Korónin linna

Korónin linna () on keskiaikainen linna Korónin kylässä Messeniassa Kreikassa. Se sijaitsee niemessä heti kylän itäpuolella.
Nykyisin linna on laaja historiallinen ja arkeologinen kokonaisuus, jossa yhdistyvät bysanttilais-, venetsialais- ja osmaniaikaiset rakenteet, mukaan lukien muureja, torneja, portteja, kirkkoja ja luostari sekä keskiaikaisen kaupungin jäänteitä.
Historia.
Antiikin aikana myöhemmän Korónin linnan paikalla sijaitsi Asinen kaupungin akropolis. Keskiajalla paikka sai nimen pohjoisempana sijainneelta Koronen kaupungilta, jonka asukkaat siirtyivät Asinen paikalle. Linna rakennettiin alun perin bysanttilaisella kaudella 500- tai 600-luvulla. Korone eli Koróni tunnetaan bysanttilaisten kaupunkien joukossa viimeistään 1000-luvulla.
Linnoituskaupunki tuli frankkivallan alle neljännen ristiretken myötä vuonna 1205. Venetsialaiset käyttivät paikkaa laivastotukikohtana vuodesta 1206. Geoffroi de Villehardouin antoi linnan virallisesti Venetsialle vuonna 1209. Venetsialaiset rakensivat linnan uudelleen ja laajensivat sitä, mikä valmistui 1200-luvun lopulle tultaessa. 1200- ja 1300-luvuilla linnoituskaupunki oli Kreikan merkittävimpiä, ja kukoisti kaupan ja käsityöläisyyden keskuksena. Venetsialaiset tunsivat paikan nimellä "Coron". Siihen ja Methóniin viitattiin yhdessä nimityksillä "Methonokórona" (Μεθωνοκόρωνα) ja ”Venetsian silmät”.
Vuosien 1463–1479 ensimmäinen Venetsian–Turkin sota sai alkunsa Korónista, mutta linnoituskaupunki kesti tuolloin. Jatkuneen turkkilaisuhan vuoksi linnoitteita parannettiin ja linna varustettiin bastioneilla. Turkkilaiset valtasivat linnan elokuussa 1500 toisen Venetsian–Turkin sodan aikana. Tuolloin Korónin linna antautui, koska turkkilaiset olivat suorittaneet joukkomurhan Methónissa sen vallattuaan. Korónilaiset saivat pitää henkensä, mutta monet pakenivat muualle Venetsian alueille.
Andrea Dorian johtamat yhdistyneet joukot valtasivat linnan vuonna 1532. Suleiman Suuren turkkilaiset joukot valtasivat linnan takaisin vuonna 1534. Venetsialaiset valtasivat linnan jälleen Francesco Morosinin johdolla vuonna 1685, mikä aloitti Venetsian takaisinvaltaukset Peloponnesoksella ja niemimaan toisen venetsialaiskauden, jota kesti vuoteen 1715. Tuolloin turkkilaiset saivat linnan takaisin haltuunsa, ja sen jälkeen siellä saivat asua vain turkkilaiset.
Venäläinen laivasto piiritti ja tulitti linnaa vuonna 1770 Orlovin kapinan aikaan, jolloin se kärsi suuria vahinkoja. Kreikkalaiset yrittivät vallata linnan vapaussodan aikaan 13. helmikuuta 1824, mutta hyvin alkanut yritys epäonnistui. Nicolas Joseph Maisonin johtamat ranskalaiset saivat linnan vuonna 1828 Navarinon taistelun jälkeen.
Osa linnasta säilyi sotilaallisessa käytössä toiseen maailmansotaan saakka. Saksalaiset pitivät siellä ammusvarastoa ja räjäyttivät sen vetäytyessään vuonna 1944.
Rakennelma.
Korónin linna sijaitsee Messenianlahteen työntyvässä niemessä Korónin kylän itäpuolella. Niemenkärjessä linnan itäpuolella on suunnilleen samankokoinen tasainen alue, joka tunnetaan nimellä Livádia. Linna kattaa noin 6,2 hehtaarin kokoisen alueen. Sen muurien pituus on ollut noin metriä, ja suuri osa tästä on säilynyt nykyaikaan. Muurit sulkevat sisälleen suunnilleen kolmiomaisen alueen. Linnan muureissa on käytetty uudelleen paikan antiikin aikaisia rakennuskiviä.
Muuria on säilynyt erityisesti linnan pohjoissivulla, jossa se kohoaa jyrkästi merestä. Koilliskulmassa lähellä rantaa on kaksi pyöreää tornia, jotka edustavat venetsialaisen linnoitusarkkitehtuurin huippua. Eteläinen torni on säilynyt ehjänä, mutta pohjoinen tuhoutui vuonna 1944. Linnan pääportti sijaitsee pohjoissivulla. Se on monumentaalinen, neliömäinen rakennelma, jonka porttiaukossa on teräväkärkinen kaari. Linnassa oli lisäksi kaksi muuta porttia: itäinen kohti Livadián tasankoa ja lounainen lähellä Panagía (Neitsyt Maria) Eleístran kirkkoa.
Portin takana avautuu sisäpiha, josta noustiin linnoituksen korkeimmalle kohdalle. Siellä sijaitsee yhä Johannes Kastajan luostari ("Moní Timíou Prodrómou"), joka on rakennettu alkuperäisen bysanttilaisaikaisen linnoituksen paikalle. Luostarin muurien sisällä on kahdeksankulmainen osmaniaikainen torni. Se on linnan korkein kohta, ja siellä sijaitsi todennäköisesti turkkilaisen komentajan asuinpaikka.
Venetsialaisaikainen vuoden 1209 laajennusvaihe käsitti ulomman muurikehän alkuperäisen linnoituksen itäpuolella. Sen koko oli nelinkertainen alkuperäiseen verrattuna, ja se piti sisällään myös kaupallisen ja asuinalueen. Osmaniajalla 1500-luvulla rakennettiin linnan itäpuolelle tykistön torjuntaan tarkoitettu esimuuri, johon kuului kaksi suurta pyöreää tornia, jotka tunnetaan nimellä "Bitzichanédes". Linnan länsipään niin kutsuttu ”Uusi linnoitus” on venetsialaisaikaisista jälleenrakennuksista vuosien 1463 ja 1685 jälkeen.
Linnan alueella on luostarin lisäksi yhä myös joitakin asuinkäytössä olevia taloja; kirkkoja, kuten Panagía Eleístran kirkko, bysanttilainen Pyhän Sofian ("Agía Sofía") kirkko 1100-luvulta ja Pyhän Kharalampoksen ("Ágios Kharálampos") kirkko, entinen moskeija; sekä hautausmaa.
Linnan alueen antiikin aikaisiin löydöksiin lukeutuvat Apollonille omistetun temppelin jäänteet.