tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hermione Corfield

Hermione Isla Conyngham Corfield (s. 19. joulukuuta 1993) on englantilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt elokuvissa, kuten ' (2015), "Mr.Holmes" (2015), "Pride and Prejudice and Zombies" (2016), ' (2017), "" ( 2017) ja "Rust Creek" (2018).
Lapsuus ja nuoruus.
Corfield syntyi Lontoossa, Richard Conyngham Corfieldin, (Chatwall Hallin, Shropshiren) ja Jermyn Street -paitojen suunnittelijan Emma Willisin, tyttäreksi. Hänellä on kaksi sisarusta. Corfield kävi koulua Downe House Schoolissa Cold Ashin kylässä lähellä Newburya Berkshiressä. Corfield opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta University College Londonissa ennen kuin hän opiskeli metodinäyttelemistä näyttelijäkurssilla New Yorkin Lee Strasberg Theatre and Film Institute -opistossa. 
Ura.
Corfield teki debyyttinsä vuonna 2014 "Coltonin Big Night" -elokuvassa, joka on Sebastian Solbergin ohjaaman elokuvan "50 suudelmaa" jatko-osa, jossa hän esittää Anna-hahmoa. Vuonna 2015 hän näytteli Ian McKellenin ja Laura Linneyn "rinnalla herra Holmesissa" ja esiintyi elokuvassa ' Tom Cruisen vastanäyttelijänä. Hän työskenteli myös Penélope Cruzin kanssa Schweppesin mainoskampanjassa. Vuonna 2014 hänet palkattiin "Falleniin" Gabrielle Givensiksi. Vuonna 2016 hän esiintyi "Pride and Prejudice and Zombies" -elokuvissa Cassandrana. Vuonna 2017 hän esiintyi elokuvassa ' Vin Dieselin rinnalla, Guy Ritchien ohjaamassa "King Arthur: Legend of the Swordinssa" ja "" -elokuvassa Tallie Lintrana, Resistance A-Wing -pilottina ja majurina. Hän esiintyi myös ITV- draamassa "Halcyon" Emma Garlandina. 
Hän esiintyy vuonna 2018 brittiläisessä komediaelokuvassa "Slaughterhouse Rulez," jossa pääosissa olivat Asa Butterfield, Finn Cole, Michael Sheen, Nick Frost ja Simon Pegg, sekä elokuvassa "Bees Make Honey" .
Corfield sai kriitikoilta kiitosta esityksestään "Rust Creekissä", joka julkaistiin teattereissa 4. tammikuuta 2019.
Mona Bling

Mona Bling (ent. Mona Kuoppamaa, ent. Teemu Kuoppamaa, s. 1992 Vihti) on suomalainen toimittaja, sisällöntuottaja ja HLBT-vaikuttaja. Bling on ollut julkisuudessa kertoessaan kokemuksistaan transnaisena ja hän on toiminut transaktivistina. 
Bling aloitti muotibloggaamisen vuonna 2010 ja tuli tunnetuksi blogistaan "Thing for the Bling". Hän myös piti "Iltalehden" sivuilla muotiblogia ja oli yksi Avan "Muotitietoinen"-ohjelman muotibloggaajista. Vuonna 2016 hän siirtyi bloggaamaan "Trendi"-lehden "Lily Edit" -muotiblogiin nimimerkillä Mona Bling. Nykyään Bling toimii sosiaalisen median vaikuttajana ja juontaa yhdessä Irene Naakan kanssa "Kroonisesti ärhäkkä" -podcastia. Hänellä on Instagramissa yli 20 000 seuraajaa. Vuonna 2022 Bling julkaisi transsukupuolisista kertovan "23 transmyyttiä" -tietokirjan.
Anne Liljeström

Anne Liljeström on suomalainen tähtitieteilijä ja Ursan toiminta- ja tiedotussuunnittelija ja toimii myös yhdistyksen tiedottajana. Liljeström on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineenaan tähtitiede. Hänet tunnetaan tähtitieteen kansantajuistajana muun muassa useista Ylen ohjelmista, kuten Prisma ja Jälkikaronkka. Tiedetoimittajana Liljeström on työskennellyt muun muassa Tähdet ja avaruus -lehdessä, Tiede-lehdessä, Helsingin Sanomissa ja Ylellä. Vuonna 2020 Liljeström palkittiin Suomen tiedetoimittajain liiton tiedeviestintäpalkinnolla.
Muuta.
Liljeström on puhunut avoimesti burnoutista sekä muunsukupuolisuudestaan.
Trans (yhdistys)

Trans ry on 27. kesäkuuta 2020 perustettu suomalainen sukupuolivähemmistöjen perus- ja ihmisoikeuksia ajava yhdistys. Yhdistyksen tarkoitus on tuoda sukupuolivähemmistöön kuuluvien yhteisön ääni yhteiskunnan jokaiselle tasolle, arkielämän tilanteista aina poliittisiin päätöksentekoprosesseihin asti. Yhdistyksen tavoitteena on toimia sukupuolivähemmistöjen ja päättäjien vuorovaikutuksen mahdollistajana. Trans ry:n puheenjohtajana toimi sen perustamisesta alkaen Nemo Eriksson, joka on aiemmin toiminut Trasek ry:n puheenjohtajana. Syyskuusta 2021 lähtien yhdistystä on puheenjohtanut Valo Vesikauris.
Yhdistyksellä on käytössään kaksi jäsenmuotoa: varsinainen jäsenyys ja kannatusjäsenyys. Kannatusjäsenyys on avoin kaikille, kun taas varsinainen jäsenyys on varattu vain sukupuolivähemmistöön kuuluville. Vain varsinaiset jäsenet ovat äänivaltaisia yhdistyksen kokouksissa. Sukupuolivähemmistöön kuuluvalla tarkoitetaan yhdistyksen toiminnassa ihmistä, joka ei ole cissukupuolinen, eli ei siis identifioidu syntymässä määritellyn sukupuolen mukaan.
Kampanjat ja aloitteet.
Vuonna 2021 yhdistyksen käynnistämä kansalaisaloite "Oikeus olla" translain uudistamiseksi keräsi tarvittavat 50 000 allekirjoitusta kahdessa vuorokaudessa.
"Meidän ääni" -mesenaattikampanjassa Trans ry keräsi varoja sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten oman aktivismin tukemiseksi. Mesenaattikampanja keräsi 4900 euroa. Mesenaattikampanjassa kerätyillä varoilla Trans ry rahoittaa hakemuksen perusteella sukupuolivähemmistöihin kuuluvien nuorten ensiapu- ja järjestyksenvalvojakursseja. 
Trans ry julkaisi vuoden 2023 eduskuntavaalien ja vuoden 2021 kuntavaalien yhteydessä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia tukevat vaalitavoitteet. Vuoden 2023 eduskuntavaalien vaalitavoitteet allekirjoitti yhteensä 116 ehdokasta, 2021 kuntavaalien ehdokkaista vaalitavoitteet allekirjoitti yhteensä 962 ehdokasta. 
Tunnustuspalkinnot.
Vuonna 2021 Qaareva ry palkitsi Trans ry:n "Vuoden Queer Järjestö" -tunnustuksella The Queer Gala -tapahtuman yhteydessä. 
Vuonna 2023 Helsinki Pride palkitsi Trans ry:n "Ylpeys Muuttaa Maailmaa" -tunnustuksella Helsinki Pride -tapahtuman yhteydessä.
Maria Chiara Giannetta

