tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Choi Soon-sil

Choi Soon-sil (s. 23. kesäkuuta 1956; koreaksi 최순실, hanja 崔順實) on eteläkorealainen hengellinen saarnaaja, joka tunnetaan parhaiten yhteyksistään Park Geun-hyehen, josta tuli maan ensimmäinen viralta pantu presidentti vuonna 2017.
Tausta ja yksityiselämä.
Choi syntyi Soulissa Mapon kaupunginosassa vuonna 1956. Hänen isänsä oli saarnaaja Choi Tae-min, joka oli aluksi buddhalainen munkki, mutta kääntyi sittemmin katolilaisuuteen. Tämän jälkeen isä Choi perusti Yongsae-gyo -nimisen kultin (suomeksi suurin piirtein "Ikuisen elämän kirkko").. Kultti on sekoitus buddhalaisuutta, katolilaisuutta ja korealaista šamanismia. Kun Parkin äiti, Yuk Young-soo, salamurhattiin vuonna 1974, Choi Tae-min lähestyi tätä kirjeitse ja väitti puhuneensa Yukille unessaan ja alkoi tämän hengelliseksi mentoriksi.
Choi oli naimissa Chung Yoon-hoin kanssa. Pari asui yhdessä Daebaekissa samassa asunnossa yhdessä Parkin kanssa 1990-luvun lopussa, kun Park oli ehdokkaana parlamenttivaaleissa.
Choilla ja Chung olivat naimisissa vuosina 1995–2014. Parilla on yksi tytär: hevosurheilija Chung Yoo-ra..
Ura ja rikostuomiot.
Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1994 Choi jatkoi isänsä työtä ja alkoi toimia Parkin mentorina.
Etelä-Korean suurin sanomalehti, "Chosun Ilbo", paljasti kesällä 2016, että Parkin hallinto oli painostanut eteläkorealaisia yrityksiä lahjoittamaan rahaa hyväntekeväisyysjärjestöille, jotka paljastuivat Choin hallinnoimiksi. Yhteensä yritysten kerrotaan maksaneen yli 70 miljoonaa dollaria.. Choi pidätettiin marraskuussa 2016. Hänen uskotaan pyrkineen tuhoamaan todistusaineistoa ennen tätä.. Hänen kerrottiin päässeen käsiksi salattuihin dokumentteihin ja kanavoineen hyväntekeväisyyteen tarkoitettuja rahoja itselleen.
Helmikuussa 2018 Choi tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan osallisuudestaan lahjusskandaalissa. Tämän lisäksi hänet tuomittiin 18 miljardin wonin sakkoihin..
Otso ja sopulit

Otso ja sopulit () on ranskalainen animaatiosarja, jota esitettiin Ylen Galaxissa. Niitä esitetään myös Netflixissä. Jaksoja on tehty vuodesta 2016. Ohjelmassa ei puhuta mitään. Tapahtumat sijoittuvat metsänvartijan mökkiin, kuvitteelliseen Nutty Hillin kansallispuistoon Kanadaan Brittiläiseen Kolumbiaan. Lopussa ohjelma päättyy aina yhteiseen onnettomuuteen, josta ei pääse pois.
Hahmoja.
Lisäksi ohjelmassa esiintyy myös paljon muita eläimiä, kuten hirviä ja kalkkunoita.
Ellen S. Baker

Ellen S. Baker (s. 27. huhtikuuta 1953 Fayetteville, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen astronautti. Baker valittiin Nasan astronautiksi toukokuussa 1984. Hän oli lennoilla STS-34, STS-50 ja STS-71. Bakerilla on yli aikaa avaruudessa. Hänellä on lääketieteen tohtorin arvosana Cornellin yliopistosta.
Kathryn C. Thornton

Kathryn C. Thornton (s. 17. elokuuta 1952 Montgomery, Alabama) on yhdysvaltalainen astronautti. Thornton valittiin Nasan astronautiksi toukokuussa 1984. Hän oli lennoilla STS-33, STS-49, STS-61 ja STS-73. Thorntonilla on yli aikaa avaruudessa, josta yli avaruuskävelyä. Hänellä on filosofian tohtorin arvosana ja maisterin tutkinto fysiikassa Virginian yliopistosta.
Virtaset ja Kekkonen

Virtaset ja Kekkonen on Pekka Mandartin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen draamaelokuva ja pseudodokumentti vuodelta 1993. Elokuvassa seurataan nelilapsisen Virtasen perheen elämää Kotkassa 1930-luvulta 1980-luvulle rinnastamalla se presidentti Urho Kekkosen elämänvaiheisiin.
Huononnusparannus

Huononnusparannus (saksan kielestä: "Verschlimmbesserung") tarkoittaa reformia tai uudistusta, joka tosiasiassa huonontaa tilannetta verrattuna aikaisemmin vallitseviin tilanteisiin. Suomennoksena voidaan käyttää muun muassa sanoja lumeparannus tai tekoparannus.
Choi

Choi on korealainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Preeti Jhangiani

Preeti Jhangiani (s. 18. elokuuta 1980) on intialainen näyttelijä ja entinen malli. Tehtyään ensiesiintymisensä eteläintialaisissa elokuvateollisuuksissa, hän näytteli ensimmäisessä hindielokuvassaan menestysdraamassa "Mohabbatein" vuonna 2000.
Yksityiselämä.
Jhangiani meni naimisiin näyttelijä Parvin Dabasin kanssa vuonna 2008. Heillä on kaksi poikaa.
Hans-Eric Hellberg

Hans-Eric Hellberg (1927 Borlänge, Ruotsi – 2016) oli ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hellberg käsittelee teoksissaan lapsen ja nuoren suhdetta sukupuolirooliin ja kuolemaan.
Alice Bailly

Alice Bailly (25. helmikuuta 1872 Geneve – 1. tammikuuta 1938 Lausanne) oli sveitsiläinen, avantgardistinen taidemaalari, jonka tyylisuuntaukset olivat fauvismi, kubismi ja futurismi. Hän oli mukana myös dadaismissa. 
Kun Bailly oleskeli Pariisissa ja piti näyttelyä puupiirroksistaan, hän tutustui fauvismiin. Häntä kiehtoivat fauvismin värikylläiset maalaukset ja epärealistinen tilan ja anatomian kuvaus. Vuonna 1908 hän otti osaa yhteisnäyttelyyn muiden fauvistien kanssa. 
Uudet tyylisuunnat kiehtoivat Baillya ja seuraavaksi hän kokeili kubismia. Hänen työnsä valittiin vuonna 1912 edustamaan Sveitsiä kubistiseen näyttelyyn. Näyttely ehti kiertää ennen ensimmäistä maailmansotaa Venäjällä, Isossa-Britanniassa ja Espanjassa. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana Bailly muutti takaisin Sveitsiin, jonne hän asettui loppuiäkseen. Siellä hän kehitti omaa maalaustyyliään, jossa yhdistyvät eri menetelmät ja materiaalit. Hän piti näyttelyjä säännöllisesti ja kampanjoi modernin taiteen puolesta. Vuonna 1936 hän otti vastaan tilauksen Lausannen teatterilta: hänen olisi pitänyt maalata kahdeksan suurta seinämaalausta teatterin lämpiöön. Työ oli tuberkuloosia sairastaneelle Baillylle kuitenkin aivan liian raskas.
Jean-Baptiste Dumas

