tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Särkiniemen kaivos

Särkiniemen kaivos oli Leppävirralla Kotalahden kaivoksen läheisyydessä Arkkuselän ja Särkilahden välisellä kannaksella sijainnut nikkelikaivos, joka oli toiminnassa vuosina 2007–2008. Kaivoksen toiminta päättyi vuoden 2008 lopulla kun nikkelin hinnan romahdus teki toiminnan kannattamattomaksi. Kaivoksen omistanut "Finn Nickel" hakeutui konkurssiin keväällä 2009. "Vulcan Resources Ltd" (myöhemmin "Vulcan Kotalahti") osti kaivoksen konkurssipesältä, mutta teki itse konkurssin vuonna 2015.
Kaivoksesta louhittiin sen toiminnan aikana noin 100 000 tonnia kiveä avolouhoksesta ja maanalaisesta kaivoksesta. Särkiniemen kaivoksen malmia käsiteltiin Hituran kaivoksen rikastamolla ja syntynyt rikastushiekka sijoitettiin Hituran rikastushiekka-altaisiin. Kaivos tuotti 38 000 tonnia sivukiveä josta 25 000 tonnia käytettiin kaivoksen avolouhoksen täyttöön.
Kaivoksen toiminnan päätyttyä avolouhos on täyttynyt vedellä. Louhoslammen pintaveden pH on 3.0 ja lammen pohja on värjäytynyt keltaiseksi rikin ja raskasmetallien vuoksi. Louhoslammella uinti on kielletty. Avolouhokselta on valunut ylivuotovesiä lähimaastoon ja luohoksen reunalla on kuolleita puita. Sivukivialue on peitetty, osa sivukivestä on murskattu ja käytetty maanrakennukseen muun muassa tienpohjiin. Vuonna 2021 Pirkanmaan ely-keskus päätti tehdä kaivosalueen ympäristö- ja terveysriskie selvityksen valtion kustannuksella, koska kaivoksen aiemmat omistajat ovat tehneet konkurssin. Kaivoksen ympäristöhaitoista tärkein on nikkeli ja sen lisäksi kaivosalueelta kulkeutuu sulfaattia alapuolisiin vesistöihin. Kaivosalueen kunnostamisen on arvioitu maksavan noin miljoona euroa.
Eino Marttinen

Eino Kristian Marttinen (19. tammikuuta 1914 – 6. maaliskuuta 1990) oli suomalainen hiustenhoitoalan yrittäjä, jonka yrityksiä olivat kampaamoalan tukkuliike ja kalustetoimittaja Marttinen Oy, teknokemian tehdas Indal Oy ja Epeteus Oy.
Marttisen isä oli kähertäjämestari ja Marttinen Oy:n perustaja Kristian Marttinen (1885–1942) ja veljiä säveltäjä Tauno Marttinen ja taidemaalari Veikko Marttinen. Keskikoulun käytyään Eino Marttinen valmistui kultasepän kisälliksi Viipurissa 1935. Hän työskenteli kultaseppänä Ruotsissa ja Belgiassa ja toimi jalometallialan myyntitehtävissä myös Suomeen palattuaan. Vuodesta 1941 hän toimi myös perheensä yrityksen Marttinen Oy:n toimitusjohtajana, josta tuli hänen varsinainen elämäntyönsä. Sen ja Indal Oy:n ohella Marttisen yrityksiin kuului myös Epeteus Oy. 
Eino Marttisen johtajakaudella Marttinen Oy ja sen sisaryritys Indal Oy tulivat tunnetuiksi innovatiivisen mainonnan ja pakkaussuunnittelun avulla luoduista tuotemerkeistä, joihin kuuluivat 1970-luvulla lanseeratut shampoomerkit Hellä Mietonen ja Erittäin Hieno Suomalainen Shampoo. Niiden pakkaukset ja mainonnan suunnitteli Kirsti Paakkasen omistama Womena-mainostoimisto. Hellä Mietosen ihmishahmoisen pullon piirsi siellä sittemmin animaattorina tunnettu Marjut Rimminen.
Indalin kaljuuntumista estäväksi väitetty tuote Antiscal aiheutti 1970-luvun alkupuolella oikeusjutun, jossa tuotteen kehittäneet professori Kai Setälä ja tohtori Ilona Schreck-Purola syyttivät Indalia patenttirikkomuksesta.
1980-luvun taitteesta alkaen Indalin tehdas Heinävedellä oli osa ruotsalaista Mölnlycke-yhtymää, joka valmisti tehtaassa muun muassa Bliw-nestesaippuoita sekä Vitaplus- ja Alberto-hiustenhoitotuotteita. Marttisen shampoomerkki Erittäin Hieno Suomalainen siirtyi vuosiksi 1995–2015 ruotsalaiselle Cederrothille ja on nyt Orklan omistuksessa. 
Marttinen Oy oli paitsi kampaamotarvikkeiden tukkuliike, myös merkittävä alan kalusteiden toimittaja ja liiketilojen suunnittelija, joka vei tuotteitaan muun muassa Neuvostoliittoon. Vuonna 1980 Marttinen Oy yritti ostaa vaikeuksiin ajautuneen huonekaluyritys Haimin, mutta hävisi Martela Oy:n ja Haimin henkilöstön perustamalle Avartelle. Vuonna 1985 Marttinen Oy työllisti 75 ihmistä. Yrityksen toiminta on lakannut vuonna 2000.
Ales Puškin

Aljaksandr Mikalajevitš ”Ales” Puškin (; 6. elokuuta 1965 – 10. heinäkuuta 2023) oli valkovenäläinen kuvataiteilija ja toisinajattelija. Hän oli Aljaksandr Lukašenkan vastustaja.
Puškinin tunnetuin mielenilmaus tapahtui 1999, kun hän vei Minskissä kottikärryllä hevosenlantaa presidentin toimiston eteen. Vieressä oli kyltti, jossa hän kiitti Lukašenkaa ”hedelmällisestä työstä”, ja Lukašenkan kuva, jonka hän seivästi hangolla. Hän sai vuoden ehdollisen vankeustuomion. Vuonna 2022 hän sai viiden vuoden tuomion syytettynä ”natsismin edistämisestä”.
Puškin kuoli mahahaavaleikkauksen jälkeisessä tehohoidossa vankilassa. Taiteilijan lesken mukaan hän oli ”tehohoidossa, epämääräisissä oloissa”.
Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2023

Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2023 pelattiin neljässä maassa 28. elokuuta – 16. syyskuuta. Pelikaupunkeina olivat Israelin Tel Aviv, Pohjois-Makedonian Skopje, Bulgarian Varna, Italiassa alkulohkopelit Bolognassa, Perugiassa, Anconassa sekä pudotuspelit Barissa ja Roomassa. Mukana oli 24 joukkuetta.
Puola voitti historiansa toisen Euroopan-mestaruuden. Hallitseva Euroopan- ja maailmanmestari Italia hävisi loppuottelun ja jäi hopealle.
Alkulohkot.
Lohko A.
Pelattiin Italiassa.
Lohko B.
Pelattiin Varnassa.
Lohko C.
Pelattiin Skopjessa.
Lohko D.
Pelattiin Tel Avivissa.
Riikka Polso

