelesiin DiMaggio päätyi animaatioiden pariin toimiessaan ennen sitä mainosäänenä televisiossa ja radiossa. Vuonna 1999 hän sai uransa merkittävämmän ääniroolin "Futuramasta". Sen myötä DiMaggio sai yhä useampia äänirooleja muun muassa Disneyn piirrossarjoissa, kuten "Kim Possible" ja "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme". Lisäksi DiMaggio on lainannut ääntään videopeleihin, esimerkiksi Wakka- ja Kimahri-nimisille hahmoille "Final Fantasy X:ssä", Marcus Fenixille "Gears of War" -pelisarjassa sekä muutamaan pienempään rooliin peleissä "Final Fantasy XII" ja "Halo 3." DiMaggio toimi myös Vesimiehen äänenä animaatiosarjassa "Batman – pelottomat". Alun perin hän koe-esiintyi vain Batmanin roolia varten, mutta sarjan ääniohjaajan Andrea Romanon mielestä DiMaggio sopi paremmin Vesimiehen rooliin. Myöhemmin DiMaggio oli mukana kolmannessa DC Comicsin animaatioelokuvaprojektissa, jossa hän oli Jokerin äänenä elokuvassa "". Elokuvan tuottajan Bruce Timmin mukaan he halusivat antaa DiMaggiolle isomman roolin kuin aikaisemmissa heidän tekemissään elokuvissa.
Ääniroolien ohella hän on tehnyt pieniä rooleja televisiosarjoissa ja lyhytelokuvissa, kuten "Tohtori Becker", "NYPD Blue", "C.S.I. New York", "Kovan onnen kundi", "Ilman johtolankaa" ja "Teho-osasto". Esiintymisistä huolimatta DiMaggio toimii ensisijaisesti ääninäyttelijänä ja tekee animaatioiden lisäksi työtä mainosäänenä televisio- ja radiomainoksille.
Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto listasi DiMaggion neljänneksi laatimassaan kymmenen parhaan videopelien ääninäyttelijän luettelossa.
Mike Wengren

Michael Warren Wengren (s. 3. syyskuuta 1971 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rumpali ja perkussionisti, joka tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye Disturbedista. Hän on yksi vuonna 1994 perustetun Disturbedin perustajajäsenistä. Hänet tunnetaan bassorumputekniikastaan, josta on tullut tärkeä osa yhtyeen musiikkia.
Juustola

Juustola on tuotantolaitos, joka valmistaa teollisesti juustoa. Suomessa juustolat toimivat aikaisemmin tavallisesti paikallisten ja alueellisten meijereiden yhteydessä, mutta meijerikoon kasvettua ei juustolan pitäminen osoittautunut kannattavaksi monillekaan meijereille. Tämän vuoksi juustolat ovat Suomessa alkaneet eriytyä varsinaisesta meijeritoiminnasta, jonka päätuote on pastöroitu ja pakattu maito.
Prodrive F1

Prodrive F1 oli Formula 1 -talli, jonka piti aloittaa kilpaileminen sarjassa kaudella 2008. Tallin oli tarkoitus ostaa autot valmiina McLaren-tallilta, mutta asiakasautojen käyttö sarjassa ei saanut kaikkien tallien hyväksyntää. Tallin kuljettajiksi huhuiltiin McLarenin testikuljettajia Pedro de la Rosaa sekä Gary Paffettia.
Toukokuussa 2009 uutisoitiin, että Prodrive oli jättänyt hakemuksen F1-sarjaan kaudelle 2010. Richardsin suunnitelmissa oli käyttää Prodrive-nimeä kahden ensimmäisen kautensa ajan, jonka jälkeen se olisi siirtynyt käyttämään moottorivalmistajansa Aston Martinin nimeä. Talli ei tullut hyväksytyksi.
Prodrive-yrityksen johtaja on David Richards, joka on aiemmin toiminut muun muassa F1-talli BARin ja Benettonin tallipäällikkönä.
Free Running

Free Running (Freerun) on parkourista kehittynyt liikuntamuoto, jossa pyritään olemaan pysähtymättä ja koko ajan liikkeessä. Lajien tunnetuimpia harrastajia on muun muassa itse Parkourin keksijä David Belle, Sébastien Foucan, Daniel Ilabaca ja Ryan Doyle. 
Free Runningin ja parkourin erot ja yhtäläisyydet.
Parkour pyrkii katkeamattomaan liikkeeseen pisteestä A pisteeseen B keskittymättä yksittäisiin liikeratoihin. Free Running sen sijaan keskittyy nimenomaan yksittäisten liikeratojen yhdistelyyn ja näyttävyyteen. Parkourissa kutsutaankin mieluiten näitä liikeratoja tempuiksi.
Toisaalta Freerunning muistuttaa Parkouria melko paljonkin. Koska molemmissa lajeissa liikutaan samanlaisissa ympäristöissä, on liike luonteeltaan jossain määrin samanlaista. Useat elementit toistuvat molemmissa lajeissa ja lajien synnyissäkin on paljon samaa.
Hedningarna

