Sacramento (joki)

Sacramento on pisin joki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se saa alkunsa Pohjois-Kalifornian Klamathvuorilta, läheltä Kaskadeihin kuuluvaa Mount Shastaa, mistä se virtaa kohti etelää Sacramento Valleyn halki ennen yhtymistään San Joaquin -jokeen Suisun Bayn pohjukassa. Joen pituus on 644 kilometriä, valuma-alue 71 500 neliökilometriä ja vuotuinen keskivalunta noin 27 miljardia kuutiometriä. Sitä ympäröivät Kaskadit pohjoisessa, Sierra Nevadan vuoristo idässä, San Joaquin -joen vesistö etelässä ja Kalifornian rannikkovuoristo lännessä.
Espanjalainen tutkimusmatkailija Gabriel Moraga nimesi vuonna 1808 nykyisen Featherjoen, yhden Sacramenton sivujoista, ehtoollisen sakramentin mukaan. Myöhemmin nimeä alettiin käyttää koko pääuomasta.
Joen kulku.
Latvavesialueillaan Sacramentojoki jakautuu kolmeen haaraan, jotka keräävät vetensä Klamathvuoriin kuuluvien Trinityvuorten rinteiltä. Joen katsotaan alkavan varsinaisesti eteläisen ja keskimmäisen haaran yhtymäkohdasta, joka sijaitsee noin 9 kilometriä Mount Shastan kaupungista etelä-lounaaseen. Hieman idempänä joki laajenee Siskiyoun tekojärveksi, joka padottiin vuonna 1970 Box Canyonin padolla.
Box Canyon on jyrkkäseinäinen kalliorotko, jonka pohjalla Sacramento virtaa lyhyen matkaa ennen saapumistaan Dunsmuirin kaupungin alueelle. Dunsmuirissa joki yhyttää Interstate 5 -tien, jonka rinnalla se jatkaa matkaansa kohti etelää Shastan–Trinityn kansallismetsän vuoristoisissa maisemissa. Noin 40 kilometriä etelämpänä joki levenee suureksi Shastan tekojärveksi, johon laskevat vetensä myös Pit ja McCloud, suurimmat sivujoet yläjuoksulla. Shastan pato on 183 metriä korkea kaaripato, joka otettiin käyttöön vuonna 1945. Sen avulla ehkäistään jokien tulvimisesta aiheutuvia vahinkoja ja tuotetaan sähköä ja kastelu- ja talousvettä Keskuslaakson alueelle.
Shastan padon alapuolella Sacramentojoki jättää Trinityvuoret taakseen ja laskeutuu Sacramento Valleyn pohjalle. Ohitettuaan Reddingin kaupungin joki kääntyy etelä-kaakkoon ja siihen yhtyy useita sivujokia sekä vasemmalta että oikealta. Sacramento Valleyssä joen ympäristössä levittäytyy yli 8 000 neliökilometriä viljelysmaata, jonka kastelussa sen vettä hyödynnetään. Noin 100 kilometrin päässä Reddingistä joki ohittaa Chicon kaupungin ja siitä vielä 145 kilometriä etelämpänä se saapuu Kalifornian pääkaupungin Sacramenton alueelle. Sacramentojoen suurin sivujoki Feather yhtyy siihen Sacramenton luoteispuolella ja toiseksi suurin sivujoki American aivan Sacramenton keskustan tuntumassa.
Suurkaupunkialueen jälkeen joki kääntyy lounaaseen ja sen rinnalla kulkee syväväylä, jota pitkin valtamerialukset pääsevät Suisun Baystä Sacramenton satamaan. Noin 60 kilometrin päässä San Franciscosta koilliseen jokeen yhdistyy San Joaquin, jonka kanssa se muodostaa Suisun Bayn suistoalueen San Pablon lahden itäpuolelle. Suistoalueelle on rakennettu lähes 1 800 kilometrin verran tulvavalleja suojelemaan ympäröiviä viljelysmaita ja asutuskeskuksia meriveden tunkeutumiselta.
Sivujoet.
Sacramentojoen suurimpia sivujokia pohjoisesta etelään ovat:
Luonto.
Sacramento virtaa useiden erilaisten kasvillisuusvyöhykkeiden läpi, aina lumihuippuisista vuorista alaviin viljelysmaihin. Vuorilla joki halkoo laajoja metsäalueita, kun taas Sacramento Valleyssä sen ympärillä levittäytyy peltoja ja pieniä taajamia. Sacramenton suurkaupunkialueella elää 2,5 miljoonaa ihmistä reilun 900 neliökilometrin alueella.
Sacramentojoen valuma-alue on Kalifornian laajin, pinta-alaltaan noin 71 500 neliökilometriä, ja se käsittää 30 prosenttia osavaltion kaikista pintavesistä. Kuningaslohi nousee kutemaan joessa peräti neljä kertaa vuodessa: syksyllä, loppusyksystä, talvella ja keväällä. Tämän ansiosta lajia esiintyy joessa vuoden ympäri. Muita Sacramenton vaelluskaloja ovat kirjolohi "(steelhead)", vihersampi, valkosampi ja nahkiaiskalat.
1900-luvun alusta lähtien Sacramentojoen ja sen sivujokien uomia on ruopattu voimakkaasti ja niiden ympäristöön on rakennettu paljon patoja, jakelukanavia ja kaivoksia. Nämä muutokset ovat kaventaneet ja heikentäneet kalojen elinaluetta eivätkä monet lajit enää pääse luonnollisille kutemispaikoilleen.