Jean-Baptiste Dumas (14. heinäkuuta 1800 Alès, Ranska – 10. huhtikuuta 1884 Cannes, Ranska) oli ranskalainen kemisti ja poliitikko. 
Varhainen elämä.
Koska hän epäonnistui pyrkiessään laivastoon, hänestä tuli kotikaupunkinsa apteekkarin oppipoika, mutta koska hänellä ei ollut juurikaan etenemismahdollisuuksia tässä ammatissa, hän muutti Geneveen vuonna 1816. Siellä hän kuunteli luennoitsijoita kuin Marc-Auguste Pictet fysiikassa, Charles-Gaspard de la Rive kemiassa ja Augustin Pyramus de Candolle kasvitieteessä. Ennen kuin Dumas oli saavuttanut täysi-ikäisyyden, hän työskenteli Pierre Prevostin kanssa biokemian ongelmien parissa. 
Vuonna 1823 hän lähti Alexander von Humboldtin neuvosta Genevestä Pariisiin, jossa hän asui loppuelämänsä ajan. Siellä hän tutustui moniin aikansa merkittävimpiin tieteentekijöihin ja loi nopeasti itselleen mainetta sekä opettajana että tutkijana Sorbonnen yliopistossa. Kymmenen vuoden kuluessa Dumas nousi Ranskan tiedeakatemian jäseneksi. 
Tieteelliset saavutukset.
Dumas on yksi 1800-luvun puolivälin kemian historian merkittävimmistä henkilöistä. Hän oli yksi ensimmäisistä, joka kritisoi Jöns Jacob Berzeliuksen sähkökemiallisia oppeja, jotka tuolloin olivat laajalti hyväksytty oikeaksi teoriaksi yhdisteiden rakenteesta, ja vastusti Berzeliuksen sähkökemiallisen dualismin käsitystä. 
Dumasin tutkimuksilla ja mielipiteillä substituutiosta orgaanisessa kemiassa on ollut suuri merkitys, koska osaksi niiden kautta silloinen käsitys kemiallisten aineitten koostumuksesta muuttui. Paitsi useita orgaanisen kemian alaa käsitteleviä tutkimuksia, on mainittava Dumasin menetelmä kaasun tiheyden ja orgaanisten aineiden typenpitoisuuden määräämiseksi. 
Politiikka.
Lähestyessään viittäkymmentä ikävuottaan Dumas siirtyi poliittiseen elämään, ja hänestä tuli Ranskan lakiasäätävän kansalliskokouksen jäsen. Hän toimi maatalous- ja kauppaministerinä muutaman kuukauden ajan vuosina 1850-1851, minkä jälkeen hänestä tuli senaattori, Pariisin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja ja Ranskan rahapajan päällikkö. Dumasin virkaura päättyi kuitenkin äkillisesti Ranskan toisen keisarikunnan kaatumisen myötä.
Arthur Lindberg

Arthur Verner Lindberg (21. elokuuta 1871 Turku – 11. elokuuta 1916 Turku) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Lindbergin vanhemmat olivat kauppias Karl Fredrik Lindberg ja Augusta Ollonqvist. Hän kävi Turun Ruotsalaisen klassillisen lyseon, minkä jälkeen hän näytteli Svenska Inhemska Teaternissa 1895–1907 ja vielä syksyllä 1908. Lindbergin alaa olivat keskusteluosat ja luonneroolit; hän näytteli muun muassa "Daniel Hjortin" nimiosan ja "Nukkekodin" tohtori Rankin sekä Sherlock Holmesin.
Gustaf Hellström

Gustaf Hellström (1882 Kristianstad, Ruotsi – 1953 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Hellström oli vuosina 1907–1935 useissa maissa "Dagens Nyheterin" ulkomaankirjeenvaihtaja ja sen jälkeen vuodesta 1936 lehden kirjallisuuskriikko. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1942.
Hellström kuvasi ruotsalaista elämää 1900-luvun alussa. Novelleissaan kokoelmassa "Kuskar" (1910) hän ennakoi työläiskirjallisuutta. Merkittävimpinä kuitenkin pidetään kolmea romaania "Nyörinpunojan perhe", "Poliisimestari" ja "Storm över Tjurö". Hän kirjoitti myös useita omaelämäkerrallisia romaaneja.
Kultaranta VI

Kultaranta VI oli Suomen tasavallan presidentin edustusvene vuosina 1974–1983. Se oli malliltaan Finmar Commodore.
Neste lahjoitti 1973 veneen presidentti Urho Kekkoselle, joka käytti sitä virka- ja kalastusmatkoillaan. Veneen pituus on 7,05 metriä, leveys 2,85 metriä, syväys 0,75 metriä, paino noin 2,8 tonnia ja matkanopeus 20–25 solmua.
Edustusveneenä sen korvasi 1983 "Kultaranta VII". "Kultaranta VI" päätyi yksityisomistukseen. Se oli myynnissä 2019 Helsingin venemessuilla.
Thure Wahlroos

Thure Wilhelm Wahlroos (24. lokakuuta 1894 Helsinki – 21. helmikuuta 1978) oli suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän teki uransa valtaosin Turun ruotsalaisessa teatterissa.
Ura.
Wahlroosin vanhemmat olivat kivipiirtäjä Uno Wilhelm Wahlroos ja Aina Lindqvist. Hän kävi Helsingin Ruotsalaisen lyseon, minkä jälkeen hän työskenteli neljä vuotta konttoristina. Taiteellisen uransa Wahlroos aloitti 1915 Vaasan teatteriseurueessa. Sittemmin hän näytteli useissa kiertueissa ja teattereissa, kuten Vaasan Teatterissa ja Turun ruotsalaisessa teatterissa, josta myöhemmin tuli hänen pitkäaikainen työpaikkansa. Wahlroosin varhaisia roolitehtäviä olivat muun muassa Hieronymus ("Regina von Emmeritz"), Ilmarinen ("Kullervo"), Doolittle ("Pygmalion") ja Pietola ("Tukkijoella").
Vuonna 1930 julkaistun näyttelijämatrikkelin mukaan Wahlroos näyttelijänuransa ohella on "harjoittanut kirjallisia töitä, ollut muutamien sanomalehtien kirjeenvaihtajana, sepittänyt revyitä ja kääntänyt näytelmiä". Lisäksi hän opiskeli 1923, 1925, 1926 ja 1927 Ruotsissa "kokoonlaulamillaan varoilla". Wahlroos avioitui 1930 musiikinopettaja Inga Juseliuksen kanssa.
Kesäisin Wahlroos teki kiertueita rannikolla ja saaristossa.
Wahlroos sävelsi musiikin ensimmäiseen suomalaiseen äänielokuvaan "”Sano se suomeksi”" (1931). Wahlroosin ainoa elokuvarooli oli sivutehtävä tuhoutuneessa mykkäelokuvassa "Kyllä kaikki selviää" (1926).
Wahlroos levytti ja sanoitti erinäisiä kevyen musiikin kappaleita, kuten "Djupsjöfiskare" (1938). Hän sai 1930 "Kunniadiploomikapteenin" arvonimen toiminnastaan Merenkulkuopiston ja Suomen laivanpäällystöliiton hyväksi.
Thure Wahlroosilla oli poika, jonka nimi on myös Thure Wahlroos.
Johanna Vuorelma

Johanna Vuorelma (s. 1983 Pieksämäki) on suomalainen politiikan tutkija. Hän työskentelee yliopistotutkijana Helsingin yliopiston Eurooppa-tutkimuksen keskuksessa ja on valtio-opin dosentti Turun yliopistossa. Hän on aiemmin työskennellyt tutkijatohtorina Tampereen yliopistossa.
Vuorelma valmistui maisteriksi University College Londonista vuonna 2008. Hän väitteli filosofian tohtoriksi (PhD) Warwickin yliopistosta 2017. Hän tutki väitöskirjassaan, millaisia tulkintamalleja länsimaissa annetaan Turkin ulkopolitiikalle. Hän toimi "Politiikasta"-lehden päätoimittajana vuosina 2014−2018.
Vuorelma on kirjoittanut kolumneja muun muassa Ylelle ja Demokraatille.
Eila Seppälä

