tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laakajärvi

Laakajärvi on runsaan 20 kilometrin pituinen, kapeahko ja lähes erämainen järvi Kainuun ja Pohjois-Savon rajalla. Kainuuseen kuuluva osa on Kajaania ja Sotkamoa ja Pohjois-Savoon kuuluva osa Sonkajärveä. Järvi kuuluu Vuoksen vesistön Nilsiän reittiin. Laskujoki lähtee aluksi lounaaseen Sonkajärven suuntaan ja yhtyy parin pienemmän järven (Kiltuanjärvi, Sälevä, Korpinen) jälkeen Nurmijokeen ja sitä kautta Syvärinjärveen ja sittemmin Kallaveteen. Laakajärven pinta-ala on lähes 35 km², ja se on Suomen 105. suurin järvi.
Järven pohjoisosa kuuluu Kajaaniin, itäosa Sotkamoon ja lounaisosa Sonkajärveen.
Laakajärvi on säännöstelty, mutta säännöstelyn rajat ovat vähäiset, korkeus on 163 - 165 metriä merenpinnasta. Laakajärven Kajaanin puoleiset rannat ovat pääosin Metsähallituksen ja kahden suuren yksityisen metsäyhtiön omistuksessa. Juuri Kajaanin puoleisin osa on sangen luonnontilainen, karikkoinen ja täynnänsä pikku saaria. Nämä saaret ovat merkittäviä selkälokin ja kalasääsken pesimäalueita. Alueella on myös virkistyskäyttömerkitystä. Sotkamon puoleisella kaistaleella on pieni Laakajärven kylä. Järven veden laatu on jonkin verran kärsinyt turvetuotannosta.
Laakajärven Kajaanin puoleiseen osaan on kaavoitettu alun perin parisataa kesämökkiä, mutta erityisesti luonnonsuojelujärjestöjen vaatimuksesta mökkipaikkojen määrää on vähennetty. Järjestöjen mukaan nykyisenkin kaavan mökkimäärä tuhoaa linnuston elinmahdollisuuksia järvellä.
Laakajärvi on alle kymmenen kilometrin päässä Talvivaaran kaivospiiristä ja sitä uhkaavat myös kaivoksen päästöt Lumijoen ja Kivijärven kautta.
Ympäristöministeriön mukaan Laakajärvi ja itse asiassa koko Vuoksen vesistö on kokonaisuudessaan rajattu Kainuun maakunnan ulkopuolelle, millä saattaa olla lainkäytöllisiä vaikutuksia.
Divine Wintertime

Divine Wintertime on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen EP, jonka "Little Rose Productions" -levy-yhtiö julkaisi vuonna 1998 split-CD:nä turkulaisen Mordecai-yhtyeen EP:n "Through the Woods, Towards the Dawn" kanssa. EP äänitettiin "Studio Watercastlessa", Jyväskylässä 15.–19. heinäkuuta 1998. Teknisestä avusta vastasi Arttu Sarvanne. EP:n tuotti Immortal Souls.
"Divine Wintertime" -EP:llä Immortal Soulsin tyyli muuttui nopeaksi ja melodiseksi death metaliksi, josta heidät parhaiten tunnetaan. A. Särkiojan mukaan EP:n sovitukset olivat valmiita viikkoa ennen äänityksiä ja he soittivat koko viikon kappaleita ennen studioon menemistään. ""Snow Soul" on monen Immortal Souls -fanin suosikki ja yhtyeen vaadituin live-kappale. Se julkaistiin myös kokoelmalla "From Kaamos to Midnight Sun". "Christ Mass"" taas on Immortal Soulsin tunnistettavalla tyylillä maustama joululaulu.
Kaffeklubben

Kaffeklubben (, ) on saari Grönlannin pohjoispuolella, Kap Morris Jesup -niemestä 37 kilometriä itään. Kaffeklubbenia pidettiin maailman pohjoisimpana paikkana maalla vuoteen 1998 saakka, jolloin löydettiin pieni 83-42-niminen pieni saari. Saari on noin kilometrin leveä.
Saaren löysi yhdysvaltalainen Robert Peary vuonna 1900. Ensimmäisenä saarella vieraili vuonna 1921 tanskalainen tutkimusmatkailija Lauge Koch, joka nimesi saaren Kööpenhaminan mineralogian museon keskusteluklubin mukaan.
Vuonna 1969 kanadalainen työryhmä laski saaren pohjoisimman kohdan sijaitsevan 750 metriä kauempana pohjoisessa kuin Kap Morris Jesup, joten Kaffeklubbenista tuli maailman pohjoisin tunnettu maa-alue. Kaffeklubben menetti pohjoisimman saaren tittelin vuonna 1998, kun tutkimusmatkailijat Dennis Schmitt ja Peter Skafte havaitsivat 83-42-saaren lentokoneesta. Vuonna 2003 Schmitt ja Skafte matkasivat saarelle jäätä pitkin ja varmistivat saaren olevan kiinteää maata, jossa kasvoi jäkälää.
Saaresta pohjoiseen on muodostunut liikkuvia hiekkasärkkiä, joista kaikkein huomattavin on Oodaaq.
Harmonium

Harmonium oli kanadalainen progressiivinen rockyhtye, joka julkaisi kolme studioalbumia vuosina 1974–1976. Yhtye oli kotoisin Montrealista, Quebecin provinssista ja esitti ainoastaan ranskankielistä musiikkia. Yhtyeen perustivat vuonna 1972 Serge Fiori (kitara, huilu), Michel Normandeau (laulu, kitara) ja Louis Valois (basso, koskettimet). Harmonium oli kuuluisimpia 1970-luvun niin sanotun Quebecin progressiivisen genren edustajia. Muita saman genren edustajia olivat muun muassa Maneige ja Pollen.
Vuonna 1974 yhtyeeseen liittyivät Pierre A. Daigneault (puhaltimet) ja Serge Locat (koskettimet). Vuonna 1976 Normandeau ja Daigneault erosivat yhtyeestä ja tilalle tulivat Denis Farmer (lyömäsoittimet), Monique Fauteux (laulu), Robert Stanley (kitara) ja Libert Subirana (saksofoni, huilu, klarinetti). Yhtyeen kantavana voimana säilyi sävellyksistä pääsääntöisesti vastannut Serge Fiori.
Vuonna 1973 Harmonium pääsi esiintymään radio-ohjelmaan ja suurelta osin tämän ansiosta yhtye sai levytyssopimuksen CBS-yhtiön kanssa. Yhtyeen ensilevy "Harmonium" (1974) oli omaperäinen sekoitus jazzia, folkia ja progressiivista rockia. Levy menestyi kaupallisesti hyvin. Esimerkiksi kappaleet ”Pour un Instant” ja ”Un Musicien Parmi Tant d’Autres” olivat radiohittejä. Toinen albumi "Si on avait besoin d’une cinquième saison" (1975) (suom. "jos tarvitsisimme viidennen vuodenajan") oli jo selvästi progressiivisempi. Esimerkiksi levyn eeppinen päätösraita ”Histoires Sans Paroles” on yli 17-minuuttinen. Levy sai kriitikoilta erittäin hyvän vastaanoton. 
Harmoniumin ura oli lyhyt, mutta menestyksekäs. Osa studioalbumeista ylitti Kanadassa kultalevyrajan jo 1970-luvulla. Myöhempi suosio on pysynyt tasaisena. Harmonium kiersi vuosina 1977–1978 myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Yhtye teki jäähyväiskiertueensa vuonna 1980. Tämän jälkeen yhtyeen jäsenet keskittyivät soolouriinsa.
Scheeliitti