Hedningarna on vuonna 1987 perustettu ruotsalainen nykyaikaista kansanmusiikkia soittava yhtye, joka yhdistelee elektronisia ja rock-elementtejä vanhaan skandinaaviseen musiikkiin.
Historia.
Vuonna 1987 perustettu Hedningarna () pyrki etsimään uudenlaista äänimaailmaa rakennuttamalla uusia soittimia ja lähestymällä pohjoismaista kansanmusiikkia uudelta suunnalta. Yhtye haki vahvaa, perinteistä ammentavaa nykyaikaista musiikkia. Yhtye oli ensimmäisten joukossa luomassa uutta kansanmusiikin suuntausta. Samoilla jäljillä kulki myös muun muassa Garmarna.
Yhtyeen monipuolinen äänimaailma nousee osittain ruotsalaisten viulupelimannien perinteestä. Rytmikkyys tulee rockista tai harkitusta pyrkimyksestä ”alkukantaiseen” rytmiin ja hypnoottisuuteen. Taustalla on vahva ja tumma borduna, joka syntyy kampiliiralla tai säkkipillillä. Bassotaajuuksien lisääminen luo pelimannimusiikkiin kohtalonomaisen tunnelman ja kolmijakoinen polska vahvan poljennon.
Yhtyeen esikoisalbumi "Hedningarna" ilmestyi 1989. Yhtyeen todellinen suosio alkoi, kun Hållbus Mattssonin, Anders Norudden ja Björn Tollinin mukaan tulivat vuonna 1991 suomalaiset laulajat Sanna Kurki-Suonio ja Tellu Paulasto. Heidän kalevalapoljentoinen, karjalaisesta ja inkeriläisestä laulutyylistä ammentava laulunsa oli osa albumeja "Kaksi!" (1992) ja "Trä" (1994). "Helsingin Sanomien" Timo Kirveen mukaan ”Hedningarna-yhtyeen musiikki on komeinta mitä perinteisen musiikin elementeistä on viimeisen kymmenen vuoden aikana koko Pohjolassa saatu irti”. 
Albumilla "Hippjokk" (1997) naislaulajat eivät olleet mukana. Lähes instrumentaalina toteutetun albumin vierailijoina oli muun muassa Wimme Saari.
Yhtyeen viides albumi "Karelia visa" (1999) oli kunnianosoitus Vienan Karjalan runokylille. Yhtyeen albumeista "Karelia visa" on eniten laulajien levy ja myös suomalaisin tai suomalais-karjalaisin. Sanna Kurki-Suonion rinnalla oli tällä albumilla Anita Lehtola.
Songilo

