tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tvättlina – Pyykkinaru

Tvättlina – Pyykkinaru, tunnettu suomeksi myös nimillä Pyykkinaru (), Pyykkinaru sateenkaaren väreissä (, ) ja Pyykkinaru sateenkaaren väreissä – ystävällinen ele () on normikriittinen yhteisötaideprojekti, jonka loivat artistit Heidi Lunabba ja Ilar Gunilla Perssen vuonna 2014 Jeppis Priden yhteydessä. Taideprojektin tarkoituksena on viestittää käsityön keinoin seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille, että yhteiskunnassa on paljon ihmisiä, jotka tukevat heitä, vaikka tämä ei ole aina ilmiselvää.
Tausta.
Vuonna 2014 järjestettiin Pietarsaaren ensimmäinen ja Suomen ensimmäinen ruotsinkielinen pridefestivaali "Jeppis Pride". Pieni joukko pietarsaarelaisia protestoivat äänekkäästi mm. tapahtuman uutisointia paikallisissa lehdissä ja suunniteltua sateenkaarilippujen käyttöä raatihuoneen ja kaupungintalon edessä. Ensimmäistä Julkisen sanan neuvosto tuomitsi, koska pridetapahtuman vastustajat yrittivät rajoittaa Österbottens Tidningin toimituksen sananvapautta ja painostaa sitä lopettamaan uutisoinnin uhkaamalla lehteä tilausboikotilla siitä huolimatta, että toimitus oli uutisoinnissaan noudattanut sekä hyvä lehtimiestapaa että journalistin ohjeita. Toiseen reagoivat Lunabba ja Perssen ja he loivat kaikille yhteisen osallistavan taideprojektin "Tvättlina – Pyykkinaru", jossa otetaan kaapeista yksi- tai monivärisiä vaatteita tai muita tekstiilejä sateenkaaren värein ja ripustetaan niitä pyykkinarulle esimerkiksi omalla pihalla, julkisessa paikassa tai kaupan ikkunassa.
Kaapista ulos.
Lunabba ja Perssen kuvailevat projektin olevan kaapista ulos tulemista sekä kirjaimellisesti että kuvaannollisesti. Kirjaimellisesti kun valitaan vaatekaapista vaatteita pyykkinarua varten. Kuvaannollisesti koska ripustamalla näitä vaatteita pyykkinarulle projektiin osallistuja tulee ikään kuin ulos kaapista naapureille ja yhteiskunnalle ihmisenä, joka tukee seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeutta olla oma itseään ja joka tahtoo suvaitsevampaa yhteiskuntaa. Tällä tavalla voi myös sanattomasti, mutta julkisesti ja näkyvästi viestittää joka paikkakunnan pienelle äänekkäälle homofoobiselle joukolle, että tällaista ei suvaita samalla kun viestittää HBLTQ+-ihmisille, että paikkakunnassa on paljon hyväntahtoisia ja suvaitsevia ihmisiä ja yrityksiä. Projektissa myös kehotetaan ihmisiä ottamaan valokuvia paikallisista sateenkaaripyykkinaruista lataamaan kuvat internettiin erikielisillä hashtageilla. Näin "kaapista ulos tuleminen" myös laajenee nettiin ja kuka tahansa ympäri maailman voi osallistua projektiin.
Sijainnit.
"Tvättlina – Pyykkinaru" -projekti on vuosien aikana nähty pohjoismaiden eri pridetapahtumien yhteydessä, eri näyttelyissä ja eri tapahtumissa. Ensimmäisenä Pietarsaaren jälkeen taideprojekti siirtyi Kaarasjoelle, jossa 29.–31.5.2015 järjestettiin maailman toinen Sápmi Pride. Kaarasjoella pyykkinaruja oli sekä Pridetalon että Pridelaavun ulkopuolella ja sisällä sekä runsaasti ympäri kylää. Sen lisäksi pridekulkueen osallistujat kantoivat mukanaan yhtä pyykkinarua läpi kylän.
Onnelliset (vuoden 2015 elokuva)

Onnelliset on Wille Hyvösen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuvan aiheena on onnellisuus. Siinä ohjaaja Hyvönen pohtii onnellisuuden olemusta omakohtaisen kokemuksen ja onnellisuuden etsimisen kautta.
Hymyjen maa

Hymyjen maa on Heikki Häkkisen ohjaama independent-tuotantona tehty suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2015.
Elokuvassa ohjaaja Häkkinen, tuottaja-leikkaaja Joni Luomanen ja Jari Vuoristo lähtevät Thaimaahan auttamaan pulaan joutunutta ystäväänsä, joka on alkoholisoitunut ja menettänyt perheensä sekä omaisuutensa.
Kummisetäni thaimorsian