Scheeliitti (CaWO4), on volframimalmimineraali. Väriltään scheeliitti on harmaanvalkoinen, hieman kellertävä tai ruskehtava. Viirun väri on valkoinen ja kiilto vaihtelee rasvakiillosta lasikiiltoon. Scheeliitin kovuus on 4,5–5,0 ja ominaispaino 6,0–6,1 g/cm³. Scheeliitin kiderakenne on tetragoninen.
Scheeliitti esiintyy esimerkiksi diopsidin, fluoriitin, granaatin, molybdeenihohteen ja sarvivälkkeen kera. Scheeliittiesiintymiä on muun muassa Australiassa, Brasiliassa, Italiassa, Meksikossa, Ranskassa ja Suomessa muun muassa Ylöjärven kaivoksessa.
Scheeliittiä on vaikea erottaa kvartsista tai maasälvästä. Scheeliitin tunnistaa parhaiten UV-lampulla, sillä se fluoresoi sinivalkoista valoa ultraviolettivalossa.
Alus

Alus on johdos sanasta "ala", ja on alun perin tullut siitä, että laiva on kantamansa lastin tai matkustajan alapuolella. Alus voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Conga

Conga on eteläamerikkalainen korttipeli, jossa tavoitteena on saada mahdollisimman paljon miinuspisteitä. Aluksi jokaiselle jaetaan seitsemän korttia. Jakajasta seuraavalle henkilölle jaetaan kuitenkin 
kahdeksan korttia, sillä hän laittaa ensimmäisen kortin pinoon pöydälle. Jokainen henkilö myötäpäivään pelattaessa nostaa ensin pakasta yhden kortin ja laittaa sitten yhden kortin kädestä pinoon. 
Pelissä paras tavoiteltava käsi on kolme samaa ja kaksi samaa korttia. Siitä saa pelin loppuessa 50 miinuspistettä. Kakkoset ovat ns. jokereja, eli ne voivat olla mitä tahansa kortteja. Jos pelaajalla 
on parien (kolme samaa korttia) lisäksi muita kortteja kädessä pelin loppuessa, lisätään niiden pisteellinen arvo kokonaistulokseen. Pareista ei tule plussaa, mutta kuvakorteista tulee kymmenen 
pluspistettä per kortti, normaaleista korteista viisi pluspistettä per kortti ja kakkosista viisitoista.
Pelin voi lopettaa lyömällä viitosta isomman kortin pinon päälle kuvapuoli alaspäin. Pelissä voi taktikoida lopettamalla pelin aivan alussa. Se aiheuttaa muille valtavasti pluspisteitä, jos 
itsellä on pienet kortit. Jos pelataan monta peliä peräkkäin, kannattaa pitää kirjaa pistemääristä. Kannattaa myös sopia joku tietty pistemäärä, johon asti pelataan.
Huaca

Huaca (wak'a) oli Andien alkuperäiskansojen kuten inkojen pyhä paikka tai esine.
Osaan huaca-paikoista on rakennettu pyramidi. Ne olivat muodoltaan neliön tai suorakaiteen muotoisia katkaistuja pyramideja tai niistä koostuvia rakennelmia, yleensä melko suurikokoisia. Ne tehtiin auringossa kuivatusta savitiilistä.
Tyrannosauridae

Tyrannosauridae on sukupuuttoon kuollut heimo, johon kuului kookkaita petodinosauruksia, kuten muun muassa "Tyrannosaurus". Tyrannosauridae-heimon jäsenet tunnistaa fossiileissa muun muassa pienten eturaajojen ja ison kallon perusteella. Heimoon kuuluvat jäsenet olivat "Bagaraatan", "Xinjiangovenator", "Albertosaurus", "Gorgosaurus", "Alioramus", "Daspletosaurus", "Lythronax", "Nanotyrannus", "Tarbosaurus", "Tyrannosaurus rex", "Ablysodon" ja "Deinodon".
Bobby Rush

Bobby Rush (s. 23. marraskuuta 1946 Albany, Georgia) on yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Vuoden 1993 alusta alkaen hän on ollut Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneen jäsen Illinoisin osavaltion 1. piiristä. Hänen piirissään on suurempi määrä afroamerikkalaisia (65 %) kuin yhdessäkään muussa Yhdysvaltain vaalipiirissä.
Rush kävi Rooseveltin yliopistoa, Illinoisin yliopistoa ja McCormickin teologista koulua (kaikki Chicagossa). Hän palveli Yhdysvaltain armeijassa vuodesta 1963 vuoteen 1968, ja oli Illinoisin mustien pantterien jäsen. Rush oli vakuutusasioista vastaava Chicagon kaupungintalolla ennen kongressiin pääsemistään. Vuonna 2000 Rush voitti vaaleissa vastustajansa Barack Obaman, joka myöhemmin valittiin senaattoriksi ja sittemmin presidentiksi.
Bob Woolmer

Robert Andrew "Bob" Woolmer (14. toukokuuta 1948 – 18. maaliskuuta 2007) oli englantilainen kriketinpelaaja ja Pakistanin krikettimaajoukkueen valmentaja.
Woolmer kuoli samana päivänä, kun hänen valmentamansa Pakistanin krikettimaajoukkue hävisi yllättäen merkittävästi heikompitasoiselle Irlannille maiden välisen ottelun vuoden 2007 kriketin maailmanmestaruuskilpailuissa. Woolmerin kuolemaa tutkittiin ensin henkirikoksena, mutta kolmen eri patologin raportin perusteella Jamaikan poliisi ilmoitti 12. kesäkuuta 2007, että Woolmer kuoli luonnollisista syistä.
Bourne (joki Wiltshiressä)

Bourne on Avonin sivujoki Englannissa Wiltshiren kreivikunnassa. Bournen alkulähde on lähellä Burbagen kylää. Joki virtaa Collingbourne Kingstonin, Collingbourne Ducisin, Tidworthin, Shiptonin, Newton Tonyn, Allingtonin, Boscomben, Idmistonin, Portonin, Winterbourne Gunnerin, Winterbourne Dauntseyn ja Winterbourne Earlsin kylien halki ennen kuin se yhtyy Avoniin lähellä Salisburya.
Joessa tehtiin rakennustöitä 1950-luvulla, ja siitä lähtien siinä on ollut vettä vain talvisaikaan (marraskuusta huhtikuuhun), joinakin vuosina joki on täynnä vain muutamia viikkoja. Sateisina vuosina joki saattaa tulvia pahasti. Huomattavia tulvavahinkoja tuli vuosina 2000 ja 2003.
The Cleansing

The Cleansing on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen toinen EP, joka julkaistiin "Little Rose Productions" -levymerkillä vuonna 2000. "Divine Wintertime" -EP:n tapaan "The Cleansing" äänitettiin "Studio Watercastlessa", Jyväskylässä helmikuussa 2000. Teknisestä avusta vastasi jälleen Arttu Sarvanne, mutta EP:n tuottajana toimi "Little Rose Productionsin" Manu Lehtinen.
"The Cleansing" -EP julkaistiin niin sanotusti maistiaisena vuotta myöhemmin seuranneesta debyyttialbumista "Under the Northern Sky", jolta EP:llä on myös mukana suoraviivainen ja tarttuvia kertosäkeitä sisältävä kappale ""The Cleansing". A. Särkioja on kertonut keksineensä kappaleen psyykkistä puhdistautumista käsittelevän teeman saunassa, mistä on perujaan aloitussäe "Out from the darkened night, into the burning hot cleansing steam." Kappaleet "Until" ja "Prophet" ovat uudelleensovitettuja versioita "Reflections of Doom" -demokasetin kappaleista. Demon doom metal -elementit on vaihdettu yhtyeen modernimpaan, nopeaan ja melodiseen ilmaisuun. "Icebound" oli äänitetty myös debyyttialbumia varten, mutta tuottajan ja yhtyeen päätöksellä jätettiin lopulta pois ja julkaistiin EP:llä. "Iceboundin"" idean A. Särkioja kertoo tulleen ajatuksesta kapeista ja sulkeutuneista mielistä sekä rajusta lähellä kuolemaa olleesta kokemuksesta, joka tarvitaan havahduttamaan nukkuva mieli näkemään tilanteensa.
Juhla meren rannalla