Maria Chiara Giannetta (s. 20. toukokuuta 1992 Foggia) on italialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa karabinieerien kapteenia Anna Olivieria italialaisessa televisiosarjassa "Isä Matteon tutkimuksia", jota on esitetty myös Suomessa Ylen kanavilla.
Elämäkerta.
Teatteri.
Giannetta aloitti näyttelijän uransa harrastelijateatterissa 11-vuotiaana ja siirtyi työväenteatteriin 14-vuotiaana, kunnes pääsi 19-vuotiaana opiskelemaan Rooman Centro sperimentale di cinematografian alaisuudessa toimivaan elokuvakouluun. Vuonna 2011 hän esitti Hunyak-Kitty Baxteria Roberto Galanon ohjaamassa versiossa näytelmämusikaalista "Chicago", jossa esiintyi myös vuonna 2017.. Vuonna 2012 hän esiintyi kahdessa näytelmässä; Guglielmo Ferraiolan ohjaamassa "Girotondossa" ja Giuseppe Rascion "Saapasjalkakissassa". Vuosina 2012–2013 Giannetta esiintyi Paola Capuanon näytelmässä "I racconti di Silente". 
Televisio.
Vuonna 2016 teatterityö jatkui Roberto Galanon ohjaamassa näytelmässä" Gretel. Un viaggio di solo ritorno", mutta Gianetta esiintyi myös televisiossa ohjelmissa "Bacciato dal sole" ja "L’allieva". Vuosina 2017–2019 hän teki muutaman jakson kestoisia esiintymisiä televisiosarjoissa "Un passo dal cielo" ja "Che Dio ci aiuti" 
Vuonna 2018 Giannetta valittiin televisiosarjaan "Isä Matteon tutkimuksia", jossa hän on näytellyt Spoleton karabinieerien kapteenia Anna Olivieria yhdennellätoista ja kahdennellatoista tuotantokaudella. Hän esiintyi sarjassa jo yhdeksännellä tuotantokaudella, mutta näytteli eri henkilöä yhden jakson verran.
Vuonna 2021 Giannetta esiintyy kirjailija Patrizia Rinaldin romaaniin perustuvassa Lux Viden tuottamassa sarjassa "Blanca", jossa hän näyttelee heikkonäköistä etsivää Blanca Occhiuzzia..
Elokuvat.
Elokuvien osalta Gianetta teki ensiesiintymisensä vuonna 2016 Marco Danielin ohjaamassa elokuvassa "La ragazza del mondo".. Vuonna 2018 hän näytteli elokuvissa "Ricordi?" ja "Tafanos". Hän on näytellyt myös elokuvissa "Mollami" ja "Bentornato Presidente".
Musiikki.
Vuonna 2020 Giannetta esiintyi kapteeni Olivierin roolissa myös muusikko Max Pezzalin musiikkivideolla "Sembro matto", jossa Spoleton kuvauspaikkojen lisäksi esiintyi muita "Isä Matteon tutkimuksia" -sarjan kahdennentoista tuotantokauden henkilöitä.
Marjo Renko

Marjo Helena Renko (ent. Niemelä, s. 23. lokakuuta 1962 Lapua) on suomalainen lastentautien erikoislääkäri, joka on toiminut Itä-Suomen yliopiston lastentautien professorina lokakuusta 2018 lähtien. Hän on tutkinut etenkin lasten infektiotauteja ja yliopisto-opettajana toiminut lääkärikouluttajana Oulussa, Tampereella ja Kuopiossa.
Renko kirjoitti ylioppilaaksi Lapualta (1981). Hän opiskeli Oulun yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi (LL 1986) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (LT 1995). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1994) oli otsikoitu "Risk factors and symptoms of acute otitis media in children". Lastentautien erikoislääkäriksi hän pätevöityi 1996 (OY), lasteninfektioiden pätevyys 2000, lääkärikouluttajan erikoispätevyys 2010. Lastentautiopin dosentti (2000).
Hanna Helaste

Hanna Helaste (s. 1979) on Jämsän entinen kaupunginjohtaja. Helaste toimi virassa vuodesta 2020 irtisanoutuneen Ilkka Salmisen seuraajana. Helaste irtisanoutui virastaan vuonna 2024. Lisäksi hän on toiminut Keiteleen kunnanjohtajana vuosina 2014−2020 ja Vaalan kunnan hallinto- ja elinkeinojohtajana.
Helaste oli ensimmäinen nainen Jämsän kaupunginjohtajana. Vuoden 2025 alussa hän aloitti Kainuun Liiton hallintojohtajan viransijaisena.
Once Upon a Time in Sad Hill

Once Upon a Time in Sad Hill on Rax Rinnekankaan ohjaama suomalais-espanjalainen draamaelokuva vuodelta 2019. Elokuvassa kaksi naista ja kaksi miestä ovat naisten asemaa käsittelevässä työpajassa. He päätyvät muistelemaan kahta pariskuntaa, jotka eksyivät vuoristossa ja päätyivät Sergio Leonen Hyvät, pahat ja rumat -elokuvan loppukohtauksessa esiintyvälle Sad Hillin hautausmaalle. Hautausmaalla miehet joutuvat kohtaamaan totuuksia avioliitoistaan.
José María Gironella

José María Gironella (1917 Darníus, Gerona, Espanja – 2003) oli espanjalainen kirjailija.
Gironella keskeytti katolisen seminaarin ja toimi ennen sisällissotaa useissa ammateissa. Sisällissodassa hän liittyi kansallismielisiin. Sodan päätyttyä hän työskenteli toimittajana.
Gironella julkaisi 1945 esikoisrunokokoelmansa ja 1946 esikoisromaaninsa "Un hombre". Hänen pääteoksensa on historiallinen romaanitrilogia "Sypressit uskovat Jumalaan" ("Los cipreses creen en Dios", 1953), "Un millón de muertos" (1961) ja "Ha estallado la paz" (1966). Hän käsittelee siinä sisällissodan syitä ensimmäisenä Espanjassa. Teos sai erinomaisen vastaanoton. Hän kirjoitti myös novelleja, matkakirjoja ja esseekokoelman.
Jean Giono

Jean Giono (30. maaliskuuta 1895 Manosque, Ranska – 8. lokakuuta 1970 Manosque, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, taustaltaan italialainen.
Giono toimi eri ammateissa, muun muassa pankkivirkailijana. Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana hän joutui lyhyeksi aikaa vankilaan, ja pasifististen mielipiteiden vuoksi myös vastarintaliike karsasti häntä.
Giono julkaisi esikoisrunokokoelmansa 1921 ja kymmenen vuoden kuluttua ensimmäisen monista menestysromaaneistaan, joista useiden pohjalta on tehty elokuvia. Hän kirjoitti myös historiallisia romaaneja ja näytelmiä.
Claes Gill

Claes Daniel Gill (13. lokakuuta 1910 Odda, Norja – 11. kesäkuuta 1973 Oslo, Norja) oli norjalainen runoilija ja näyttelijä. Hän oli vuosina 1945–1946 Oslon studioteatterin johtaja ja vuosina 1952–1956 Rogalandin teatterin johtaja. Pessimistinäkin hän näkee runoissaan valoa. Hän runoilee suurista näyistä, rakkaudesta ja kuolemasta.
Kuudes kerta