Eila Esteri Seppälä (o.s. "Saarto" 1. tammikuuta 1916 – 5. heinäkuuta 1968) oli suomalainen kirjastoalan kehittäjä, joka oli perustamassa Kirjastovirkailijayhdistystä, rakennutti Suomen ensimmäisen vain kirjastokäyttöön tarkoitetun kirjastoauton ja edisti kotimaisen kirjastoalan tieteenhaaran syntymistä.
Ura.
Seppälälle kertyi yli 30 vuotta kestänyt kirjastoalan ura, joka alkoi vuonna 1936 Helsingin kaupunginkirjastossa muun muassa amanuenssina ja sivukirjastonhoitajana. Hän siirtyi vuonna 1956 Hämeenlinnan kaupunginkirjaston johtajaksi ja sen jälkeen Turun kaupunginkirjaston johtajaksi. Uransa aikana saamia oppejaan hän hyödynsi toimiessaan Tampereen yliopiston kirjasto-opin lehtorina. 
Ollessaan Turun kaupunginkirjaston johtajana 1959–1961 Seppälä nykyaikaisti vuosisadan alussa rakennettua kirjastoa muun muassa sisustuksen osalta. Keskeisin kirjastoalan muutostekijä oli kuitenkin Suomen ensimmäisen varta vasten kirjastokäyttöön rakennetun kirjastoauton hankinta Turkuun vuonna 1961. Tuolloin ei oikein tiedetty, millaisia kirjastoautojen tulisi olla. Seppälä kävikin hakemassa oppia ulkomailta. Turun autosta tuli tavallaan esikuva Suomen autokirjastotoiminnalle.
Seppälä siirtyi vuonna 1961 kirjasto-opin lehtoriksi Yhteiskunnalliseen korkeakouluun, jonka nimi muuttui vuonna 1966 Tampereen yliopistoksi. Hän oli virassa vuoteen 1968. Päämääräksi nousi kirjasto-alan opintojen kehittäminen. Syksyllä 1967 Seppälä laati yhteiskunnalliselle opetusjaostolle perustellun esityksen professuurin saamiseksi humanistiseen tiedekuntaan. Esityksessä korostettiin, että kirjastotutkinnon opiskelu (kielet, kaksi approbatur-arvosanaa) tapahtui jo suurelta osin tiedekunnissa. Siirtyminen tiedekuntaan mahdollistaisi jatko-opiskelun kirjasto-opissa.
Seppälä osallistui aktiivisesti myös kirjastoalan järjestötoimintaan. Vaasassa pidettiin 10. kesäkuuta 1945 Suomen kirjastoseuran vuosikokous, jonka yhteydessä Seppälä piti alustuksen kirjastovirkailijayhdistyksen perustamisesta. Hän toimi Kirjastovirkailijayhdistyksen sihteerinä 1945–1947, ja myöhemmin varapuheenjohtajana (1946–1947, 1949 ja 1951–1952) ja puheenjohtajana 1948 ja 1950. 1960-luvun alussa hän oli mukana Pohjoismaisen kesäakatemian dokumentaatiota ja modernia informaatiotekniikkaa käsittelevässä jaostossa. Yliopistolehtoriuransa aikana hän oli kirjastoasian neuvottelukunnan jäsen vuodesta 1964 alkaen.
Juulianna Sotala

Juulianna Sotala (s. 9. heinäkuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa nurmijärveläisen SB-Pron joukkueessa kaudesta 2016–2017 kauteen 2023–2024 sekä tamperelaisessa Classicissa kaudella 2024–2025. Hän on yhdeksän kauden aikana pelannut liigan runkosarjassa 157 liigaottelua, joissa hän on tehnyt 17 maalia ja saanut 35 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on 54, ja niissä hän on tehnyt neljä maalia ja antanut seitsemän maalisyöttöä. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2018 ja 2019 ja 2025 sekä saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2017 ja 2021.
Sotala saavutti hopeaa alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuissa 2018.
Taru Nordman

Taru Nordman (s. 20. heinäkuuta 2000) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti helsinkiläisen M-Teamin pelaajana C-tyttöjen Suomen-mestaruuden vuonna 2014 ja nousi kaudella 2014–2015 Naisten Salibandyliigassa pelaavaan M-Teamin edustusjoukkueeseen. Kolmen liigakauden jälkeen hän siirtyi vuonna 2017 toiseen helsinkiläisseuraan, EräViikinkeihin. Hän on 11 kauden aikana pelannut liigan runkosarjassa 182 ottelua, joissa hän on tehnyt 117 maalia ja saanut 137 syöttöpistettä. Pudotuspelejä hänellä on 53, ja niissä hän on tehnyt 16 maalia ja antanut 27 maalisyöttöä. Hän oli A-liigan pistepörssin ykkönen 23 maalilla ja 24 syöttöpisteellä kaudella 2019–2020. Hän on saavuttanut SM-pronssia vuosina 2018, 2022 ja 2025. Nordman kävi kesällä 2024 selkäleikkauksessa kärsittyään selän välilevyjen rappeutumisen aiheuttamista selkäkivuista jo usean vuoden ajan, ja hän palasi kentille vasta kauden 2024–2025 loppupuolella.
Nordman nousi helmikuussa 2015 ensimmäisenä 2000-luvulla syntyneenä Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen. Hän saavutti hopeaa alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailuissa 2018. Suomen naisten maajoukkueessa hän on pelannut kolme maaottelua, joissa hän on saanut yhden syöttöpisteen.
Nuoliaistokko

Nuoliaistokko ("Rhyacichthys aspro") on nuoliaistokkoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Aasiasta ja Oseaniasta.
Koko ja ulkonäkö.
Nuoliaistokko voi kasvaa suurimmillaan noin 25 cm pitkäksi. Lajin pää on leveä ja litteä ja pään alapuolella on vatsaevistä muodostunut imupinta. Nuoliaistokon rintaevät ovat suuret ja selkäeviä on kaksi, joista etumainen on piikikäs. Pyrstöevä on kookas. Evät ovat väriltään mustat tai keltaiset ja ruumiissa on tummia juovia.
Levinneisyys ja elintavat.
Nuoliaistokon levinneisyysalue ulottuu Japanin eteläosista Taiwanin ja Kiinan kaakkoisosien kautta Filippiineille, Indonesiaan, Uuteen-Guineaan ja Salomonsaarille. Lajin elinympäristöä ovat hyvin nopeasti virtaavat vuoristopurot. Nuoliaisten tavoin nuoliaistokko tarrautuu tiukasti kiinni kivipohjaan. Kalan ravintoa ovat levät ja piilevät.
Nuoliaistokkoa kalastetaan vähäisessä määrin.
Arthur Cayley