Riikka Polso (s. 17. maaliskuuta 2004 Veteli) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Seinäjoen Maila-Jusseja. Polso on valittu kahdesti Itä–Länsi-otteluun: 2023 ja 2024. Polso on ollut myös tyttöjen Itä-Lännessä vuonna 2022.
Seurajoukkueet.
Vimpelin Veto.
Polso on alkuaan Veteli Pesiksen kasvatti, mutta pelasi myös Vimpelin Vedon tyttöjoukkueissa. Polso pelasi ensimmäisen ammattiottelunsa Vedon paidassa Suomensarjassa Seinäjoen Maila-Jusseja vastaan vuonna 2019.
Lappajärven Veikot.
Polso liittyi Lappajärven Veikkoihin 2020, joka pelasi Ykköspesiksessä. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, kuitenkin siirtyen Lapuan Virkiään ensimmäisen kauden jälkeen, ja pelaten kaksoisedustuksella loppuaikansa.
Lapuan Virkiä.
Polso siirtyi Lapuan Virkiään vuona 2021, mutta jatkoi Lavettarissa pelaamista kaksoisedustuksella. Polso pelasi ensimmäiset Superpesis ottelunsa Virkiän paidassa, pelaten kaksi ottelua edustuksessa.
Mailattaret.
Polso siirtyi Mailattariin kaudeksi 2022 vuoden sopimuksella, johon oli vuoden optio. Polso jatkoi 2022 kauden kaksoisedustuksella Lavettarissa. Polso allekirjoitti 2023 kauden jälkeen uuden sopimuksen joka myös oli vuoden pituinen vuoden optiolla. Polso kutsuttiin Itä–Länteen kolmesti hänen ollessa Mailattarissa, ensimmäisellä kertaa tyttöjen Itä-Länteen ja kaksi myöhempää kautta Naisten Itä-Länteen.
Seinäjoen Maila-Jussit.
Polso liittyi Seinäjoen Maila-Jusseihin kaudeksi 2025 kaksivuotisella sopimuksella. Polso kertoi siirron julkaisun yhteydessä halustaan taistella Suomenmestaruudesta seuran kanssa.
Kiri&amp;Kirittäret juniorit

Kiri&amp;Kirittäret juniorit on jyväskyläläinen junioripesäpallon erikoisseura. Seura on Suomen Pesäpalloliiton jäsen. Seuran puheenjohtaja on Matti Mäkinen ja taloudenhoitaja on Anni Välisaari.
Joukkueet.
POJAT.
"(B-Pojat: Pelaa Poikien Superpesistä Kiri 2020:n alla)"
TYTÖT.
"(B-tytöt Pelaa Tyttöjen Ykköspesistä Kirittärissä.)"
C-Tytöt: C-tyttöjen kilpasarja ja C-tyttöjen SM-sarja
D-Tytöt: pelisarja
E-Tytöt: pelisarja ja kilpasarja
F-Tytöt: aluesarja
G-Tytöt: JunnuSuper
Historia.
Jyväskylän Kiri-Juniorit perustettiin jo 1996, mutta sen aktiivinen toiminta loppui vuonna 2008.
Vuodesta 2009 eteenpäin pesäpallon junioritoiminta Jyväskylässä tapahtui joko Jyväskylän Kirin tai Jyväskylän Pesiksen kautta. Jyväskylän Kirin juniorijaosto, ja välillä Jyväskylän Kiri, pyöritti siis poikien junioritoimintaa vuoden 2016 loppuun saakka.
Vuoden 2017 alusta Jyväskylän Kiri-Juniorit herätettiin uudelleen aktiivitoimijaksi poikien junioriseurana ja kauden päätteeksi syksyllä 2017 myös tyttöjen junioritoiminta tuli osaksi junioriseuran toimintaa ja seuran nimi muuttui Jyväskylän Kiri&amp;Kirittäret Junioreiksi.
Jyväskylän Kiri&amp;Kirittäret Juniorit vastaavat poikien puolella kaikkien juniori-ikäluokkien junioritoiminnasta ja tyttöjen puolella seura vastaa junioritoiminnasta C-tyttöihin saakka. B-tyttöjen toiminnasta vastaa jo Kirittäret.
Jyväskylän Kiri&amp;Kirittäret Juniorit on junioripesäpallon erikoisseura. Seura on Suomen Pesäpalloliiton jäsenseura.
Logot.
Kiri&amp;Kirittäret junioreiden viralliset logot.
Katharine (Kentin herttuatar)

Katharine, Kentin herttuatar (syntyjään "Katharine Lucy Mary Worsley", 22. helmikuuta 1933 – 4. syyskuuta 2025) oli Britannian kuninkaallisen perheen jäsen ja Kentin herttua Edwardin vaimo. 
Katharine Worsley tapasi prinssi Edwardin, Kentin herttua prinssi Georgen ja herttuatar Marinan vanhimman pojan, ollessaan Catterick Campissa. Kesäkuussa 1961 pari avioitui Yorkin tuomiokirkossa eli York Minsterissä, ja prinsessa Anne oli yksi Katharinen morsiusneidoista. Yorkin arkkipiispa Michael Ramsey toimitti vihkimisen. 
Pariskunnalla on kolme lasta: George (s. 1962), Helen (s. 1964) ja Nicholas (s. 1970).
Katharine teki abortin vuonna 1975, koska hän oli sairastunut vihurirokkoon. Hänen poikansa Patrick syntyi kuolleena vuonna 1977. Patrickin kuolleena syntyminen johti Katharinen vakavaan masennukseen, josta hän on puhunut julkisesti.
Herttuatar muutti Hongkongiin ja Saksaan, kun hänen miehensä palveli armeijassa.
Robert Ochsenfeld

Robert Ochsenfeld (1901–1993) oli saksalainen fyysikko. Hän syntyi ja kuoli Helberhausenissa Siegenlandissa 1901. Hän oli uskonnoltaan protestanttinen. Hän opiskeli Marburgin yliopistossa matematiikkaa ja fysiikkaa 1924-1929. Hän oli Helmut Hassen, Clemens Schäferin ja Eduard Grüneisenin oppilaana. Hän väitteli tohtoriksi Eduard Grüneisenin avulla 1932, jolloin hän julkaisi väitöskirjan liittyen ferromagnetismiin. Samana vuonna hän meni Berliiniin Physikalisch-Technische Reichsantaltiin (PTR) harjoittelijaksi. Siellä hän oli aluksi Wilhelm Steinhausin johtamassa magneettilaboratoriossa ja myöhemmin Walther Meissnerin johtamassa kryogeenisessä laboratoriossa. Tänä aikana hän tutki magneettikenttää ja suprajohteita ja niiden toimintaa johtimien suhteen. 
Ochsenfeld oli Meissnerin mukana todistamassa Meissnerin-Ochsenfeldin ilmiötä vuonna 1933. Tällöin havaittiin, että lämpötilan laskettua riittävän alas magneettikentän on tultava ulos suprajohteesta, jonka jälkeen suprajohteen sisällä ei ole ollenkaan magneettikenttää. Ochsenfeld palasi 1935 Ptr:ään, missä hän työskenteli sähkölaitoksen magneettilaboratiossa. Toisen maailmansodan aikana hän oli kehittämässä Zaunköning-torpedoa. 1947 hän meni jälleen PTR:ään ja 1949 alkaen hän johti magneettisten materiaalien laboratoriota.
Kloorikresoli

Kloorikresoli (C7H7ClO) eli 4-kloori-3-metyylifenoli on fenolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntä- ja desinfiointiaineena useissa sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kloorikresoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja runsaasti orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Kloorikresoli liukenee myös emäksiin. Aine estää bakteerien ja sienten kasvua.
Kloorikresolia valmistetaan klooraamalla m-kresolia esimerkiksi sulfuryylikloridin avulla. Kloorikresolia käytetään desinfiointiaineena. Sitä käytetään bakteerien ja sienten kasvua estävänä säilöntäaineena kosmetiikassa, saippuoissa, liimoissa, sementeissä, nahoissa ja teollisuuden prosessivesissä
Irina Zabludina