Kuudes kerta on Maarit Lallin ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2017. Elokuva kertoo Rickystä ja Annikasta, jotka ovat kumpikin omilla tahoillaan naimisissa. Ricky ja Annika ovat uskottomia puolisoilleen ja heillä on keskenään seksisuhde.
Vastaanotto.
"Seura"-lehden Jussi Karjalaisen mielestä "Kuudes kerta" on sekava ja pinnallinen romanttinen aikuiskomedia, jossa näyttelijät eivät oikein tiedä keitä ovat. Hänestä elokuva kuitenkin sekoittaa monenlaisia aineksiaan mainion ennakoimattomalla tavalla. "Helsingin Sanomien" Leena Virtanen kehui Pihla Viitalan ja Antti Luusuaniemen roolisuoritusten ohella Maarit Lallin käsikirjoitusta, joka ei tyydy itsestään­selvyyksiin. "Elokuvauutisten" Niko Jutila arvosti näyttelijäsuorituksia ja tyylikästä yleisilmettä, mutta kirjoitti parisuhdeasioiden loputtoman vatvonnan ja ennakoitavissa olevien juonenkäänteiden rasittavan kokonaisuutta niin, ettei tarina kanna yli puolentoista tunnin kestoaan. "Ilta-Sanomien" Tarmo Poussu oli ehkä kaikkein kriittisin ja arvioi elokuvan harvinaisen sekavaksi ihmissuhdepuuroksi, jossa päähenkilöiden taustoja ja omien parisuhteiden ongelmia ei sivuta juuri lainkaan. Käsikirjoitus ei hänestä ole ”tarina ensinkään, vaan sekava kokoelma toistoisia kohtauksia satunnaisessa järjestyksessä”.
Kansallinen Liiga -kausi 2021

Kansallinen Liiga -kausi 2021 oli naisten jalkapalloliigan 15. kausi ja kaikkiaan 51. kerta (virallisesti 50.), jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Liigaan osallistui kymmenen joukkuetta.
Kausi alkoi 17. huhtikuuta. Kauteen lähdettäessä hallitseva mestari oli Åland United.
Mestaruuden voitti historiansa ensimmäistä kertaa KuPS.
Sarjajärjestelmä.
Liigassa pelattiin kaksinkertainen runkosarja sekä sen jälkeen ylä- ja alaloppusarja.
Sarjataulukot.
Alaloppusarja.
 
Liigakarsinta.
HPS säilytti paikkansa Kansallisessa Liigassa yhteismaalein 4-0.
Kuukauden pelaajat.
Naisten Liigan kuukauden pelaajan valitsee Jalkapallon Pelaajayhdistys.
Liisa Risu

Liisa Risu (oik. Liisa Korpiniitty, s. 30. kesäkuuta 1966 Georgia, Yhdysvallat) on suomalais-amerikkalainen tanssija ja koreografi.
Liisa Risu on taiteilijanimi, virallinen sukunimi on Korpiniitty, jota hän käyttää esimerkiksi teatterinjohtajana toimiessaan.
Ura.
Risu on valmistunut Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen linjalta koreografian maisteriksi vuonna 2007. Vuosina 2008–2017 hän työskenteli Taiteen edistämiskeskuksen 10-vuotisella taiteilija-apurahalla.
Hänen töitään on nähty muun muassa Zodiak – uuden tanssin keskuksella, Tanssiteatteri Hurjaruuthissa, Helsinki Dance Companyllä ja Teatterikorkeakoulussa. Risu on työskennellyt yhteistyössä muun muassa tanssija Jonna Eiskosen, tanssija Satu Halttusen, tanssija Ninu Lindforssin, tanssija-koreografi Vera Nevanlinnan ja tanssija Terhi Vaimalan kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Tampereen Teatterikesän, Liisa Pentti + Co'n, Pori Dance Companyn, Arts Management Helsingin ja RIO – Real Time Orchestran kanssa. 
Vuonna 2013 hän perusti Näyttämö 3T teatteriryhmän ohjaaja Samuli Reunasen ja säveltäjä Iiro Ollilan kanssa. Lisäksi hän on työskennellyt osa-aikaisena opettajana Teatterikorkeakoulussa.
Tällä hetkellä Risu työskentelee Tanssiteatteri Hurjaruuthin johtajana. Hän aloitti työssä loppukeväästä 2019 Hurjaruuthin pitkäaikaisen johtajan ja perustajajäsenen Arja Petterssonin jäätyä eläkkeelle. Aiemmin Risu on ollut kiinnitettynä tanssijana Hurjaruuthissa vuosina 1994–1999 ja oli esiintyjänä mukana viidessä ensimmäisessä talvisirkuksessa .
Fine Line

Fine Line on laulaja-lauluntekijä Harry Stylesin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 13. joulukuuta 2019.
Albumi oli ehdolla vuoden 2021 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa ”Paras pop-albumi”. Albumin kappaleella ”Watermelon Sugar” Styles voitti Grammyn kategoriassa ”Paras pop-sooloesitys”. Ehdokkuuden sai myös ”Adore You” -kappaleen musiikkivideo.
Suomen virallisella listalla albumi oli parhaimmillaan sijalla viisi. Yhdysvaltalaisella Billboard 200 -albumilistalla "Fine Line" nousi ensimmäiselle sijalle ja Britannian albumilistalla se saavutti toisen sijan.
Jenna Silvonen

Jenna Silvonen (s. 2. tammikuuta 1999 Lohja) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 165 cm.
Silvosen kasvattajaseura on Lohjan Kisa-Veikot. Hän pelasi Naisten liigassa Espoo Bluesissa / Espoo Unitedissa kausilla 2015–2019 kaikkiaan 74 runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,6 % ja pudotuspeleissä 26 ottelua torjuntapronsentilla 93,2 %. Hän voitti Suomen-mestaruuden 2019 sekä saavutti hopeaa 2017 ja pronssia 2016. Hänet valittiin liigan ykköstähdistöön kaudella 2018–2019. Hän pelasi kausilla 2019–2022 NCAA:n sarjassa Mercyhurstin yliopiston joukkueessa 35 ottelua torjuntaprosentilla 91,7 %. Hän pelasi yhden ottelun Kiekko-Espoossa kaudella 2022–2023 lähtien.
Silvonen pelasi alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa 14 ottelua. Hän pelasi neljä ottelua ikälukan MM-kilpailuissa 2017. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kahdeksan ottelua torjuntaprosentilla 89,3 %. Hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen MM-kilpailuissa 2019 ja pronssijoukkueeseen MM-kilpailuissa 2021, muttei päässyt pelaamaan kummissakaan kisoissa. Hän pelasi yhden ottelun MM-kilpailuissa 2022.
Rolf Gjedsted

Rolf Gjedsted (24. helmikuuta 1947 Frederiksberg, Tanska – 18. heinäkuuta 2022) oli tanskalainen runoilija ja kuvataiteilija.
Gjedsted julkaisi 1969 runokokoelman "Englefronten", joka liittyy Tanskassa silloin puhjenneisiin nuorisolevottomuuksiin. Siinä on vaikutteita rockmusiikista. Hän julkaisi runoja ja lyhyttä proosaa.
Alma Forstén (jalkapalloilija)

Alma Forstén (s. 6. heinäkuuta 2001) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Forstén pelasi Jyväskylän Pallokerhossa ensimmäisen liigaottelunsa toukokuussa 2018. Seuraavalla kaudella hän sai jo enemmän peliaikaa, ja kauden 2024 loppuun mennessä hän pelasi JyPK:n joukkueessa kaikkiaan 75 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia, elokuussa 2020 Helsingin Jalkapalloklubia, syyskuussa 2020 Turun Palloseuraa, heinäkuussa 2024 Pallokerho Keski-Uusimaata ja Åland Unitedia, elokuussa 2024 Kuopion Palloseuraa sekä lokakuussa 2024 Pallokerho Keski-Uusimaata vastaan. Forstén pelasi jyväskyläläisjoukkueessa myös kausina 2022–2023 Naisten Ykkösessä. Kaudeksi 2025 hän siirtyi Helsingin Palloseuraan.
Forstén on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän kuului Suomen joukkueeseen alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2018, kun Suomi sijoittui turnauksessa kolmanneksi.
Susi Nousiainen