Laulu ja soitinyhtye Songilon syntysanat lausuttiin kesällä 1974, jolloin Aarre Elo, Apeli Halinen, Jani Uhlenius ja Jukka Virtanen olivat tekemässä Lahdessa suurta Työväen urheiluliiton tapahtumaa. Miehet sattuivat urheilukentällä saman pressun alle pitelemään kesäistä sadetta. "Mehän voisimme perustaa laulu- ja soitinyhtyeen, kisälliryhmän", oli ryhmän yhteinen päätös.
Näin tapahtuikin ja joukkoon viidenneksi jäseneksi saatiin houkuteltua tunnettu uutismies Heikki Kahila, joka myöhemmin siirtyi viihdetoimittajaksi ja -tuottajaksi. Songilo esiintyi ensimmäisen kerran Finlandia-talossa Helsingissä vuonna 1976. Viisikko Elo, Halinen, Kahila, Uhlenius ja Virtanen olivat kaikki suurelle yleisölle jo ennestään tuttuja. Apeli Halinen tunnettiin työväenliikkeen kulttuuripiireissä erittäin hyvin ja hän oli myös toiminut juontajana Yleisradion TV1:n ohjelmissa. Aarre Elo ja Jukka Virtanen tekivät yhdessä Matti Kuuslan kanssa (VEK) lukuisia - joista osa myös kansainvälisesti menestyneitä - televisio-ohjelmia. Sekä Elo että Virtanen ovat - Kahilan ohessa - suomalaisen televisiotoiminnan pioneereja. Jani Uhlenius tunnetaan muusikkona ja muun muassa M. A. Nummisen pitkäaikaisena säestäjänä. Hän on esiintynyt äänilevy- ja studiomuusikon töiden lisäksi myös televisiossa toimien useampienkin ohjelmien kapellimestarina.
Songilo toimi presidentti Mauno Koiviston vaalikiertueen (1981–82) tuottajana ja yhtye myös esiintyi kyseisellä kiertueella. Yhtye teki yrityskeikkoja, suunnitteli ja tuotti monia tapahtumia sekä esiintyi monien järjestöjen (mm. ammattiliittojen) suurtapahtumissa, jos kohta pienemmissäkin. Osa ryhmän jäsenistä harjoitti myös koulutustoimintaa pitämällä esimerkiksi juontajakursseja. Ryhmä teki myös oman televisio-ohjelman "Songilo maassa, merellä ja Ilmalassa" (ohjaajana Heikki Seppälä). Tämän lisäksi ryhmä esiintyi monissa muissa tv-ohjelmissa. 
Diskografia.
Kyseiseltä LP:ltä radion kautta tulivat tutuksi mm. laulut "Vapauden kaiho", "Sukuvika - suksi ei luista", "Varis ja valtion varatyömies" sekä "Veteraanilaulu". Levyn tuottaja oli Jaakko Salo.
Teokset.
Vapauden kaiho - Songilo stoori (2012, Kellastupa Oy)
Omoottiset kielet

Omoottiset kielet muodostavat afroaasialaisiin kieliin kuuluvan kieliryhmän, jonka kieliä puhutaan Koillis-Afrikassa. Suurin osa näiden kielten puhujista asuu Lounais-Etiopiassa. Omoottisille kielille on ominaista runsas agglutinatiivisuus.
M. Lionel Bender on luokitellut omoottiset kielet kahteen pääryhmään, pohjois- ja eteläomoottisiin kieliin, joilla on lukuisia alaryhmiä:
Kuurnan kanava

Kuurnan kanava on 400 metriä pitkä kanava Pielisjoessa, Vuoksen vesistössä, Kontiolahden kunnan alueella, Joensuu–Nurmes-vesistöreitillä. Sen pudotuskorkeus on 5,6 metriä ja siinä on yksi sulku. Se rakennettiin ensimmäisen kerran vuosina 1874–1876. Kanavaa on uusittu vuosina 1968–1971, kun Kuurnan voimalaitos valmistui (1971). Tuolloin vedenkorkeus nousi voimalaitoksen yläpuolella niin paljon, että Kuurnan vanha kanava sekä Paiholan, Haapavirran, Jakokosken ja Saapaskosken kanavat menettivät merkityksensä ja jäivät pois käytöstä. Lisäksi voimalaitoksen alapuolella veden pinta oli nyt niin alhaalla että myös Utran kanava jäi pois käytöstä. 
Kanava on uittosulku. Sulussa on vaaka-akseliset segmenttiportit: kanavan alaportti on ylösnostettava jonka alitse alus kulkee. Avatun portin alikulkukorkeus on 12 metriä. Vastaavasti yläportti laskeutuu veden alle, jonka ylitse alus kulkee. Kanavan yli kulkevan läppäsillan alikulkukorkeus on suljettuna 1,8 metriä. Sillan ja porttien koneistot ovat sähkömekaanisia.
Kanavan ja avattavan sillan käyttö suoritetaan Joensuun kanavan kaukokäyttökeskuksesta. Kanavan ja sillan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
Kanavan aukioloajat:
Onnettomuus marraskuussa 2009.
Kanavalla sattui marraskuussa 2009 vakava onnettomuus, kun yläportin nostoketju katkesi kesken uiton. Yläportti romahti sulun pohjaan, jolloin valtavat vesimassat pääsivät kanavaan. Onnettomuudesta aiheutui kymmenien tuhansien eurojen vahingot niin sulkuportin korjaustoimenpiteiden kuin hajonneiden uittonippujen ja kaluston osalta. Henkilövahinkoja ei sattunut. Vahingot saatiin korjattua kevääseen 2010 mennessä.
Tallard

