tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Norjalainen villapaita

”Norjalainen villapaita” on Juice Leskisen kappale vuodelta 1991. Se sisältyi Juice Leskinen Grand Slamin albumiin "Taivaan kappaleita", ja se ilmestyi myös singlenä (B-puolella ”Mummon sekomehu”). Kappaletta pidetään yhtenä Leskisen myöhäistuotannon huipuista. 
Kappale kertoo huonokuntoisten lauluntekijöiden kohtaamisesta. Siinä on nähty kunnianosoitus sekä Juha Vainiolle että The Beatlesille, jonka ”Norwegian Wood” -kappaleen säkeistön sävelkulusta osa toistuu ”Norjalaisen villapaidan” A-osan alussa. Kappale alkaa sanoilla "Mies tuli vuonolta / näyttäen huonolta / norjalaispaitoineen", ja siinä on poikkeuksellinen sisäsointujono "Poljennon rennon ja hennon / John Lennon / loi viehätystaitoineen". Kappaleessa on myös pieni viittaus Irwin Goodmanille sanoilla "Elää kenties / joka päivä se mies / joka rentuksi mainittiin"."
Juice Leskinen on kertonut saaneensa idean lauluun Juha Vainion kuoleman jälkeen näkemästään unesta. Unessa Leskiselle kerrottiin puhelimessa, että Vainiolta on jäänyt yksi sanoitus kesken, mutta levy-yhtiön lähettämässä faksissa oli vain laulun otsikko.
Levyllä ”Norjalaisen villapaidan” esittävät Juice Leskinen (laulu), Anssi Tikanmäki (kosketinsoittimet ja taustalaulu), Ila Loueranta (akustinen kitara ja taustalaulu), Jari Yliaho (akustinen kitara ja taustalaulu), Antti Tammilehto (basso ja taustalaulu), Vesa Sytelä (mandoliini ja taustalaulu) ja Eero ”Safka” Pekkonen (haitari).
Mä lähden maalle

Mä lähden maalle on Juice Leskisen ja Mikko Alatalon kappale vuodelta 2004. Se sisältyy albumiin "Senaattori ja boheemi". Laulu alkaa sanoilla "Mä lähden maalle / jos vain lupaat kyydin kaupunkiin." Siinä on nähty ironista maalaisnostalgiaa ja huumoria: maalle olisi ihana päästä, kunhan pääsee yöksi takaisin sivistyksen pariin.
Fred (jalkapalloilija, 1979)

Helbert Frederico Carreiro da Silva eli Fred (s. 18. elokuuta 1979 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Australian A-Leaguen Melbourne Heartia.
Ura.
Fred aloitti uransa Brasilian alemmilla sarjatasoilla ja edusti muun muassa América Mineiroa ja Guarania. Vuonna 2006 hän siirtyi australialaiseen Melbourne Victoryyn, jossa hän oli tärkeässä osassa joukkueen voittaessa A-Leaguen mestaruuden. Adelaide Unitedia vastaan pelatussa loppuottelussa, jonka Melbourne voitti lopulta maalein 6–0, hän syötti neljä Archie Thompsonin viidestä maalista.
Mestaruuskausi jäi Fredin ainoaksi Melbournessa, sillä kaudeksi 2007 hän siirtyi Yhdysvaltain Major League Soccerin D.C. Unitediin. Esikoiskaudellaan Washingtonissa hän teki seitsemän maalia ja antoi kahdeksan maaliin johtanutta syöttöä, mitkä auttoivat joukkueen MLS Supporters’ Shieldin voittoon. Vuoden 2008 Lamar Hunt U.S. Open Cupissa D.C. United ylsi Charleston Batteryn ohella loppuotteluun, jossa Fred teki joukkueensa 2–1-voittomaalin. Marras–joulukuussa 2008 hän teki lyhyen paluun Australiaan, minkä aikana hän pelasi lainasopimuksella A-Leaguen Wellington Phoenixissä.
Tammikuussa 2010 Fred siirtyi MLS:n tulokasjoukkue Philadelphia Unioniin. Hän kuului Philadelphian runkopelaajiin joukkueen esikoiskaudella 2010 ja pelasi 25 ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Fredin sopimus Philadelphian ja MLS:n kanssa päättyi kauteen 2010. New England Revolution varasi hänen MLS-oikeutensa joulukuussa 2010 järjestetyssä MLS Re-Entry Draft -varaustilaisuudessa, mutta hän palasi lopulta entiseen seuraansa D.C. Unitediin, joka hankki hänen oikeutensa New Englandilta vaihdossa varausoikeuteen vuoden 2012 MLS SuperDraft -varaustilaisuudessa. Tällä välin seuraan oli liittynyt myös Fredin pikkuveli Junior Carreiro.
Fredin toinen etappi Washingtonissa kesti vain puoli kautta. Heinäkuussa 2011 seura päästi hänet vapaalla siirrolla australialaiseen Melbourne Heartiin, joka on hänen kaudella 2006–2007 edustamansa Melbourne Victoryn paikallisvastustaja.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1964

Tokion olympialaisten jalkapalloturnaukseen selviytyi karsintojen kautta 15 joukkuetta, isäntämaa Japani ja edellisten olympiakisojen voittaja Jugoslavia pääsivät kisoihin automaattisesti. Kisoihin selviytyneistä joukkueista Italia hylättiin ja Pohjois-Korea vetäytyi turnauksesta, jolloin turnaus pelattiin 14 joukkueen kesken. Italian osallistuminen evättiin, sillä maata syytettiin ammattilaisjalkapalloilijoiden käytöstä karsinnoissa. Italian paikkaa tarjottiin Puolalle, joka kieltäytyi osallistumasta turnaukseen. Pohjois-Korea vetäytyi olympialaisista johtuen KOK:n ja GANEFO-liikkeen erimielisyyksistä.
Turnauksen alkua varjosti Etelä-Amerikan karsintojen ottelussa Perun ja Argentiinan välillä tapahtunut tragedia. Limassa pelatussa ottelussa tapahtuneessa mellakassa menehtyi 328 ihmistä. Onnettomuus on jalkapallohistorian suurin.
Olympiakultaa voitti Unkari Ferenc Benen johdolla. Kisojen maalikuninkuuden voittanut Bene teki suurimman osan Unkarin maaleista turnauksessa.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen oli jaettu Euroopan maille 5 paikkaa, Aasian maille 3, Afrikan maille 2 ja Etelä-Amerikan maille 2 ja Pohjois ja Keski-Amerikan maille 1 paikka. Kisoihin ilman karsintoja selviytyneitä Jugoslaviaa ja Japania ei laskettu mukaan maanosakiintiöön.
Joukkueet.
Saksa osallistui vuoden 1964 olympialaisiin yhteisjoukkueella. Maiden jalkapallojoukkueiden yhdistämiseen ei suostuttu, jolloin Itä-Saksa ja Länsi-Saksa pelasivat Saksojen sisäisen karsinnan, jonka voittaja sai osallistumisoikeuden olympiakarsintaan. Kaksoisottelun voitti Itä-Saksa, joka eteni karsinnoista olympiaturnaukseen. Itä-Saksa ei ollut KOK:n jäsen, eikä sillä näin ollut osallistumisoikeutta olympialaisiin, jolloin maa osallistui turnaukseen Saksan nimellä, osana Saksojen yhteisjoukkuetta. Maan jalkapallojoukkue koostui kuitenkin itäsaksalaisista pelaajista ja käytännössä kyseessä oli Itä-Saksan maajoukkue. Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA katsoo että Tokion olympialaisiin osallistui Itä-Saksan maajoukkue.
Egypti osallistui Tokion olympialaisiin Yhdistyneen arabitasavallan nimellä, mitä nimeä maa käytti itsestään aina vuoteen 1971, vaikka Syyria oli eronnut maiden valtioliitosta jo vuonna 1961. FIFA taas käyttää omissa tilastoissaan maasta nimeä Egypti.
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Lohko D
Maalintekijät.
Turnauksen mkuninkuuden voitti Unkarin Ferenc Bene 12 maalillaan.
Peggy Lipton