Juhla meren rannalla on Kalle Kaarnan ohjaama suomalainen mykkäelokuva vuodelta 1929. Se pohjautuu Unto Seppäsen vuonna 1928 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin, jonka toinen painos kuvitettiin elokuvasta otetuilla valokuvilla. Elokuvan viimeiset esityskopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa 1959.
Juoni.
Elokuva sijoittuu tsaarinvallan aikaan Terijoelle. Monien muiden Pietarin silmäätekevien lailla sinne saapuu kesävieraaksi suururakoitsija Mihail Koslov. Kaunista vaimoaan Tamaraa Koslov kohtelee kaltoin. Tamara rakastuu kesän kuluessa Anton-nimiseen ylioppilaaseen. Heidän viimeinen lemmentuokionsa päättyy Tamaran traagiseen kuolemaan. Koslov on ampunut vaimonsa ja haavoittanut pahoin Antonia. Syksyn saavuttua Anton toipuu, mutta päätyy epätoivoiseen ratkaisuun. Hän hukuttautuu meren aaltoihin.
Näyttelijät.
Tuhoutuneessa elokuvassa Koslovia tulkitsi Yrjö Tuominen, Tamaraa Heidi Blåfield, jonka viimeinen roolityö se oli. Kaarlo Angerkoskelle elokuva oli ensimmäinen, samoin Arvi Tuomelle.
Arviot.
Elokuvan valaistus ja lähikuvat saivat osakseen mairittelevaa huomiota, kuvaajana toimi ruotsalainen Gustaf Boge. Heidi Blåfieldin Tamaraa arvosteltiin sisällyksettömäksi. Angerkosken roolisuoritus sai kriitikoilta varovaista kiitosta.
Toden toistoa

Toden toistoa on Jukka Gustavsonin soolouran kolmas studioalbumi vuodelta 1981 ja samalla ensimmäinen Gustavsonin albumi, jolla kuullaan laulua. Levyn sanoituksiin on vahvasti vaikuttanut Jukka Gustavsonin uskonnollinen elämänkatsomus. 
Albumi julkaistiin Ponsi-levymerkillä vain vinyylilevyllä. Vuonna 2000 Love Kustannus Oy julkaisi albumista remasteroidun CD-painoksen. Vuonna 2017 Svart Records julkaisi albumista kaksi rajoitettua painosta vinyylilevynä: 500 kappaleen rajoitetun painoksen tavallisella, mustalla vinyylilevyllä ja myös 500 kappaleen rajoitetun painoksen sinisellä vinyylilevyllä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Jukka Gustavson.
Yrjö Tuominen

Emil Yrjö Tuominen (20. huhtikuuta 1892 Vaasa – 13. lokakuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Elämäkerta.
Tuominen syntyi vaasalaisen rautatieläisen perheeseen. Hän opiskeli Tampereen ruotsinkielisessä teknisessä opistossa, ja sai työpaikan Tampereen pellavatehtaasta konepiirtäjänä. Samoihin aikoihin hän aloitti iltanäyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa ja vuonna 1919 hän sai kiinnityksen Tampereen Teatteriin, mutta säilytti edelleen konepiirtäjän toimensa. Lopulta teatteri kuitenkin vei ja Tuominen siirtyi Helsinkiin Kansan Näyttämölle, jossa myös hänen tuleva vaimonsa Eine Laine työskenteli. Neljän Kansan Näyttämö -vuoden jälkeen Tuominen siirtyi Kansallisteatteriin. Eroon päättyneestä avioliitosta Eine Laineen kanssa syntyi yksi tytär.
Yrjö Tuominen esiintyi yli 50 elokuvassa. Erityisen hyvin hänet muistettaneen Väinö Suomisen roolista 1940-luvun Suomiset-elokuvissa sekä vuodesta 1938 lähtien "Suomisen perhe" -kuunnelmasarjassa. Eine Laine tulkitsee samassa elokuvasarjassa Väinön äidin, Sofia Suomisen osan. Tuomisen elokuvaura alkoi vuonna 1924 patruunan pelitoverin roolilla mykkäelokuvassa "Myrskyluodon kalastaja". Vuonna 1929 hänellä oli keskeinen osa mykkäelokuvassa "Juhla meren rannalla". Tuomisen elokuvaura jatkui neljän mykkäfilmin jälkeen äänielokuvassa "Tukkipojan morsian" (1931). Yli miljoona katsojaa saaneessa kartanokomediassa "Siltalan pehtoori" hän tulkitsee kamreeri Suvantoa. Rooli on Tuomiselle tyypillinen hyvin toimeentulevan, rennon ja elokuvan draamallisia jännitteitä tasaavan miehen osa. Hänet nähdään myös muun muassa klassikkoelokuvissa "Pohjalaisia" (1936), "Asessorin naishuolet" (1937) ja "Seitsemän veljestä" (1939).
Tuominen sai roolisuorituksestaan elokuvassa "Ristikon varjossa" vuonna 1945 parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon.
Omana aikanaan suosituimpiin radio-ohjelmiin kuuluneen "Suomisen perhe" -kuunnelmasarjan isä Väinö Suominen henkilöityi Yrjö Tuomiseen niin vahvasti, että hänen siunaustilaisuutensa täpötäydessä Helsingin vanhassa kirkossa 25. lokakuuta 1946 radioitiin suorana lähetyksenä ja kuunnelmasarjassa esitettiin samana päivänä jakso "Kun isä on poissa". Tuomisen kuoltua hänen tilalleen ei otettu uutta näyttelijää, vaan perhe jatkoi isättömänä. Yrjö Tuominen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Kiilto

Kiilto on pinnan optinen ominaisuus, joka kuvaa pintaan osuvan valon fysikaalista käyttäytymistä heijastumisessa. Kyse on siis pinnan valonheijastusominaisuudesta. Kiiltoon vaikuttavia tekijöitä ovat: heijastuskerroin, valon tulokulma ja pinnan topografia.
Pinnan tasaisuuden eli em. topografian vaikuttaessa kiiltoon, sileä pinta näyttää kiiltävämmältä kuin vastaava epätasaisempi pinta. Kyseessä ovat mikrometriluokan epätasaisuudet. Kiiltävän pinnan vastakohtana on mattapinta, jonka heijastama valo on diffuusia. Maalaustermistössä puolikiiltävä, puolihimmeä ja himmeä kuvaavat maalien kiilto-ominaisuuksia. Varsinaiseen maalipinnan kiiltoon vaikuttavat kuitenkin myös em. tekijät.
Kiillon mittaaminen.
Pinnan heijastusta voidaan teknisesti mitata kiiltomittarilla. Mittauksessa käytetään polarisoimatonta valkoista valoa, joka suunnataan mitattavaan pintaan sopivassa tulokulmassa. Pinnasta heijastuvan valon intensiteetti mitataan valoilmaisimella. Valon intensiteetti kasvaa kiillon lisääntyessä.
Tyypillisesti kiiltomittaukset tehdään tulokulmilla 20°, 60° ja 85°. Himmeät pinnat mitataan suuremmilla tulokulmilla. Uusimmat värimittarit sisältävät kiillonmittaustoiminteen.
Silmämääräinen kiillon arviointi tehdään useista suunnista ja erityisesti sellaisesta suunnasta, josta pinnan heijastamaa valoa on helppo arvioida. Silmämääräinen arvio on kuitenkin aina subjektiivinen.
I Am Alive