Irina Aleksandrovna Zabludina (, s. 24. helmikuuta 1987 Krasnodarin aluepiiri) on venäläinen judoka. Hän kilpaili judossa vuoden 2012 kesäolympialaisissa kevytsarjassa ja sijoittui jaetulle seitsemännelle sijalle. Kesäolympialaisten 2016 judossa Zabludina kilpaili jälleen kevytsarjassa ja sijoittui jaetulle 17. sijalle.
Zabludina voitti pronssia judon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2011 ja 2013.
Upper West Side

Upper West Side tai UWS on kaupunginosa ja asuinalue New York Cityssä, Manhattanin hallintoalueella. Vuonna 2021 siellä asui noin 197 826 ihmistä. Alueella tunnetaan monta nähtävyyttä, kuten Lincoln Center for the Performing Arts ja American Museum of Natural History.
Maantiede.
Upper West Side sijaitsee Hudson-joen ja Central Parkin välissä Manhattanin saaren länsilaidassa, ja ulottuu 59th Streetiltä 110th Streetille. Alueen pinta-ala on noin 5 neliökilometriä. Naapurialueita ovat muun muassa Hell's Kitchen, Columbus Circle ja Morningside Heights. 
Historia.
Upper West Siden alueelle muuttivat hollantilaiset maahanmuuttajat 1600-luvun alkupuolella, silloin kun alueella asuivat vielä Munsee-intiaanit. Muuttoliike loppui hetkellisesti 1650-luvulla, kun Munsee-intiaanit kävivät sotaa ja suorittivat ryöstöjä. Vuonna 1703 rakennettiin Bloomingdale Road (nykyinen Broadway) kaupankäynnin vuoksi, koska alueella tuotettiin tupakkakasveja. 
1700- ja 1800-lukujen taitteessa silloisen Upper West Siden Bloomingdale Roadilla olivat parhaan luokan kodit, kunnes vuosisadan puoliväliin tultaessa kehitys jäi jälkeen. Kun rautatie valmistui Hudson-joen varteen, monet maanvaltaajat siirtyivät länteenpäin. Kaupunkikuva alkoi muodostua vasta 1900-luvun alkupuolella, kun metro valmistui alueelle, ja kaupunginosa toimi lähinnä asuinalueena. 
Alue laajeni Lincoln Centerin valmistuessa, ja 1900-luvun puolivälissä alue oli monimuotoinen, vaikkei niinkään tunnettu. Alueella asuminen oli siten verrattain edullista. Alue kumminkin uudistui 1980-luvulla varakkaiden aikojen ansiosta.
Dirty rap

Dirty rap on hip hopin alagenre, jonka sanoitukset ja usein myös visuaalinen tyyli ovat keskittyneet seksuaalisten teemojen ja kaksimielisen huumorin ympärille.
Yhdysvalloissa tyylin tekivät jo 80-luvulla tunnetuksi artistit, kuten kalifornialainen Too Short ja floridalainen 2 Live Crew, jotka poikkesivat musiikillaan New Yorkin radioystävällisemmästä linjasta ja räppäsivät avoimesti seksuaalisesta kanssakäymisestä, prostituutiosta ja parituksesta.
Qin Gang

Qin Gang ( s. maaliskuu 1966) on kiinalainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Kiinan kansantasavallan ulkoministerinä joulukuusta 2022 heinäkuuhun 2023.
Qin liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1986 ja hän on suorittanut kandidaatin tutkinnon. Qin aloitti diplomaattiuransa vuonna 1988 ja on toiminut muun muassa Kiinan Yhdysvaltain suurlähettiläänä.
17. heinäkuuta 2023 uutisoitiin, että Qiniä ei olisi näkynyt kolmeen viikkoon julkisuudessa. Kuukausi julkisuudesta katoamisen jälkeen 25. heinäkuuta 2023 ilmoitettiin, että hänet on erotettu. Ulkoministerin tehtävään palasi Wang Yi. Syyskuussa 2023 uutisoitiin, että Qinillä oli avioliiton ulkopuolinen suhde, joka ei ole virallisesti sallittua kommunistisen puolueen jäsenille. The Wall Street Journalin mukaan suhde johti sisäiseen tutkintaan, jossa selvitetään vaaransinko se Kiinan kansallisen turvallisuuden.
İsmail Nezir

Ismail Nezir (s. 22. tammikuuta 2003) on turkkilainen aitajuoksija, joka juoksee pääosin 400 metrin aitoja. Hän voitti vuoden 2022 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrin aitajuoksussa ja vuoden 2023 alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrin aitajuoksussa ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä.
Lähde: WA
Royal Society of Literature

Royal Society of Literature (RSL) on vuonna 1820 kuningas Yrjö IV:n suojeluksessa perustettu brittiläinen kirjallisuusseura. Sen suojelijana toimii kuningatar Camilla ja puheenjohtajana kirjailija Bernardine Evaristo.
Seuran jäseniä olivat muun muassa Samuel Taylor Coleridge, Thomas Hardy, George Meredith, Edmund Gosse, Henry James, Joseph Conrad, William Butler Yeats, George Bernard Shaw, Rudyard Kipling ja T. S. Eliot. Vuosittain valitaan 30 uutta jäsentä. 2020-luvulla seuran jäsenistöä on pyritty monipuolistamaan. Seura jakaa muun muassa erilaisia palkintoja kirjailijoille. Sen korkein kunnianosoitus on "companion of literature" -arvonimi, joka voi olla kerrallaan 12 kirjailijalla. Se on myönnetty viimeksi muun muassa Anita Desaiille, Kazuo Ishigurolle, Hilary Mantelille, Edna O’Brienille, Philip Pullmanille, Colin Thubronille, Brian Frielille, Margaret Atwoodille, Alice Munrolle, Michael Fraynille ja Tom Stoppardille.
Seuran toimisto sijaitsee Somerset Housesssa, Lontoossa.
Wimbledonin tennisturnaus 2023 – miesten kaksinpeli

Carlos Alcaraz voitti ensimmäistä kertaa wimbledonin.
Kaavio.
Loppukierrokset
Kailen Sheridan

Kailen Mary Iacovoni Sheridan (s. 16. heinäkuuta 1995) on kanadalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Kanadan naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 35 maaottelua, joista ensimmäisen maaliskuussa 2016. Hän kuului Kanadan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2019 mutta jäi varamaalivahdiksi. Hän voitti olympiakultaa Tokiossa 2021 ja pääsi pelaamaan kahdessa alkulohko-ottelussa. Tokion olympialaisten jälkeen hän on noussut maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi Stephanie Labbén ilmoitettua uransa päättymisestä.
Sheridan edusti Yhdysvalloissa vuoden 2021 loppuun saakka Sky Blueta, joka muutti ennen kautta 2021 nimensä NJ/NY Gothamiksi. Kaudesta 2022 alkaen hän on edustanut San Diego Wavea.
Vilhelm Andreas Wexelsen

Vilhelm Andreas Wexelsen (5. kesäkuuta 1849 Klæbu – 19. heinäkuuta 1909 Trondheim) oli norjalainen pappi ja poliitikko. Hän toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä vuosina 1891–1892 sekä 1898–1903. Vuodesta 1905 hän oli Trondheimin piispa.
Henning Leo

Henning Leo (1885–1953) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja ammattiyhdistysmies. Hän oli alun perin veturinkuljettaja ja toimi Ruotsin liikenne- ja viestintäministerinä vuosina 1932–1936. Vuosina 1936–1950 hän johti Ruotsin rakennushallitusta.
Rutka Laskier