Peggy Lipton Jones (30. elokuuta 1946 – 11. toukokuuta 2019) oli yhdysvaltalainen televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti televisiosarjoista "The Mod Squad" ja "Twin Peaks".
Televisiosarjassa "The Mod Squad" Lipton esitti yhtä kolmesta peitetehtäviin määrätystä ”hippipoliisista”. Sarja oli ensimmäisiä, jotka pyrkivät tutkimaan vakavasti nousevaa vastakulttuuria, ja toisaalta ensimmäisiä, jonka näyttelijäkokoonpanossa oli edustajia useammasta etnisestä ryhmästä. Lipton voitti roolistaan Golden Globe -palkinnon ja oli ehdolla Emmy-palkintoon.
"The Mod Squadin" jälkeen Lipton piti pitkän tauon ja keskittyi lastensa kasvattamiseen. Hän palasi 1990-luvulla televisioon David Lynchin sarjassa "Twin Peaks", jossa hän näytteli Double R Diner -kahvilan pitäjää Norma Jenningsia. Lipton palasi sarjaan vuoden 2017 uudessa kaudessa.
Peggy Lipton syntyi New Yorkissa asianajaja Haroldin ja taiteilija Ritan perheeseen. Vuosina 1974–1987 hän oli naimisissa Quincy Jonesin kanssa. Avioliitosta syntyi kaksi tytärtä, joista toinen on näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja Rashida Jones.
Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälinen liitto

Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälinen liitto (VAKL) () oli vuosina 1949–2006 toiminut kansainvälinen ammattiyhdistysten keskusjärjestö. VAKL lakkautettiin sen yhdistyttyä Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestöön. Jäseniä oli vuonna 2006 155 miljoonaa 148 maassa. 
Historia.
VAKL perustettiin Lontoossa vuonna 1949, kun läntisten maiden ammattiliitot erosivat Maailman ammattiyhdistysten liitosta. CIA tuki Brysseliin asettunutta VAKL:ia, ja VAKL:issa erityisesti englantilaiset ja amerikkalaiset ammattiyhdistysjohtajat tukivat Marshall -suunnitelmaa. VAKL kielsi jäsenjärjestöjään tekemästä yhteistyötä Neuvostoliiton ammattiyhdistysliikkeen kanssa. Vuonna 1956 VAKL perusti kansainvälisen solidaarisuusrahaston, joka kanavoi rahaa Unkarin kapinoiville työläisille. Unkarin kansannousun epäonnistuttua VAKL auttoi pakolaisten ammattiliittoja. Yhdysvaltojen AFL-CIO erosi VAKL:sta vuonna 1969, minkä jälkeen VAKL:n tärkein jäsenjärjestö oli englantilainen TUC.
Stefani Miglioranzi

Stefani Miglioranzi (s. 20. syyskuuta 1977 Poços de Caldas, Minas Gerais, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti viimeksi Major League Soccerin Philadelphia Unionia.
Ura.
Italialais-portugalilaista sukua oleva Miglioranzi muutti 12-vuotiaana perheensä mukana Yhdysvaltoihin ja vietti nuoruusvuotensa New Yorkin Port Chesterissä. Hänet valittiin Metro Atlantic Athletic Conferencen vuoden tulokkaaksi vuonna 1995 pelatessaan jalkapalloa Iona Collegen yliopistojoukkueessa Gaelsissa. Ionasta hän siirtyi St. Johnin yliopistoon, jonka joukkueen Red Stormin kanssa hän voitti kansallisen vuonna 1996.
Chicago Fire varasi Miglioranzin Major League Socceriin vuoden 1999 MLS College Draftin kolmannella kierroksella, mutta MLS-sopimuksen solmimisen sijaan hän siirtyi Englantiin, jossa hän edusti kahdeksan kauden ajan 1. divisioonan Portsmouthia ja 2. divisioonan (myöhemmin Ykkösliigan) Swindon Townia. Hän kärsi Englannin-vuosiensa aikana useista loukkaantumisista, mutta ehti edustaa Swindonia yli 120 liigaottelussa. Vuonna 2004 Swindon ja Miglioranzi ylsivät Mestaruussarjan nousukarsintoihin.
Miglioranzi palasi Yhdysvaltoihin kaudeksi 2006 ja liittyi Los Angeles Galaxyyn, mutta pelasi vain kolmessa ottelussa ja siirtyi kauden päätyttyä Columbus Crew’hin. Columbusissa hän on oli osa MLS Supporters’ Shieldin ja MLS Cupin kaudella 2008 voittanutta joukkuetta. Kaudella 2009 hän edusti toistamiseen Los Angelesiä.
Kaudeksi 2010 Miglioranzi siirtyi MLS:n tulokasjoukkue Philadelphia Unioniin, joka varasi hänet vuoden 2009 MLS Expansion Draft -laajennusvaraustilaisuudessa. Esikoiskaudella 2010 hän kuului joukkueen runkopelaajiin, mutta kaudella 2011 vastuu väheni, eikä hän saanut jatkosopimusta kauden päätyttyä.
Angel Bust

Angel Bust (s. 30. marraskuuta 1970 Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen pornonäyttelijä.
Ura.
Bust aloitti uransa stripparina ja myöhemmin teki ensiesiintymisensä pornoelokuvissa vuonna 1992, elokuvassa "Boobarella". Sittemmin hän esiintyi noin 50 elokuvassa ja lopetti näyttelemisen vuoden 1995 lopulla keskittyäkseen täysipäiväisesti strippaamiseen.
Dave Myrie

Dave Andrew Myrie Medrano (s. 1. kesäkuuta 1988 Puerto Viejo, Costa Rica) on costaricalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa norjalaista Fredrikstadia.
Myös Myrien veli Roy Myrie on jalkapalloilija.
Seurajoukkueura.
Myrie edusti juniorina kahden kauden ajan espanjalaisseura Cádizia. Palattuaan kotimaahansa hän pelasi Puntarenasin ja Alajuelensen joukkueissa maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa kaudet 2007–2009.
Syyskuussa 2009 Myrie teki sopimuksen Yhdysvaltain Major League Soccerin Chicago Firen kanssa. Kaudeksi 2010 hän siirtyi MLS:n tulokasjoukkue Philadelphia Unioniin, joka varasi hänet vuoden 2009 MLS Expansion Draft -laajennusvaraustilaisuudessa. Myrie oli avauskokoonpanossa joukkueen tehdessä MLS-ensiesiintymisensä 25. maaliskuuta Seattle Soundersiä vastaan, mutta hänet vapautettiin sopimuksestaan pian ottelun jälkeen.
Yhdysvalloista Myrie palasi Costa Ricaan, jossa hän liittyi Limónin joukkueeseen. Elokuussa 2011 hän siirtyi Norjan Tippeligaenin Fredrikstadiin.
Maajoukkueura.
Myrie kuului Costa Rican maajoukkueeseen alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007.
Costa Rican A-maajoukkueessa Myrie debytoi 17. marraskuuta 2010 ottelussa Jamaikaa vastaan. Hänet valittiin joukkueeseen vuoden 2011 Keski-Amerikan-mestaruuskilpailuihin.
Sagoninkiuru