I Am Alive on Darkworksin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema selviytymiskauhupeli, joka julkaistiin 7. maaliskuuta 2012 Xbox Live Marketplacessa. PlayStation Networkissa peli julkaistiin 6. huhtikuuta 2012. Microsoft Windows -versio julkaistiin 13. syyskuuta. Pelin tapahtumapaikka on maanjäristyksen jäljiltä tuhoutunut Chicago. Peliin on sekoitettu taktisia elementtejä, mikä tarkoittaa käytännössä sitä, ettei pelaaja voi ratkaista kaikkea vain ammuskelemalla.
Juoni.
On kulunut vuosia maanjäristyksestä Chicagossa, ja maa on peittynyt sankkaan pölyyn, rakennukset ovat tuhoutuneet ja raunioituneet ja ihmiset harventuneet. Nimetön päähenkilö etsii perhettään toivottomasta joutomaasta.
Verisäkeet

Verisäkeet on suomalaisen metallimusiikkiyhtye Moonsorrow’n neljäs kokopitkä albumi. Se julkaistiin 23. helmikuuta 2005. Albumin julkaisi Euroopassa Spinefarm Records ja Yhdysvalloissa Season of Mist -levy-yhtiö. Suomen virallisella listalla albumi oli parhaimmillaan sijalla 18.
Musiikki.
"Verisäkeillä" Moonsorrow’n tyyli muuttui edellisiin albumeihin nähden, sillä yhtye koki, ettei olisi ollut mielekästä tehdä "Kivenkantajaakin" mahtipontisempaa musiikkia. Niinpä "Verisäkeillä" koskettimien rooli jäi aikaisempaa vähäisemmäksi ja tunnelma muuttui synkemmäksi ja karummaksi, vaikka perinnesoittimien roolia puolestaan lisättiin. Vaikutteita otettiin kansanmusiikin lisäksi norjalaisesta black metallista.
"Verisäkeillä" myös sanoitukset muuttuivat. Sanoittaja Ville Sorvali on kertonut kirjoittaneensa kappaleiden sanat sen mukaan, millaisia ajatuksia musiikki hänessä herätti. Niinpä "Verisäkeiden" sanoituksista tuli aikaisempaa abstraktimpia ja pikemminkin tunnelmakuvauksia kuin juonellisia tarinoita.
Vastaanotto.
Yhtyeen tyylimuutos jakoi faneja. Jotkut pitivät "Verisäkeitä" Moonsorrow’n parhaana tuotoksena, toiset huonoimpana. Kriitikoilta levy sai palautetta keskinkertaisesta loistavaan.
Raah Raah Blääh!
Henri Sorvali kertoi 2. syyskuuta 2004 "Verisäkeiden" studiopäiväkirjassa Moonsorrow’n seuraavan julkaisun olevan nimeltään ”Raah Raah Blääh!” ja sisältävän muun muassa kappaleet ”Kuolema taidehomoille...ja muille” ja ”Juutalaiskysymys?”. Jotkut ottivat vitsiksi tarkoitetun tempauksen todesta ja luulivat yhtyeen todella alkaneen soittaa hardcore punkia ja grindcorea. Väärinkäsityksen seurauksena syntyi Moonsorrow’n huumoripohjainen sivuprojekti nimeltään Lakupaavi.
Pulmapeli

Pulmapeli on videopelilajityyppi, jossa painopiste on ongelman tai pulmatehtävän ratkaisemisessa. Lajityyppi haastaa pelaajan ongelmanratkaisukykyjä, joka sisältää toistuvan kaavan tunnistusta, sanojen täydentämistä, sarjan ratkaisua sekä logiikkaa.
Scott Kimin mukaan pulman määritelmänä voidaan pitää, että pulma on hauska ja siihen on olemassa oikea vastaus.
Lajityypin peleissä perusidea on yleensä yksinkertainen, mutta ongelmien ratkominen voi olla hyvinkin haastavaa. Pulmapeleissä eli älypeleissä vaaditaan tyypillisesti kykyä tehdä loogisia päätelmiä, hahmottaa asioita ja joskus myös nopeita päätöksiä - yleensäkin tavallista enemmän pohdintaa joihinkin muihin lajityyppeihin verrattuna. Pulmapelit eivät yleensä ole ohjelmistoteknisesti niin monimutkaisia kuin monet muut pelityypit, ja uudenlaisten pulmapelien kehittäminen vaatii myös paljon kokeilevaa luovuutta, joten niitä kehitetään melko paljon harrastelijapohjalta. Klassisia pulmapelejä ovat esimerkiksi "Tangram", "Tetris", "Puyo Puyo", "Boulder Dash" ja "Lemmings". Suosittuja fysiikkapohjaisia pulmapelejä ovat "Portal" ja "The Talos Principle".
Yksi suosituimmista logiikkapeleistä on vuonna 1982 julkaistu "Sokoban" (), josta on tehty lukuisia versioita eri alustoille.
Joitakin pulmapelejä käytetään myös hyötypelien tavoin kuten molekyyliteemainen "SpaceChem".
Alatyypit.
Pakopelit ovat eräs lajityyppi, joista esimerkkinä mobiililaitteille julkaistu "The Room".
Piilotetun kappaleen pelit voivat olla myös alalaji, jossa on yhteys kasuaalipeleihin, mutta voivat sisältää pulmatehtäviä.
"Tetris" ja "Chain Shot!" (1985) voidaan laskea tiilien parituksen peleihin (), joista on syntynyt useita klooneja ja muunnelmia.
Simulaatiopeli

Simulaatiopeli on viihdekäyttöön tarkoitettu simulaatio tietokonesimulaation keinoilla.
Simulaatiopeleissä pyritään yleensä mallintamaan mahdollisimman tarkasti jonkin tietyn kulkuvälineen, kuten lentokoneen, laivan, sukellusveneen, junan, avaruusaluksen tai auton käyttäytymistä. Simulaattoripelien esimuotona voidaan pitää lentäjien koulutukseen jo vuosikymmenten ajan käytettyjä lentosimulaattoreita. 
Tavallisilla mikrotietokoneilla pelattavat simulaattorit eivät ohjauslaitteidensa takia saavuta samaa realismin tasoa kuin ammattilaisille tarkoitetut ja suunnitellut koulutuslaitteet, mutta parhaiden simulaattorien avulla saa kuitenkin jonkinlaisen käsityksen siitä, miltä simuloitavien laitteiden käyttäminen oikeasti tuntuu. Toisinaan myös kaupunkisimulaattoripelejä ja taloussimulaattoripelejä pidetään simulaatiopeleinä, mutta ne voidaan luokitella myös strategiapeleiksi. 
Microsoftin "Flight Simulator" oli 1980-luvulla pitkään maailman myydyin tietokonepeli, vaikka se käsitteli vain siviili-ilmailua. Vakavasti otettavien simulaattorien lisäksi on kevyempiä ja viihteellisempiä simulaattorinomaisia pelejä. Joissakin pelaaja saa säädellä realismin tasoa itse.
Tyypillistä simulaatiopeleille on että ne ovat ns. "man-in-the-loop" eli ihmisen ohjastamia toisinkuin puhtaasti tietokonelasketut mallinnukset.
Simulaatiopelit ovat yleensä viihdekäyttöön suunnattuja eikä niitä saa käyttää esimerkiksi lentäjien sertifiointiin lentolupakirjan saamiseksi. Koulutuskäyttöön vaaditaan esimerkiksi FAA:n hyväksyntä, joka annetaan vain kokonaiselle järjestelmälle joka sisältää sekä ohjelmiston että laitteiston jota simulaatiossa käytetään.
"X-Planesta" on saatavilla myös ilmailuviranomaisten hyväksymä versio.
Useat avaruuslentosimulaattorit painottavat science fiction -osuutta keksityllä teknologialla. Yksi realismiin pyrkivistä avaruusalussimulaatioista on vuonna julkaistu "Shuttle".
Avaruussimulaatiopelit tai avaruuslentosimulaattorit ovat usein futuristisia science fiction -tyyppisiä simulaatiopelejä, joissa pelaaminen koostuu avaruustaisteluista sekä vaihtelevasti muusta sisällöstä kuten kaupankäynnistä ja universumin tutkimisesta. Yleinen esimerkki keksitystä teknologiasta on valoa nopeampi lentäminen. Tunnettuja lajityypin pelejä ovat esimerkiksi "Elite", joka yhdisti kaupankäyntiä avaruuteen sijoittuvaan lentosimulaatiopeliin.
Suunnittelukonsepteja.
Simulaatiopeleissä tärkeää on antaa selkää informaatiota pelaajalle, jotta tämä voi tehdä tarkoituksenmukaisia päätöksiä. Pelaajalle on jätettävä tilaa kokeilulle ja yrityksille ja erehdyksille.
Taistelupeli

