Jadwiga

Jadwiga (puol. "Jadwiga (Andegaweńska)", unk. "(Anjou) Hedvig," liett. "Jadvyga", engl. ja saks. "Hedwig", lat. "Hedvigis"); (n. 18. helmikuuta 1374 Buda – 17. heinäkuuta 1399 Wawelin linna Krakova) oli Puolan hallitsija (virallisesti ’kuningas’, lat. "rex") vuosina 1384–1399. Hänet kanonisoitiin vuonna 1997. 
Suku ja koulutus.
Jadwiga oli Unkarin Anjou-sukuisen kuninkaan Ludvig (Lajos) I Suuren ja tämän toisen puolison Elisabet Bosnialaisen (serbokroaat.: "Elizabeta Kotromanić"/Елизабета Котроманић; bosnia: Elizabeta Bošnjačka; unk.: "Kotromanics Erzsébet"; puol.: "Elżbieta Bośniaczka"; n. 1339  – tammikuu 1387) kolmas ja nuorin tytär. Hänen vanhin sisarensa Katariina (unk. "Katalin," 1370–1378) kuoli lapsena, keskimmäisestä sisaresta Mariasta tuli Unkarin kuningatar. 
Jadwiga oli molempien vanhempiensa kautta myös Puolan Piastin dynastian jälkeläinen. Hänen isänsä Ludvigin äiti Elisabet Piast oli Puolan viimeisen Piast-kuninkaan Kasimir III:n sisar. Hänen äidinäitinsä Elisabet Kujavialainen (puol. "Elżbieta", serbokroaat. "Elizabeta"/Елизабета; 1315/1320 – 22. elokuuta 1345 jälkeen) oli Władysław I Lyhyen veljentytär. Hänen äidinisänsä oli Bosnian baani Stefan II (serbokroaat. Стефан II / "Stjepan II"), joka hallitsi vuosina 1314/1322 –1353.
Jadwiga kasvatettiin Budan ja Visegrádin kuninkaallisissa hoveissa. Jadwiga oli hyvin koulutettu ja puhui ainakin kuutta eri kieltä, latinaa, bosniaa, unkaria, serbiaa, puolaa ja saksaa.
Vallanperimys ja avioliittosuunnitelmat.
Kun Puolan viimeinen Piast-kuningas Kasimir III oli kuollut vuonna 1370 vailla laillista poikaperillistä, maan säädyt valitsivat hänen seuraajakseen hänen sisarenpoikansa, Unkarin Ludvig I:n. Tämä ei kuitenkaan ratkaissut vallanperimyksen ongelmia seuraavien sukupolvien osalta. Ludvigin ensimmäinen vaimo oli kuollut varhain, ja toisesta avioliitosta oli syntynyt vain kolme tytärtä. Ludvigin oli siis paitsi löydettävä tyttärilleen puolisot myös saatava molempien valtakuntiensa, Unkarin ja Puolan ylimykset hyväksymään vallan periytyminen naislinjaa pitkin. Tätä varten oli noihin aikoihin jo kehitetty juridinen keino, tyttären julistaminen lain edessä pojan veroiseksi, jos poikaperillistä ei ollut. Kovin suosittu tämä toimenpide ei ollut. Jollakin tavalla Ludvig kuitenkin onnistui syyskuussa 1374 Kassassa saamaan Puolan aateliston ja kaupunkien edustajat suostumaan siihen, että hänen tyttäristään joko Maria tai Jadwiga tunnustettaisiin Puolan kruununperilliseksi.
Ludvigin alkuperäinen suunnitelma oli jättää Puolan kuningaskunta tyttärelleen Marialle, joka oli kihlattu keisari Kaarle IV:n pojan Sigismund Luxemburgilaisen kanssa; Ludvig ja Kaarle olivat etukäteen sopineet jo 1364 naittavansa lapsensa toisilleen. Jadwigaa taas oli suunniteltu Itävallan hallitsijan puolisoksi. Vuonna 1378 pieni Jadwiga kihlattiin Habsburgin hallitsijasuvun perillisen, Itävallan herttua Vilhelm Kohteliaan (n. 1370 – 15. heinäkuuta 1406) kanssa, ja hän vietti noin vuoden Wienin keisarillisessa hovissa Itävallassa.
Hallitsijana.
Ludvigin kuoltua vuonna 1382 hänen vanhin elossa ollut tyttärensä Maria peri Unkarin kruunun bosnialaisen äitinsä holhouksessa. Puolan eliitti ei kuitenkaan kelpuuttanut Mariaa eikä tämän sulhasta Sigismund Luxemburgilaista hallitsijakseen. Pitkien neuvottelujen jälkeen Jadwiga lopulta hyväksyttiin hallitsijaksi, ja hän saapui Puolaan 1384. Virallisesti hänet kruunattiin Puolan kuninkaaksi (lat. "rex"), sillä käytännössä latinan sanalla "regina" ’kuningatar’ ymmärrettiin hallitsijan puolisoa, ei täysivaltaista hallitsijaa.