Tallard on ranskalainen kylä ja kunta, joka sijaitsee Provence-Alpit-Rivieran alueella ja Hautes-Alpesin departementissa.
Sijainti.
Tallard sijaitsee 20 kilometriä etelään alueen suurimmasta kaupungista Gapista ja se sijoittuu Gapista Marseilleen vievän tien varrelle. Moottoritie 5r1 päättyy juuri ennen Tallardin kylää, sen eteläpuolella sijaitsevaan La Saulcen kylään. Tallardin kylä sijaitsee 21 kilometriä La Bâtie-Vieillestä ja siellä sijaitsee Gap-Tallardin lentokenttä.
Asukkaat.
Kylän asujaimistoa kutsutaan tallardialaisiksi (tallardien). Asukasluvun kehitys on ollut verkkaisaa, mutta kuitenkin kasvuvoittoista.
Tour de France.
Vuoden 2007 Tour de France valitsi Tallardin kylän toimimaan yhdeksännen etapin lähtöpaikkana. Kilpailu oli pituudeltaan 229,5 kilometriä ja se päättyi Marseilleen.
Numero 23

Numero 23 ("The Number 23") on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut psykologinen trilleri. Elokuvan on ohjannut Joel Schumacher ja pääosaa näyttelee Jim Carrey. Elokuvan juonessa esiintuleva numeron 23 merkitys tuli tunnetuksi alun perin Illuminatus!-kirjasarjassa.
Juoni.
Rankkuri ja perheenisä Walter Sparrow saa vaimoltaan lahjaksi kirjan nimeltä "Numero 23". Walteria lukeminen ei kiinnosta paljoakaan, mutta hän aloittaa kuitenkin vaimonsa pyynnöstä. Walterin lukiessa kirjaa hän havaitsee sen muistuttavan hänen omaa elämäänsä. Samalla hän ymmärtää luvun 23 merkityksen. Luku 23 alkaa esiintyä joka paikassa, minne Walter meneekin. Luvusta tulee Walterille pakkomielle ja Walter tulee entistä vainoharhaisemmaksi päivä päivältä. Hän alkaa etsiä tietoa kirjan kirjoittaneesta Topsy Krettsistä, jota ei näytä olevan olemassa. Samalla Walter saa selville asioita, jotka mullistavat koko hänen elämänsä.
Vastaanotto.
Rotten Tomatoesin keräämistä 186:ta arvostelusta vain 8 % oli elokuvalle positiivisia. Elokuva tuotti ensimmäisellä esitysviikollaan 14 602 867 Yhdysvaltain dollaria. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti kaikkiaan 77 566 815 dollaria. Elokuvaa on kuvailtu muun muassa tahattomasti hauskaksi ja komedianäyttelijänä tunnettua Jim Carreytä pidettiin outona elokuvan vakavamielisessä pääosassa.
Kribi

Kribi on kaupunki Kamerunissa. Se sijaitsee rannikolla noin 250 km Doualasta etelään. Kaupunki on rantakaupunki, jossa on jonkin verran paikallista turismia Doulasta. Kaupungissa on kalastussatama ja kalastus merestä on kohtalaisen iso elinkeino. Sinne rakennetaan syväsatamaa ja kaasuterminaalia. 
Kaupungissa on katolinen kirkko, joka on rakennettu 1800-luvulla sekä moskeija. Kribissä on n. 60 000 asukasta (arvio vuodelta 2005).
Lionel Tertis

Lionel Tertis (29. joulukuuta 1876 – 22. helmikuuta 1975) oli englantilainen alttoviulisti. Hän kuului varhaisimpiin kansainvälistä mainetta niittäneisiin soittimensa taitajiin.
Tertis syntyi West Hartlepoolissa puolanjuutalaisille maahanmuuttajavanhemmille. Hän opiskeli alun perin viulunsoittoa, mutta siirtyi Alexander Mackenzien rohkaisemana alttoviuluun. Tertis kiersi solistina sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa. Muiden muassa Arnold Bax, Frank Bridge ja William Walton omistivat teoksiaan hänelle.
Tertis soitti vuonna 1906 tilapäisesti "Böömiläisessä kvartetissa". Hän sovitti Edward Elgarin sellokonserton alttoviululle ja perusti "Chamber Music Players" -kokoonpanon yhdessä William Murdochin, Albert Sammonsin ja Lauri Kennedyn kanssa. Hänen julkaisemaansa musiikkikirjallisuuteen lukeutuvat teokset "Cinderella No More" ja "My Viola and I".
Tertis kuoli 98-vuotiaana Wimbledonissa.
Katri Rautio