Susi (Emil Mikael) Nousiainen (s. 1987) on suomalainen kuvataiteilija ja kirjoittaja.
Nousiainen on puhunut avoimesti Sukupuolenkorjausprosessistaan. Hän sai lähetteen transpolille vuonna 2017 ollessaan 29-vuotias. 
Nousiainen on koulutukseltaan kirjallisuustieteen maisteri. Hän on kirjoittanut Vauva.fi-sivustolle "Sateenkaarifaija"-blogia, jossa hän kertoi perhe-elämästään transsukupuolisena isänä. Hänen esikoisteoksensa "Sukupuoleen katsomatta – Kuinka kohdata moninaisuus" ilmestyi vuonna 2020. Hän on kirjoittanut ja lausunut runoja osana Eroottinen kodinkonerunous -duoa. Nousiainen kirjoittaa myös kolumneja Ylelle. (ks. esim. )
Nousiaisen esikoisrunokokoelma "Muovikauris" ilmestyi 2021. Virpi Alanen sanoo, että Nousiainen käsittelee siinä raikkaasti ja selkeästi transmaskuliinisuuteen liittyvää sosiaalisen koodin purkamista ja uudelleenkokoamista. Ominaispiirteinä hän pitää sanottavan rauhallisuutta ja kielen ja tunnetilan huolellisuutta. Hän siteeraa lopuksi kirjan päättävää kysymystä: "Jos minut olisi kasvatettu poikana, olisinko saanut kirjoittaa tällä tavalla?"
Nousiaisella on kaksi lasta entisen puolisonsa kanssa.
Henni Rinkinen

Henni Rinkinen (s. 6. tammikuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Helsingin Palloseuraa.
Rinkinen pelasi kaudet 2018–2019 Ykkösessä joensuulaisessa FC Hertan joukkueessa ja teki kaikkiaan 19 sarjamaalia. Kaudeksi 2020 hän siirtyi Liigassa pelaavaan Jyväskylän Pallokerhoon, jossa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 17 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia, heinäkuussa Tikkurilan Palloseuraa ja lokakuussa Tampereen Ilvestä vastaan. Kaudella 2021 hän pelasi 20 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia, kesä-heinäkuun vaihteen molemmin puolin peräkkäisissä otteluissa Tampereen Ilvestä ja Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Kaudella 2022 Rinkinen jatkoi Ykköseen pudonneessa jyväskyläläisjoukkueessa, mutta tämän jälkeen hän siirtyi Helsingin Palloseuraan. Hän pelasi kaudella 2023 liigassa 20 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2024 hän pelasi 22 liigaottelua, joissa hän teki viisi maalia, ja saavutti SM-pronssia.
Angelika Meusel

Angelika Meusel (s. 21. toukokuuta 1959 Huittinen) on porilainen näyttelijä (FIA) ja Rakastajat-teatterin johtaja.
Meuselin isä oli kotoisin Saksasta ja Meuselin kotikieli on saksa. Hänellä on kolme veljeä Hannu, Petri ja Stefan.
Rakastajat-teatteri.
Meusel perusti vuonna 1991 Rakastajat-teatterin yhdessä Hilkka Ollikaisen ja Kai Tannerin kanssa. Hän on yhä Rakastajat-teatterin johtaja yhdessä Kai Tannerin kanssa. Lisäksi hän toimii valmentajana ja yleisötyöntekijänä.
Meusel on myös ollut mukana perustamassa Lainsuojattomat-teatterifestivaalia ja toiminut festivaalin tuotannossa vuodesta 2000 saakka. Meusel on pitkäjänteisesti kehittänyt vapaan kentän toimintaa ja tehnyt lainsuojattomien teatteritaiteilijoiden työtä tunnetuksi.
Cellettes (Loir-et-Cher)

Cellettes on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 8 kilometriä Bloisin kaupungista kaakkoon.
Kunnan alueella oleva linna "Château de Beauregard" oli 1500-luvulla Ranskan kuningas Frans I:n metsästysmaja. Linnaa laajennettiin myöhemmin 1500-luvulla, ja 1600-luvulla linnan omistanut Ranskan kuningas Ludvig XIII:n entinen ministeri Paul Ardier hankki linnan seinille 327 muotokuvaa, joka on Euroopan suurin tunnettu historiallisten muotokuvien kokoelma. Yksityisomistuksessa olevaan linnaan ja puistoon pääsee tutustumaan. Nykyaikaisen puutarhan on suunnitellut puutarhan suunnittelija Gilles Clément, joka on yhdistänyt näyttävästi noin 400 perennalajia ja pensasta.
Marina Heinonen

Marina Heinonen (s. 1960 Helsinki) on suomalainen tutkija ja ravinnon turvallisuuden professori Helsingin yliopistossa. Hän on toiminut elintarvike- ja ravitsemustieteiden osaston johtajana vuodesta 2018. Julkisuudessa hän on puhunut aktivisesti lisäaineiden turvallisuudesta, minkä johdosta Skepsis ry on myöntänyt hänelle Sokrates-palkinnon vuonna 2019.
Heinonen on valmistunut elintarviketieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja toiminut siitä lähtien elintarvikekemian yliopistonlehtorina. Vuosina 2002–2007 hän toimi funktionaalisten elintarvikkeiden professorina ja vuosina 2010-2011 elintarvikekemian professorina. Hän toimi Euroopan elintarviketurvallisuusviraston EFSA:n tieteellisenä asiantuntijana 2004–2018 terveysväittämien ja uuselintarvikkeiden työryhmissä.
Heinonen ottaa mielellään kantaa elintarvikkeiden turvallisuuteen, lisäaineisiin ja terveysväittämiin liittyviin asioihin niin omalla Twitter-tilillään kuin "Helsingin Sanomien" yleisönosastollakin.
Heinonen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Julia Beck

Augusta Lovisa Julia Beck (20. joulukuuta 1853 Tukholma – 21. syyskuuta 1935 Vaucresson, Ranska) oli ruotsalainen taidemaalari. Hänet tunnettiin myös taitavana kalligrafina. 
Julia Beck syntyi Saksasta Ruotsiin muuttaneen kirjansitojan tyttäreksi. Aluksi hän autteli isänsä verstaalla, mutta vanhemmat kannustivat häntä ryhtymään taidemaalariksi. Vuonna 1872 Beck pääsi taideakatemiaan sen viisivuotiselle, ilmaiselle linjalle. Taideopinnot oli avattu myös naisille vuonna 1864. Naisilla oli samat opettajat kuin miehillä mutta eri opetustilat ja vähemmän oppitunteja. Yhdessä opiskelukaverinsa Julia Strömbergin kanssa Beck perusti Akademi-Klubbenin ja he julkaisvat "Palettskrap"- nimistä lehteä taidemaailman tapahtumista.
Pariisista oli 1870-luvulla tullut Euroopan johtava taidekaupunki ja vuonna 1881 sinne suuntasi myös Julia Beck. Hän kirjoittautui sisään yksityiseen Academie Julianiin, missä häntä opettivat Léon Bonnat ja Alfred Stevens. Siellä hän jakoi asunnon ja ateljeen muiden ruotsalaisten ja norjalaisten naistaiteilijoiden kanssa. Tuolloin Ranskassa suotiin ulkomaalaisille naistaideopiskelijoille vähemmän vapautta kuin miehille. Hänen töitään oli esillä Pariisin Salongissa. Hän liittyi Gretz-sur-Loingin kansainväliseen taiteilijasiirtokuntaan. Hänestä kehkeutyi tyytymätön vallitsevaan taidekäsitykseen ja -koulutukseen ja hän vaati uudistuksia.
Vuonna 1888 Beck päätti jäädä pysyvästi Ranskaan. Asuinpaikkakunnaksi valikoitui pieni Vaucressonin kaupunki. Paikasta oli hyvät yhteydet Pariisiin ja Belgiaan, missä hänellä oli näyttelyitä ja ostavaa yleisöä. Hän oli elinaikanaan tunnettu taiteilija ja hänet palkittiin Ranskan Kunnialegioonan jäsenyydellä vuotta ennen kuolemaansa. Ruotsalainen taidemaailma syrji häntä, eikä hän saanut töitään Pariisin maailmannäyttelyn Ruotsin paviljonkiin. Syntymämaassaan on hän saanut tunnustusta vasta 2010-luvulla.
Chaumont-sur-Loire