Sagoninkiuru ("Mirafra pulpa") on itäafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Etiopian eteläosan, Kenian pohjois-, keski- ja kaakkoisosat sekä Koillis-Tansanian. Herbert Friedmann kuvaili lajin holotyypin Etiopian Shoan provinssin Saganjoelta 1930.
Ruskosauvasirkka

Ruskosauvasirkka (C"arausius morosus") on lemmikkieläimenä suosittu ja helppohoitoinen kummitussirkkalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskosauvasirkka on vihreä tai ruskea, siivetön, pitkänomainen hyönteinen, joka muistuttaa oksaa. Tuntosarvet ovat vartaloon nähden melko pitkät. Täysikasvuinen naaras on 8–10 cm pitkä ja etummaisten jalkojen tyvissä on punaista väriä. Toukilla punainen väri ei juuri erotu. Koirasyksilöt ovat äärimmäisen harvinaisia.
Elintavat.
Ruskosauvasirkka on enimmäkseen yöaktiivinen hyönteinen, joka lepää päivät tekeytyen oksaksi. Se on kasvinsyöjä, joka käyttää ravinnokseen monia eri kasvilajeja. Enimmäkseen ruskosauvasirkan tulisi syödä vadelman lehtiä, omenan lehtiä ja myrkyttömiä ruusun lehtiä. Useimpien kummitussirkkojen tapaan ruskosauvasirkka lisääntyy täysin neitseellisesti. Gynandromorfeja yksilöitä on tavattu. Naaras tuottaa täysikasvuiseksi tultuaan joka päivä noin neljä kappaletta 2 mm:n pituisia munia, koko loppuelämänsä ajan. Munien kuoriutumisessa kestää muutamasta kuukaudesta jopa puoleen vuoteen. Vastakuoriutunut sauvasirkka on noin kolmen sentin pituinen ja erittäin hento. Muodonvaihdos on vaillinainen. Sauvasirkka elää noin vuoden ikäiseksi, mutta vanhempiakin yksilöitä on tavattu.
Levinneisyys.
Laji esiintyy luonnonvaraisena mm. Intiassa ja Sri Lankalla. Karanneista tai luontoon päästetyistä yksilöistä on muodostunut pysyviä kantoja ympäri maailmaa.
The Ultimate Collection (Michael Jackson)

Michael Jackson: The Ultimate Collection on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin seitsemäs kokoelmalevy sekä kokoelmaboksi, joka julkaistiin marraskuussa 2004. Se sisältää neljä CD:tä ja yhden DVD:n. Boksia on myyty yli miljoona kappaletta maailmanlaajuisesti. Siltä julkaistiin ainoana singlenä kappale ”Cheater”. Albumin DVD-osio julkaistiin myöhemmin vuonna 2005 erikseen nimellä "".
Albumin tiedot.
Boksi sisältää pääasiassa Jacksonin hittejä vuosien 1979–2001 studioalbumeilta "Off the Wall", "Thriller", "Bad", "Dangerous", "" ja "Invincible". Merkittävimpiä julkaisuja ovat demoversiot kappaleista ”P.Y.T. (Pretty Young Thing)”, ”Shake a Body”, ”Cheater” ja ”We Are the World”. Boksi sisältää lisäksi kahdeksan aiemmin julkaisematonta, Jacksonin itse kirjoittamaa kappaletta, kuten ”Beautiful Girl”, ”The Way You Love Me” ja ”We’ve Had Enough”. Kappale ”The Way You Love Me” julkaistiin uudelleen miksattuna nimellä ”(I Like) The Way You Love Me” joulukuussa 2010 postuumialbumilla "Michael".
Harvinaisuudet.
Koko versio kappaleesta ”You Can’t Win” oli saatavissa ainoastaan 12 tuuman singlenä. Kappale ”Someone in the Dark” julkaistiin ensimmäisen kerran kaksiosaisena soundtrack-albumilla "E.T. the Extra-Terrestrial" vuonna 1982 sekä myöhemmin "Thrillerin" erikoisversiossa vuonna 2001. Varhainen versio kappaleesta ”Dangerous” sekä kappale ”Monkey Business” olivat aikaisemmin saatavissa ainoastaan vuoden 2001 "Dangerousin" harvinaisella erikoisversiolla. Kappale ”Someone Put Your Hand Out” on Pepsin tukema kasettisingle, joka julkaistiin Euroopassa Dangerous World Tourin promootiona. Kappale ”On the Line” oli osa vuonna 1997 julkaistua boksia "Michael Jackson’s Ghosts".
Kappalelistat.
Rajoitettu Japanin versio.
Japanissa julkaistu versio sisältää viisi ylimääräistä kappaletta: ”Blame It on the Boogie”, ”Human Nature”, ”Another Part of Me”, ”Heal the World” ja ”One More Chance”.
Rakkauden ammattilainen

”Rakkauden ammattilainen” on Juice Leskisen kappale vuodelta 1986, jolloin se julkaistiin ”Vaasankin veri vapisee” -singlen B-puolena. Se sisältyi myös Juice Leskinen Grand Slamin albumiin "Yölento." Kappale alkaa sanoilla "Hän on opetellut rakastamaan hän on vailla koulutusta / siksi arvostelijoissaan aiheuttaa pahennusta. / Ne häntä piikittelee mutta hän sen kestää kyllä / hän ei rakkautta tee hän pitää sitä yllä".
”Rakkauden ammattilainen” kertoo uhrautuvasta rakkaudesta, ja siinä on viittauksia Jeesukseen, kun kerrotaan miten rakkauden ammattilaisen nilkat ja ranteet naulataan. Toisaalta kappaleen ei voi sanoa kertovan suoraan sen enempää prostituoiduista kuin Jeesuksestakaan. Juice Leskinen kertoi saaneensa idean Kari Peitsamon ”Amatöörirakastaja”-kappaleen nimestä.
Valencian lentoasema

Valencian lentoasema (, ) on julkinen lentoasema, joka sijaitsee 8 kilometriä Valenciasta länteen. Vuonna 2007 avattiin Lentoaseman terminaalin alla oleva Valencian metron linjojen 3 ja 5 pysäkki "Aeropuerto". Metrolinja kulkee lentoasemalta Valencian ydinkeskustaan, jonne matka kestää 15 minuuttia, ja aina merenrannalle saakka. Valenciaan operoivia lentoyhtiöitä: Air Algérie, Air Berlin, Air Europa, Air France, Alitalia, Blue Air, Bulgaria Air, Brussels Airlines, Czech Airlines, Delta airlines, Easyjet, Iberia, Lufthansa, Pyrenair,
Ryanair, Spanair, Swiftair, Tap Portugal, Transavia.
Pyhä toimitus (kappale)

”Pyhä toimitus” on Juice Leskisen kappale vuodelta 1985. Teksti rinnastaa Leskiselle ominaiseen tapaan pyhää ja seksuaalista, ja se on paikoin varsin suoraviivaista: "Pääsen sisään / näin voimani lisään." Kappale alkaa sanoilla "Maailman kyliin / mä väsyin / ota syliin". 
Kappale julkaistiin Juice Leskinen Grand Slamin nimellä ensin singlenä (B-puolella ”Inferno”) ja sitten albumilla "Pyromaani palaa rikospaikalle". Sitä ennen Juice Leskinen ei ollut julkaissut uutta materiaalia puoleentoista vuoteen. Kappaleen esittävät levyllä Juice Leskinen (laulu), Anssi Tikanmäki (piano, urut ja taustalaulu), Ila Loueranta (taustalaulu), Puntti Valtonen (sähkökitara ja taustalaulu), Antti Tammilehto (basso ja taustalaulu) ja Vesa Sytelä (rummut). 
Grand Slam kasattiin uudestaan ”Pyhän toimituksen” levyttämistä varten, ja kappale käsittelee Juice Leskisen mukaan yhtä paljon ”sitä naista” kuin bändiäkin. Hän on myös kertonut, että kappale on itse asiassa ”yksi Chopinin etydi väärinpäin”.
Holy Wars... The Punishment Due