Rutka Laskier (12. kesäkuuta 1929 Krakova, Puola – 1943 Auschwitz) oli puolanjuutalainen nainen, joka dokumentoi elämäänsä päiväkirjaansa vuonna 1943 kolmen kuukauden ajalta. Puolan Będzinissä asunut Laskier kuoli Auschwitzin keskitysleirillä samana vuonna. Hänen puolankielinen päiväkirjansa alkaa 19. tammikuuta ja päättyy 24. huhtikuuta 1943. Laskier piilotti päiväkirjansa kotitalonsa lattialautojen alle, ja hänen puolalainen ystävänsä Stanislawa Sapinska varjeli sitä vuosikymmenien ajan. Päiväkirja nousi julkisuuteen vuonna 2007, jolloin Sapinskan sisarenpoika suostutteli hänet julkistamaan teoksen. Päiväkirja luovutettiin Yad Vashemille, joka julkaisi sen englanniksi ja hepreaksi. Päiväkirjan julkistamistilaisuuteen osallistuivat Stanislawa Sapinska, Israelin Puolan-lähettiläs David Peleg, Rutka Laskierin Israelissa asuva sisarpuoli Zahava Scherz, Zaglebie World Organization -järjestön edustaja Avraham Green ja Yad Vashemin Avner Shalev. Päiväkirja on käännetty 12 kielelle.
Canon de 155 court Mle 1904 Tir Rapide Rimailho

Canon de 155 court Mle 1904 Tir Rapide Rimailho oli vuonna 1904 suunniteltu ranskalainen raskas haupitsi. Sen todettiin 1913 olevan niin hyvän, ettei esiteltyyn pidemmän kantaman raskaaseen 155 millimetin haupitsiin katsottu olevan tarvetta siirtyä. Kuitenkin Artois'n toisen taistelun jälkeen ranskalaiset arvioivat tilannettaan uudelleen, ja siirtyivät noin kymmenen kilometriä kantavaan raskaaseen haupitsiin, Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond:iin, mitä Suomeen yritettiin hankkia talvisotaan, mutta jotka saapuivat Suomeen vasta maaliskuussa 1940. Niitä hankittiin 24 Suomeen. Ensimmäisen maailmansodan aikana ranskalaiset ryhtyivät hankkimaan edellistä kantavampia Canon de 155 C Mle 1917 Schneider:in. Näitäkin hankittiin Suomeen.
Vertailu.
Ranskan tykistökomitea kokoontui 1874 tarkastellen Ranskan-Preussin sodan tuloksia, ja päätyi siihen, että Ranskaan tarvitaan raskas haupitsi, noin 140 mm:n - 160 mm:n. Tämän tuloksena kehitettiin 155 mm:n kaliiperi raskaille haupitseille. Ensimmäinen tämän tyypin kenttätykki kehitettiin 1877. Tulinopeus, ampumakulmat ja ammusten kantama kehittyivät haupitsityyppi haupitsityypiltä ensimmäisen maailmansodan loppupuolelle saakka.
"Haupitsi on verrattain lyhytpiippuinen tykki. Tykinputken suhteellinen pituus ilmaistaan siten, että putken pituus jaetaan väljyydellä eli kaliiperilla, mikä on tykinputken sisähalkaisija. Vajaa 20 mm:ä väljien aseiden piippuihin viitataan sanalla piippu, ja sitä väljempiin tykeissä sanalla putki. Vajaa 20 mm:ä väljät aseet ovat usein konekiväärejä, eivät tykkejä nykymielessä. Kantama tarkoittaa ammuksen kantaamaa, tykkitulen ulottuvuutta kilometreissä. Kulmat tarkoittavat alakulmaa, sitä, miten alaviistoon tykillä voi ampua ja yläkulmaa, miten yläviistoon tykillä voi ampua. Tulinopeus tarkoittaa sitä, miten monta laukausta tykillä voidaan ampua minuutissa. Massa tarkoittaa koko tykin massaa. Ammuksen massa tarkoittaa tykistökranaatin massaa. Vuosi tarkoittaa tässä ranskalaista suunnitteluvuotta tai lisenssivuotta Venäjällä. Suomen puolustusvoimissa tykkejä ei ole merkitty eikä merkitä suunnitteluvuoden eikä valmistusvuoden mukaan, vaan sen vuoden mukaan, kun ne on otettu SUomen puolustusvoimien käyttöön."
Obusier de 155 mm C modèle 1881

Obusier de 155 mm C modèle 1881 oli ranskalainen Canon de 155 L de Bange Mle 1877:n jatkoksi kehitetty ranskalainen kenttätykki. Sen alatyyppejä olivat En Portee, Tourelle de 155 C modèle 1908, Affût-truck Peigné-Canet mle 1897, Obusier de 155 mm C mle 1881/12 Filloux ja Obusier de 155 mm C mle 1890 Baquet
Vertailu.
Ranskan tykistökomitea kokoontui 1874 tarkastellen Ranskan-Preussin sodan tuloksia, ja päätyi siihen, että Ranskaan tarvitaan raskas haupitsi, noin 140 mm:n - 160 mm:n. Tämän tuloksena kehitettiin 155 mm:n kaliiperi raskaille haupitseille. Ensimmäinen tämän tyypin kenttätykki kehitettiin 1877. Tulinopeus, ampumakulmat ja ammusten kantama kehittyivät haupitsityyppi haupitsityypiltä ensimmäisen maailmansodan loppupuolelle saakka.
"Haupitsi on verrattain lyhytpiippuinen tykki. Tykinputken suhteellinen pituus ilmaistaan siten, että putken pituus jaetaan väljyydellä eli kaliiperilla, mikä on tykinputken sisähalkaisija. Vajaa 20 mm:ä väljien aseiden piippuihin viitataan sanalla piippu, ja sitä väljempiin tykeissä sanalla putki. Vajaa 20 mm:ä väljät aseet ovat usein konekiväärejä, eivät tykkejä nykymielessä. Kantama tarkoittaa ammuksen kantaamaa, tykkitulen ulottuvuutta kilometreissä. Kulmat tarkoittavat alakulmaa, sitä, miten alaviistoon tykillä voi ampua ja yläkulmaa, miten yläviistoon tykillä voi ampua. Tulinopeus tarkoittaa sitä, miten monta laukausta tykillä voidaan ampua minuutissa. Massa tarkoittaa koko tykin massaa. Ammuksen massa tarkoittaa tykistökranaatin massaa. Vuosi tarkoittaa tässä ranskalaista suunnitteluvuotta tai lisenssivuotta Venäjällä. Suomen puolustusvoimissa tykkejä ei ole merkitty eikä merkitä suunnitteluvuoden eikä valmistusvuoden mukaan, vaan sen vuoden mukaan, kun ne on otettu SUomen puolustusvoimien käyttöön."
Canon de 155 C modèle 1915 Schneider