Chaumont-sur-Loire on kunta Ranskassa Loir-et-Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 17 kilometriä Bloisin kaupungista lounaaseen.
Linna.
Joen rannalla kohoavan 40 metriä korkean mäen laella on "Château de Chaumont-sur-Loire", joka on yksi Loiren laakson merkittävimmistä linnoista. Linnan omisti 1500-luvulla Ranskan kuningatar Katariina de’ Medici. Katariinan aviomiehen kuningas Henrik II:n kuoltua, hän antoi linnan Henrik II rakastajatar Diane de Poitiers’lle. Katariina otti taas vastaavasti käyttöönsä Diane de Poitiers’n Chenonceaun linnan.
Château de Chaumont-sur-Loiressa on vieraillut lukuisia tunnettuja henkilöitä, kuten ennustaja Nostradamus, keksijä Benjamin Franklin ja kirjailija Germaine de Staël. Linnan viimeinen yksityinen omistaja oli Orléansin prinsessa Marie Say (1857-1943). Linnan alueella olevassa puutarhassa on pidetty vuodesta 1992 lähtien kansainvälinen puutarhafestivaali, "Festival international des jardins de Chaumont-sur-Loire", joka kokoaa alan harrastajia ympäri maailman.
Psykohistoria

Psykohistoria on yhdistelmä psykologiaa, historiatiedettä, humanistisia tieteitä ja yhteiskuntatieteitä. Se tutkii historian "miksi?"-kysymyksiä, erityisesti eroja esitetyn tavoitteen ja todellisen käyttäytymisen välillä. Tutkimuskohteita ovat psykoelämäkerrat, lapsuus, ryhmädynamiikka, psyykkiset puolustusmekanismit, unelmat ja luovuus. Psykohistoria toimii yhdistäen psykologiaa, erityisesti psykoanalyysia yhteiskunta- ja humanististen tieteiden metodologiaan ymmärtääkseen yksilöiden, ryhmien ja valtioiden käyttäytymisen tunneperustaa menneisyydessä ja nykyajassa. Tutkimusta on tehty esimerkiksi lapsuuden, luovuuden, unelmien, perhedynamiikan, vaikeuksien voittamisen, persoonallisuuden teemojen sekä poliittisten ja valtionpäämiesten psykoelämäkertojen parissa.
Psykohistoria-termiä (engl. psycho-history) käytti tutkimuksellisesti ensimmäisenä tanskalais-saksalais-yhdysvaltalainen kehityspsykologi ja psykoanalyytikko Erik H. Erikson (1902-1994) vuonna 1958 kirjassaan "Young Man Luther" kuvaten sitä ihmisluonteen vaikutuksen tutkimiseksi historiassa. Myöhemmin psykohistoriasta on käytetty esimerkiksi luonnehdintoja "motivaation tutkiminen historiatieteessä" ja "tiede motivaatiosta historiassa". 
Psykohistorian status ja asema tieteiden järjestelmässä on kiistanalainen. Psykohistorioitsijat pitävät sitä erillisenä tutkimusalana, jolla on omat menetelmänsä, tavoitteensa ja teoriansa, jotka asemoivat sen erilleen tavanomaisesta historiallisesta analyysista ja antropologiasta. Jotkut historioitsijat, yhteiskuntatieteilijät ja antropologit ovat esittäneet, että heidän tieteenalansa kuvaavat toiminnan psykologiset perusteet adekvaatisti eikä psykohistoria näin ollen ole itsenäinen tutkimusala.
William J. Gilmoren julkaisema alan bibliografia (1984) tuntee yli 4000 psykohistoriaan liittyvää tutkimusjulkaisua vuoteen 1981 mennessä.
Reyhan Karaca

Reyhan Karaca (s. 8. marraskuuta 1970 Istanbul, Turkki) on turkkilainen laulaja.
Mih’as Lynkou

Mih’as Lynkou (, viralliselta nimeltään "Mih’al Tsih’anavitš Lynkou", Міхал Ціханавіч Лынькоў; 30. marraskuuta 1899 Vitsebskin kihlakunnan Zazybyn kylä – 21. syyskuuta 1975 Minsk) oli valkovenäläinen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja yhteiskuntavaikuttaja.
Lynkou syntyi rautatieläisen perheeseen. Hän kävi opettajaseminaarin, palveli puna-armeijassa ja työskenteli opettajana ja toimittajana. Toisen maailmansodan aikana Lynkou oli rintamalehden toimittajana. Hän johti Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden, kielen ja taiteen instituuttia vuosina 1943–1946 ja 1949–1952.
Lynkoun ensimmäinen runo ilmestyi vuonna 1919 ja ensimmäiset kertomukset vuonna 1926. Hän kirjoitti kertomuksia vallankumouksesta, sisällissodasta, sosialismin rakentamisesta sekä kaupunkien ja työväestön elämästä. Toista maailmansotaa kuvaava neliosainen romaani "Vekapomnyja dni" (”Muistorikkaat päivät”, 1958) sai Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1968. Lynkou laati myös lastenkirjoja, kirjallisuuskritiikkiä ja kirjailijakuvauksia sekä toimi kääntäjänä.
Lynkou oli yksi Valko-Venäjän proletaarikirjailijoiden johtajista. Hän oli perustamassa Neuvostoliiton kirjailijaliittoa ja toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1938–1948. Lynkou oli kirjallisuuslehti "Polymja revaljutsyin" päätoimittaja vuosina 1933–1941. Hänet nimitettiin Valko-Venäjän tiedeakatemian akateemikoksi vuonna 1953 ja Valko-Venäjän kansankirjailjaksi vuonna 1962. Kirjailija oli Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1940–1945.
Jaana Vuori

Jaana Päivikki Vuori (5. maaliskuuta 1960 Lahti) on suomalainen sosiologi, yhteiskuntatieteen tohtori ja Itä-Suomen yliopiston sukupuolentutkimuksen professori emerita.
Vuori tuli ylioppilaaksi lahtelaisesta Kannaksen lukiosta 1979. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta (1987). Hän valmistui vuonna 2001 yhteiskuntatieteen tohtoriksi Tampereen yliopistosta sosiologian alaan kuuluvalla tutkimuksellaan. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (2001) oli otsikoitu "Äidit, isät ja ammattilaiset: sukupuoli, toisto ja muunnelmat asiantuntijoiden kirjoituksissa". Hän on ollut Tampereen yliopiston sosiologian dosentti vuodesta 2006.
Työurallaan hän on toiminut erilaisissa Tampereen yliopiston tutkimusapulaisen ja sihteerin tehtävissä (1984–1989), tutkijan ja opettajan tehtävissä (1990–2012), josta ajasta hän oli naistutkimuksen yliassistentti vuosina 2004–2012. Itä-Suomen yliopisto humanistisen osaston sukupuolentutkimuksen professorina (Joensuun kampus) hän on työskennellyt elokuusta 2012 lähtien.
Toshiko MacAdam