Holy Wars... The Punishment Due on vuonna 1990 julkaistu Megadethin single albumilta "Rust in Peace". Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Holy Wars käsittelee lyyrisesti Pohjois-Irlannin levottomuuksia ja ongelmia 1960-luvulta. Tätä kriisiä kutsuttiin nimellä The Troubles. Kappaleessa käsitellään myös katolisten ja protestanttien välistä uskonnollista sotaa. Kappale on kaksiosainen, joista ensimmäinen osa ("Holy Wars") käsittelee Irlannin ongelmallisuuksia, kun taas toinen osa ("The Punishment Due") käsittelee sarjakuvahahmo Tuomaria, jonka alkuperäinen, englanninkielinen nimi on The Punisher. Kappaleessa on neljä kitarasooloa.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin elokuussa 1990, juuri kun Persianlahden sota oli saanut alkunsa. Videolla näytetäänkin sodan maailmalle aiheuttamia konflikteja. 
Kappale on "in" final encoressa.
Kappaleet.
7" painos
12" painos
12" painos
CD-painos
Helsingin Poliisi-Voimailijat

Helsingin Poliisi-Voimailijat ry on vuonna 1921 perustettu urheiluseura. Se perustettiin Helsingin poliisilaitoksen palveluksessa olevien henkilöiden sekä heidän 14 vuotta täyttäneiden poikiensa urheiluseuraksi, mutta nykyisin siihen kuuluu muitakin kuin helsinkiläisiä ja myös muita kuin poliiseja. 
HPV:n alkuvuosien lajeja olivat paini, köydenveto ja nyrkkeily. Myöhemmin mukaan tulivat hiihto, yleisurheilu ja erilaiset palloilulajit. Nykyiset lajit ovat hiihto, hiihtosuunnistus, pyöräsuunnistus, suunnistus, painonnosto, penkkipunnerrus, voimanosto, salibandy ja yleisurheilu. Seura kuuluu lajien kansallisiin lajiliittoihin.
Seura on mukana järjestämässä Helsinki City Marathonia ja Seurasaaren juhannusjuhlia. Seura julkaisi "Poliisi-Voimailija"-nimistä jäsenlehteä vuosina 1996–2013.
Bilbaon lentoasema

Bilbaon lentoasema (, ) on julkinen lentoasema, joka sijaitsee Loiun kunnassa Baskimaassa, Espanjassa. Lentoasema on Pohjois-Espanjan ja Baskimaan tärkein lentoasema. Lentoaseman terminaalin on suunnitellut espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava, ja se otettiin käyttöön vuonna 2000. Terminaalia on suunniteltu laajennettavaksi.
Metlaoui

Metlaoui on kaupunki Tunisiassa. Se sijaitsee maan länsiosassa, Gafsan kuvernoraatissa, lähellä Algerian rajaa. Kaupunki kuuluu Atlasvuoristoon ja siellä on kaivostoimintaa, pääasiassa fosfaattia. Metlaouista kulkee rautatie Seljan rotkon läpi Redeyefin kaupunkiin. Rautatie on ollut ennen tärkeä kaivostoiminnalle, mutta nykyään se on etupäässä turistikäytössä. Metlaouissa on noin 38000 asukasta.
Seljan rotko

Seljan rotko sijaitsee läntisessä Tunisiassa, Atlasvuoristossa, lähellä Algerian rajaa. Rotko on ainutlaatuinen luonnonmaisema Tunisiassa. Rotkolla on korkeat ja jyrkät seinät, ja sen pohjalla virtaa Seljan joki. Rotko on useita kilometrejä pitkä ja erittäin kiemurteleva.
Vuonna 1896 rakennettiin rotkoon rautatie läheisten Metlaouin ja Redeyefin kaupunkien välille helpottamaan alueella olevien fosfaattikaivosten hyödyntämistä. Rakentaminen rotkoon oli kallista ja vaati myös paljon ihmishenkiä. 
Nykyään rata on etupäässä turistikäytössä. Turisteja kuljetaan junalla, jonka nimi on "Le Lézard Rouge" (punainen lisko). Juna kulkee Metlaouin kaupungista rotkoa pitkin ylös kaivosalueelle. Aina välillä juna pysähtyy, että matkustajat pääsevät ulos ottamaan valokuvia. Koska rata kulkee lähellä Algerian rajaa, on junassa myös rajavartijat.
Le Lézard Rouge valmistettiin Ranskassa 1910 ja se lahjoitettiin Tunisian beylle. Sillä bey matkusti talvipalatsiinsa keidaskaupunki Tozeuriin. Junassa on viisi vaunua ja ne maalattiin syvän punaiseksi, mistä se myös sai nimensä.
Neidonkenkä (romaani)

Neidonkenkä on Sirpa Kähkösen Kuopio-sarjan viides osa. Se ilmestyi Otavan kustantamana 2009. Edeltävän osan tavoin se on yhdenpäivänromaani. Tapahtumat sijoittuvat jatkosodan aikaiseen Kuopioon, kesäkuun 9. päivään vuonna 1942. Romaanin nimi tulee harvinaisesta kämmekkäkasvista, neidonkengästä, jota kirjassa Juho Tiihonen koittaa etsiä metsästä.
Juoni.
Ankaran nälkätalven jälkeen ihmiset nauttivat alkavan kesän lämpimistä päivistä. Aleksanterinkadun asunnossa otetaan esiin huolella säilytetty taikinanjuuri ja Hilda Tuomi pääsee leipomaan pitkästä aikaa kunnollista ruisleipää. Ravintola Tatrassa valmistaudutaan juhliin, vaikka kaikki ruokatarpeet ovat tiukassa. Kaupungissa on paljon saksalaisia sotilaita, eivätkä nuoret tytöt voi välttyä heidän katseiltaan. Helvi Martiskainen ei tiedä kuinka varjelisi tytärtään Maria, jota äidin neuvot eivät tunnu kiinnostavan. Äitinsä hylkäämä Charlotta odottaa epätoivoisesti isäänsä. Hyviäkin uutisia sentään saapuu: Juho on hyväksytty oppikouluun.
Retkikunta 23

Retkikunta 23 () oli Kansainvälisen avaruusaseman 23. miehistö.
Retkikunta 23 alkoi Sojuz TMA-16:n irtautuessa asemasta 18. maaliskuuta 2010. Kolme uutta miehistön jäsentä saapui Sojuz TMA-18:n mukana asemalle 4. huhtikuuta 2010. 
Retkikunta päättyi 2. kesäkuuta 2010 00:04 UTC Sojuz TMA-17:n irtautuessa ISS:stä Kotovin, Noguchin ja Creamerin laskeutuessa Sojuzilla Kazakstaniin. Skvortsov, Kornijenko ja Caldwell jatkoivat avaruusasemalla Retkikunta 24:n jäseninä.
Houssine Kharja