Katri Rautio, oik. ja o.s. Wendla (Vendla) Katrina Aaltola entinen Bengtsson (10. helmikuuta 1864 Pietari − 31. maaliskuuta 1952) oli Suomalaisen teatterin (nykyisin Kansallisteatteri) näyttelijä. Hän teki monia merkittäviä roolitulkintoja suomalaisen teatterin alkutaipaleella. 
Elämäkerta.
Raution vanhemmat olivat mekaanikko Sven Bernhard Bengtsson ja Gustava Karolina Walin. 
Ennen teatteriin tuloaan Bengtson oli käynyt Pietarissa kirkkokoulua, Hämeenlinnan ruotsalaista tyttökoulua ja saanut yksityisopetusta. Näyttelijä Niilo Sala opetti Katrille suomen kieltä ja mitä todennäköisimmin tartutti hänen innostuksen näyttelemiseen ja antoi hänelle siihen perusopetusta.
Bengtsson oli vasta 17-vuotias, kun hän sai ensimmäisen kiinnityksensä Suomalaiseen teatteriin vuonna 1880, ja palkkaajana oli suomalaisen teatterin isäksi yleisesti tunnustettu teatterinjohtaja Kaarlo Bergbom. 
Bengtsson avioitui 1883 teatterin toisen näyttelijän Alex Raution (1857–1916) kanssa. Avioliitosta syntynyt poika, Markus Rautio eli Markus-setä, oli Yleisradion lastenohjelmien muun muassa Lastentunnin toimittaja.
Jäätyään kansallisteatterista 1917 eläkkeelle Katri Rautio toimi Kansallisteatterin oppilaskoulun ja Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulun johtajana ja esitti keskeisiä rooleja kolmessa mykkäkauden elokuvassa ja tuberkuloosin valistuselokuvassa..
Rautio oli Suomen näyttelijäliiton kunniajäsen vuodesta 1917. Tasavallan presidentti myönsi Rautiolle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1948.
Pebble in the Sky

Pebble In the Sky on Isaac Asimovin kirjoittama tieteisromaani, joka sijoittuu kaukaiseen tulevaisuuteen, jossa ihmiskunta on levittäytynyt Linnunrataan asuttaen miljoonia maailmoja. Linnunradan kaikki asutut maailmat kuuluvat Galaktiseen Imperiumiin.
Juoni.
Tarina sijoittuu vuoteen 827 galaktista aikaa, jota lasketaan siitä lähtien, kun Galaktinen Imperiumi yhdisti koko Linnunradan Trantorin alaisuuteen. Tapahtumapaikkana on syrjäinen ja köyhä Maa-niminen planeetta Siriuksen sektorilla, jonka pinta on radioaktiivinen muutamia pieniä maa-alueita lukuun ottamatta.
Tarina alkaa kuitenkin vuodesta 1949, kun eläkkeellä oleva räätäli Joseph Schwartz on kävelyllä Chicagon kaduilla. Hän on juuri astumassa kadulla makaavan räsynuken yli, kun läheisessä rakennuksessa tapahtuu vahingossa outo ydinreaktio. Salaperäinen säde polttaa tiensä läpi seinän ja osuu suoraan Joseph Schwartziin.
Seuraavaksi olemme kymmenien tuhansien vuosien päässä tulevaisuudessa radioaktiivisen Maa-planeetan pinnalla, yhdellä sattumalta radioaktiivisuudelta säästyneellä alueella lähellä Chica-nimistä kaupunkia. Schwartz ilmestyy tyhjästä ilmasta sinne ja kauhukseen huomaa olevansa täysin oudossa paikassa, jossa kukaan ei ymmärrä hänen puhettaan. Schwartz löytää tiensä läheiselle farmille, jossa asuva pariskunta luulee hänen olevan kehitysvammainen. Koska Schwartz on näemmä täysin tuntematon ihminen, niin pariskunta tarjoaa häntä lisätienestien toivossa paikallisen tiedemiehen salaiseen ja laittomaan hengenvaaralliseen kokeeseen joka kiihdyttää nisäkkäiden aivotoimintaa. Kokeen ansiosta Schwartz oppii pian puhumaan ja ymmärtämään galaktista yleiskieltä.
Samaan aikaan Maahan saapuu Bel Arvardan -niminen kuuluisa arkeologi, jolla on naurettava teoria, että Maa olisi planeetta, jolla ihmiskunta syntyi ja lähti leviämään Linnunrataan. Hän haluaa suorittaa kaivauksia vaarallisessa radioaktiivisessa Maassa löytääkseen todisteita teorialleen.
Maa on syrjäinen ja unohdettu. Vaikka Imperiumi hallitseekin sitä Valtuutettunsa ja sotavoimiensa välityksellä, niin Maan ihmisiä todellisuudessa johtavat uskonnolliset fanaatikot, jotka eivät ole unohtaneet myyttistä aikaa kun Maa oli kaikkien maailmojen herra. He vihaavat Trantorin perustamaa Galaktista Imperiumia ja Maa on kapinoinut muutamaan otteeseen sitä vastaan huonolla menestyksellä. Nyt Maata johtavilla fanaatikoilla on kuitenkin uusi, kauhea suunnitelma, jolla he voivat tuhota Galaktisen Imperiumin kertaheitolla ja Maa nousisi fanaatikkojen mielestä oikeutettuun asemaan Linnunradan johtajana.
Gipsy Kings