Arthur Cayley (16. elokuuta 1821 Richmond, Surrey, Englanti – 26. tammikuuta 1895 Cambridge, Englanti) oli englantilainen matemaatikko ja lakimies. Hän oli hyvin tuottelias matemaatikko, ja häntä pidetään yhtenä suurimmista matemaatikoista. Cayleyn mukaan on nimetty Cayleyn lause.
Elämä.
Cayley syntyi Richmondissa, Surreyssä, 16. elokuuta 1821 kauppiaan Henry Cayleyn ja Maria Antonia Doughtyn toisena poikana. Hänen isänsä jäi eläkkeelle liike-elämästä vuonna 1829 ja asettui asumaan Blackheathiin, jossa Arthur lähetettiin yksityiskouluun. 14-vuotiaana hänet siirrettiin Lontoon King’s College -kouluun. Hän osoitti pian, että hänellä oli huomattavat matemaattiset kyvyt. Koulun opettajien suosituksesta hänet otettiin Trinity Collegeen, Cambridgen yliopistoon. Siellä häntä valmensi Peterhouse Collegen William Hopkins, ja hän pääsi collegeen stipendiaatiksi toukokuussa 1840. Hän valmistui senior wrangleriksi vuonna 1842 ja sai seuraavassa kokeessa Smith's Prize -palkinnon. Vuonna 1842 hänet valittiin myös Trinity Collegen fellowiksi, ja hänestä tuli major fellow vuonna 1845, jolloin hän suoritti maisterin tutkinnon. Hän toimi Trinityn apulaisopettajana kolmen vuoden ajan. 
Vuonna 1846 Cayley päätti ryhtyä lakimieheksi, jätti Cambridgen, kirjoittautui Lincoln's Inniin. Hänet pätevöityi asianajajaksi vuonna 1849, ja hän toimi asianajajana neljätoista vuotta, vuoteen 1863, jolloin hänet valittiin Cambridgen yliopiston matematiikan professoriksi. Hän asui Cambridgessa ja hoiti professuuria kuolemaansa saakka.
Matematiikka.
Cayley harjoitti Cambridgen opiskeluajoistaan matemaattista tutkimusta kuolemaansa saakka. Hänen artikkeleitaan ja muita tekstejä on yli 800. Ne julkaistiin useissa tieteellisissä lehdissä Euroopassa ja Amerikassa, ja Cambridgen yliopistopaino on koonnut ne kolmeksitoista nelinumeroiseksi niteeksi. 
Cayley kirjoitti lähes kaikista puhtaan matematiikan aiheista. Hänen huomattavimmista teoksistaan voidaan mainita hänen vuonna 1854 aloittamansa ja vuonna 1878 valmistuneet kymmenen teostaan kvantiteeteista, hänen luomansa matriisiteoria, hänen tutkimuksensa ryhmäteoriasta, hänen teoksensa abstraktista geometriasta sekä hänen tutkimuksensa käyrien ja pintojen singulariteeteista, kuutiokäyrien luokittelusta, rationaalisen muunnoksen teoriat ja elliptisten funktioiden teoria. 
Kunnianosoitukset.
Cayley sai lähes kaikki akateemiset tunnustukset, joita voidaan tiedemiehelle myöntää. Hän sai muun muassa Oxfordin, Dublinin, Edinburghin, Göttingenin, Heidelbergin, Leidenin ja Bolognan yliopistojen myöntämät kunniatohtorin arvonimet. Hän oli Ranskan instituutin, Berliinin, Göttingenin, Pietarin, Milanon, Rooman, Leidenin, Upsalan ja Unkarin akatemioiden jäsen tai ulkomainen jäsen. Hän toimi eri aikoina Cambridgen filosofisen seuran, Lontoon matemaattisen seuran ja kuninkaallisen tähtitieteellisen seuran puheenjohtajana. Hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1852, ja hän sai Royal Societyn kuninkaallisen mitalin vuonna 1859 ja Copley-mitalin vuonna 1882. Hän sai myös Lontoon matemaattisen seuran De Morgan -mitalin ja Leidenin Huygens-mitalin.
Rääkkylän terveysasema

Rääkkylän terveysasema on pohjoiskarjalaisessa Rääkkylän kunnassa sijaitseva julkisen palvelun terveysasema. Palvelujen tuottamisesta vastaa Pohjois-Karjalan hyvinvointialue (Siun sote).
Terveysaseman aukioloaikojen ulkopuolella eli iltaisin, öisin ja viikonloppuisin Rääkkylästä voi hakeutua kiireellistä hoitoa tarvitessaan Pohjois-Karjalan keskussairaalan yhteispäivystykseen Joensuussa (Tikkamäentie 16, J2-talon katutaso).
Rääkkylän kunnalla oli useiden vuosien ajan sopimus perusterveyspalvelujen ostamisesta yksityiseltä terveyspalveluyritykseltä. Kunta erkani vuonna 2011 keskikarjalaisten kuntien silloisesta Helli-liikelaitoksesta, ja ryhtyi ostamaan perustason sosiaali- ja terveyspalvelut yksityiseltä palveluntuottajalta (Attendo). Vuonna 2016 kunta jatkoi sopimusta Attendon vuoteen 2020 saakka, vaikka siirtyikin osaksi Siun sotea vuoden 2017 alussa. Vuoden 2021 alusta palvelujen tuotantovastuu siirtyi Siun sotelle.
Rääkkylän terveyskeskuksen yksikerroksinen tiilirakennus valmistui alkujaan vuonna 1978.
Homoploutia

Homoploutia (yhdistelmä sanoista ja ) on eriarvoisuutta tutkivan taloustieteilija Branko Milanovićin kehittämä käsite, jolla tarkoitetaan työssäkäyviä hyvätuloisia ihmisiä, joilla on sekä suuret pääomatulot että korkea palkka.
Homoploutian synty.
Ei tiedetä vielä keitä kaikkia homoploutia-luokkaan kuuluu ja miten he ovat pääomansa keränneet.
Milanovićin mukaan pääomatulojen ja hyvien palkkojen keskityminen samoille ihmisille on nykyään globaali ihmiö. Vauraiden ihmisten sijoitukset tuottavat enemmän rahaa kuin keskiluokan, jonka omistus painottuu asuntosijoituksiin. Miljonääreille on myös tarjolla parempaa sijoitusneuvontaa ja laadukkaampaa tietoa.
Homoploutia-luokkaan kuuluvat vanhemmat panostavat lastensa koulutukseen. Tutkimuksen mukaan monissa maissa panostukset koulutukseen tulee aloittaa jo varhaislapsuudessa, jotta lapsella on mahdollisuus päästä hyviin kouluihin ja arvostettuun yliopistoon. Monesti hyvätuloiset työpaikat jaetaan parhaiten kouluttautuneille, joka vahvistaa ilmiötä edelleen. Jotkin homoploutiaan kuuluvat vanhemmat jopa toivovat lukukausimaksujen kasvua, jotta heidän lapsillaan olisi paremmat mahdollisuudet päästä opiskelemaan huippuyliopistoon.
Monesti homoploutiaan kuuluvat ihmiset pariutuvat keskenään. Parin valinta samasta taloudellisesta luokasta on nykyään hyväosaisille kolme kertaa yleisempää kuin 1970-luvulla. Tämän kaltainen parinmuodostus vahvistaa heidän taloudellista asemaansa.
Ilmiö Suomessa.
Vaikka Suomessa ja Pohjoismaissa tasataan tuloeroja progressiivisella verotuksella, kerääntyy hyvätuloisille ihmisille suuret eläkkeet. Eläkkeet ovat Milanovićin mukaan viivästettyä palkkatuloa. Kun työeläkkeet otettiin huomioon, on Suomi kansainvälisessä eriarvoisuusvertailussa yksi eriarvoisimmista maista. Suomessa hyvätuloiset elävät muita pidempään. Milanovićin mukaan Suomi on nykyään siksi luokkayhteiskunta.
Ilmiö maailmalla.
Yonotan Bermanin ja Branko Milanovićin tutkimusten mukaan homoploutia-ilmiö on aiheuttanut viidenneksen Yhdysvaltojen eriarvoisuuden kasvusta vuodesta 1985 lähtien. Maan vaurain kymmenys omistaa 93 prosenttia osakkeista.
Kai Henmark

Kai Henmark (1932 Linköping, Ruotsi – 1980 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, kriitikko, esseisti ja toimittaja.
Henmarkin tuotanto koostuu runoista, proosasta ja esseistiikasta. Sitä luonnehditaan reheväksi. Romaaneissaan hän hyödyntää myyttejä, fantasiaa, dokumentaarista aineistoa, todellisuutta ja satiiria ja liikkuu eri aikatasoissa. Hän yhdistelee kielen eri tyylilajeja, kokeilee monikerroksisuutta ja rinnakkaiskertomuksia. Merkittävimpiä teoksia ovat "Det vackra odjuret" (1963) ja "T. Bullo och Fältmarskalken" (1965).
Kurt Skutnabb