Houssine Kharja (, s. 9. marraskuuta 1982 Poissy, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa Al-Arabia.
Ura.
Kharja vietti vuoden Paris Saint-Germainin ja Sportingin kakkosjoukkueessa ennen kuin siirtyi Italiaan aloittaakseen ammattilaisuransa Ternanan joukkueessa. Hän vietti joukkueessa viisikautta ja kävi hetkellisesti lainalla AS Romassa, jossa Kharja pelasi 12 ottelua tehden niistä yhden maalin. Lainan päätyttyä hän palasi takaisin Ternaanaan, joka putosi Serie C1. Samalla Kharjan sopimusneuvotteluissa ilmeni epäselvyyksiä, jonka myötä selvittely vietiin aina FIFA:n oikeusistuntoon, jossa oikeus päätti Kharjan olevan vapaa pelaaja. Tämän myötä hän siirtyi 27. maaliskuuta 2007 kolmen vuoden sopimuksella Serie B:ssa pelanneen Piacenzan riveihin. Kharja lainattiin kesken kauden Sienaan, joka lopulta teki seuraavalle kaudelle vakituisen sopimuksen.
Kesäkuussa 2009 Genoa ilmoitti käyvänsä neuvotteluja Kharjan kanssa ja lopulta 2. heinäkuuta 2009 joukkue allekirjoitti sopimuksen keskikenttäpelaajan kanssa.
29. tammikuuta 2011 Inter ilmoitti tehneensä puolen vuoden lainasopimuksen Kharjan kanssa. Kharja pelasi Interissä 15 ottelua ja onnistui kerran maalinteossa. Sopimuksen päätyttyä Inter ei päättänyt tehdä jatkosopimusta Kharjan kanssa.
18. elokuuta 2011 Kharja siirtyi Genoasta Fiorentinaan kahden vuoden sopimuksella.
29. kesäkuuta 2012 Kharja allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen qatarilaisen Al-Arabin kanssa.
Maajoukkueura.
Maajoukkuetasolla Kharja on edustanut Marokkoa. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 20. kesäkuuta 2003 Gabonia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän puolestaan teki 4. kesäkuuta 2005 Malawia vastaan.
Kharja on edustanut Marokkoa myös arvokisoissa. Hän pelasi ensimmäiset Afrikan-mestaruuskilpailut vuonna 2004, jolloin Marokko saavutti hopeaa, hävittyään loppuottelussa Tunisialle. Kharja oli mukana myös vuosien 2006 ja 2008 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, mutta ilman menestystä, kun Marokko jäi alkulohkoon. Myös vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoissa Marokon kohtalo oli jäädä alkulohkoon. Kharja kuitenkin onnistui tekemään turnauksessa kolme maalia ollen maansa ja kisojen paras maalintekijä.
Koripallo kesäolympialaisissa 1904

Koripallo järjestettiin näytöslajina vuoden 1904 kesäolympialaisissa. Lajissa järjestettiin neljä näytöstapahtumaa.
Collegesarja.
Lopputulokset:
High scool -sarja.
Lopputulokset:
Peruskoulusarja.
Lopputulokset:
&lt;br&gt;
Sulo Hurstinen

Sulo Voipa Hurstinen (1. helmikuuta 1881 Kuhmalahti – 5. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen viulisti. Hurstinen antoi uransa aikana noin 1 500 omaa konserttiesitystä Suomessa, muissa Pohjoismaissa, Baltiassa ja Saksassa. 
Elämä ja ura.
Sulo Hurstisen vanhemmat olivat director cantus Herman Hurstinen ja Emilia Yli-Pohja ja puoliso vuodesta 1907 Thyra Gabriela Lindelöf, matemaatikko Lorenz Lindelöfin tytär. Hurstinen kävi kahdeksan luokkaa lyseota, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan musiikkia. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1902–1905 muun muassa Viktor Nováčekin johdolla sekä Prahassa opettajanaan Otakar Ševčík ja Berliinissä opettajanaan Karel Halíř. 
Hurstinen piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1906. Tiiviin konsertoinnin ohella Hurstinen opetti viulunsoittoa Tallinnan konservatoriossa vuosina 1913–1914, Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1909–1910 ja 1918–1952 sekä Helsingin kansankonservatoriossa 1922–1964, yli 80 vuoden ikään saakka. Hurstinen julkaisi joitakin omia viulusävellyksiä ja viulunsoiton opiskelun oppaita.
Hurstisen tytär Irma Hurstinen-Hellström (1907–1955) oli konserttipianisti, joka soitti yhdessä isänsä kanssa monilla konserttikiertueilla.
Hurstinen palkittiin 1956 Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalilla.
Aleksandr Skvortsov (kosmonautti)

Aleksandr Aleksandrovich Skvortsov (; s. 6. toukokuuta 1966 Štšolkovo, Venäjä) on venäläinen kosmonautti.
Skvortsov on naimisissa Elena Georgievna Skvortsovan (o.s. Krasnikova) kanssa. Heillä on yksi tytär, Anna. Hän harrastaa mm. sukeltamista, jalkapalloa, sulkapalloa, kalastusta, metsästystä ja matkailua. Hänen isänsä Aleksandr oli myös kosmonautti, joka ei kuitenkaan käynyt avaruudessa.
Koulutus.
Skvortsov valmistui Stavropolin ilmavoimien koulusta ohjaaja-insinöörinä vuonna 1987 ja vuonna 1997 ilmapuolustusakatemiasta. Hän on Venäjän ilmavoimien eversti. Nykyään hän opiskelee lakitiedettä. Hänellä on yli tuhat lentotuntia muun muassa MiG-23:n ja Su-27:n lentäjänä. 
Ura avaruuslentäjänä.
Skvortsov valittiin 28. heinäkuuta 1997 kosmonauttikoulutukseen. Skvortsov suoritti Venäjän avaruusjärjestön (Roskosmos) kosmonautin peruskoulutuksen tammikuusta 1998 marraskuuhun 1999. Hän sai testi-kosmonautin kelpoisuuden marraskuussa 1999. Tammikuusta 2000 lähtien hän on saanut jatkokoulutusta Kansainväliseen avaruusasemaan (ISS). Maaliskuussa 2008 Skvortsov nimitettiin ISS:n Retkikunta 21/22 varamiehistöön lentoinsinööriksi ja Sojuz TMA:n komentajaksi. 
Hänet nimitettiin ISS:n Retkikunta 23:n lentoinsinööriksi. Hän toimi myös Retkikunta 24:n komentajana. Skvortsov laukaistiin ISS:lle 2. huhtikuuta 2010 lennolla Sojuz TMA-18. Hän palasi Maahan Sojuz TMA-18:lla 25. syyskuuta 2010.
Hv1