Gipsy Kings on ranskalainen yhtye, jonka jäsenet ovat romaneja. Musiikki edustaa tyyliltään pop-vaikutteista flamencoa, flamencorumbaa ja katalonialaista rumbaa.
Yhtyeen muodostavat Reyesin ja Baliardon sukujen jäsenet. Reyesit pakenivat Espanjan sisällissodan aikana Koillis-Espanjasta Arlesiin Ranskaan. Yhtyeen alkuperä on José Reyesin ja hänen neljän poikansa (Pablo, Nicolas, Patchai ja Canut) 1970-luvulla perustamassa José Reyes &amp; Los Reyes -yhtyeessä. José Reyes aloitti laulajan uransa serkkunsa flamencokitaristi Ricardo Baliardon kanssa 1960-luvulla. He saivat vaikutteita Django Reinhardtilta, jonka sanotaan luoneen mustalaisjazzin (ransk. "jazz manouche").
Gipsy Kingsin nosti kansainväliseen suosioon albumi "Gipsy Kings" (1988), jolle sisältyivät hitit ”Djobi djoba”, ”Bamboleo” ja ”Un amor”. Tultuaan julkaistuksi Yhdysvalloissa albumi vietti listoilla 40 viikkoa. Yhtyeen muihin kappaleisiin lukeutuvat rumbaversio Domenico Modugnon hitistä ”Volare” (alkuperäiseltä nimeltään ”Nel blu dipinto di blu”) sekä cover Eaglesin ”Hotel Californiasta”. Instrumentaalikappaleita ovat ”Inspiration” ja ”Moorea”. Vuonna 1991 yhtye esiintyi vierailevana artistina nimellä Alma de Noche Bananaraman kappaleella ”Long Train Running”.
Tuottaja Claude Martinez ehdotti vuonna 1986 sähköbasson, syntetisaattorin ja rumpujen lisäämistä siihen asti olemassa olleeseen flamenco-soundiin.
Pääasialliset säveltäjät ja sovittajat ovat Nicolas Reyes ja Tonino Baliardo. Baliardon mukaan hän tekee musiikin ja Nicolas Reyes laulaa. 
Gipsy Kings palkittiin vuonna 1993 vuoden parhaan popalbumin Latin Grammy -palkinnolla samana vuonna julkaistusta albumista "Love and Liberté". 
"Savor flamenco" (2013) palkittiin Grammy-palkinnolla parhaana maailmanmusiikkialbumina vuonna 2014. "Savor flamenco" oli ensimmäinen albumi, jonka kaikki kappaleet yhtye sävelsi ja tuotti itse.
Gipsy Kingsin versio ”Hotel California” -kappaleesta oli mukana elokuvassa Big Lebowski (1998). Randy Newmanin säveltämän kappaleen ”You've Got a Friend In Me” cover-versio oli Toy Story 3 -animaatioelokuvan (2010) tunnussävelmänä. Gipsy Kings esitti Walt Disneyn "Pinocchio"-animaatioelokuvan kappaleen ”I've Got No Strings” flamencorumba-versiona suoraan vähittäismyyntiin julkaistussa "Simply Mad About the Mouse" -kokoelmassa (1991). 
Vuonna 1995 ilmestyi kokoelma "The Best of the Gipsy Kings". Yhtyeen kitaristi Tonino Baliardo julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa vuonna 2003. 
Gipsy Kingsin maailmanlaajuinen levymyynti on noin 20 miljoonaa. Greek Theatre Los Angelesissa on kunnioittanut yli 100 000 lippua myyneitä esiintyjiään ottamalla ne Wall of Fame -kunniagalleriaan. 
Alkuperäisen yhtyeen jäsenet ovat perustaneet omia yhtyeitä: André Reyes esiintyy yhtyeessä Gipsy Kings by André Reyes, Chico Bouchikhi yhtyeessä Chico &amp; The Gypsies sekä yhdessä Canut Reyesin ja Paul Reyesin kanssa yhtyeessä The Original Gypsies. Nicolas Reyesin ja Tonino Baliardon yhtye on The Gipsy Kings feat. Nicolas Reyes and Tonino Baliardo.
Sateen jälkeen (elokuva)