Canon de 155 C modèle 1915 Schneider oli ranskalainen 155 mm:n haupitsi, jonka edelleen kehittäminen johti Canon de 155 C Mle 1917 Schneiderin valmistukseen Ranskan armeijalle ensimmäisen maailmansodan aikana.
Vertailu.
Ranskan tykistökomitea kokoontui 1874 tarkastelemaan Ranskan-Preussin sodan tuloksia, ja päätyi siihen, että Ranskaan tarvitaan noin 140 mm:n – 160 mm:n raskas haupitsi. Tältä pohjalta kehitettiin 155 mm:n kaliiperi raskaille haupitseille. Ensimmäinen tämän tyypin kenttätykki kehitettiin 1877. Tulinopeus, ampumakulmat ja ammusten kantama kehittyivät tyyppi tyypiltä ensimmäisen maailmansodan loppupuolelle saakka.
"Haupitsi on verrattain lyhytpiippuinen tykki. Tykinputken suhteellinen pituus ilmaistaan siten, että putken pituus jaetaan väljyydellä eli kaliiperilla, mikä on tykinputken sisähalkaisija. Alle 20 millin halkaisijan asepiippuihin viitataan sanalla piippu, ja sitä väljempiin tykeissä sanalla putki. Alle 20 millin aseet ovat usein konekiväärejä, eivät tykkejä nykymielessä. Kantama tarkoittaa ammuksen kantaamaa, tykkitulen ulottuvuutta kilometreissä. Kulmat tarkoittavat alakulmaa, eli sitä, kuinka paljon alaviistoon tykillä voi ampua ja yläkulmaa, kuinka paljon yläviistoon tykillä voi ampua. Tulinopeus tarkoittaa sitä, kuinka monta laukausta minuutissa tykillä voidaan ampua. Massa tarkoittaa koko tykin massaa. Ammuksen massa tarkoittaa tykistökranaatin massaa. Vuosi tarkoittaa tässä ranskalaista suunnitteluvuotta tai lisenssivuotta Venäjällä. Suomen puolustusvoimissa tykkejä ei ole merkitty eikä merkitä suunnitteluvuoden eikä valmistusvuoden mukaan, vaan sen vuoden mukaan, jolloin ne on otettu SUomen puolustusvoimien käyttöön."
St. Olavs gate

St. Olavs gate on Oslossa St. Hanshaugenin kaupunginosassa sijaitseva katu, joka ulottuu Ullevålsveieniltä Wergelandsveienille. Se on nimetty Norjan kansallispyhimyksen Pyhän Olavin mukaan.
Gina Krog

Jørgine Anna Sverdrup Krog (20. kesäkuuta 1847 Flakstad – 14. huhtikuuta 1916 Kristiania) oli norjalainen toimittaja ja poliitikko sekä aikansa merkittävimpiin kuulunut naisasianainen. Hän oli mukana perustamassa neljää eri naisten oikeuksia ajanutta yhdistystä, muun muassa Norjan naisasialiittoa vuonna 1884, ja ajoi naisille äänioikeutta. Kuoltuaan vuonna 1916 hänestä tuli ensimmäinen nainen, jolle Norjan valtio kustansi hautajaiset.
Elämä ja ura.
Krog syntyi Pohjois-Norjan Flakstadissa ja muutti Kristianiaan (nyk. Oslo), jossa kävi tyttökoulun. Hänellä ei ollut muuta muodollista koulutusta, mutta hän opiskeli itsenäisesti kieliä ja kirjallisuutta sekä antoi yksityisopetusta. Vuonna 1880 hän matkusti Isoon-Britanniaan, jossa hän tutustui naisasialiikkeen toimintaan. Hän tapasi suffragettien johtajan Millicent Fawcettin ja kirjoitti raportteja, jotka hän lähetti norjalaisiin lehtiin. Norjaan palattuaan hän omistautui kokonaan naisten äänioikeuden saavuttamiselle, ja vuonna 1884 hän perusti yhdessä Hagbard Bernerin kanssa Norjan naisasialiiton. Heille tuli kuitenkin kiistaa, sillä Berner oli paljon Krogia maltillisempi uudistaja ja sai ajettua yhdistykselle läpi ohjelman, joka ei edellyttänyt naisille äänioikeutta. Tämän takia Krog perusti uuden yhdistyksen nimeltä Kvinnestemmerettsforening, jota hän johti vuoteen 1897. Tästäkin yhdistyksestä hän erosi sen luovuttua yhtäläisestä äänioikeusvaatimuksesta. Vuonna 1898 Krog perusti kolmannen yhdistyksensä, Landskvinnestemmerettsforeningenin, yhdessä Fredrikke Marie Qwamin kanssa. Viisitoista vuotta myöhemmin naiset saivat Norjassa äänioikeuden.
Krog päätoimitti vuosina 1887–1916 Norjan naisasialiiton lehteä "Nylændeä".
Naisasian lisäksi Krog otti kantaa muihinkin yhteiskunnallisiin asioihin. Vuonna 1901 hän tuki voimakkaasti Johan Castbergin ehdottamia avioliiton ulkopuolisten lasten oikeuksia parantaneita lakeja ("de castbergske barnelover"). Krog kuului Venstre-puolueeseen, ja hänet valittiin sen keskushallitukseen vuonna 1909.
Juha Himanka

Juha Himanka (s. 1967) on suomalainen filosofi, joka työskentelee Lapin yliopistossa. Hänen julkaisemiaan teoksia ovat "Se ei sittenkään pyöri – johdatus mannermaiseen filosofiaan" ja "Filosofia ja tämä elämä". Teoksessaan "Filosofia ja tämä elämä" hän vertaa filosofiaa luonnontieteisiin. Hänen tutkimuksensa ovat suuntautuneet eniten fenomenologiaan, missä erityisesti Himangan tutkima henkilö on ollut Edmund Husserl. Lisäksi Himanka on tutkinut filosofian opetusta yliopistoissa ja korkeakouluissa.
Bernin klubi

Bernin klubi ("Club de Berne") on läntisen Euroopan tiedustelupalveluiden päälliköiden yhteenliittymä ja yhteistyöfoorumi, joka koordinoi turvallisuusuhkien torjuntaa. Se ei ole virallinen organisaatio eikä alisteinen millekään kansanväliselle rakenteelle. Bernin klubi keskittyy vakoilun ja terrorismin torjuntaan, ja sen toimintamuotoja ovat kokoukset kaksi kertaa vuodessa sekä eri tarkoituksia varten perustetut informaatioverkostot. 
Historia.
Sveitsiläisen Bernin kaupungin mukaan nimetty Euroopan tiedustelupalveluiden liittouma sai alkunsa vuonna 1965 EEC:n kuuden perustajavaltion tiedustelujohtajien kokoontumisista. Britannia tuli sen jäseneksi vuonna 1968 ja Sveitsi vuonna 1971. Myöhemmin jäseniksi on kutsuttu muun muassa kaikki Pohjoismaat. Suojelupoliisin päällikkö Eero Kekomäki osallistui Bernin klubin kokoukseen ensimmäistä kertaa syksyllä vuonna 1993. Vuoden 2001 syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen perustettiin ikään kuin Bernin klubin kasvoiksi "Counter Terrorism Group" (CTG), johon kuuluvat kaikkien EU:n jäsenvaltioiden lisäksi Sveitsi ja Norja. CTG toimii viestin välittäjänä Bernin klubin ja EU:n välillä.
Tuhmajoki