Kurt Theodor Skutnabb (16. kesäkuuta 1908 Helsinki – 1996 Espoo) oli suomalainen pikaluistelija, jonka parhaat luisteluvuodet olivat 1930-luvulla. Uransa jälkeen hän toimi Suomen maajoukkueen valmentajana.
Kurt Skutnabb osallistui ensimmäisen kerran vuoden 1929 SM-kisoihin. Hän edusti helsinkiläistä Helsingfors Skridskoklubb (HSK) -seuraa Sen jälkeen hän kilpaili 1930-luvulla kansallisella huipulla osallistuen neljä kertaa Euroopan mestaruuskisoihin (1933, 1935, 1938 ja 1939) sekä kolme kertaa maailmanmestaruuskisoihin (1934, 1937 ja 1939). Hänet viimeiset miesten SM-kisansa olivat vuonna 1948 eli ura kesti lähes 20 vuotta. Sen jälkeenkin hän osallistui useana vuonna ikämiesten SM-kisoihin. Parhaimmiksi sijoituksiksi tulivat vuoden 1933 EM-kisojen 5. sija ja vuoden 1934 MM-kisojen 9. sija. 
Skutnabb pelasi kesäisin jalkapalloa KIF:n joukkueessa. Puolustajana pelannut Skutnabb pelasi kaikkiaan 23 pääsarjaottelua vuosina 1930-1932.
Kilpauransa jälkeen Kurt Skutnabb toimi Suomen maajoukkueen pikaluisteluvalmentajana vuosina 1953-1956. Hän oli mukana Cortina d’Ampezzon talviolympialaisiin vuonna 1956 osallistuneen pikaluistelujoukkueen valmennustehtävissä.
Kurt Skutnabbin vajaa 20 vuotta vanhempi serkku oli mestariluistelija, olympiavoittaja Julius Skutnabb. Koulutukseltaan Kurt Skutnabb oli teknikko ja työskenteli myyntivirkailijana Oy L.M.Ericsson Ab:n palveluksessa.
Theodor Schwann

Theodor Schwann (7. joulukuuta 1810 Neuss, Ranskan ensimmäinen keisarikunta – 11. tammikuuta 1882 Köln, Saksan keisarikunta) oli saksalainen lääkäri ja fysiologi. Schwann oli eläinorganismien solurakennetta koskevan teorian perustaja.
Elämä.
Schwann opiskeli lääketiedettä Bonnissa, jossa yksi hänen opettajistaan oli fysiologi Johannes Peter Müller, sekä Würzburgissa ja Berliinissä, jossa hän suoritti tutkinnon vuonna 1834. Hänen väitöskirjansa kanan alkion hengityksestä munassa "De necessitate æris atmosphærici ad evolutionem pulli in ovo incubato" herätti lääketieteellisen maailman huomion. Valmistuttuaan hän toimi Berliinin anatomisen museon assistenttina. Vuonna 1839 hänestä tuli Leuvenin katolisen yliopiston anatomian professori. Vuonna 1848 Schwannista tuli fysiologian ja vertailevan anatomian professori Liègen yliopistossa. Vuonna 1880 hän jäi eläkkeelle opetustyöstä.
Soluteoria.
Schwann osoitti, että eläinsolut ovat morfologialtaan ja fysiologialtaan samankaltaisia kuin kasvien solut ja että kaikki eläinkudokset ovat osittain peräisin soluista ja koostuvat niistä. Hän esitteli tämän teorian pääteoksessaan "Mikroskopische Untersuchungen über die Übereinstimmung in der Struktur und dem Wachstum der Tiere und Pflanzen" (Berliini, 1839). Tätä ennen Jan Evangelista Purkyně (1787-1869) oli jo teorisoinut eläin- ja kasvisolujen ytimien välisestä analogiasta, mutta Schwann ansaitsee kuitenkin kunnian tämän teorian kehittämisestä ja vakiinnuttamisesta. Albert von Köllikerin solufysiologia ja Rudolf Virchowin solupatologia perustuvat Schwannin teoriaan.
Muut fysiologiset tutkimukset.
Leuvenissa Schwann havainnoi hiivan itiöiden muodostumista ja päätteli, että sokerin ja tärkkelyksen käyminen oli seurausta elämän prosesseista. Hän tutki lihassupistusta ja hermojen rakennetta ja löysi aksoneja tukevan myeliinitupen, joka tunnetaan nykyisin Schwannin soluina. Hän keksi termin metabolismi elävässä kudoksessa tapahtuville kemiallisille muutoksille, määritteli mikro-organismien roolin mädäntymisessä ja muotoili embryologian perusperiaatteet havaitsemalla, että munasolu on yksittäinen solu, joka lopulta kehittyy kokonaiseksi organismiksi.
Tanishaa Mukerji

Tanishaa Mukerji, myös Tanisha, (s. 3. maaliskuuta 1978 Bombay, Maharashtra, Intia), on intialainen elokuvanäyttelijä. Hän on näytellyt hindinkielisissä elokuvissa. Hän on elokuvantekijä Shomu Mukherjeen ja näyttelijä Tanujan tytär ja näyttelijä Kajolin nuorempi sisar.
Agnes Henningsen

Agnes Kathinka Malling Henningsen (18. marraskuuta 1868 Ullerslev, Fyn, Tanska – 21. huhtikuuta 1962 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hänen tuotannostaan tunnetuin osa käsittelee moraalisääntöjen ylitystä, kun hän kuvaa naisen eroottisuutta. Hän herätti huomiota myös vapaamielistä kasvatusta koskevilla mielipiteillään.
Henningsenin arkkitehtipoika Poul Henningsen on kirjoittanut revyitä ja kulttuurikritiikkiä.
Linda M. Godwin

Linda M. Godwin (s. 2. heinäkuuta 1952 Cape Girardeau, Missouri) on yhdysvaltalainen astronautti. Godwin valittiin Nasan astronautiksi kesäkuussa 1985. Hän oli lennoilla STS-37, STS-59, STS-76 ja STS-108. Godwinilla on yli aikaa avaruudessa, josta yli kahdella avaruuskävelyllä. 
Godwinilla on tohtorin arvosana fysiikassa ja maisterin tutkinto tieteissä Missourin yliopistosta. Hänellä on yksityislentäjän lupakirja.
250 grammaa

250 grammaa on Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon ohjaama suomalainen yhteiskunnallinen draamaelokuva vuodelta 1983. Elokuva käsittelee ydinsäteilyn vaaroja. 
Elokuvassa arkkitehti Max Sjöman jättää aikakapselin suunnitelemansa ydinvoimalan kivijalkaan, johon hän kirjoittaa viestin tuleville sukupolville sekä jättää aivosyöpään kuolleen tyttärensä Venlan kuvan. Elokvan nimi viittaa Sjömanin katsomaan televisiolähetykseen, jossa kerrotaan, että 250 grammaa plutoniumia on riittävästi aiheuttamaan syövän jokaiselle maapallon asukkaalle.
Lievestuoreen terveysasema

Lievestuoreen terveysasema on Laukaan kunnan Lievestuoreen taajamassa sijaitseva terveysasema. Se on Keski-Suomen hyvinvointialueen terveysasema kunnan keskustaajamassa sijaitsevan Laukaan terveysaseman ohella. Terveysasemalla on lääkärin ja hoitajan vastaanotto, diabeteshoitajan vastaanotto sekä hoitotarvikejakelu. Terveysasemalla toimii myös suun terveydenhuolto, neuvola sekä kuntoutus. Terveysasemalla toimii myös Fimlabin näytteenotto. 
Lievestuoreen terveysaseman yhteydessä toimii kunnan yhteispalvelupiste.
Keski-Suomen hyvinvointialueen aluevaltuusto päätti kokouksessaan 11. kesäkuuta 2024, että se lakkauttaa Lievestuoreen terveysaseman vuosien 2024-2030 aikana päättäessään alueen palveluverkosta. Terveysasema on tarkoitus korvata palvelupisteellä.
Marianne von Werefkin