Sateen jälkeen () on Takashi Koizumin ohjaama ja Akira Kurosawan käsikirjoittama elokuva, joka sijoittuu 1700-luvun Japaniin. Elokuva perustuu Shugoro Yamamoton novelliin.
Juoni.
Elokuvan päähenkilö on samurai Ihei Misawa ("Akira Terao"), joka on isännätön ("rōnin") japanilaisen miekkailun ("kenjutsu") opettaja. Hän vaeltaa feodaaliajan Japanissa etsien alansa töitä yhdessä vaimonsa Tayo Misawan kanssa. Vaikka Ihei Misawa on taidokas miekkamies ja kuuluisan miekkakoulukunnan ("Mugai-ryū") opetusluvan ("Menkyo kaiden") ansainnut miekkailunopettaja, ei hän ole onnistunut saamaan pysyvää työpaikkaa. Hyväluontoinen ja rauhallinen samurai tuntuu ärsyttävän ylempiään ja huono onnikin tuntuu seuraavan tätä hyväsydämistä miestä paikasta toiseen. Vaelluksellaan antisankari Misawa tekee kuitenkin suuren vaikutuksen feodaali-herra Nagai Izumi no kami Shigeakiin (jota esittää japanilaisen näyttelijän Toshirō Mifunen poika Shirō Mifune), joka haluaa tästä vaatimattomasta samuraista klaaninsa uuden miekkailunopettajan. Ajatus roninista klaanin miekkailunopettajana ei kuitenkaan miellytä kaikkia klaanin virkailijoita. Samalla Misawa on hankkinut itselleen vihamiehiä läheisen kaupungin miekkailukoulusta eli kenjutsu-dojolta voittamalla raha-ottelussa kaikki paikalliset miekkailuntaitajat.
Palkinnot.
Nippon Akademī -palkinto.
Vuodelta 2001 palkittu 
Venetsian elokuvajuhlat.
'CinemAvvenire' Award 1999
Mirjam Salminen

Mirjam Salminen (ent. Joutsen, s. 1929, Sortavala) on suomalainen näyttelijä. Salminen toimi myös kuvaussihteerinä 1950-luvulta alkaen.
Elokuvarooleja Salmisella on harvakseen, mutta kuitenkin muutamia. Ensimmäinen elokuvarooli oli miehensä Ville Salmisen elokuvassa "Evakko" (1956) ja viimeinen kaksikymmentä vuotta myöhemmin elokuvissa "Tapahtui kaukana" (1949), "Rosvo-Roope" (1949), "Köyhä laulaja" (1950), "Tapahtui kaukana" (1950), "Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta" (1950), "Rintamalotta" (1956), "Anu ja Mikko" (1956), "Kuriton sukupolvi" (1957), "Taas tyttö kadoksissa!" (1957), "Vääpelin kauhu" (1957), "Kulkurin masurkka" (1958), "Asfalttilampaat" (1968), "Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut" (1969), "Kun taivas putoaa..." (1972) ja "Lottovoittaja UKK Turhapuro" (1976).
Mirjam Salminen näytteli mm. pakolaisäitiä elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla" (1968) ja "Pohjantähti" (1973).
Mirjam ja Ville Salmisen poika on elokuvaaja Timo Salminen.
Tatsuya Nakadai