Taistelupeli tai tappelupeli on toimintapelien alalajityyppi, jossa pelaaja ohjaa hahmoa lähitaistelussa toista hahmoa vastaan kehässä tai rajatulla pelialueella. Näissä peleissä pääpaino on useissa pelattavissa hahmoissa ja monimutkaisten taisteluliikkeiden opettelemisella. Kaksintaistelupeleistä tunnettuja ovat olleet esimerkiksi "Street Fighter" ja "Mortal Kombat" -sarjat sekä aikanaan kolmiulotteisen grafiikan tähän genreen tuoneet "Virtua Fighter" ja "Tekken".
Sivuttain vierivät tappelupelit joissa pelaaja taistelee useita tietokoneen ohjaamia vihollisia vastaan kerralla ovat erillinen genre, joka tunnetaan nimellä beat ’em up.
"Street Fighter II" aloitti lajityypin pelien buumin ja se on valittu "World Video Game Hall of Fameen".
Pelaaminen.
Tyypillinen lähtöasetelma taistelupeleissä on jonkinlainen turnaus, johon osallistuu taistelijoita ympäri maailmaa useista eri taistelulajeista. Pelattavat hahmot ovat yleisesti vahvuudeltaan samalla tasolla toisiinsa nähden, ja tasapainoista hahmokaartia pidetäänkin yleensä yhtenä onnistuneen taistelupelin kriteereistä. Useimmiten ottelut jaetaan eriin, joita täytyy voittaa ennalta määrätty määrä voitaakseen. Taisteluissa yleensä tavoitteena on kuluttaa vastustajan energiamittari nollaan erilaisilla hyökkäyksillä. Erissä voi olla myös aikarajoituksia, ja ajan loppuessa enemmän elinvoimaa omaava taistelija julistetaan voittajaksi. Yksinpelin lopussa saattaa olla vastassa jonkinlainen pomohahmo, joka voi olla vahvempi kuin muut pelin hahmot, eikä välttämättä ole pelaajan valittavissa.
Erityisesti vanhemmissa ja myös joissain uudemmissa taistelupeleissä oli yleistä että kaikki pelattavat hahmot eivät ole käytössä alusta alkaen, vaan ne täytyy avata pelaamalla yksinpelimuotoja. Nykyään internet-moninpelien yleistyessä useammat sarjat ovat päättäneet laittaa kaikki hahmot käyttöön alusta alkaen. Poikkeuksen tekevät hahmot, jotka voi avata ja ladata vain lisämaksua vastaan.
Kombot.
Tappelupeleissä voi tehdä näppäilysarjoja (esim. X+⬅️+Y), joilla voi mätkiä pitkän aikaa ilman, että vastustaja pystyy tekemään tälle mitään. Näitä kutsutaan "komboiksi", englannin sanasta "combo" eli "combination", siis "yhdistelmä". Kombo suoritetaan lyhyen aikaikkunan sisään, jona aikana vastustaja ei yleensä pysty tekemään mitään. Joissain peleissä, kuten "Mortal Kombat Vs. DC Universe", on tosin rajattu määrä "Combo Breakereitä", joilla voi keskeyttää toisen potentiaalisesti tuhoisan kombon heti kättelyssä.
Toimintaseikkailupeli

Toimintaseikkailupeli on videopelien lajityyppi, joka yhdistää seikkailupelin elementteihin toimintapelin elementtejä. Toimintaseikkailupeligenren aloitti Atari 2600:lle vuonna 1979 julkaistu "Adventure". Pelityypin edustajia ovat muun muassa "Prince of Persia"-, "Tomb Raider"-, "Zelda-" ja "Metroid"-pelisarjat. 
Koska toimintaseikkailu on kahden eri genren yhdistelmä, sen rajojen määrittely on vaikeaa. Tyypillisesti puhdas seikkailupeli sisältää ongelmia pelaajan ratkaistavaksi eikä juurikaan toimintaa. Puhtaat toimintapelit puolestaan perustuvat reaaliaikaiseen reagointiin ja refleksien harjoittamiseen. Toimintaseikkailut sisältävät sekä ongelmanratkontaa että refleksien testaamista, sekä väkivallattomissa että väkivaltaisissa tilanteissa.
Toimintaseikkailulajityyppi vakiintui Shigeru Miyamoton suunnitteleman "The Legend of Zeldan" (1986) myötä. Peli yhdisteli menestyneesti elementtejä eri lajityypeistä: se sisälsi seikkailua, siirtymäpulmia, seikkailutyylisiä inventaariopulmia, toimintaa, rahajärjestelmän ja yksinkertaisen roolipelityylisen tasokehityksen ilman kokemuspisteitä. 
Alalajityypit.
Suosittuja alalajityyppejä:
Vegaia

Vegaia on Vegaaniliiton julkaisema verkkolehti, joka käsittelee vegaanista elämäntapaa ja filosofiaa. Aiheita ovat muun muassa kasvissyönti, eläinten oikeudet, ja ruoantuotannon vaikutukset ympäristöön. Lehteä toimitetaan vapaaehtoisvoimin.
Vegaia on Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen.
Lennart Petrell

Lennart Petrell (s. 13. huhtikuuta 1984 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, tätä nykyä tv-persoona ja asiantuntija, joka muistetaan etenkin pitkästä urastaan SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa. Isokokoinen Petrell (191 cm, 95 kg) oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Vuonna 2004 Columbus Blue Jackets varasi Petrellin NHL:ään 6. kierroksella varausnumerolla 190.
Petrellin vahvuudet ovat fyysisessä pelissä, taklaamisessa, karvaamisessa ja kiekonriistoissa. Hän on myös kohtalaisen hyvä maalintekijä ja häntä on luonnehdittu voimahyökkääjäksi. Näiden ominaisuuksien ja pitkän HIFK-taustan vuoksi hän on kannattajien keskuudessa erittäin suosittu, HIFK-ikoniksikin mainittu.
Ura.
Lennart Petrellin jääkiekko-opit ovat alun perin Karhu-Kissoista, jossa hän kiekkoili nuorimpina junnuaikoinaan mutta myöhemmin hän siirtyi HIFK:n juniorijoukkueeseen. Juniorina Petrell pelasi myös KoJo:ssa ja Jokereissa. Nuorempana B-juniorina Petrell kiekkoili Karhu-Kissoissa (2000–2001), ja oli mukana nostamassa joukkuetta B-junioreiden SM-sarjaan.
"Lennun" ura lähti nousuun kaudella 2003–2004, jolloin HIFK voitti A-nuorten SM-pronssia, Petrellin voittaessa pudotuspelien pistepörssin (10 ottelussa 6+7=13). Samalla kaudella hän teki debyytin myös miesten SM-liigaan, josta myös tuli SM-pronssia. Samalla kaudella tuli myös kolmas arvomitali, kun Petrell oli alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa mukana voittamassa MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa. On hyvin harvinaista, että yksi pelaaja saavuttaa yhden kauden aikana kaksi SM-tason mitalia ja yhden MM-tason mitalin.
Petrell voitti kultaa HIFK:n mukana keväällä 2011. Pelaajavalinnoistaan tavallisesti harvapuheinen päävalmentaja Jukka Jalonen myönsi huhtikuussa 2011, että ilman loukkaantumista Petrell olisi ollut saman kevään MM-kisajoukkueessa. Onnistuneen kauden jälkeen Petrell teki yksivuotisen sopimuksen NHL-joukkue Edmonton Oilersin kanssa. Kauden 2012–2013 alun Petrell pelasi kuitenkin kasvattajaseurassaan HIFK:ssa NHL:n työsulun takia.
Kaudella 2014–2015 Petrell pääsi juhlimaan Champions Hockey Leaguen voittoa Luleå HF:ssä.
Kaudeksi 2016–2017 Petrell palasi vuoden mittaisella sopimuksella Helsingin IFK:hon ja teki seuran kanssa toukokuussa 2017 kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hänet nimettiin myös joukkueen kapteeniksi.
Petrell lopetti uransa kaudella 2020–2021. Hänen uraa HIFK:ssa, jossa hän pelasi 14 kautta, muistettiin peliä edeltävällä seremonialla 30. lokakuuta 2021. 29. marraskuuta 2025 Petrellin pelinumero 32 jäädytettiin HIFK vastaan Jukurit ottelussa. Kyseisessä pelissä oli paikanpäällä 8013 katsojaa.
Rullakiekkoura.
Kesällä 2007 Petrell valittiin rullakiekon MM-kisoihin Saksan Landshutiin.
Matthew Le Tissier