Hv1 (ennen vuotta 1942 "H8") on Valtionrautateiden käytössä ollut matkustajajunien vetämiseen tarkoitettu höyryveturi. 
Junapainojen kasvaessa 1910-luvun paikkeilla kävivät vanhemmat veturisarjat (kuten Hk-sarjat) liian heikkotehoisiksi, joten Valtionrautatiet suunnitteli uudenaikaisemman ja tehokkaamman veturisarjan hankkimista. Syntyi H8-sarja, joka valmistettiin kokonaan kotimaassa Tampellan ja Lokomon konepajoilla. Ensimmäiset 12 veturia valmisti Tampella vuoden 1915 syksyyn mennessä. Nämä veturit numeroitiin järjestykseen 545-556. Tämä tilaus viivästyi hieman ensimmäisen maailmansodan aiheuttaman raaka-ainepulan vuoksi ja ne valmistuivat noin puoli vuotta myöhässä.
Myöhemmin Tampellalta tilattiin 18 veturia lisää. Ne toimitettiin loppuvuodesta 1915 ja alkuvuodesta 1916. Ne saivat numerot 557-574. Lokomon konepaja rakensi 12 uutta veturia, jotka valmistuivat vuosina 1920-1921 ja ne saivat numerot 575-578. Loput veturit saivat poikkeuksellisesti numerot 648-655. Veturit 545:sta 563:een oli valmistuessaan tarkoitettu hiililämmitteisiksi ja 564:sta 578:iin sekä 648:sta 655:een halkolämmitteisiksi. Vetureiden lämmitystapaa vaihdeltiin sen käyttöajan kuluessa useaan otteeseen.
Vetureiden suurin sallittu nopeus oli 95 km/t (aluksi 80 km/t vuoteen 1934). Niiden pituus oli 15,814 metriä ja paino käyttökunnossa 88,5 tonnia. Nykyisin ainoa ajossa oleva Hv1 on Suomen Rautatiemuseon omistama numero 555. 
H8/Hv1-veturissa säilytettiin H-sarjan 4-6-0 perusrakenne, johon kuului kaksiakselinen, kääntyvä ja heilahtava etuteli sekä kolme kytkettyä vetoakselia. Vetopyörät olivat H8-sarjassa edeltäjiään suuremmat. Veturin rakenteisiin kuuluivat levykehys, tulistinkattila, kaksoiskoneisto, mäntäluistit ja Walschaertin (Heusinger) luistikoneisto. Tenderi oli kolmiakselinen. Valaistus toimi aluksi kaasulla, mutta vaihtui myöhemmin sähkötoimiseksi. Sarjaan tehtiin sen käyttöiän aikana lukuisia teknisiä parannuksia ja kokeiluja, erityisesti 1920- ja 1930-luvuilla. Vetureiden akseleita ja runkoa vahvistettiin kestävyyden lisäämiseksi. Lisäksi tehoa ja taloudellisuutta pyrittiin parantamaan kokeilemalla erilaisia lietsoinratkaisuja (vedonparannus), syöttöveden esilämmittimiä ja höyrynkuivaimia. Kaikkiin vetureihin asennettiin myös tehokkaammat ilmapumput.
Hv1-veturit olivat käytössä noin viidenkymmenen vuoden ajan. Niitä käytettiin eri puolilla Suomea, kunnes dieselveturit syrjäyttivät ne 1960-luvun puolivälissä. Hv1-veturit hylättiin vuosina 1965–1967. Veturit 546 ja 576 oli hylätty jo vuosina 1940 ja 1962 törmäyksissä aiheutuneiden vaurioiden takia.
Hv1-sarjasta ovat säilyneet veturit 554, 555 ja 575. Numero 555, joka on saanut yksilökohtaisen lempinimen "Prinsessa", oli ajokuntoisena museoveturina vuosina 1995–2000 ja kunnostettiin jälleen ajokuntoon VR:n 150-vuotisjuhlien yhteyteen vuonna 2012.
Oo – mikä nainen

Oo – mikä nainen on iskelmälaulaja Markku Aron toinen albumi vuodelta 1972.
Muusikoita.
Lähde:
Katso luontoa ja huomaa

Katso luontoa ja huomaa on suomalaislaulaja Markku Aron neljäs studioalbumi vuodelta 1975. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat avausraita ”Pois sun vien” ja nimikappale ”Katso luontoa ja huomaa”. Kappale ”Pois sun vien” oli parhaimmillaan Suomen jukeboxien toisiksi kuunnelluin single.
Albumi julkaistiin Finnlevy-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Vexi Salmi ja sovittanut Antti Hyvärinen, ellei toisin mainita.
Äänitykset.
Kappaleet äänitettiin Finnlevyn studioilla vuonna 1975. Kesäkuussa 1975 äänitettiin levyn avaava ”Pois sun vien” (2. kesäkuuta) ja ”Ainoain oot sä vain” (27. kesäkuuta). 17. heinäkuuta äänitettiin puolestaan kappale ”Ero jompaa kumpaa satuttaa”. Elokuun 21. päivänä äänitettiin peräti neljä kappaletta (”Sua rakastan”, ”En näkemiin sanoa voi, ”Silmäs aurinko kuivattaa saa”, ”En taata voi itseäin”). Syyskuun 6. päivä äänitettiin albumin nimikappale ”Katso luontoa ja huomaa”. Lokakuussa äänitettiin vielä kappaleet ”Sun luonasi oisin” (13. päivä) ja ”Et saa koskaan muihin luottaa” (18. päivä).
Théâtre du Grand Guignol

Grand Guignol koko nimeltään Le Théâtre du Grand-Guignol oli teatteri Pigallen alueella Pariisissa. Se keskittyi kauhuesityksiin, ja se oli toiminnassa vuodet 1897–1962. Sitä käytetään myös usein kuvaamaan kaikenlaista graafista kauhuviihdettä William Shakespearen teoksesta "Titus Andronicus" splatter-elokuviin.
Historia.
Grand Guignol sai alkunsa 1897, kun ranskalainen näytelmäkirjailija Oscar Méténier osti teatterin Pariisin Pigallen alueelta. Grand Guignol oli Pariisin pienin teatteri, ja siellä esitettiin Méténier'n kiistanalaisia naturalistisia näytelmiä. Méténier'n näytelmät olivat usein sensuurin kohteina, sillä hän uskalsi esittää lavalla sellaisia asioita, joita aiemmin ei ole teatterissa nähty. Méténier'n "Mademoiselle Fifi", joka perustui Guy de Maupassantin teokseen, oli Grand Guignolin ensimmäisiä näytelmiä. Siinä esiintyi prostituoitu ensimmäistä kertaa, ja poliisi lopetti näytelmän esittämisen hetkellisesti.
Max Maureystä tuli teatterinjohtaja vuonna 1898. Hänen ohjauksessaan Grand Guignolista tuli kauhuteatteri. Maurey keksi myös näytelmäkirjailija André de Lorden, joka kirjoitti monia teoksiaan yhteistyössä psykologi Alfred Binet'n kanssa. Monet näytelmät käsittelivätkin mielisairaita ihmisiä. Esimerkiksi de Lorden "L'Homme de la Nuit" -teoksessa ("Yön mies") pääosassa oli nekrofiili. Monet de Lordenkin näytelmistä kärsivät sensuurista, ja Englannissa kahden hänen näytelmänsä esitykset kiellettiin kokonaan.
Maureyn jälkeen teatterin johtoon valittiin Camille Choisy, joka oli sen johdossa vuodet 1914–1930. Hänen kaudellaan Grand Guignoliin tuotiin myös erikoistehosteita, kuten valaistusta ja ääntä. Choisy palkkasi vuonna 1917 näyttelijä Paula Maxan, joka tunnettiin pian "maailman salamurhatuimpana naisena". Hän esitti lavalla usein hahmoa, jota kidutettiin monilla eri tavoilla. Choisyn jälkeen johtajaksi tullut Jack Jouvin ohjasi teatteria kauhusta psykologiseen draamaan. Grand Guignolin kukoistuskausi alkoi olla ohi, ja viimeistään toinen maailmansota johti teatterin hiipumiseen. Sodan jälkeen katsojamäärät pienenivät. Grand Guignolin viimeinen johtaja Charles Nonon sanoi vuonna 1962 teatterin sulkemisen jälkeen, että aiemmin kaikki uskoivat lavalla tapahtuvan pelkästään mielikuvituksellisia asioita, mutta sota näytti, että todellisuus voi olla kauheampikin.
Hv2

Hv2 oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. 1910-luvun alussa vanhemmat veturisarjat olivat junapainojen kasvaessa tulleet ylikuormitetuiksi, joten Valtionrautatiet tilasi uusia ja voimakkaampia vetureita. Hv2 oli Hv1-veturin pohjalta suunniteltu veturi. Erona Hv1-sarjaan Hv2:ssa oli kapeampi aluskehys, jonka ansiosta veturit olisi myöhemmin voitu muuttaa kapeammalle yleiseurooppalaiselle raideleveydelle. 
Hv2-vetureita valmistettiin kaikkiaan 33 kappaletta. Osan vetureista valmisti suomalainen Lokomo, osan saksalainen Schwartzkopff. Veturit saivat alun perin sarjatunnuksen H9, mutta vuonna 1942 ne jaettiin tenderin pituuden mukaan sarjoihin Hv2 ja Hv3. Hv2-vetureissa oli lyhyempi, kolmiakselinen tenderi.
Hv2-veturit palvelivat matkustajaliikenteessä maan tärkeimpiä varikkoja, kunnes dieselöinti syrjäytti ne vuoteen 1968 mennessä. Saksassa valmistetut veturit erosivat jonkin verran suomessa valmistetuista, ja ne hylättiin jo vuonna 1965. Hv2-sarjasta on museoitu yksi veturi, numero 680, joka on Haapamäen höyryveturipuistossa.
Hv3