Tuhmajoki on Keski-Suomen Saarijärvellä virtaava noin kaksi kilometriä pitkä joki, alkaa Tuhmalammesta ja laskee Kalmarinselkään. Joki muodostaa Saarijärven reitin pääuoman keskijuoksun osuuden.
Joen kulku.
Jo yläpuolinen Tuhmalampi on kapea järvi, jonka koillispään kapeneva Kaihlalahti muuttuu 70–180 metriä leveäksi Tuhmajoeksi. Joen niskalla on vedenpinnan korkeus 131,7 metriä mpy. Sen rannat ovat vuorotellen Länsi-Kalmarin peltomaata ja metsämaata. Joen kaltevuus jyrkkenee 850 metrin jälkeen Tuhmakoskeksi, joka on kartan mukaan yli 400 metriä pitkä. Koski alkaa maantiesillan kohdalla. Kosken alla on vedenpinnan korkeus 130,6 metriä mpy. Kosken alla on kaksi saarta, jotka ovat pieniä luotoja. Joki mutkittelee alajuoksulla kolmesti ja samalla se kapenee. Kapeimmassa kohdassa on joki noin 25 metriä leveä. Joki laskee Kalmarinselän länsirantaan, jossa vedenpinnan korkeus on 129,8 metriä mpy. Joelle kertyy pudotusta 1,9 metriä.
Hydrologiaa.
Tuhmajoki sijaitsee Kymijoen vesistössä (14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Mahlunjärven alueella (14.62), jonka Kalmarinselän alueeseen (14.623) se kuuluu. Joen valuma-alueen pinta-alaa ei ole tiedossa, mutta sen suuruus voidaan likimain arvioida. Kalmarinselän alueen (14.623) valuma-alue on 1 787,84 neliökilometriä. Siihen kuuluu kuitenkin Kalmarinselkä (7,05 km²), sen lähialueet ja Saukonpuron valuma-alue (14.628, 51,91 km²). Joen valuma-alue olisi nämä alueet pois lukien 1 728,88 neliökilometriä, joka sekin on liian suuri arvo. Valuma-alueen likiarvoksi voidaan ilmoittaa noin 1 700 neliökilometriä. Joen virtaama on Tuhmakosken Vesihallituksen vuonna 1977 julkaistun Koski-inventoinnin mukaan noin 13,6 kuutiometriä sekunnissa.
Historiaa.
Vuonna 1977 julkaistussa Vesihallituksen Koski-inventoinnissa ilmoitetaan Tuhmakosken tietoja. Se on 120 metriä pitkä, 40 metriä leveä ja sen pudotus on 1,1 metriä. Koskessa on toiminut ainakin vesimylly.
Luontoarvoja.
Joki sisältyy vuodesta 2016 alkaen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Joen rantavyöhykkeitä on merkitty mukaan Saarijärven reitin Natura 2000- hankkeen suojelualueeseen (FI0900025, 1 534 hehtaaria), jolla pyritään suojelemaan joen rantoja. Suojeluun on otettu joen keskijuoksulta Tuhmakosken kummatkin rannat ja Hulamapuron suiston ympäristöä.
Leuhunjoki

Leuhunjoki on Keski-Suomen Saarijärvellä virtaava noin kolme kilometriä pitkä joki, alkaa Saarijärvestä ja laskee Kallinjärveen. Joki muodostaa Saarijärven reitin pääuoman alajuoksun osuuden. Joen vapaan virtauksen katkaisee siinä toimiva Leuhunkosken vesivoimalaitos.
Joen kulku.
Leuhunjoki alkaa Saarijärven itäpään Kusiaislahdesta ja alittaa heti seututien 633 sillan Roikolankylässä. Joen niskalla on vedenpinnan korkeus keskimäärin 117,4 metriä mpy. Sillan alapuolella on voimalaitoksen nostaman veden alle jäänyt piiloon Myllykoski. Joki virtaa aluksi pari kilometriä kohti etelää, missä se levenee patoaltaaksi. Altaan leveys on 110–150 metriä. Joen poikki on Leuhunkoskeen rakennettu yli 100 metriä pitkä pato, jonka oikealla puolella sijaitsee vesivoimalaitoksen läpivirtausaukot. Voimalan alapuolella on joki vain 30–40 metriä leveä ja 250 metriä pitkä. Joen sivuun jää patoamisen seurauksena muodostunut pieni lammikko. Joki laskee Kallinjärveen, jonka vedenpinnan korkeus on 108,6 metriä mpy. Joen jokilaakson metsäinen itäranta on jyrkempi kuin viljelty länsiranta. Alajuoksulla on vain itärannalla peltomaata, jonka asutus muodostaa joen ympärille Leuhun kylän.
Hydrologiaa.
Leuhunjoki sijaitsee Kymijoen vesistössä (14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alueella (14.61), jonka Summasjärven alueeseen (14.613) ja Saarijärven–Lumperoisten alueeseen (14.614) se kuuluu. Joen valuma-alueen pinta-ala on likimain sama kuin Hietamankosken vesivoimalaitoksen kohdalla ilmoitettu arvo 2 243,15 neliökilometriä. Valuma-alueen järvisyys olisi silloin noin 7,27 %.
Leuhunjoen virtaamat mitataan voimalaitoksella ja ne ovat keskivirtaama (MQ) on ollut 20,45 m³/s ( tai 32 m³/s vuosina 1981–2010 ), keskiylivirtaama (MHQ) 82,97 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0,54 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1968–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 0 m³/s, joka sattui viimeksi 30.5.2015, ja suurin virtaama (HQ) on 142,70 m³/s, joka mitattiin 11.5.1982.
Historiaa.
Joessa on toiminut aikaisempina vuosisatoina vesimyllyjä, joilla on jauhettu viljaa. Ensimmäinen maatila Saarikoski perustettiin joen rannalle vuonna 1743 ja joen eteläpäähän ilmestyi vuonna 1758 torppa, joka kuului Tarvaalan valtiontilalle. Molemmat maatilat hyödynsivät vesivoimaa omilla vesimyllyillään jo 1700-luvun puolivälissä. Vesimyllyjen lisäksi vesivoimaa on hyödynnetty sahan voimanlähteenä. Vuonna 1926 siirtyi Leuhunkosken maatilan Heinäahonkoskessa sijaitsevat myllyn ja saha uusille omistajille, jotka perustivat Osakeyhtiö Leuhunkosken tulevaa sähkövoimalaitosta varten. Koskeen rakennettiin 150 kilowatin vesivoimala ja sille sähkönjakeluverkko saman vuoden aikana. Kirkonkylälle syttyi tammikuussa 1927 ensimmäiset sähkövalot. Verkko laajeni myös Hännilään, Pajupurolle, Tarvaalaan ja Heikkilään.
Leuhunvirran eli Leuhunjoen osalta irtouittosääntö on kumottu 15.11.1933. Vuonna 1977 julkaistussa Vesihallituksen Koski-inventoinnissa Leuhunkosken pituudeksi ilmoitetaan 225 metriä ja leveydeksi 25 metriä. Kosken pudotus olisi ollut 2,1 metriä. Koskeen rakennettiin voimalaitos vuonna 1961.
Suora Broadcast

Suora Broadcast (vuoteen 2021 asti Streamteam Nordic) on suomalainen televisiotuotantoyhtiö, joka keskittyy urheilulähetysten monikameratuotantoihin. Suora on ylivieskalaislähtöinen perheyritys, ja sen päätoimipisteet sijaitsevat Helsingin Länsi-Pasilassa ja Vallilassa.
Historia.
Yritys perustettiin vuonna 2006 nimellä Streamteam Nordic aluksi raviurheilun nettistriimaukseen. Vuonna 2012 yritys perusti ravituotantojen etäohjauskeskuksen Ouluun. Vuonna 2016 Streamteam osti Tuotantotalo Wernen koko osakekannan ja aloitti jääkiekkolähetysten tuotannon. Kaksi vuotta myöhemmin Streamteam perusti Iso Pajan tiloihin Jääkiekon SM-liigan etätuotantokeskuksen, jossa sijaitsee myös videotuomarien tilat. Vuonna 2021 yrityksen uudeksi nimeksi tuli Suora Broadcast, ja se laajensi tuotantoaan koripallo-otteluihin. Vuonna 2022 Suora sai uudet toimitilat Helsingin Vallilasta Fredriksberg-toimistotalosta. Samana vuonna Suora siirtyi yrityskaupassa ruotsalaisen DMC Productionin omistukseen.
Kritiikki.
Syksyllä 2022 uutisoitiin Suoran leikanneen rajusti henkilöstökulujaan, mikä oli johtanut kokemattomien työntekijöiden palkkaamiseen ja heikkoon laatuun Jääkiekon SM-liigan lähetyksissä. Kritiikkiä saivat etenkin ohjaus- ja äänityö sekä hidastukset. Yritykselle työskentelyn lopettanut ohjaaja kertoi Suoran laskeneen lähetyskohtaisia palkkioita yli 40 prosenttia. Suoran toimitusjohtaja Johanna Koskela ei vastannut tiedotusvälineiden kysymyksiin puhelimitse, mutta totesi sähköpostilla muun muassa ”korona-ajan epävarmuuden näkyneen osaajapulana”.
Savannitöyhtöviheltäjä