Jadwigalla oli vuonna 1384 jo sulhanen. Itse asiassa Jadwigan ja herttua Vilhelmin välillä lapsuudessa solmittu kihlaus oli "sponsalia de futuro," jota voitaisiin pitää lainvoimaisena avioliittona heti liiton tultua pannuksi täytäntöön, ja Vilhelm saapuikin Jadwigan perässä Puolaan, mistä hänet kuitenkin karkotettiin. Puolan eliitti nimittäin suunnitteli hallitsijalleen toista avioliittoa, joka toisi maalle rauhan ja sovinnon mahtavan ja sotaisan pohjoisnaapurin, Liettuan suuriruhtinaskunnan kanssa. Elokuussa Liettuan suuriruhtinas Jogaila (Jagello) ja Vähä-Puolan johto allekirjoittivat Krevan linnassa sopimuksen, jolla perustettiin Krevan unioni. Siinä Jogaila lupasi, että hän itse, aatelisto ja koko Liettua kääntyy katoliseen uskoon ja Liettua ja Puola liittyvät valtioliitoksi. Vastapalveluksena Jogailalle luvattiin puolisoksi Jadwiga. Jogaila kastettiin kristinuskoon 14. helmikuuta 1386, ja hän sai puolalaisen nimen Władysław. Jadwigan kihlaus herttua Vilhelmin kanssa purettiin, ja 12-vuotias Jadwiga ja 26-vuotias Jagello avioituivat maaliskuussa 1386 Krakovassa. Avioliittoa seurasi Jagellon kruunaus Puolan kuninkaaksi "iure uxoris" (’vaimon oikeudella’) eli Jadwigan kanssahallitsijana.
Häiden jälkeen Habsburgit yrittivät kiistää Jadwigan ja Jagellon avioliiton laillisuuden väittäen, että Jadwigan ja Vilhelmin välinen liitto oli pantu täytäntöön ja laillisesti pätevä. Paavi Urbanus VI lähetti 1386 legaattinsa Puolaan tutkimaan asiaa ja julkaisi 1388 bullan, jossa ylisti Jagellon kääntymystä kristinuskoon ja mainitsi erikseen, että Jagellon ja Jadwigan avioliiton pätevyys on kiistämätön. Jadwiga ja Jagello pysyivät hyvissä väleissä paavinistuimeen, ja seuraava paavi Bonifatius IX lupautui kummisedäksi heidän syntyvälle lapselleen.
Monarkkina Jadwigalla oli mahdollisesti vain vähän todellista valtaa. Siitä huolimatta hän oli aktiivisesti mukana Puolan poliittisessa, diplomaatti- ja kulttuurielämässä. Vuonna 1387 Jadwiga johti kahta sotaretkeä, joiden tavoitteena oli liittää Puolaan Galitsian ja Volynian ruhtinaskunta, jonka se oli menettänyt Jadwigan kruunajaisten aikoihin. 
Suurin osa poliittisista vastuista oli Jagellon käsissä Jadwigan osallistuessa muun muassa hyväntekeväisyystyöhön. Hän tuki kirjailijoita ja taiteilijoita, ja lahjoitti suurimman osan varoistaan, muun muassa kuninkaalliset arvomerkkinsä, hyväntekeväisyyteen kuten sairaaloiden perustamiseen. Vahvistaakseen kristinuskon asemaa Liettuan alueella hän perusti liettualaisia teologian opiskelijoita varten kollegion Kaarlen yliopistoon Prahaan. Jadwigan merkittävimpiä kulttuuritekoja oli Krakovan yliopiston (sittemmin Jagellon yliopisto) uudelleenperustaminen; yliopiston talouden pelastamiseksi hän lahjoitti sille korunsa.
Kuolema ja jälkimaine.
Jadwiga synnytti tyttärensä Elisabet Bonifacian 22. kesäkuuta 1399. Kuukauden sisällä synnytyksestä sekä tytär että nuori, vain 25-vuotias äiti kuolivat synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin. Heidät molemmat haudattiin Wawelin katedraaliin. Jagello avioitui useita kertoja uudelleen, ja vasta neljännestä avioliitosta syntyi poikaperillinen, joka jatkoi hänen dynastiaansa. Silti Jadwigaa kunnioitetaan yhä Puola-Liettuan unionin ja suurvallan perustajana, joka ”sai aikaan sen, mihin eivät aseet eikä laki pystyneet: toi Liettuan kristinuskon piiriin”.
Jadwigaa arvostettiin jo eläessään kirkon tukijana ja köyhien auttajana. Hänen elämästään ja teoistaan syntyi legendoja, ja jo keskiajalla häntä yritettiin saada kanonisoiduksi. Lopulta puolalainen paavi Johannes Paavali II julisti Jadwigan ensin virkakautensa alussa autuaaksi, sitten pyhimykseksi 8. kesäkuuta 1997. Jadwiga on Puolan tärkeimpiä suojeluspyhimyksiä, jonka muistopäivää vietetään 17. tai 18. heinäkuuta. Myös Unkarissa häntä kunnioitetaan yhtenä kansallisista pyhimyksistä ja erityisesti Tonavan mutkan ("Dunakanyar," Esztergomin ja Budapestin välinen Tonavan osuus) suojeluspyhimyksenä.