Matthew ”Matt” Le Tissier (s. 14. lokakuuta 1968 Guernsey) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Le Tissier pelasi koko ammattilaisuransa ajan Southamptonissa ja hän on yksi seuran suurimmista ikoneista. 
Le Tissier tunnettiin urallaan myös poikkeuksellisen taidokkaana pelaajana ja lukuisten komeiden maalien tekijänä. Hän oli lisäksi loistava rangaistuspotkujen vetäjä, ja epäonnistui uransa 48 rangaistuspotkussa ainoastaan kerran Mark Crossleyn torjuttua vedon 1992.
Pelaajaura.
Le Tissier syntyi Guernseyssa Kanaalisaarilla ja aloitti uransa paikallisessa juniorijoukkueessa. Hän kävi Oxford Unitedin testissä, mutta ei saanut sopimusta. Lopulta Le Tissier siirtyi Southamptoniin keväällä 1985.
Le Tissier nousi Southamptonin edustusjoukkueeseen 1986 ja vakiinnutti pian paikkansa joukkueessa. Hänet valittiin kaudella 1989–1990. Parhaalla kaudellaan 1993–1994 Le Tissier teki Southamptonille eri kilpailuissa yhteensä 30 maalia. Le Tissierin taidoista huolimatta Southampton ei menestynyt kovinkaan hyvin. Parhaimmillaan se ylsi Valioliigassa kymmenenneksi. Menestyksen puutteesta huolimatta Le Tissier halusi edustaa Southamptonia, sillä hän kieltäytyi esimerkiksi siirroista Tottenhamiin 1990 ja Chelseaan 1996. Uransa päätyttyä Le Tissier totesi että hän halusi mieluummin olla tähti keskinkertaisessa seurassa ja pelata omanlaista peliä kuin siirtyä isompaan seuraan, missä hän ei olisi päässyt toteuttamaan itseään. Le Tissier päätti uransa Southamptonissa 2002. Hän on seuran historian toiseksi paras maalintekijä saavutettuaan 162 maalia 444 liigaottelussa. Kaikki kilpailut mukaan lukien hän teki 209 maalia 541 ottelussa.
Maajoukkueura.
Taidoistaan huolimatta Le Tissier ei koskaan onnistunut täysin Englannin maajoukkueessa. Hän pelasi vuosien 1994 ja 1997 välillä ainoastaan kahdeksan ottelua onnistumatta maalinteossa. Tosin B-maajoukkueessa hän onnistui hattutempussa Venäjää vastaan. Halutessaan Le Tissier olisi voinut Englannin sijaan edustaa maajoukkuetasolla Walesiä, Skotlantia tai Pohjois-Irlantia, sillä hän on kotoisin brittiläiseltä erillisalueelta Guernseyn saarelta.
TurboGears

TurboGears on Python-ohjelmointikielellä toteutettu WWW-kehitykseen tarkoitettu ohjelmistokehys, joka koostuu useista pienemmistä Pythonilla kirjoitetuista ohjelmakomponenteista. TurboGearsin muodostavia osakomponentteja voidaan käyttää myös itsenäisinä osina ohjelmistokehityksessä.
Historia.
Uusin 1.0-haaran versio 1.0.8 julkaistiin 17.12.2008 ja 2.0 valmistui 27.5.2009. Lisäksi on julkaistu 1.1-haara, jonka lopullinen versio julkaistiin 4.10.2009.
Uusin työn alla oleva haara on 2.1, josta on julkaistu versio 2.1a2.
Käyttöaiheet ja ominaisuudet.
TurboGearsin avulla voidaan käsitellä tietokantoja kirjoittamatta SQL-lausekkeita. Koska TurboGears-sovellusten toimintalogiikan ja käyttöliittymän kuvaavat tiedostot on erotettu toisistaan, TurboGears-sovelluksen tuottamia XHTML-sivuja voidaan suunnitella ja muotoilla millä tahansa XHTML-editorilla, mikä helpottaa sovelluksen ulkoasun suunnittelua. TurboGears tukee myös AJAX-ohjelmointia.
Ohjelmoinnin nopeutta ja helppoutta korostaakseen TurboGearsin tekijät ovat kirjoittaneet oppaan The 20 Minute Wiki, jossa kuvataan vaihe vaiheelta yksinkertaisen Wiki-sovelluksen ohjelmointi TurboGearsin avulla. Kuten oppaan nimestä käy ilmi, kirjoittajat väittävät Wiki-sovelluksen ohjelmointiin kuluvan aikaa vain 20 minuuttia.
TurboGearsin 1.0-haara muodostuu mm. seuraavista osakomponenteista:
2.0-haara rakentuu Pylons-ohjelmistokehyksen päälle, käyttää Genshi-mallinekonetta ja SQLAlchemy-tietokantakirjastoa sekä sisältää useita muita muutoksia aiempiin versioihin.
TurboGears tukee MVC-arkkitehtuuria: SQLObject tai SQLAlchemy toimii mallina (Model), Kid tai Genshi muodostaa näkymän (View) ja CherryPy on ohjain (Controller).
Harvard Business Review

Harvard Business Review on yhdysvaltalainen johtamisen alan aikakauslehti. Lehteä on julkaistu vuodesta 1922 lähtien. Sitä julkaisee Harvard Business School Publishing Corporation, joka on Harvard Business Schoolin omistama voittoa tavoittelematon tytäryhtiö.
Harvard Business Reviewiin ovat kirjoittaneet alan tutkijoista muun muassa Clayton M. Christensen, Peter Drucker (k. 2005), Michael Porter, Rosabeth Moss Kanter, Gary Hamel, C. K. Prahalad, ja Robert S. Kaplan.
Harvard Business Review on esitellyt ensimmäisten joukossa suurelle yleisölle sellaisia käsitteitä kuin tasapainotettu mittaristo (Balanced Scorecard), ydinosaaminen, strateginen aikomus, toimintojen uudelleenrakentaminen (re-engineering), globalisaatio, markkinoinnin likinäköisyys (marketing myopia) ja lasikatto.
Englanninkielisen lehden levikki on 242 000, ja sen lisäksi ilmestyy 11 lisensoitua ulkomaista versiota, kuten kaksi kiinankielistä, saksankielinen ja Etelä-Aasiaan kohdennettu englanninkielinen lehti (kaikilla yhteensä noin 500 000 lukijaa).
Lehti on toimituksellisesti riippumaton Harvardin yliopistosta. Se ei käytä lehtityössään vertaisarviointia.
Harvard Business Reviewin päätoimittaja on Adi Ignatius.
Vantaanportti