Kummisetäni thaimorsian on Wille Hyvösen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2012.
Elokuva on henkilödokumentti, joka käsittelee rakkautta ja ennakkoluuloja. Sen päähenkilöinä ovat ohjaaja Hyvösen kummisetä Seppo sekä Thaimaalainen Pini, jotka ovat menossa naimisiin. Hyvönen suhtautuu epäilevästi pariskunnan rakkauteen, jonka vuoksi Seppo kutsuu hänet kuukaudeksi pariskunnan luokse Thaimaahan. Matka Thaimaahan saa Hyvösen pohtimaan omaa rakkauskäsitystään.
Monimuotoisuuskoulutus

Monimuotoisuuskoulutus (moninaisuuskoulutus, diversiteettikoulutus) on mikä tahansa ohjelma, joka on suunniteltu helpottamaan ryhmien välistä myönteistä vuorovaikutusta, vähentämään ennakkoluuloja ja syrjintää tai opettamaan, miten erilaiset ihmiset voivat työskennellä yhdessä tehokkaasti.
Moninaisuuskoulutuksella pyritään usein houkuttelemaan ja saamaan asiakkaita, ylläpitämään korkeaa työmoraalia tai lisäämään ymmärrystä ja harmoniaa työntekijöiden välillä. 
Väitetyistä ja tarkoitetuista eduista huolimatta systemaattiset tutkimukset eivät ole osoittaneet hyötyä pakollisesta monimuotoisuuskoulutuksesta ja osoittavat sen sijaan, että ne voivat haitata ja vähentää monimuotoisuutta ja johtaa siihen, että syrjintävalitukset otetaan vähemmän vakavasti.
Vaikutus.
Tutkimukset monimuotoisuuskoulutuksista ovat ristiriitaisia. Harvardin yliopiston sosiologin Frank Dobbinin mukaan ei ole näyttöä siitä, että ennakkoluulojen vastainen koulutus johtaisi naisten tai ei-valkoisten suurempaan määrään johtotehtävissä. Vuonna 2009 "Annual Review of Psychology" -lehdessä julkaistussa tutkimuksessa johtopäätös oli, ettei voida sanoa, toimivatko ohjelmat, ja vuonna 2020 tutkimuksen tekijät totesivat vaikutusten olevan sitä vähäisempiä, mitä laadukkaampia tutkimukset niistä ovat. 
"American Sociological Review -lehden" vuoden 2006 tutkimuksen mukaan "monimuotoisuuskoulutus ja monimuotoisuuden arvioinnit ovat vähiten tehokkaita lisäämään valkoisten naisten, mustien naisten ja mustien miesten osuutta johtotehtävissä". Eräs meta-analyysi viittaa siihen, että monimuotoisuuskoulutuksella voi olla suhteellisen suuri vaikutus kognitiivisiin ja taitopohjaisiin koulutustuloksiin. Analyysi yli 800 yrityksen 30 vuoden ajalta saamasta tiedosta osoittaa, että monimuotoisuuskoulutus- ja valitusmenettelyt kääntyvät itseään vastaan ja johtavat yritysten työvoiman monimuotoisuuden vähenemiseen. Vuonna 2013 tehdyssä tutkimuksessa todettiin, että monimuotoisuusohjelmat saivat korkeassa asemassa olevat ottamaan vähemmän vakavasti valitukset syrjinnästä.
Alexandra Kalev suoritti laajan katsauksen kulttuurisesta monimuotoisuudesta annetuista koulutuksista 830 keskisuuressa tai suuressa yhdysvaltalaisessa työpaikassa 30 vuoden aikana. Tulokset osoittivat, että monimuotoisuuskoulutuksen jälkeen naisten määrä johtotehtävissä laski 7,5–10%. Ylimmässä asemassa olevien mustien miesten osuus laski 12 prosenttia. Samanlaiset vaikutukset osoitettiin latinoille ja aasialaisille. Tutkimuksessa ei havaittu, että kaikki monimuotoisuuskoulutukset olisivat tehottomia. Pakolliset koulutusohjelmat, joita tarjotaan suojaksi syrjintäoikeudenkäynneiltä, olivat kyseenalaisimpia. Vapaaehtoinen monimuotoisuuskoulutukseen osallistuminen organisaation liiketoiminnan tavoitteiden edistämiseksi liittyi lisääntyneeseen monimuotoisuuteen johtotasolla.
August Vilhelm Snellman

August Vilhelm Snellman (6. tammikuuta 1876 Oulu – 24. toukokuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen konsuli ja Kemi Oy:n toimitusjohtaja.
Snellmanin vanhemmat olivat kauppaneuvos Karl August Snellman ja Alma Maria Antman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja harjoitti 1897-1901 kaupallisia ja kieliopintoja Englannissa, Ranskassa ja Saksassa.
Snellman oli in kauppahuoneen palveluksessa Oulussa 1901–1913. Hän perusti 1913 Muurolan Hartsi- ja tärpättitehtaan, ja hän oli Kemi Oy:n toimitusjohtajana 1913–1923. Silloinen Kemi Oy:n pääkonttori oli Oulussa Snellmanin talossa. Tänä aikana August Snellman oli Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1915-1918. Tämän jälkeen Snellman toimi Kemi Oy:n Helsingin myyntikonttorin johtajana vuodesta 1923 alkaen, ja hän oli yhtiön hallituksen puheenjohtajana 1937–1947. Snellman oli myös Pohjolan Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsenenä.
Snellman oli naimisissa vuodesta 1902 Nina Lucia Heleniuksen kanssa.
Petter Wilhelm Snellman