Toshiko Horiuchi MacAdam (s. ; 1940) on japanilainen tekstiilitaiteilija, joka työskentelee Bridgetownissa Kanadan Nova Scotiassa. Hänet tunnetaan parhaiten suurista tekstiilikonstruktioista, erityisesti lasten ”tekstiilileikkikentistä”, jotka ovat kirkkaanvärisiä nailonista virkattuja ja solmittuja verkkomaisia rakenteita.
Toshiko Horiuchi MacAdam on Kanadan ja Japanin kuuluisin tekstiilitaiteilija, joka käyttää tekniikkanaan neulomista, virkkausta ja solmintaa. Nykyään hänen työnsä keskittyy suurten interaktiivisten tekstiiliympäristöjen luomiseen.
Elämä ja ura.
MacAdam syntyi Japanissa vuonna 1940, mutta muutti pian Japanin miehittämään Mantšuriaan perheensä kanssa toisen maailmansodan aikana. Kun Neuvostoliitto otti alueen hallintaan vuonna 1945, MacAdam ja hänen perheensä joutuivat pakenemaan ja palasivat lopulta Japaniin. Myöhemmin MacAdam opiskeli Tama-taideinstituutissa Japanissa ja jatkoi opintojaan Cranbrookin taideakatemiassa Michiganissa, jossa hän suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon. Valmistuttuaan MacAdam työskenteli arvostetussa tekstiilisuunnitteluyrityksessä Boris Kroll Fabricsissa New Yorkissa. Sitten hän jatkoi opettamista yliopistoissa eri puolilla Yhdysvaltoja ja Japania. Hän on opettanut muiden muassa Columbian yliopiston opettajakollegiossa, Haystack Mountainin käsityökoulussa, Georgian yliopistossa ja Kioton Kyoto Junior Collegessa.
MacAdam on esittänyt tekstiilitaidettaan museoissa ja gallerioissa Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hänen näyttelynsä on ollut esillä muun muassa Modernin taiteen museossa New Yorkissa, Kansallisessa nykytaiteen museossa Kiotossa, Palais de Congrèsissa Pariisissa, Clevelandin taidemuseossa Clevelandissa Ohiossa; Manilan Metropolitan-museossa Filippiineillä; Gunman modernin taiteen museossa Takasakissa Japanissa; Galerie Alice Paulissa Lausannessa Sveitsissä; Tokion Metropolitan Art Museumissa Tokiossa ja Nykytaiteen museossa Honolulussa Havaijilla.
Anatoli Gladilin

Anatoli Gladilin (1935 Moskova, Neuvostoliitto – 2018) oli neuvostoliittolainen kirjailija. Hän muutti 1976 Pariisiin.
Gladilin opiskeli Gorkin kirjallisuusinstituutissa 1954–1958. Hän käsitteli neuvostoliittolaisten nuorten ongelmia, kun stalinistinen ideologia murtui Hruštšovin suojasään aikana. Esikoisteoksessaan vuodelta 1956 hän pyrkii uusiin muotoihin yhdistelemällä päiväkirjamuistiinpanoja kertomusten henkilöiden sisäisiin monologeihin. "Hänen proosansa puhalsi kuin raikas tuuli Stalinin jälkeiseen aikaan", kirjoittaa Victor Leonidov australianvenäläisen yhteisön julkaisussa.
1960-luvun alkupuolella Gladilin oli neuvostonuorison suorasukaisimpia edustajia. Hän kuului toisinajattelijoihin, ja Neuvostoliitossa hänen teoksiaan ei julkaistu vuoden 1965 jälkeen. Länteen siirryttyään hän monien muiden ohella esiintyi Radio Libertyssa.
Uptempo

Uptempo on suomalainen yhtiö. Yhtiö tuli myös tunnetuksi lukuisista lastenohjelmien sekä videopelien dubeistaan. Uptempo vakiodubbaajana niin Yle TV2:lla, Nelosella ja MTV3:lla.
Charlotte Wahlström

Charlotte Constance Wahlström (17. lokakuuta 1849 Svärta – 22. helmikuuta 1924 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari. 
Wahlström opiskeli ensin Tukholmassa, Kuninkaallisessa taideakatemiassa. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa. Vuonna 1889 hän oleskeli Barbizonin kansainvälisessä taiteilijasiirtokunnassa. Yhdysvalloissa pidettiin maailmannäyttely vuonna 1904 ja Wahlström sai sieltä pronssimitalin. 
Wahlström maalasi värikkäitä maisemia jotka kuvasivat usein Skånea.
Tasapaino (asento)

Tasapaino on ihmisen tai eläimen vakaa asento, jossa se pysyy hallitusti horjumatta ja kaatumatta. Keho on tasapainossa, kun sen massakeskipiste on suoraan jonkin tukipisteen yläpuolella.
Tasapainoa ylläpidetään monimutkaisen havaintomotorisen prosessin kautta, johon osallistuu usea aisti. Ihminen vastaanottaa aivoihinsa tietoa asennostaan näkönsä, lihastensa ja niveltensä sekä tasapainoelimensä kautta. Pikkuaivot ja aivokuori käsittelevät informaation ja lähettävät sitten vartalon ja silmien lihaksille oikeat liikekäskyt tasapainon ylläpitämiseksi. Nämä tasapainon korjausliikkeet ovat usein vauvaiässä opittuja, mutta niitä voi harjoittaa aikuisenakin, kuten esimerkiksi tanssijat tekevät.
Tasapainoa voivat heikentää muun muassa vammat, sairaudet, tietyt lääkeaineet sekä ikääntyminen. Tasapainon häiriintymisestä voi seurata esimerkiksi huimausta, pahoinvointia ja näköhäiriöitä.
Emilia Kupsanen

Emilia Kupsanen (s. 2. kesäkuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut liigassa helsinkiläistä Pallokerho-35:tä kausina 2020–2022 ja Helsingin Jalkapalloklubia kausina 2023–2024. Kaudeksi 2025 hän siirtyi PK-35 Vantaaseen.
Kupsanen pelasi juniorina Tikkurilan Palloseurassa ja Pallokerho-35:ssä. Hän pelasi avauskaudellaan 2020 liigassa 13 ottelua. Kaudella 2021 hän pelasi 21 liigaottelua ja teki niissä neljä maalia. Kaudella 2022 hän pelasi 22 liigaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä. Kaudella 2023 hän pelasi SM-hopeaa saavuttaneessa HJK:ssa 21 liigaottelua ja teki niissä neljä maalia. HJK:n mestaruuteen päättyneellä liigakaudella 2024 Kupsanen pelasi vain kahdeksan ottelua.
Kupsanen on pelannut Suomen alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa.
Renaz Ebrahimi