Vantaanportti on yritystoimintaan keskittynyt alue Vantaan Pakkalassa, Kehä III:n varrella. Tunnetuin kohde Vantaanportin osa-alueella on kauppakeskus Jumbo ja siihen liittyvä viihdekeskus Flamingo. Alueella sijaitsee myös esimerkiksi HKScanin (HK Ruokatalon) tuotantolaitos,
 K-Raudan suurmyymälä sekä Retail Park Vantaanportti -yritysalue, jossa toimivat muun muassa Pohjoismaiden suurin soitinmyymälä F-Musiikki (Vantaa) ja maksullinen lasten puuhapuistoyritys HopLop.
Vantaanportissa on pikavuoropysäkki, jonka kautta kulkee lentoaseman linja-autoyhteyksiä.
Steven Van Zandt

Steven Van Zandt eli Little Steven (s. 22. marraskuuta 1950 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä ja aktivisti. Hän on toiminut muun muassa Bruce Springsteenin E Street Bandin pitkäaikaisena kitaristina, näytellyt "Sopranos"-televisiosarjan Silvio Dantea ja "Lilyhammer"-televisiosarjan Frank Taglianoa.
Van Zandtin oma yhtye on 1980-luvulta lähtien ollut Little Steven &amp; The Disciples of Soul.
Elämä ja ura.
Amerikanitalialainen Steven Van Zandt syntyi 22. marraskuuta 1950 Bostonissa, Massachusettsissa Mary Lentolle, joka oli isänsä Salvatore Lenton puolelta calabrialainen ja äitinsä puolelta napolilainen. Stevenin biologinen isä oli amerikanitalialainen, sukujuuriltaan apulialainen Vince Borello, jolla oli paha huumeongelma. Mary Lento erosi Borrellosta kuukausi ennen Stevenin syntymää. Hänen syntymänimensä oli Steven Lento, mutta kun hänen äitinsä avioitui amerikanhollantilaisen William Webster Van Zandtin kanssa vuonna 1957, sai Steven sukunimekseen uuden adoptioisänsä sukunimen Van Zandt. Kun Steven oli seitsenvuotias, perhe muutti New Jerseyyn, jossa Steven kasvoi.
Van Zandt opetteli soittamaan kitaraa 12-vuotiaana ja perusti ensimmäisen yhtyeensä 14-vuotiaana 1960-luvun puolivälissä. Hän valmistui Middletown Township High Schoolista vuonna 1968. Van Zandt liittyi vuonna 1975 Bruce Springsteenin E Street Bandiin. Hän tuotti 1970-luvulla kolme Southside Johnnyn albumia sekä Springsteenin "The Riverin" ja "Born in the U.S.A:n". Sen jälkeen Van Zandt on tuottanut useiden muidenkin muusikoiden albumeita. Hän perusti 1980-luvun alussa oman yhtyeensä Little Steven and the Disciples of Soul. Hän on julkaissut useita sooloalbumeja.
Van Zandt erosi E Street Bandistä vuonna 1984 ja palasi siihen 1990-luvun lopulla. Hän oli 1980-luvulla mukana Etelä-Afrikan apartheidin -vastaisessa liikkeesssä ja perusti muusikkoystävienä kanssa järjestön nimeltä Artists United Against Apartheid, joka julkaisi albumin "Sun City" (1985). Myöhemmin Van Zandt on muun muassa arvostellut Yhdysvaltain sotilaallista vaikuttamista Keski-Amerikassa.
Van Zandt aloitti näyttelemisen vuonna 1999 "Sopranos"-televisiosarjan Silvio Danten roolissa. Vuodesta 2012 hän on näytellyt "Lilyhammer"-televisiosarjassa Frank Taglianon roolissa. Hän alkoi vuonna 2002 juontaa omaa radio-ohjelmaansa "Little Steven's Undergroung Garage". Hän on perustanut mediayhtiön nimeltä Renegade Nation ja levy-yhtiön nimeltä Wicked Cool Records.
Van Zandt nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen muun E Street Bandin kanssa 2014. Hän on ollut vuodesta 1982 lähtien naimisissa Maureen Van Zandtin kanssa.
Valokaari

Valokaari on fysikaalinen ilmiö, joka syntyy, kun kahden elektrodin välinen sähkökenttä nousee niin suureksi, että sähkövirta purkautuu (tavallisesti) sähköä heikosti johtavan materiaalin kuten ilman läpi. Voimakas sähkökenttä ionisoi ilman molekyylejä, joista siis tulee virran kulkemisen mahdollistavia varauksenkuljettajia, eli tavallisesti sähköä eristävä ilma muuttuu sähkövirtaa johtavaksi. Näin elektrodien välille syntyy sähköä johtava kanava, jota sähkövirran aiheuttama kuumuus ylläpitää.
Valokaari voi sytyttää palamaan kaasuja ja hiukkasia ja aiheuttaa voimakkaita radiotaajuisia häiriöitä. Valokaarta käytetään hitsauksessa ja metallien sulatuksessa valokaariuunissa tarvittavan korkean lämpötilan aikaansaamiseen. Sitä käytetään myös bensiinimoottoreiden sytytyksessä.
Sähkövoimatekniikassa käytetään muun muassa valokaarireleitä suojaamaan kojeistoja valokaaripurkauksien aiheuttamilta tuhoilta.
Lippakioski

Lippakioski on Helsingin kaupunginarkkitehti Gunnar Taucherin johdolla 1930-luvun lopulla suunniteltu myöhäisfunktionalistinen, 1940-lukua edustava, makeis- ja virvoitusjuomakioskeissa käytetty kioskityyppi.
Ensimmäiset puurakenteiset kaarevaetuseinäiset lippakioskit suunniteltiin jo vuonna 1937 (Gunnar Taucher ja Eero Urpola), mutta tämänpäiväiset kulmikkaat lippakioskit on rakennettu 1940- ja 1950-luvuilla. Lippakioskit, joita on jäljellä 19 kappaletta ympäri Helsinkiä ovat kaupunginarkkitehti Hilding Ekelundin allekirjoittamien piirustusten mukaisia.
Lipallinen puurakenteinen kioski on suorakaiteen muotoinen. Kioskin ikkunallisessa etuosassa lipan alla on myyntitiski. Kioskin takana on ovi. Sisätilat on jaettu kahteen osaan myynti- ja varastopuoleen, joiden välissä on liukuovi.
Kioskit rakennettiin aikoinaan keskeisille paikoille linja-auto- ja raitiovaunulinjojen päätepysäkeille sekä puistojen reunamille.
Vuonna 1938 Taucherin kaarevaseinäisen kioskin tyyppipiirustukset julkaistiin Arkkitehti-lehdessä. Tämän jälkeen niitä rakennettiin ainakin Poriin. Yksi vuonna 1941 valmistunut kioski on vielä jäljellä Sibeliuspuistossa.
Osa kioskeista toimii ravintoloiden ulkotarjoilupisteenä. Vuorimiehenpuistikon kioski toimii viereisen Seahorse-ravintolan kesäterassina, ja Tove Janssonin puiston (ent. Katajanokanpuiston) kioski, joka oli kaupungin ensimmäinen kioski jolle myönnettiin anniskelulupa, toimii läheisen Bellevue-ravintolan yhteydessä. Nykyään anniskeluoikeudet on myönnetty myös mm. Hietalahdenrannan kioskille, myös kolmelle kaupungin omistamalle lippakioskille: Karhupuiston, Hietalahdenrannan ja Helsinginkadun.
Lippakioskien suosio hiipui 70- ja 80-luvuilla mm. R-kioskien yleistyttyä, mutta 2000-luvulla lippakioskien suosio alkoi nousta. Helsingin kaupunki vuokraa kioskeja yksityisyrittäjille, joista suosittuja ovat mm. Karhupuiston kioski.
Suosiosta huolimatta osa kioskeista ovat ilman yritystoimintaa ja huonossa kunnossa. Vuonna 2023 kaupunki asetti purkutuomion Nordenskiöldinaukion ja Paavalinpuiston kioskeille niiden huonon kuntonsa vuoksi. Yritystoimintaa hankaloittaa mm. lyhyt aukiolokausi. Kioskeja voi käyttää vain touko- ja syyskuun välillä, koska eristämättömät vesiputket halkeavat helposti kylmällä kelillä. Muita haittapuolia ovat huono sijainti. Nordenskiöldinaukion kioskilla yritettin yritystoimintaa 2010-luvun lopulla, mutta vilkkaasti liikennöidyn risteyksen katupöly osoittautui ongelmaksi. Lopulta Nordenskiöldinaukion kioskin kohdalla Helsingin kaupunginvaltuusto ratkaisi asian kunnostamalla ja siirtämällä sen Linnankoskenpuistoon vuoden 2024 puiston peruskorjauksen yhteydessä vastaamaan kaupunkilaisten toiveeseen rakentaa puistoon lippakioski.
Luettelo Helsingin lippakioskeista.
Helsingin kaupunki on päättänyt myydä tarjouskilpailulla seuraavat 10 lippakioskia syksyn 2015 jälkeen:
Tiiskeri (majakkasaari)