Savannitöyhtöviheltäjä ("Oreoica gutturalis") on tupsuviheltäjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Savannitöyhtöviheltäjä kasvaa 19–23 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Koiraan päälaen töyhtö, rinta ja otsasta rintaan ulottuva juova ovat mustat. Otsa ja kurkku ovat valkoiset. Selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Savannitöyhtöviheltäjänaaras on päästään selästään ja siivistään harmahtavan ruskea ja vatsastaan vaaleamman ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Savannitöyhtöviheltäjää tavataan lähes koko Australiassa lukuun ottamatta pohjoisen ja idän rannikkoalueita. Lajin elinympäristöä ovat kuivat metsät ja pensaikot. Lintu liikkuu useimmiten yksittäin, ja sen ravintoa ovat hyönteiset ja siemenet. Joskus se liittyy sekaparviin. Savannitöyhtöviheltäjän pesimäkausi on elokuusta joulukuulle. Kuppimainen pesä on puussa, ja naaras munii yhdestä neljään munaa.
Luhtaanmäen kivisilta

Luhtaanmäen kivisilta on Luhtaanmäenjoen ylittävä kivinen holvisilta Vantaalla. Se sijaitsee Luhtaanmäentien ja Hämeenlinnanväylän välissä Keimolan ja Luhtaanmäen kaupunginosien rajalla. Silta on rakennettu 1890-luvulla. Se on aiemmin ollut tieliikennekäytössä, ja nykyään se palvelee jalankulkua ja pyöräilyä. Luhtaanmäen silta on Vantaan rakennusperintökohde ja yksi kolmesta Vantaalla säilyneestä historiallisesta kivisillasta Brobackan kivisillan ja Hakkilan kivisillan ohella.
Olivia DeJonge

Olivia DeJonge (s. 30. huhtikuuta 1998 Melbourne) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan draamasarjassa "Hiding" (2015) ja Netflix-sarjassa "The Society" (2019).
Elämäkerta.
DeJonge syntyi Melbournessa Victoriassa, Robynin ja Rob DeJongen tytär, liikemies. Hän muutti Perthiin, Länsi-Australiaan vanhempiensa kanssa viisivuotiaana, missä hän varttui Peppermint Grovessa. Hän on opiskellut Presbyterian Ladies' Collegessa Perthissä.
Urheilupesu

Urheilupesu () on propagandan muoto, jossa valtiot tai muut organisaatiot käyttävät urheilua eri tavoin parantaakseen mainettaan. Tunnettu nykyajan esimerkki urheilupesusta on suurten urheilutapahtumien järjestäminen autoritäärisissä ja huonojen ihmisoikeuksien maissa, jolloin hallinto pyrkii esittämään itsensä positiivisemmassa valossa. Suuret yritykset pyrkivät myös tuomaan itselleen positiivista julkisuutta sponsoroimalla urheilutapahtumia ja varakkaat yksilöt omistamalla urheiluseuroja. Kansainvälisesti urheilupesua voidaan pitää pehmeän vallankäytön muotona.
"Urheilupesu"-käsite on syntynyt samoista lähtökohdista kuin viherpesu ja pinkkipesu. Englanninkielistä termiä "sportswashing" alettiin käyttää 2010-luvulla.
Varhainen esimerkki urheilupesusta on Natsi-Saksassa järjestetyt kesäolympialaiset 1936, joita Adolf Hitlerin hallinto käytti kansallisosialistisen propagandan levittämiseen. Natsit perustelivat saksalaisurheilijoiden menestyksellä ”arjalaisen rodun” ylivertaisuutta.
Ikuinenkesä

Intiaanikesä on keväällä 2017 perustettu suomalainen pop-yhtye. Siihen kuuluu laulaja-lauluntekijä Johannes K (oik. Olli Somero):n lisäksi kitaristi/tuottaja Tapio Heinilä, jotka molemmat tunnetaan myös Joosua-yhtyeestä. Yhtye tunnetaan muun muassa kappaleesta "Neiti Kesäheinä""." Huhtikuussa 2024 yhtye vaihtoi nimekseen Ikuinenkesä. Yhtyeellä on levytyssopimus Sony Music Entertainmentin kanssa.
Kitulan kaivos

Kitulan kaivos, tunnetaan myös nimellä Lajun kaivos on Puumalassa sijaitseva toimintansa lopettanut nikkeli-kuparikaivos, joka oli Virtasalmen kaivoksen sivukaivos. Malmio löydettiin vuonna 1950 lähetetyn kansannäytteen perusteella. Outokumpu Oy louhi kiveä avolouhoksesta talvella ja kesällä 1970 yhteensä 59 000 tonnia, josta malmikiveä oli 19 000 tonnia. Malmikivi sisälsi 0,87 % nikkeliä, 0,24 % kuparia ja 4,57 % rikkiä. Malmin rikastus tapahtui Virtasalmen kaivoksella. Louhintaa tehtiin jonkin verran myös kantatie 62:n alle kaivetuissa kahdessa lyhyessä vinotunnelissa. 
Avolouhos ja tunnelit ovat nykyisin täyttyneet vedellä. Noin 20 metrin syvyinen avolouhos on osittain aidattu. Avolouhoksen vesi on väriltään mustaa ja happamoitunut louhokseen ajettujen rikkipitoisten maamassojen vuoksi. Kaivoksen alueelta virtaa ylivuotovesi puroa pitkin Rommakonlahteen ja Naistenveteen. Sivukivien läjitysalue sijaitsee louhoksen kaakkoispuolella. Sivukivet voivat sisältää happoa tuottavia sulfidimineraaleja. Sivukivialue on osittain metsittynyt.
Patrick Ness

Patrick Ness (s. 1971) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoittaa sekä nuorille aikuisille että aikuisille. Ness on asunut Englannissa vuodesta 1999. Hänet kutsuttiin Royal Society of Literaturen jäseneksi 2023.
Ness on opiskellut englanninkielistä kirjallisuutta Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hänen esikoisteoksensa "The Crash of Hennington" ilmestyi vuonna 2003. Ness on opettanut luovaa kirjoittamista Oxfordin yliopistossa ja kirjoittanut muun muassa "The Daily Telegraphiin", "The Times Literary Supplementiin" ja "The Guardianiin". Ness sai Carnegie-mitalin vuosina 2011 ja 2011 teoksista "Monsters of Men" ja "Hirviön kutsu". "Hirviön kutsu" oli myös Tähtifantasia-palkinto-ehdokkaana. Kirjasta on tehty Nessin käsikirjoittama samanniminen elokuva (2016).
Jacques

Jacques () on ranskankielinen miehen etunimi. Se perustuu raamatulliseen nimeen Jaakob ().
Suomessa etunimi Jacques on annettu vuoteen 2023 mennessä yhteensä alle 458 miehelle ja alle 20 naiselle.
Lapinjärvi (Rautavaara)