Marianne von Werefkin syntyjään Marianne Vladimirovna Verevkina , venäjäksi Мариа́нна Влади́мировна Верёвкина (29. elokuuta / 10. syyskuuta 1860 Tula, Venäjän keisarikunta - 6. helmikuuta 1938 Ascona Sveitsi) oli Venäjällä syntynyt, Saksassa ja Sveitsissä asunut ekspressiivinen taidemaalari. 
Elämänvaiheita.
Tulevan taidemaalarin vanhemmat olivat vanhaa ja varakasta venäläistä aatelia. Isä oli upseeri ja palkkioksi palveluksistaan tsaari Aleksanteri II oli lahjoittanut hänelle maatilan Liettuasta. Perhe vietti siellä kesänsä ja siellä Marianne von Werefkin aloitti maalaamisen. 
Huomattuaan tyttärensä lahjat vanhemmat hankkivat hänelle yksityisten taideopettajan. Vuonna 1880 hän pääsi Ilja Repinin oppilaaksi ja oli tämän opissa kymmenen vuotta. Opetus katkesi vuonna 1888 hetkeksi kun von Werefkin ampui metsästysretkellä itseään vahingossa käteen. Vuonna 1892 Werefkin tapasi Repinin kautta taidemaalari Alexei Jawlenskyn ja jakoivat samoja taiteellisia näkemyksiä. Ystävyys kesti vuosia ja he vaikuttivat monipuolisesti toistensa uraan. Tässä vaiheessa Werfkin alkoi saada jo mainetta muotokuvien maalarina. 
Vuosi 1896 oli merkittä Werefkinin elämässä. Hän muutti yhdessä Jawlenskyn kanssa Müncheniin ja hänen isänsä kuoli. Isän eläkettä voitiin nyt maksaa tyttärelle, sillä ehdolla, että tämä ei mene naimisiin. Tämän vuoksi hän torjui kosinnan. Münchenissä Werefkin ja Jawlensky ottivat osaa kaupungin vilkaaseen taide-elämään ja opiskelivat ja asuivat yhdessä. Kotonaan he pitivät salonkia, joka sai nimen Pyhän Luukkaan veljeskunta ja Wassily Kandinsky oli sen vakiovieraita. 
Werefkinin ja Jawlenskyn elämään Saksassa liittyy myös tragedia. Jawlenskyn oletetaan käyttäneen kotiapulaista seksuaalisesti hyväkseen ja tämän seurauksena olisi ollut lapsi, jonka pariskunta kasvatti omanaan. Werefkin alkoi pitää päiväkirjaa ranskaksi, jossa käsitteli sisäisiä tuntojaan. Vuodet 1903- 1905 Werefkin ja Jawlensky viettivät Ranskassa. 
Saksaan palattuuaan vuonna 1905 Werefkin alkoi tauon jälkeen maalata. Tuolloin syntyivät ensimmäiset ekspressionistiset työt. Vuonna 1908 Jawlensky ja Werefkin muuttivat yhdessä Gabriele Münterin kanssa Münchenin ulkopuolelle pieneen maalaistaloon. Heidän keskustelunsa ja yhteinen maalaamisensa loi pohjaa uudelle abstraktille taiteelle. Yhdessä Franz Macin ja August Marcin kanssa he perustivat NKVM-yhdistyksen, joka tunnetaan nykyään paremmin nimellä Der Blaue Reiter. Ryhmää pidetään ekspressionismin perustajina. 
Ensimmäinen maailmansota alkoi vuonna 1914. Werefkin ja Jawlensky muuttivat Sveitsiin. Siellä he asettuivat Asconaan ja heille tuli 30 yhteisen vuoden jälkeen ero. Jawlensky muutti Saksaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen Werefkin menetti eläkkeensä ja toimeentulo vaikeutui. Niukkuudesta huolimatta hän jatkoi maalaamista ja mainosjulisteiden tekeminen toi tuloja. Lisäksi hän sai rahaa ystäviltään. Viimeisinä vuosinaan hän lahjoitti paljon töitään Asconan kaupungille.
Alf Henrikson

Alf Henrikson (1905 Huskvarna, Ruotsi – 1995) oli ruotsalainen runoilija, pakinoitsija ja tietokirjailija.
Henrikson julkaisi "Dagens Nyheterissä" runoja ajankohtaisista aiheista, joita on julkaistu myös kokoelmina. Hän teki eri kulttuureja esitteleviä kirjoja ja kirjasarjoja, kuten "Antiikin tarinoita".
Jari Sinkkonen

Jari Sinkkonen -nimisiä henkilöitä on useita:
Nikolai Dubov

Nikolai Ivanovitš Dubov (, 4. marraskuuta 1910 Omsk – 24. toukokuuta 1983 Kiova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Nikolai Dubov syntyi työläisperheeseen. Hän työskenteli veturien korjauspajassa ja myöhemmin toimittajana. Toisen maailmansodan aikana hän oli asetehtaalla.
Dubov tuli tunnetuksi lastenkirjailijana 1950-luvun alussa. Hänen teoksensa käsittelevät nuorten aikuistumista ja moraalisia valintoja. Romaaniksi "Gore odnomu" (”Yksin on vaikeaa”) yhdistetyt pienoisromaanit "Sirota" (”Orpo”, 1955) ja "Žostkaja proba" (”Koetus”, 1960) saivat Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1970. Kirjailijan parhaina teoksina pidetään pienoisromaaneja "Maltšik u morja" (”Poika meren rannalla”, 1963) ja "Beglets" (”Karkuri”, 1966).
Ubah Ali

Ubah Ali (s. 1996) on somalimaalainen aktivisti, joka on kampanjoinut naisten sukupuolielinten silpomista vastaan. BBC listasi hänet 100 Women -listalleen vuonna 2020.
Tausta ja yksityiselämä.
Ali syntyi vuonna 1996 Somalimaassa. Hän on itse joutunut silpomisen uhriksi ollessaan 6-vuotias. 
Ali opiskelee Beirutin Amerikalaisessa yliopistossa pääaineenaan politiikkaa ja ihmisoikeudet.
Aktivistina.
Vuonna 2015 aloitti uransa aktivistina perustamalla Hope for Somaliland Community -nimisen järjestön, jonka tarkoitus oli kerätä varoja nälänhädästä kärsivälle kotiseudulleen.
Kolme vuotta myöhemmin hän oli mukana perustamassa uutta järjestöä nimeltä Solace for Somaliland Girls, jonka tarkoituksena oli lopettaa silpominen. Järjestön tarkoitus on valistaa ihmisiä silpomisen vaaroista ja samalla voimaannuttaa silpomisen uhreja.
Victor Louis

Victor Louis, alun perin Louis-Nicolas Louis (10. toukokuuta 1731 Pariisi – 2. heinäkuuta 1800 Pariisi), oli ranskalainen uusklassismia edustanut arkkitehti.
Louis suunnitteli Varsovan kuninkaalliseen palatsiin useita sisätiloja vuonna 1765. Palattuaan Ranskaan hänsuunnitteli kuvernöörin palatsin Besançoniin, joka valmistui vuonna 1776. Victor Louisin merkittävin työ on Bordeaux'n suuri teatteri (1773–1780). Sen julkisivua koristaa koko fasadin levyinen korinttilainen pylväikkö. Rakennuksen suuressa eteisaulassa on loistelias symmetrinen portaikko. Pääsalin pohjakaava on puolikaaren muotoinen, ja sitä kehystävät jättiläismäiset kompositapylväät. Teatterissa on lisäksi ovaali konserttisali. Louisin suunnittelemalla teatterilla oli suuri vaikutus myöhemmin rakennettuihin teatterirakennuksiin, näistä tunnetuimpana Charles Garnierin suunnittelema Pariisin ooppera.
Louis piirsi myös joukon kartanoita sekä suunnitteli Pariisin kuninkaallisen palatsin puutarhaa ympäröineet elegantit pylväiköt ja siipirakennukset. Victor Louis suunnitteli myös Theatre Palais Royalin, joka toimi sittemmin Comédie-Françaisen teatterirakennuksena.
Sergei Grigorjev

Sergei Timofejevitš Grigorjev (, oikea sukunimi "Grigorjev-Patraškin", Григорьев-Патрашкин; 14. lokakuuta 1875 Syzran – 20. maaliskuuta 1953 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Sergei Grigorjev syntyi työläisperheeseen. Hän matkusteli eri puolilla Venäjää ja kirjoitteli lehtiin. Grigorjev on kirjoittanut historiallisia romaaneja ja jännittäviä lastenkertomuksia, joista eräät olivat aikanaan varsin suosittuja.
Bob McLeod