Hv3 (H9 ennen vuotta 1942) oli Suomen Valtionrautateiden käytössä ollut väliraskas henkilöjunien höyryveturi. Hv3 oli muutoin samanlainen kuin Hv2-veturi, mutta se oli varustettu neliakselisella tenderillä ja Knorr-esilämmittimillä, jotka lämmittivät kattilaan syötettävää vettä. Hv2 sen sijaan oli Hv1-veturin pohjalta suunniteltu veturi. Erona Hv1-sarjaan veturissa oli kapeampi aluskehys, jonka ansiosta ne olisi myöhemmin voitu muuttaa kapeammalle yleiseurooppalaiselle raideleveydelle.
Hv3-vetureita valmistettiin kaikkiaan 24 kappaletta. Osan vetureista valmisti suomalaiset Tampella ja Lokomo, osan saksalainen Schwartzkopff. Vuonna 1920 Schwartzkopffilta tilattiin 10 veturia. Ne valmistuivat 1921 ja saivat numerot 638–647. Keväällä 1932 Tampellalta tilattiin viisi veturia, jotka valmistuivat vuosina 1932–1933 ja saivat numerot 781–785. Lokomolta tilattiin yhdeksän veturia kahdessa erässä vuosina 1937 ja 1939. Ne valmistuivat 1938–1941 ja saivat numerot 991–999. Hv2- ja Hv3-veturit saivat alun perin sarjatunnuksen H9, mutta vuonna 1942 ne jaettiin tenderin pituuden mukaan sarjoihin Hv2 ja Hv3. Hv3-vetureissa oli pidempi, neliakselinen tenderi.
Veturin vesitilan suuruus oli 19 kuutiometriä ja hiilitilan suuruus 6 kuutiometriä. Tulipinnan ala oli 109,8 neliömetriä ja tulistimen 30,7 neliömetriä. Työpaine oli 12 kilopondia neliösentille, sylinterin halkaisija 51 senttiä ja männän iskun pituus 60 senttiä. Veturi pystyi vetämään noin 600–700 tonnin vaunukuormaa noin 890 hevosvoimansa avulla. Pikajunakäytössä sen perässä oli tavallisesti kymmenisen vaunua eli noin 400 tonnin paino.
Hv3-veturit palvelivat matkustajaliikenteessä maan tärkeimpiä varikkoja, kunnes dieselöinti syrjäytti ne 1970-luvun alkuun mennessä. Saksassa valmistetut veturit erosivat muun muassa kattilansa ja valaistusjärjestelmänsä takia jonkin verran Suomessa valmistetuista, ja ne hylättiin vuonna 1965. Muiden vetureiden ajot loppuivat 1970.
Hv3-sarjasta on säilynyt kolme yksilöä, joista 781 on Keravan rautatieasemalla muistomerkkinä, 995 kunnostettuna museoveturina ja 998 Haapamäen museovarikolla. Vuonna 1941 valmistuneen veturin 995 kunnosti ajokuntoon Tapani Laaksomies Suolahdessa. Se on sarjan ainoa ajokuntoinen veturi. Veturi tuotiin 1978 kunnostettavaksi muistomerkiksi Ouluun. Veturi oli Oulussa vuoteen 2004, jolloin se siirrettiin Suolahteen. Veturi kunnostettiin vuosina 2004–2011, ja se aloitti liikennöinnin 2011.
Pierre Janet

Pierre Marie Félix Janet [žane] (30. toukokuuta 1859 Pariisi – 24. helmikuuta 1947 Pariisi) oli uraauurtava ranskalainen psykologi, psykoterapeutti ja filosofi. Hän oli ensimmäisiä tutkijoita, jotka kiinnittävät huomiota potilaan traumojen ja elämänhistorian väliseen yhteyteen. Janet myös yhdisti työssään akateemisen psykologian tutkimuksen ja mielisairauksien hoidon käytännön menetelmät.
Janet opiskeli Pariisin yliopistossa kuuluisan neurologin Jean-Martin Charcot’n johdolla. Hänen filosofinen tutkielmansa valmistui vuonna 1889. Hän työskenteli Charcot’n kutsumana pariisilaisessa Salpêtrièren sairaalassa, jossa valmistui hänen hysteriaa käsittelevä lääketieteen väitöksensä "L’état mental des hystériques" vuonna 1892. Lääketieteen tohtorin arvo hänelle myönnettiin seuraavana vuonna.
Vuonna 1898 Janet luennoi Pariisin yliopistossa. Hän toimi vuodet 1902–1932 psykologian professorina Collège de Francessa. Vuonna 1923 julkaistiin hänen merkittävä teoksensa "La médecine psychologique" ja vuodet 1928–1932 hän käytti muistin tutkimiseen. Syksyllä 1906 Janet luennoi Harvardin yliopiston Medical Schoolissa Yhdysvalloissa. Hänelle myönnettiin Harvardin kunniatohtorin arvo vuonna 1936.
Janet’n psykiatrisessa ajattelussa keskeinen käsite oli energia. Hän piti tiettyjen hermostollisten ongelmien syynä energeettisen tason alentumista. Tästä kärsivillä henkilöillä ei ole sitkeyttä eikä omanarvontuntoa. Energia-käsitteen rinnalla hän puhui jännityksen (tension) käsitteestä: sielullista energiaa hillitään ja säännellään tensioilla. Näiden pohjalta Janet muodosti sielullisten toimintojen hierarkian, joka on samalla yksilön kehitysportaikko. Sen tasoja hän nimitti realiteetin asteiksi. 
Janet’n elämäntyö on rinnasteinen ja samanaikainen Sigmund Freudin työn kanssa sikäli, että kumpikin pyrki kuvaamaan ihmisen henkiset toiminnot kokonaisuutena. Janet’a on arvosteltu siitä, ettei hänen teoriansa ota huomioon niitä yksilöpsykologisia tekijöitä, jotka saattavat johtaa mielen sairastumiseen.
Pierre Janet’n setä oli filosofi Paul Janet.
Thomas Mitchell