Renaz Ebrahimi (s. 1988) on suomalainen toimittaja, DJ, juontaja ja aktivisti.
Elämä ja ura.
Ebrahimi tuli kiintiöpakolaisena kurditaustaisen perheensä kanssa Suomeen Iranista ollessaan 5-vuotias. Hän on opiskellut Humanistisessa ammattikorkeakoulussa vuosina 2011–2015 ja valmistunut kulttuurituottajaksi.
Media.
Ebrahimi on juontanut YleX:n "Yeboyah, Renaz ja Wekesa" -radio-ohjelmaa yhdessä Yeboyahin ja Sophia Wekesan kanssa, jotka toimivat yhdessä Mellow Yellow -DJ-kollektiivissa. Hän on perustanut Random Life -media-alustan, joka mahdollistaa luovien tekijöiden omaehtoisia hankkeita. Ebrahimilla on YouTubessa keskusteluohjelma "Can We Talk". YleX:n lisäksi Ebrahimi on työskennellyt toimittajana muun muassa Radio Helsingissä, Yle Kioskissa ja Bassoradiossa. Vuodesta 2022 alkaen Ebrahimi on toisena juontajana Yle Areenan "Kohupodi"-ohjelmassa. 
Aktivismi.
Ebrahimi on käynyt julkista keskustelua rasismista. Vuonna 2017 hän järjesti Hiphop Suomessa -paneelin Suomen hip hopin nykytilasta. Vuonna 2019 hän esitti Emma-raadissa, että Maustetyttöjen hyväksyminen Emma-ehdokkaaksi tekisi rasismista arkipäiväisempää ja hyväksytympää. Äänestyksen jälkeen Emma-raati päätti olla asettamatta yhtyettä ehdolle. 18. marraskuuta vuonna 2021 Ebrahimi keskusteli Esko Valtaojan kanssa syrjinnästä ja cancel-kulttuurista Yleisradion "Sannikka"-ohjelmassa. Ohjelmassa Valtaoja sanoi, että ”Esimerkiksi nyt tämä pahamaineinen n-sana. Se on aivan eri juttu, jos sitä käyttää tuolla joku kansanedustaja, joka puhuu, anteeksi vain, hyppivistä neekeriukoista, kansanedustajiahan saa aina siteerata, kuin jos Peppi Pitkätossulla onkin neekerikuningasisä. Pitää katsoa mitä tarkoitetaan, eikä pelkästään sitä sanaa itseään.” Ebrahimin mukaan oli superjärkyttävää, että hän joutui olemaan turvattomassa tilassa, jossa valkoinen ihminen oli käyttänyt neekeri-sanaa ruskean ihmisen vieressä ja siten vähätellyt sorrettuja.
Syyskuussa 2025 Ebrahimi lähti laivalla kohti Gazaa aktivisteista koostuneen Global Sumud Flotilla -laivueen mukana. Israel otti Ebrahimin ja laivueen muut aktivistit kiinni ennen kuin se pääsi määränpäähänsä. Palattuaan Suomeen, Ebrahimi ja viisi muuta suomalaista pitivät Helsinki-Vantaan lentokentällä tiedotustilaisuuden, missä he kritisoivat kohteluaan Israelissa ja Suomen viranomaisia.
Irina Zatulovskaja

Irina Vladimirovna Zatulovskaja (; s. 1954 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hänet valittiin vuoden taiteilijaksi Suomessa 1997. Zatulovskajan teokset ovat osa Neuvostoliitossa 1970-luvulla sosialistisesta realismista erkaantunutta nykytaiteen suuntaa, joka ottaa vaikutteita sekä renessanssia edeltäneestä taiteesta, että länsimaisesta modernismista. Zatulovskaja on tehnyt maalaustensa lisäksi myös installaatioita, grafiikkaa, kuvituksia venäläisiin klassikkoteoksiin, ja lisäksi suunnitellut esimerkiksi käsinmaalatun astiaston. Useimmat teoksensa hän toteuttaa kierrätysmateriaaleista.
Hänen teoksiaan on esillä Moskovan Tretjakovin galleriassa, Venäläisen taiteen museossa, Puškinin taidemuseossa, Moskovan modernin taiteen museossa, Helsingin taidemuseossa, Kiasmassa, Suomen kansallismuseossa sekä Puolan kansallismuseossa. 
Elämä.
Zatulovskaja syntyi Moskovassa taiteilijaperheeseen ja alkoi kirjoittaa runoja jo viisivuotiaana. Hän sai oppitunteja Puškinin kansallisessa taideopistossa vuosina 1964-66 ja opiskeli Lasten taidekoulussa Moskovassa. Vuosina 1971-1976 Zatulovskaja opiskeli Moskovan kirjapainoinstituutissa, joka oli yksi aikansa liberaaleimmista taidekouluista, ja hän liittyi Moskovan taiteilijaliittoon vuonna 1979. Zatulovskajan äiti oli taiteilija Raisa Zatulovskaja, ja isoisä Sergei Mihailov oli Moskovan taidekoulun (MSHŠ) johtava opettaja, jonka oppilaisiin kuului muun muassa Ilja Kabakov.
Zatulovskajan ensimmäinen oma näyttely oli Lontoossa vuonna 1989. Vuonna 2004 hänelle myönnettiin venäläisen kirjallisuuden Master-palkinto.
Zatulovskaja Suomessa.
Ensimmäisen kerran Irina Zatulovskaja matkusti opettajansa johdolla Suomeen 1960-luvulla ollessaan kymmenvuotias, ja ihastui Suomen luontoon sekä ihmisiin. Vuosia myöhemmin Kaj Forsblom kutsui taiteilijan osallistumaan yhteisnäyttelyyn, jota Zatulovskaja kuvailee Elina Kahlan haastattelussa: ”Sitä en unohda koskaan. Venäjän uutta taidetta ei lainkaan tunnettu. Meistä kirjoitettiin lehtiin joka päivä. Olimme kuin karhut, joita ihmiset kävivät ihmettelemässä. Suomalaiset adoptoivat minut.” Tämän jälkeen hänellä on ollut sekä yksityis- että ryhmänäyttelyitä Suomessa, hän on toiminut siellä taideopettajana useaan otteeseen, ja hänen teoksiaan on useissa suomalaisissa museoissa ja kokoelmissa.
Hän on saanut suomalaisesta taiteesta myös vaikutteita, ja mainitsee inspiroiviksi esimerkeikseen Outi Heiskasen, Leena Luostarisen sekä Ina Collianderin.
Zatulovskajan ensimmäinen Suomen-näyttely oli vuonna 1998. Vuosien 1997-1998 ajan hän rakensi Jorvasin kaupungissa sijaitsevan Pokrovan luostarin alueelle, vanhaan graniittilouhokseen rukoushuonetilateoksta nimeltä "Luola". Teos oli taiteilijan kunnianosoitus Pyhälle Elisabet Feodorovnalle.
Vuonna 2010 hän loi yhdessä Elina Kahlan kanssa teoksen "Tuli ja valo" (Maahenki 2010), joka seuraa seitsemän pyhän naisen kohtaloa.
Vuonna 2013 hän osallistui Kalevalaseuran Taiteilijoiden Kalevala -projektiin teoksellaan "Maailman luominen".
Tess Allemann

Tess Allemann (s. 7. huhtikuuta 1998 Farnern) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka ei kaudella 2020-2021 ole pelannut seurajoukkueessa.
Allemann pelasi vuosina 2013-2019 kotimaansa pääsarjatasolla EV Bomo Thunissa. Hän edusti Sveitsin maajoukkuetta vuosien 2016 ja 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa sekä Pyeongchangin talviolympialaissa vuonna 2018.
Pia Tavi

Pia Tavi (s. 1996) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Ykkösessä Malmin Palloseuraa kausina 2015–2017 ja Pallokerho-35:tä kausina 2018–2019. PK-35 nousi Liigaan kaudeksi 2020. Tavi pelasi 14 ottelua ensimmäisellä liigakaudellaan, yhdeksän ottelua kaudella 2021, 13 ottelua kaudella 2022, 24 ottelua kaudella 2023 ja 22 ottelua kaudella 2024. Hän teki ensimmäisen liigamaalinsa elokuussa 2022 ja on sen jälkeen tehnyt seitsemän maalia kaudella 2023 ja neljä maalia kaudella 2024.
Chelidonium asiaticum

Chelidonium asiaticum on unikkokasvien heimoon ja keltamoiden sukuun kuuluva kasvilaji, jonka kuvasi ensimmäisenä japanilainen kasvitieteilijä Hiroshi Hara keltamon ("Chelidonium majus") alalajina "Chelidonium majus" subsp. "asiaticum". Vuonna 1982 tšekkiläinen kasvitieteilijä Anna Krahulcová määritti sen morfologisen ja karyologisen analyysin perusteella erilliseksi lajiksi.
"Chelidonium asiaticum" kasvaa luonnonvaraisena Kaukoidässä Venäjän Amurin, Habarovskin ja Primorjen alueilla sekä Sahalinilla ja Kuriilien saarilla, Koreassa, Japanissa ja Kiinan keski- ja pohjoisosissa sekä Mantšuriassa. Kasvi on ruohovartinen ja sillä on neliteräiset, noin 1,5–2 senttimetrin levyiset keltaiset kukat. Kukinta-aika ulottuu toukokuulta elokuulle. Siemenet ovat noin 1–1,5 millimetriä pitkiä ja 0,5–0,8 millimetriä leveitä, mustia, kiiltäväpintaisia. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat valoisat metsät, metsänreunat, hiekkadyynit, paloaukeat ja joenvarret sekä kulttuuriympäristöt. Laji on myrkyllinen ja siitä on eristetty kolmea alkaloidia (-)-stylopiini (I), (+)-kelidoniini (II) ja oksisanguinariini (III) sekä kolmea triterpenoidia, joiden sytotoksisuutta on testattu viittä viljeltyä ihmisen kasvainsolulinjaa vastaan. "Chelidonium asiaticum" on tunnettu myös koriste- ja lääkekasvina.
"Chelidonium asiaticum" -lajin kromosomiluku on 2n = 10.
Dimetyylimalonaatti