 Tatsuya Nakadai (; 13. joulukuuta 1932 Tokio, Japani – 8. marraskuuta 2025 Tokio, Japani) oli japanilainen näyttelijä. Hän näytteli vuoteen 2006 mennessä 126 japanilaisessa elokuvassa, joista pääroolia Akira Kurosawan kuuluisissa elokuvissa "Ran" ja "Kagemusha – varjokenraalissa" kaksoisroolissa Takeda Shingen daimiota ja tämän vaihdokasta – "Kagemushaa" ja lisäksi sivuroolia monissa muissa Kurosawan elokuvissa, sekä palkitussa elokuvassa "Sateen jälkeen" miekkailunopettaja Tsuji Gettanin sivuroolia.
Nakadai syntyi Tokiossa 1932. Hän oli toiseksi vanhin perheen neljästä lapsesta. Hän kasvoi Chibassa, missä hänen isänsä työskenteli linja-autonkuljettajana. Isä kuoli vuonna 1941, ja äiti muutti sitten lastensa kanssa Aoyamaan.
Nakadai aloitti Haiyūzan teatterikoulun 1952. Koulussa harjoiteltiin uutta "shingeki"-suuntausta, joka hylkäsi klassiset japanilaiset "nō"- ja "kabuki"-perinteet ja haki vaikutteita länsimaisesta realismista.
Nakadai sai huomiota jo vuonna 1955 teatterituotannossa nimeltä "Yurei". Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran elokuvissa. Nakadai teki vuoteen 1960 mennessä yli 20 elokuvaa. Niiden joukossa kolme elokuvaa Masaki Kobayashin "Ihmisen kohtalo" -sarjaan. Kobayashin ja Nakadain yhteistyö oli alkanut jo Nakadain ensimmäisestä elokuvasta, ja heidän yhteistyönsä jatkui kolme vuosikymmentä.
Nakadai tunnetaan monista "chanbara"- eli samuraielokuvista. Niistä tunnettuja ovat muun muassa Kobayashin ohjaama "Harakiri" (1962), jossa Nakadai näyttelee pääroolia isännättömänä samuraina, ja komediallinen "Kiru" (1968).
Nakadai teki pitkään yhteistyötä ohjaaja Akira Kurosawan kanssa. Hän näytteli sankari Toshirō Mifunen vastustajaa Kurosawan samuraielokuvissa "Yojimbo – onnensoturi" (1961) ja "Samuraimiekka" (1962). Kurosawan elokuvassa "Taivas ja helvetti" (1963) Nakadai on puolestaan etsivä. Nakadai palasi Kurosawan elokuviin vielä 1970-luvun lopulla, kun hän oli pääroolissa historiallisissa "jidaigeki"-elokuvissa "Kagemusha – varjokenraali" (1980) ja "Ran" (1985). Jälkimmäisessä elokuvassa Nakadai näytteli hieman yli 50-vuotiaana paljon vanhempaa maailmaa pelkäävää ja lohdutonta sotaherraa, joka oli maskeerattu kummitusmaiseksi.
Vaikka Nakadai jatkoi elokuvauraansa vielä pitkälle 2000-luvulle, hän piti itseään teatterinäyttelijänä. Hänen viimeisten vuosien tunnustetuimmat työnsä tulivatkin teatterista, missä hän oli pääroolissa muun muassa "Kauppamatkustajan kuoleman", "Barrymoren" ja "Don Quijoten" tuotannoissa.
Springfield (Manitoba)

Springfield on vuonna 1873 perustettu maalaiskunta Manitoban provinssissa Kanadassa, provinssin pääkaupunki Winnipegin läheisyydessä. Vuonna 2006 kunnassa oli 12 990 asukasta.
Springfieldin tärkein elinkeino on maanviljely, mutta monet asukkaista käyvät töissä Winnipegissä. Winnipegin ja Springfieldin rajalta löytyy myös modernia teollisuusaluetta. Pääosin maakuntaa hallitsee maaseutu peltoineen, ja itärajalla vastassa on Agassizin metsä, joka on suojelualue.
Kunnan hallinnollinen keskus sijaitsee Oakbankin kylässä. Muita taajamia ovat Dugald, Anola, Cook's Creek ja Glass.
We Are the Winners

We Are the Winners oli Liettuan edustuskappale vuoden 2006 Eurovision laulukilpailussa. Sen esitti kuusihenkinen yhtye LT United. Kappale oli semifinaalissa viides ja pääsi näin finaaliin, jossa se sijoittui kuudenneksi. Kappaleelle buuattiin yleisöstä niin semifinaalissa kuin finaalissakin. Buuausta kuultiin myös, kun selvisi, että kappale oli päässyt finaaliin ja silloin, kun se sai finaalissa korkeita pisteitä (esim. Irlannilta täydet 12 ja Latvialta 10). 
Kappaleessa hoetaan toistuvasti lauseita "We are the winners of Eurovision" ja "Vote for the winners". Kappaleessa kuullaan myös viulusoolo, jonka aikana Euroviisu-esityksessä eräs yhtyeen jäsenistä riehuu lavan etuosassa. Kappaleelle ei ennakoitu kummoisempaa menestystä, ja siitä tulikin yksi kisojen yllättäjistä.