Thomas Mitchell (11. heinäkuuta 1892 Elizabeth, New Jersey – 17. joulukuuta 1962) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän oli ensimmäinen, joka voitti urallaan niin Oscarin, Emmyn kuin Tonynkin.
Ura.
Mitchell aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja näytelmien kirjoittajana vuonna 1913. Hänen ensimmäinen elokuvansa ilmestyi vuonna 1923. Mitchellin läpimurtorooli oli Frank Capran ohjaamassa elokuvassa "Sininen kuu" ("Lost Horizon", 1937), ja samana vuonna hän näytteli elokuvassa "Hirmumyrsky" ("The Hurricane", 1937), josta hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.
Pari vuotta myöhemmin Mitchell sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon Doc Boonen roolista elokuvassa "Hyökkäys erämaassa" ("Stagecoach", 1939). Hänen muita tunnettuja roolejaan ovat muun muassa Diz Mooren rooli elokuvassa "Mr. Smith lähtee Washingtoniin" ("Mr. Smith Goes to Washington", 1939), Scarlett O'Haran isän rooli elokuvassa "Tuulen viemää" ("Gone with the Wind", 1939), Billy-sedän rooli elokuvassa "Ihmeellinen on elämä" ("It's a Wonderful Life", 1946) ja pormestari Jonas Hendersonin rooli Gary Cooperin ja Grace Kellyn tähdittämässä elokuvassa "Sheriffi" ("High Noon", 1952).
Mitchell loi mittavan uran televisiossa 1950- ja 1960-luvuilla ja voittikin parhaan näyttelijän Emmy-palkinnon vuonna 1952. Tämän lisäksi hän loi mittavan uran myös teatterinäyttelijänä ja voittikin vuonna 1953 Tony-palkinnon musikaalista "Hazel Flagg". Näyttelemisen lisäksi hän myös toimi myös näytelmien kuin elokuvien käsikirjoittajana. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta.
Yksityiselämä.
Thomas Mitchell oli irlantilaissiirtolaisten lapsi. Hän oli pari kertaa elämänsä aikana naimisissa, mutta hänellä ei tiettävästi ollut lapsia. Hän kuoli luusyöpään 70-vuotiaana 1962.
Marquitos (jalkapalloilija, 1933)

Marcos Alonso Imaz eli Marquitos (16. huhtikuuta 1933 Santander, Espanja – 6. maaliskuuta 2012 Santander, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän pelasi puolustajana.
Marquitos edusti urallaan Racingia, Real Madridia, Hérculesia, Real Murciaa, Calvo Soteloa ja Tolucaa. Real Madridin kanssa hän saavutti muun muassa sekä viisi Espanjan liigamestaruutta että Euroopan cupia. Hän teki 3–3-tasoitusmaalin ensimmäisessä, Stade Reimsia vastaan pelatussa vuoden 1956 Euroopan cupin loppuottelussa, jonka Real Madrid voitti lopulta 4–3.
Espanjan maajoukkueessa Marquitos pelasi kaksi ottelua, ensimmäisen vuonna 1955 ja toisen 1960.
Marquitosin poika Marcos Alonso Peña edusti pelaajaurallaan muun muassa Atlético Madridia ja Barcelonaa, ja on sittemmin toiminut valmentajana. Pojanpoika Marcos Alonso Mendoza on myös jalkapalloilija.
Strateginen informaatio

Strategisella informaatiolla tarkoitetaan kognitiivisessa uskontotieteessä mitä tahansa tietoa, joka laukaisee sosiaalisia suhteita käsittelevän päättelyn. 
Intuitionvastaisten toimijoiden strateginen tieto.
Antropologi Pascal Boyerin mukaan jumalat, henget ja esivanhemmat tulevat ihmisille merkittävämmiksi, jos niillä uskotaan olevan strategista tietoa. Vaikka jumalat oletetaan ihmismäisiksi, ne eroavat kuitenkin hyvin paljon ihmisistä siten, että niiden oletetaan pääsevän vapaasti käsiksi kaikkeen sosiaalisen toiminnan kannalta merkittävään tietoon. Tämä tekee jumalista vakavasti otettavia verrattuna ihmisiin. Jumalien koetaan tietävän asioista enemmän ja paremmin kuin ihmisten. Ne ovat useissa paikoissa yhtä aikaa tai näkymättömiksi muuttumalla hankkivat tietoa, jota tavallisen kuolevaisen on mahdoton saavuttaa.
Koska jumalilla on täydellinen pääsy strategiseen tietoon, ne täytyy ottaa huomioon jokapäiväisissä toimissa. Kanssakäymisen moraalisten käyttäytymissääntöjen rikkomisesta on odotettavissa jumalan rangaistus. Jumalat eivät välttämättä näe joka hetki ihmisten elämään, mutta heillä on pääsy siihen aina tilanteissa, joissa käyttäytymissääntöjä rikotaan. Jumalille oletettu kyky saavuttaa strategista tietoa on ihmismielen piirre. Eri kulttuureissa ja yhteisöissä moraalisäännöt vaihtelevat. Jumalien ajatellaan tilanteesta riippuen näkevän eri asioita. Näkeminen on kuitenkin yleismaailmallinen piirre. Koska jumalalla on kyky nähdä ihmisen elämään moraalisääntöjä rikottaessa, siitä tulee väistämättä elämää ohjaava toimija. Pelko jumalan rangaistuksesta kannustaa käyttäytymään sääntöjen edellyttämällä tavalla. Kaikki eivät kuitenkaan usko jumalaan, eivätkä siksi pelkää jumalan rangaistusta. Mikäli jumalat eivät pääsisi käsiksi strategiseen tietoon, ne lähestyisivät huomattavasti muita intuitionvastaisia toimijoita (toimijoita, jotka rikkovat ihmisten alitajuisia oletuksia heistä).
Pedro Ríos

Pedro Ríos Maestre (s. 12. joulukuuta 1981 Jerez de la Frontera, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Ura.
Pelattuaan vuodet 2000–2004 Atlético Sanluqueñossa ja Ceutassa Ríos siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Xereziin. Toisena kautenaan 2005–2006 hän teki 11 maalia, kun joukkue sijoittui kauden päätteeksi seitsemänneksi.
Vuonna 2009 Ríos siirtyi kolmivuotisella sopimuksella madridilaisseura Getafeen.
Anoia

Anoia on comarca Barcelonan maakunnassa, Kataloniassa, Espanjassa. Anoian pääkaupunki on Igualada, ja Anoian tärkein teollisuusala on paperiteollisuus.
Anoiasta pohjoiseen on Solsonèsin ja Bagesin piirikunnat, länteen Baix Llobregatin piirikunta, etelään Baix Penedèsin ja Alt Campin piirikunnat sekä itään Conca de Barberàn ja Segarran piirikunnat.
Kunnat.
Anoia koostuu 33 kunnasta. Väkilukutiedot ovat vuodelta 2001.
Pr1

Pr1 (ennen 1942 N1) "("Paikku")" oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. 1920-luvun alussa Valtionrautatiet tilasi uusia vetureita pääkaupunkiseudun paikallisliikenteeseen, sillä junapainojen kasvaessa vanhat Vk1–Vk3-sarjojen veturit olivat käyneet liian heikoiksi. Pr1-vetureita valmistettiin 16 kappaletta vuosina 1924–1926. Kahdeksan veturia valmisti saksalainen Hanomag, kuusi veturia suomalainen Lokomo ja kaksi veturia suomalainen Tampella. 
Pr1-sarja oli koko ikänsä käytössä Helsingin seudun paikallisliikenteessä. Veturilla voitiin ajaa molempiin suuntiin täyttä nopeutta, joten niitä ei tarvinnut kääntää Helsingin asemalla. Tämän vuoksi vetureissa oli karja-aura molemmissa päissä. Veturit olivat pääsääntöisesti keula Helsinkiin päin. Voimakkuutensa ansiosta vetureita käytettiin joskus myös lyhyen matkan tavarajunissa sekä Porkkalan vuokra-alueen aikaisissa pikajunissa Helsingin ja Kauklahden välillä. Veturit kiihtyivät myös nopeasti; paikallisliikenteen dieselöinti ei merkittävästi nopeuttanut junien aikatauluja. Loppuaikoinaan monet veturit toimivat vaihtotöissä, jolloin niiden karja-aurat korvattiin astinlevyillä. 
Pr1-veturit hylättiin vuoteen 1972 mennessä. Veturi 776 kunnostettiin Valtionrautateiden 125-vuotisjuhliin ja oli ajokuntoisena vuosina 1987–1996. Nykyään veturi on näytteillä Hyvinkään rautatiemuseossa.
765 nähdään elokuvassa Pekka ja Pätkä miljonääreinä.