Lapinjärvi on Keyritynjokeen laskeva metsäjärvi Rautavaaran keskiosassa Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 77 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Rautavaaran keskustasta kolmisen kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Lapinjärvi käsittää melko selväpiirteisen ja tasaleveän altaan, jonka pituus kaakosta luoteeseen on noin 2,3 kilometriä ja leveys lounaasta koilliseen noin 1,1 kilometriä. Järven pohjoiskolkan muodostaa noin hehtaarin laajuinen Pohjoislahti. Järven itärannalla sijaitsee noin 50 metriä pitkä Matikkaniemi. Lapinjärven pohja kumpuilee jossain määrin. Vähintään kymmenen metriä syvien alueiden pinta-ala on noin 5,5 hehtaaria. Syvin piste on yksitoista metriä.
Lapinjärven saariluku on kaksi. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on noin 515 neliömetriä ja ne sijaitsevat järven koillisosassa. Kauempana rantaviivasta sijaitsevan saaren karttanimi on Hanhiluoto. Lapinjärven rannat ovat metsäisiä, pohjoisrannalla on joitakin pientaloja. Järven pohjoispuolitse kulkee kantatie 87.
Lapinjärveen virtaa useita suo-ojia ympäröiviltä soilta (Lapinsuo, Vehkasuo, Hanhisuo, Leveisensuo, Katajasalmensuot). Idästä Hanhilammelta (146,7 metriä mpy) virtaa järven kaakkoisrannan Hanhikallion kohdalle Hanhipuro. Lapinjärven luusua sijaitsee altaan eteläkolkassa, josta alkaa etelään virtaava noin 300 metriä pitkä Hyttipuro, joka laskee järven eteläpuolitse virtaavaan Keyritynjokeen.
Lapinjärven vesitilavuus on 8 275 000 kuutiometriä.
Lapinjärvi (04.677.1.001) kuuluu Hyttipuron valuma-alueeseen (04.677), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Keyritynjoen valuma-alue (04.67) ja ensimmäinen jakovaihe on Nilsiän reitin valuma-alue (04.6). Lapinjärvi on laajin Hyttipuron valuma-alueen kolmetoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on kaksitoistahehtaarinen Ala-Taivaljärvi, jota seuraa Ylä-Taivaljärvi.
Suomessa on 27 vähintään hehtaarin laajuista Lapinjärveä. Rautavaaran Lapinjärvi on niistä toiseksi laajin. Järviwikin mukaan pohjoisin Lapinjärvi sijaitsee Kuusamossa.
Ylimmäisenjärvi (Rautavaara)

Ylimmäisenjärvi on metsäjärvi Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntarajalla. Sen pinta-ala on 1,2 neliökilometriä. Etäisyys Kuopiosta on 99 kilometriä pohjoiskoilliseen. Järven länsiosa sijaitsee Rautavaaralla ja itäosa Nurmeksessa.
Maantiede.
Ylimmäisenjärven pituus kaakosta luoteeseen on noin 2,8 kilometriä. Järven etelä- ja keskiosa on rantaviivaltaan polveilevaa, pitkänkapeaa, noin 200–300 metriä leveää vesialuetta. Pohjoisessa järvi on leveämpi ja matalampi. Järven pohjoisosaa jakaa Mäntyniemi, jonka länsipuolella sijaitsee Mäntylahti. Ylimmäisenjärven eteläpuoliskolla sijaitsee kaksi vähintään kymmenen metriä syvää vyöhykettä. Syvin piste, kahdeksantoista metriä, sijaitsee itärannan Majaniemeltä noin sata metriä länteen. Järven pohjoisosa osa on alle kolme metriä syvä ja rantaviivaltaan osin epämääräinen.
Ylimmäisenjärven saariluku on yksi. Saari on vailla karttanimeä ja sen pinta-ala on noin kahdeksan aaria. Maakuntaraja kulkee saaren poikki. Järven eteläosan rannat ovat melko jyrkkiä. Järven eteläpuolinen Sammakkomäki kohoaa yli 200 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kaakkoisen rannan Teerikallion kohdalla sijaitsee luonnonsuojelualue. Pohjoiset rannat ovat loivaa suoaluetta (Rantasuo, Suurisuo).
Ylimmäisenjärveen virtaa useita suo-ojia. Järvi laskee Välijokea Ylimmäisenlampeen (144,1 metriä mpy), joka laskee Myllyjokena Huttulavaaran pohjoispuolitse kohti itää Koppelojärven luoteisosan Vasikkalahteen. Ylimmäisenjärven ja Koppelojärven välinen etäisyys on noin kaksi kilometriä. Järvien välissä sijaitsee Huttulanvaaran lisäksi Roijeikonsuo.
Ylimmäisenjärven vesitilavuus on 3 950 000 kuutiometriä.
Ylimmäisenjärvi (04.465.1.004) kuuluu Koppelonjoen valuma-alueeseen (04.465), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Valtimonjoen valuma-alue (04.46) ja ensimmäinen jakovaihe on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Ylimmäisenjärvi on toiseksi laajin Koppelonjoen valuma-alueen yhdeksästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Koppelojärvi.
Kristinusko Itävallassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Itävallassa. Itävallan väestöstä valtaosa, 55,2 prosenttia, kuuluu roomalaiskatoliseen kirkkoon. Muita merkittäviä kristittyjä kirkkokuntia ovat ortodoksit (4,9 % väestöstä) sekä evankeliset kristityt (3,8 % väestöstä). 
Tunnustuskunnat.
Katolinen kirkko.
Itävallassa oli vuonna 2004 yhteensä noin 5,8 miljoonaa katolisen kirkon jäsentä, mikä oli noin 72,1 prosenttia maan väestöstä. Itävallassa toimii kaksi katolista arkkihiippakuntaa, joiden alaisuudessa on yhteensä seitsemän hiippakuntaa. Lisäksi Itävallassa toimii sotilasordinaatti.
Protestantismi.
Luterilaisuutta Itävallassa edustaa Luterilaiseen maailmanliittoon kuuluva Itävallan Augsburgin tunnustuksen evankelinen kirkko. Kirkolla oli vuonna 2023 yhteensä 247 834 jäsentä.
Baptistista liikettä Itävallassa edustaa Baptistien maailmanliittoon kuuluva Itävallan baptistiliitto. Baptistiliittoon kuului vuonna 2025 yhteensä 28 seurakuntaa ja sillä on 1 887 jäsentä.
Historia.
Itävalta oli aikoinaan Itävalta-Unkarin valtakunnan keskus. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävallasta tuli liittotasavalta, jonka Saksa valloitti vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen Itävallasta kehittyi vähitellen vakaa yhteiskunta.
Itävalta on ollut uskonnollisesti sillanrakentaja idän ja lännen välillä. Itävallan tärkein uskonnollinen ryhmä on roomalaiskatolinen kirkko. Protestanttiset kirkot (luterilaiset, reformoidut, metodistit ja baptistit) muodostavat noin kuuden prosentin vähemmistön. Itävallan metodistikirkko on osa yhdistynyttä metodistikirkkoa.
Itävallassa on myös huomattava ortodoksinen vähemmistö. Kreikkalaiskatoliset ortodoksit muodostavat vanhimman kirkkokunnan ja Serbian ortodoksikirko on lukumäärältään suurin ortodoksinen ryhmä.
Kirkkojenväliset järjestöt.
Itävalassa ekumeeninen kumppanuus on yleinen käytäntö, ja useat kirkot toimivat KMN:n alaisessa ekumeenisessa neuvostossa. Roomalaiskatolinen kirkko on kuulunut ekumeeniseen neuvostoon vuodesta 1994 lähtien. Itävallassa toimii myös MEA:n alaisuuteen kuuluva Itävallan evankelinen allianssi.
Asta Nørregaard

Asta Elise Jakobine Nørregaard (13. elokuuta 1853 Kristiania – 23. maaliskuuta 1933 Oslo) oli norjalainen taidemaalari, joka tunnetaan erityisesti muotokuvistaan. Häntä opettivat muun muassa Eilif Peterssen, Léon Bonnat ja Jules Bastien-Lepage.