Tiiskeri on majakkasaari Loviisan kunnassa Loviisan edustalla itäisellä Suomenlahdella.
Se sijaitsee aivan Suomen sisäisen aluevesirajan vieressä noin 19 km:n päässä mantereelta.
Tiiskerin ensimmäinen vuonna 1933 rakennettu majakka tuhoutui talvisodassa. Nykyisen majakan perusta rakennettiin vuonna 1940 ja itse majakka huoltotiloineen myöhemmin.
Koko ajan miehittämättömänä toimineessa majakassa on valon lisäksi nykyaikainen tutkamajakka.
Sitruunahemppo

Sitruunahemppo ("Carduelis citrinella") on Euroopassa, pääosin Espanjan vuoristoissa ja Sveitsissä, pesivä peippojen heimoon kuuluva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Sitrunahempon pituus on 11–13 cm ja paino 11–14 g. Se on vihervarpusta muistuttava pieni peippolintu, jonka siivellä on kaksi keltaista juovaa. Niskassa ja kaulassa on harmaata, yläperä on kellanvihreä. Linnun pyrstö on kokonaan tumma. Nuori lintu on melko yksivärisen harmaanruskea. Laulu muistuttaa tiklin ja vihervarpusen viserrystä.
Sitruunahemposta tunnetaan kaksi alalajia. Nimialalaji "citrinella" esiintyy mantereella, "corsicana" Korsikassa ja Sardiniassa. "Corsicana" on vähemmän vihertävä kuin "citrinella".
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä.
Esiintyminen.
Euroopan ja samalla koko maailman sitruunahemppopopulaatio on kooltaan 250 000–280 000 paria eli 500 000–640 000 yksilöä. Pääosa pesii Espanjan vuoristoissa ja loput enimmäkseen Sveitsissä. Sitruunahemppo on tavattu Suomessa kerran, 17.5.–2.7.1995 Kirkkonummella.
Elinympäristö.
Sitruunahempon elinympäristöä ovat vuoristoiset havumetsät.
Lisääntyminen.
Sitruunahempon pesä on puussa. Munia on tavallisesti neljä, ja naaras hautoo niitä noin kaksi viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä 17–18 päivän ikäisinä. Sitruunahemppo pesii usein kahdesti kesässä.
Ravinto.
Laji syö siemeniä, poikasaikana myös selkärangattomia eläimiä.
Työntöhara

Työntöhara on merenmittaajien työkalu, jota käytetään tarkassa syvyyden määrityksessä. Se muodostuu kahdesta veneenmuotoisesta ponttoonista, jotka on kytketty yhteen niin että mittausvene sopii niiden väliin. Kummankin ponttoonin läpi kulkee mittayksiköin varustettu tanko, ja alimpana rakennelmassa on lujarakenteinen poikittainen tanko, joka ulottuu muutaman metrin ulos kummastakin päästä. Tämä tanko asennetaan sille syvyydelle, joka halutaan varmistaa. Työtä kutsutaan nimellä haraus. 
Kun työntöharaa käytetään, mittausvene kulkee hitaalla vauhdilla; jos poikkitanko osuu esteeseen, se kohoaa, ja mittayksiköin varustetuista pystytangoista nähdään missä kohtaa poikkitankoa törmäys sattui. 
Menetelmä on erittäin tarkka, ja sitä käytetään ensisijaisesti tarkistusharauksissa, jotka tehdään väylänrakennustyön päätyttyä; poikkitanko asennetaan ns. varaveden alarajalle: kaikissa väylissä on määräsyvyys, johon lisätään vielä tietty määrä veden korkeuden vaihteluiden tasaamiseksi.
Vaijerihara

Vaijerihara on merenmittaajien työväline, jota käytetään tehtäessä perusmittauksia uuden väylän rakentamista varten.
Vaijeriharan muodostaa noin 400 metrin mittainen poijujen ja painojen avulla määräsyvyyteen painotettu vaijeri; poijuissa on pari metriä korkeat viiritangot näkyvine viireineen. Kaksi mittausvenettä hinaa haraa halutulla reitillä, ja kun vaijeri osuu esteeseen, kohdalla oleva poiju kohoaa ja viiritanko siis kaatuu; tästä mittaajat näkevät esteiden paikat. 
Menetelmä on vain kohtalaisen tarkka ja sitä käytetäänkin nimenomaan valmistelevassa työssä. Valmiin väylän tarkastusharaus tehdään työntöharan avulla.
Augustusburgin ja Falkenlustin linnat

Augustusburgin ja Falkenlustin linnat Brühlissä, Saksassa ovat Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva kohde. 
Idyllisessä puutarhamaisemassa sijaitsevat Augustusburgin linna (Kölnin ruhtinas-arkkipiispojen ylellinen asuinpaikka) ja Falkenlustin metsästysmaja ovat varhaisimpia esimerkkejä rokokoo-arkkitehtuurista 1700-luvun Saksassa.
Kölnin arkkipiispa Clemens August rakennutti linnat 1700-luvulla. Arkkitehteina työskentelivät Johann Conrad Schlaun ja François de Cuvilliés. Augustusburgin linnan kuuluisan portaikon suunnitteli Balthasar Neumann.
Puutarhat suunnitteli Dominique Girard. Alkujaan linnojen läheisyydessä oli myös kukkatarha, mutta Peter Joseph Lenné rakennutti sen uudelleen 1800-luvulla maisemapuutarhaksi. Alueen entisöiminen on osoittautunut vaikeaksi, sillä lähdemateriaalin hankkiminen on vaikeata.
The Ant Bully

The Ant Bully on Midwayn julkaisema ja Artificial Mind and Movementin kehittämä toimintaseikkailupeli PlayStation 2:lle, Nintendo GameCubelle, Game Boy Advancelle, Windowsille ja Wiille. Peli perustuu Warner Bros.:in elokuvaan "Muurahaisten kauhu".
Pelissä ohjataan Lucas-nimistä muurahaispoikaa ja hänen tehtävänään on pelastaa muurahaispesä hävitykseltä.
Brühl

Brühl on kaupunki Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Kölnistä etelään. Kaupungissa oli 44 804 asukasta vuoden 2022 lopussa. Sen pinta-ala on 36,12 neliökilometriä.
Historia.
Brühl oli Kölnin prinssi-piispan asuinpaikka. Clemens August rakennutti raunioituneen linnan tilalle Augustusburgin ja Falkenlustin kaupungin keskustaan. Linnat muodostavat nykyään UNESCOn maailmanperintökohteen. Saksan presidentit käyttivät Augustusburgin linnaa vuoteen 1994 vieraiden valtionpäämiesten vastaanottopaikkana.