Robert "Bob" McLeod (s. 1952 Fort Providence, Kanada) on kanadalainen entinen poliitikko. McLeod toimi Kanadan Luoteisterritorioiden pääministerinä vuosina 2011–2019. Hän opiskeli Albertan yliopistossa kauppatieteiden kandidaatiksi.
Antonina Golubeva

Antonina Georgijevna Golubeva (, 13. tammikuuta 1899 Moskova – 20. marraskuuta 1989 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Antonina Golubeva syntyi työläisperheeseen. Hän työskenteli näyttelijänä ja valmistui Gorkin kirjallisuusinstituutista vuonna 1934. Myöhemmin Golubeva työskenteli kirjallisuuslehti "Zvezdan" toimittajana ja Lenfilmin neuvonantajana.
Golubeva muistetaan lähinnä Sergei Kirovin lapsuudesta ja nuoruudesta kertovasta pienoisromaanista "Urzhumin poika" ("Maltšik iz Uržuma", 1936). Samaa aihetta käsittelee "Kertomuksia Sergei Kostrikovista" ("Rasskazy o Serjože Kostrikove", 1953). Lastenkirjojen lisäksi Golubeva kirjoitti näytelmiä.
Fort Providence

Fort Providence (sleviksi "Zhahti Koe" tai "Zhahti Kue", "lähetysasema") on kylä Luoteisterritorioiden eteläosassa Kanadassa. Kylä sijaitsee Ison Orjajärven länsipuolella. Deh Cho -silta avattiin 30. marraskuuta 2012 lähellä Providencen linnoitusta Mackenziejoen yli. Silta korvaa autolautan ja jääsillan, eli joen yli voi matkustaa vuoden ympäri.
Fort Providencen väkiluku oli Kanadan vuoden 2006 väestönlaskennassa 727 henkeä ja väentiheys 2,8 asukasta neliökilometrillä. Kylän pinta-ala on 256,33 neliökilometriä, ja suurin osa asukkaista kuuluu alkuperäiskansoihin.
Sonia I. Seneviratne

Sonia Isabella Seneviratne (s. 1974 Lausanne, Sveitsi) on sveitsiläinen ilmastotutkija, jonka erityisalaa ovat ilmaston ääri-ilmiöt ja maaperän ja ilmaston välinen vuorovaikutus. Hän on tutkinut kuiviin ja hellekausiin johtavia prosesseja, ja maanpeitteen muutosten yhteyksiä paikallisilmastoon ja ilmastonmuutokseen. Tutkimuksen välineinä hän käyttää ilmastomalleja, pintahavaintoja ja satelliittidataa. Hän julkaisi vuonna 2006 "Nature"-lehdessä artikkelin "Land-Atmosphere Coupling and Climate Change in Europe", jossa kuvataan ensimmäistä kertaa, miten suuresti maaperän kuivuminen vaikuttaa helleaaltojen muodostumiseen Euroopassa - aiemmin oli ajateltu niiden johtuvan vain ilmakehän kiertoliikkeiden vaihtelusta.
Seneviratne on opiskellut ja työskennellyt Yhdysvalloissa ja Sveitsissä, missä hänellä on professuuri ETH Zürichissa vuodesta 2016.
Vuonna 2021, kun Reuters arvioi maailman tuhat vaikutusvaltaisinta ilmastotutkijaa, Seneviratne oli sijalla yhdeksän. Hän on ollut myös Thomson Reutersin listalla maailman viitatuimmista tutkijoista vuosina 2014-2020.
Seneviratne on kirjoittanut useita IPCC:n raportteja ja johtaa kuudennen arviointiraportin kirjoittamista.
Libertad Lamarque

Libertad Lamarque (24. marraskuuta 1908 – 12. joulukuuta 2000) oli Argentiinassa syntynyt ja uraa myös Meksikossa tehnyt näyttelijä ja laulaja. Lamarque aloitti uransa elokuvissa Argentiinassa, mutta jouduttuaan kahnaukseen kanssanäyttelijänsä Eva Duarten eli myöhemmän Eva Perónin kanssa hän muutti Meksikoon, jossa hän tuli kotimaatansa tunnetummaksi. Elokuvaroolien ohella Lamarque levytti musiikkia ja julkaisi noin 140 albumia.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Libertad Lamarque syntyi Rosarion kaupungissa Argentiinan Santa Fen maakunnassa 24. marraskuuta 1908. Hänen isänsä Gaudencio Lamarque oli lähtöisin Uruguaysta ja polveutui ranskalaisista siirtolaisista. Gaudencio oli myös militantti anarkisti ja hän joutui vankilaan Libertad Lamarquen syntymän aikoihin. Libertadilla oli kuusi puolisisarusta. Hän alkoi jo lapsena näytellä teatteriesityksissä. Ensimmäisen palkintonsa lavaesiintymisestä hän voitti vain 7-vuotiaana.
Ura Argentiinassa.
Lamarquen perhe muutti Argentiinan pääkaupunki Buenos Airesiin vuonna 1926. Tuolloin 18-vuotias Libertad Lamarque alkoi työskennellä laulajana komediaesityksissä. Pian hän pääsi levyttämään tangoa studion palkkaamana. Hänen RCA Victorin julakisema debyyttialbuminsa sisälsi sittemmin klassikoina tunnetuksi tulleita kappaleita, kuten "Chilenito" ja "Gaucho Sol". Saavutettuaan julkisuutta musiikillaan hän aloitti näyttelemisen elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli italiaalisen ohjaaja Mario Parpagnolin vain päivässä kuvaama vuoden 1929 mykkäelokuvassa "Adios, Argentina". Vuonna 1932 seurasi edelleen rooli elokvuassa "Tango". "Tango" oli ensimmäinen argentiinalainen äänielokuva. Argentiinassa hän esiintyi kaikkiaan 20 elokuvassa. Lamarque oli mennyt myös naimisiin vuonna 1928. Hänen miehensä oli Emilio Romero. Avioliitto ajautui nopeasti karille, mutta avioero Argentiinassa oli laitonta. Pari erosi käytännössä jo 1920-luvulla, mutta laillisesti vasta 12 vuotta avioliiton solmimisen jälkeen.
Ura Meksikossa.
Vuonna 1944 Lamarque joutui kahnaukseen elokuvan "La Cabalgata del Circo" kuvauksissa kanssanäyttelijänsä Eva Duarten kanssa. Tarinan mukaan Lamarque oli riidan aikana läpsäissyt Duartea naamalle. Duarte meni vuonna 1946 naimisiin eversti Juan Domingo Perónin kanssa, josta tuli edelleen Argentiinan presidentti vuonna 1947. Miehensä sukunimen ottanut Eva Perón käytti asemaansa estäen elokuvayhtiöitä palkkaamasta Lamarquea. Lamarque muutti vuonna 1946 Meksikoon, jossa hänestä tuli kuuluisampi kuin kotimaassaan. 1940-luku oli meksikolaisen elokuvan niinsanottua kulta-aikaa. Meksikossa hänen ensimmäinen roolinsa oli espanjalaisen ohjaaja Luis Bunuelin elokuvassa "Gran Casino". Myöhemmin hän esiintyi kaikkiaan 60 meksikolaisessa elokuvassa. Hänestä tuli Meksikossa hyvin suosittu, vaikka hän puhuikin espanjaa edelleen selvällä argentiinalaisella korostuksella. Elokuvanäyttelijän uransa ohella Lamarque teki edelleen musiikkia. Hän levytti kaikkiaan 140 albumia ja esiintyi myös esimerkiksi Yhdysvaltojen Carnegie Hallilla vuonna 1947.
Lamarque asui sittemmin kausittain muuttaen Meksikossa, Yhdysvaltojen Miamissa ja Argentiinassa. Hän kuoli Meksikon pääkaupunki Méxicossa 12. joulukuuta 2000.
Pekka Vilpas