Dimetyylimalonaatti (C5H8O4) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muita yhdisteitä esimerkiksi hajusteita ja lääkkeitä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa dimetyylimalonaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja erittäin hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Dimetyylimalonaatista muodostuu helposti enoli ja se reagoi useiden elektrofiilien kanssa.
Dimetyylimalonaattia voidaan valmistaa malonihapon ja metanolin välisellä esteröintireaktiolla. Toinen vaihtoehto on metyyliklooriasetaatin ja hiilimonoksidin reaktio.
Dimetyylimalonaatti on runsaasti käytetty lähtöaine kemianteollisuudesta. Siitä valmistetaan muun muassa hajusteita, lääkkeitä, väriaineita ja maatalouskemikaaleja kuten barbituraatteja ja metyylidihydrojasmonaattia.
Evelina Raselli

Evelina Raselli (s. 3. toukokuuta 1992 Poschiavo) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa HC Luganoa.
Raselli on vuosina 2011-2019 edustanut Sveitsin maajoukkuetta jokaisissa järjestetyissä naisten maailmanmestaruuskilpailuissa sekä kahdesti olympialaisissa. Sveitsi sijoittui pronssille vuoden 2014 olympialaisissa sekä 2012 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Lotta Rosenström

Lotta Rosenström (s. 22. elokuuta 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Seuraura.
Jalkapallo.
HJK.
Rosenström on FC Viikinkien kasvatti. Hän siirtyi HJK:hon vuonna 2015 ja pelasi ensimmäisen ottelunsa edustukselle Naisten liigassa 19. toukokuuta 2016 FC Honkaa vastaan. Rosentröm pelasi ottelussa täydet minuutit päästäen kaksi maalia tasapeliottelussa. Rosenström pelasi satunnaisia otteluita joukkueessa kausina 2016–2019, saaden peliaikaa ollessa lainalla satunnaisia otteluita muissa seuroissa.
PK-35.
Kaudeksi 2020 Rosenström siirtyi Pallokerho-35:een. Rosenström suoriutui hyvin ensimmäisellä kaudellaan PK-35:ssa ja allekirjoitti seuran kanssa jatkosopimuksen Kaudeksi 2021.
FC Sport.
Kaudeksi 2022 Rosenström siirtyi futsal seuransa FC Sportin jalkapallojoukkueeseen pelaamaan Ykköstä. Rosenström vaihtoi Sportin toiseen Vaasalais seuraan Sportin tiputtua Ykkösestä, ja lopulta siirtyen Vaasan Palloseuran alaisuuteen.
VIFK.
Uudeksi seuraksi valiintui VIFK. VIFK ylsi ylempään jatkosarjaan tuolla kaudella, muttei päässyt Kansallisen liigan karsintoihin saakka.
VPS.
Rosenström siirtyi takaisin entisten joukkuekavereidensa leiriin Vaasan Palloseuraan kaudeksi 2024. VPS pelasi tuona kautena Naisten Kakkonen, joten siirto toi hänet alimmalle sarjatasolle sitten HJK:n reservijoukkueessa pelaamisen vuonna 2019. Rosenström pelasi myös usean ottelun Vepsun reservijoukkueessa tehden jopa maaleja peleissä.
Futsal.
FC Sport.
Rosenström lähti syksyllä 2020 opiskelemaan Vaasaan ja liittyi Futsal-liigassa pelaavan FC Sport -junioreiden riveihin, johon hänet houkutteli siskonsa Vilma Rosenström joka myös pelasi seurassa. Alunperin Rosenströmin piti vain tuurata Sportin vakituismaalivahtia Karoliina Muurimäkeä, mutta Rosenström vei vakituismaalivahdin paikan hyvillä suorituksillaan. Rosenströmiä äänestettiin Futsal-liigan kuukauden pelaajaksi kahteen otteeseen kaudella 2022-2023.
Kavita Krishnamurthy

Kavita Krishnamurthy (oik. Sharada Krishnamurthy; s. 25. tammikuuta 1958 New Delhi, Intia) on intialainen laulaja. Hän on äänittänyt yli 25 000 kappaletta 16 kielellä, mukaan lukien hindi, bengali, kannada, bhodžpuri, telugu, orija, marathi, englanti, urdu, tamili, malajalam, gudžarati, nepali, assami ja konkani. Hän on voittanut neljä Filmfare Awards -palkintoa, joista kolme peräkkäin vuosina 1995–1997. Intian valtio myönsi hänelle Padma Shri -palkinnon vuonna 2005. Hän meni naimisiin viulisti L. Subramaniamin kanssa vuonna 1999.
Microgramma (kirjaintyyppi)

Microgramma on Alessandro Buttin ja Aldo Novaresen vuonna 1952 kirjasinvalimo Nebiololle suunnittelema kirjaintyyppi.
Microgramma noudattaa ns. sveitsiläisen tyylin suunnitteluperiaatteita. Se on geometrinen ja pelkistetty sekä hyvin leveä kirjaintyyppi, joka edustaa 1950-luvun teollisen muotoilun ihanteita. Microgramma on ollut suunnattoman suosittu kirjaintyyppi heti julkaisustaan lähtien. Se sopii parhaiten otsikoihin.
Hanna Westerberg

Hanna Onerva Westerberg (s. 1976 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja yliopisto-opettaja. Westerbergin opetuksen erityisala on havaintopiirtäminen.
Westerberg aloitti opinnot 16-vuotiaana Kuvataideakatemiassa vuonna 1992 ja valmistui taiteen maisteriksi vuonna 1998. Hän debytoi jo vuonna 1992 Kuvataideakatemian galleriassa. Westerberg opiskeli firenzeläisessä Il Bisonte -taidegrafiikkakoulussa vuosina 1994–1995. Hän opiskeli myös Bolognan ja Firenzen Accademia di Belle Artissa vuosina 1996–1997. Westerbergin ensimmäinen yksityisnäyttely "San Miniato ja muita paikkoja" oli esillä Kuvataideakatemian galleriassa vuonna 1995. Siitä lähtien hän on pitänyt säännöllisesti yksityisnäyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla. Westerbergin tuotanto käsittää grafiikkaa, hiilipiirustuksia ja tempera- ja öljyvärimaalauksia.
Westerbergin teoksia on muun muassa Wihurin rahaston, Pro Artibus -säätiön, Suomen Eduskunnan, Helsingin taidemuseon, Kuntsin modernin taiteen museon ja Otavan taidekokoelmissa.
Westerberg on opettanut havaintopiirtämistä Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa vuodesta 2009 lähtien ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa vuodesta 2011 lähtien, sekä Vapaassa Taidekoulussa 2016–2018. Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.
Westerberg on runoilija Caj Westerbergin tytär. Hänen äitinsä on talous- ja sosiaalihistorian dosentti Elina Waris. Hänen isoveljiään ovat teatteriohjaaja Paavo Westerberg sekä muusikko Julius Westerberg.