Pekka Vilpas () oli suomalainen hovimestari ja kokki. Hän toimi neljän Suomen tasavallan presidentin hovimestarina 38 vuoden ajan vuodesta 1963 lähtien. Ennen sitä hän toimi Matti Kurki -koululaivan toisena pääkokkina. Työssään presidentin hovimestarina hän vastasi paitsi presidenttien arjen sujumisesta, myös juhlista kuten itsenäisyyspäivän vastaanotoista ja diplomaattipäivällisistä. Työn vaativinta osaa olivat Suomeen tehdyt valtiovierailut juhlaillallisineen. Vilpas oli työssään erittäin huolellinen ja piti työssään kuulemansa luottamukselliset asiat luottamuksellisina eläkkeelläkin.
Liberaalikonservatiiviset reformistit

Liberaalikonservatiiviset reformistit (saks. "Liberal-konservative Reformer", LKR) on saksalainen keskusta-oikeistolainen poliittinen puolue, joka tunnettiin heinäkuusta 2015 marraskuuhun 2016 ALFA -nimisenä. Puolueella on kaksi edustajaa Saksan parlamentissa.
Château-d’Œx

Château-d’Œx () on kunta Sveitsin Vaud’n kantonissa. Se sijaitsee Riviera-Pays-d’Enhaut’n alueella. Aiemmin kunnasta on käytetty myös saksankielisiä nimityksiä "Ösch" ja "Oesch". Château-d’Œx sijaitsee ranskankielisellä alueella.
Château-d’Œx’n rajanaapureita ovat Haut-Intyamon, Grandvillard ja Charmey, idässä Rougemont, Saane ja Gsteig bei Gstaad, etelässä Ormont-Dessus ja Villeneuve sekä lännessä Rossinière.
Kunta oli osa Pays-d’Enhaut’n aluetta, kunnes se purettiin 31. elokuuta 2006, ja Château-d'Œx’stä tuli osa uutta Riviera-Pays-d'Enhaut’n aluetta.
Paikallinen hallinto.
Jokainen alueelta lähtöisin oleva perhe kuuluu ns. patriisikuntaan ja on vastuussa kunnan alueella olevista kiinteistöjen kunnossapidosta.
Väestö.
Château-d'Oex on 3 624 asukkaan keskikokoinen kunta Vaudin kantonissa. Asukkaista 88,5 % on ranskankielisiä, 3,6 % saksankielisiä ja 2,4 % englanninkielisiä (vuodesta 2000). Château-d'Œx’n väkiluku kasvoi voimakkaasti etenkin 1800-luvun jälkipuoliskolla. Sen jälkeen kun väkiluku oli jatkanut kasvuaan 3 840 asukkaaseen vuoteen 1930 mennessä, vuonna 1980 havaittiin yli 25 prosentin lasku voimakkaan muuttoliikkeen vuoksi. Sen jälkeen väestönkasvu on jälleen ollut vähäistä.
Historia.
Château-d’Œx mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1115 nimillä "Oit", "Oyz", "Oix" ja "Oyez".
Pays-d’Enhaut’sta tuli piiri vuonna 1803, ja Château-d'Oexista tehtiin alueen pääkaupunki ja hallinnollinen keskuspaikka.
Nikolai Garin-Mihailovski

Nikolai Georgijevitš Mihailovski (, kirjailijanimeltään N. Garin, Н. Га́рин; 20. helmikuuta 1852 Pietari – 10. joulukuuta 1906 Pietari) oli venäläinen insinööri, kirjailija ja lehtimies.
Nikolai Garin-Mihailovski syntyi sotilaan perheeseen. Hän kävi lukion Odessassa ja valmistui Pietarin liikenneinsinööri-instituutista vuonna 1878. Garin-Mihailovski työskenteli rautatieinsinöörinä ja teki 1880-luvulla alussa epäonnistuneen kokeilun maaseudun kehittämiseksi narodnikkien oppien mukaisesti. Myöhemmin hän toimi lehtimiehenä ja tuki bolševikkien toimintaa.
Garin-Mihailovski alkoi kirjoittaa 1880-luvun lopussa. Hänen kuvasi kertomuksissaan maaseutua, työläisiä ja teknistä sivistyneistöä. Kirjailijan teoksista keskeisin on muuttuvan Venäjän nuorisoa kuvaava omaelämäkerrallinen sarja "Tjoman lapsuus" ("Detstvo Tjomy", 1892), "Gimnazisty" (”Lukiolaisia”, 1893), "Studenty" (”Opiskelijoita”, 1895) ja "Inženery" (”Insinöörejä”, 1907). Hän julkaisi myös matkakuvauksia Koreasta ja Kiinasta.
Esteban Echeverría

Esteban Echeverría (2. syyskuuta 1805 Buenos Aires, Argentiina – 19. tammikuuta 1851 Montevideo, Uruguay) oli argentiinalainen runoilija ja kirjailija, jolla oli merkittävä rooli argentiinalaisen kirjallisuuden kehityksessä. Häntä pidetään yhtenä Latinalaisen Amerikan tärkeimmistä romantiikan edustajista.
Elämäkerta.
Esteban Echeverría syntyi tuolloin vielä Espanjan vallassa olleessa Buenos Airesissa 2. syyskuuta 1805 biskajalaisen José Domingo Echeverrían ja argentiinalaisen María Espinosan lapseksi. Kun hän vuonna 1822 pääsi yliopistoon, hänen isänsä oli jo kuollut ja äitikin menehtyi pian. Lokakuussa 1825 Echeverría muutti Ranskaan ja opiskeli Pariisissa vuodet 1826–1830, joita on sittemmin sanottu hänen elämänsä viideksi ratkaisevaksi vuodeksi. Noina vuosina Echeverría omaksui romantiikan aatesuunnan, jota hän sittemmin levitti myös kotimaahansa. Vuonna 1830 Echeverría palasi Argentiinaan ja kirjoitti siellä ensimmäisen runonsa. Ensimmäinen romanttinen tarina "Elvira" julkaistiin nimettömänä paikallisessa sanomalehdessä vuonna 1832.
Echeverría vaikutti välillisesti Juan Manuel de Rosasin diktatuurin kaatumiseen. Vuonna 1840 hänet pakotettiin lähtemään maanpakoon Uruguayn Colonia del Sacramentoon, josta hän seuraavana vuonna siirtyi pääkaupunki Montevideoon. Siellä hän kirjoitti tunnetuimmat teoksensa, "El mataderon" (Teurastamo), joka julkaistiin vasta vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen, ja mapuche-intiaanien kaappaamaksi joutuneesta valkoisesta naisesta kertovan runoelman "La cautiva", joka myös on yksi 1800-luvun Latinalaisen Amerikan tunnetuimmista kirjallisista teoksista.
Echeverría kuoli Montevideossa 19. tammikuuta 1851 keuhkotautiin 45 vuoden ikäisenä. Hänen jäännöksensä on haudattu Buceon hautausmaalle.
Katharine Hayhoe

Katharine Hayhoe (s. 1972) on kanadalaissyntyinen ilmastotutkija, joka toimii valtiotieteiden professorina Texas Tech Universityssä Yhdysvalloissa. Hänen tutkimuksensa keskittyy ilmastonmuutoksen vaikutuksiin yhteiskuntaan ja elinympäristöön.
Tutkimuksensa lisäksi Hayhoe tunnetaan ansioistaan ilmastoviestinnässä. Hän luennoi erityisesti kristityille ryhmille ja on itsekin aktiivinen evankelisen kirkon jäsen. Vuonna 2014 TIME-lehti listasi hänet maailman sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon.
Hayhoen TED-luentoa on katsottu 1,7 miljoonaa kertaa. Hän on PBS:n ilmastonmuutoksesta kertovan "Global Weirding" -sarjan juontaja ja tuottaja.