Petter Wilhelm Snellman (17. heinäkuuta 1876 Oulu – 31. joulukuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen sisäasiainministeriön kansliapäällikkö ja hallitusneuvos.
Snellmanin vanhemmat olivat kauppias, raatimies, kunnallisneuvos Petter Vilhelm Snellman ja Fredrika Fellman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1901 ja oikeustutkinnon 1902. Snellman sai varatuomarin arvon 1904.
Snellman oli Oulun kaupunginvoutina 1906–1918 ja hän toimi myös kaupunginvaltuuston sihteerinä, anniskeluyhtiön tarkastajana ja kaupungin eläkekassan rahastonhoitajana sekä oli Oulun säästöpankin johtokunnan jäsenenä. Snellaman osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja oli muun muassa tykkimiehenä Tampereen ja Viipurin piirityksissä. Sodan jälkeen hän oli sodan suorituskomitean seka sotasaaliskeskuskomitean jäsenenä. Vuonna 1918 Snellman nimitettiin senaatin siviilitoimituskunnan esittelijäksi ja esittelijäsihteeriksi. Vuonna 1922 hänestä tuli sisäasiainministeriön esittelijäneuvos ja 1932 sisäasiainministeriön kansliapäällikkö ja hallitusneuvos. Kansliapäällikkönä Snellman oli vuoteen 1944 saakka.
Snellman oli naimisissa vuodesta 1906 Gertrud Eufemia Schreyn kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "P. W. Snellman":
Otto Ferdinand Schmidt

 Otto Ferdinand Schmidt (17. heinäkuuta 1886 Sipoo – 14. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen sähköinsinööri ja Oy Strömberg Ab:n toimitusjohtaja 1927–1937.
Otto Schmidt kävi Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon ja hän opiskeli sitten Polyteknillisesä opistossa ja Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa Saksassa, jossa hän suoritti insinööritutkinnon 1909. Hän työskenteli opiskeluaikanaan useissa tehtaissa Saksassa.
Schmidt oli Brown, Boveri &amp; Cie A/G:n palveluksessa Mannheimissa vuosina 1909–1911 ja 1912–1913 sekä Maffei Schwarzkopf Werken palveluksessa Berliinissä 1911–1912. Schmidt palasi Suomeen vuonna 1913 ja hän oli Oy Gottfr. Strömbergin tehtaan johtajana vuoteen 1917 saakka. Vuonna 1916 Schmidt perusti toiminimen Oy Special Ab, joka sulautui vuonna 1918 Schmidtin perustamaan toiseen yritykseen Suomen Sähköteollisuus Osakeyhtiöön. Tämä yritys ja Oy Gottfr. Strömberg yhdistyivät vuonna 1921, jolloin niistä muodostettiin Suomen Sähkö Osakeyhtiö Gottfr. Strömberg. Schmidt oli aluksi Suomen Sähkö Osakeyhtiö Gottfr. Strömbergin tehtaanjohtajana ja hallituksen jäsenenä. Vuonna 1924 suoritettujen uudelleenjärjestelyiden jälkeen hän oli yhtiön toimitusjohtajan apulaisena ja hallituksen varapuheenjohtajana. Schmidtistä tuli yhtiön toimitusjohtaja 1927 ja hän oli myös yhtiön hallituksen jäsenenä. Vuonna 1921 Schmidt oli mukana perustamassa hehkulamppuja valmistanutta Suomen Sähkölampputehdas Oy:tä (vuodesta 1938 Oy Airam Ab).
Schmidt toimi Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen puheenjohtajana ja hän oli Suomen Teollisuusliiton, Suomen Metalliteollisuuden Työnantajaliiton sekä Suomen Työnantajain Keskusliiton hallituksen jäsen, Suomen Standardisoimislautakunnan ja Suomen Teknillisen Yhdistyksen puheenjohtaja, Suomen Sähkötukkuliikkeiden Liiton puheenjohtaja sekä Helsingin kauppakamarin jäsen. Hän oli muun muassa Suomen valtuuskunnan jäsenenä Saksan kanssa käydyissä kauppasopimusneuvotteluissa ja hän oli Pohjoismaiden taloudellisen yhteistyölautakunnan sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsenenä.
Otto Schmidt kuoli tammikuussa 1937 sydänkohtaukseen.
David Lappartient

David Lappartient (s. 31. toukokuuta 1973 Pontivy) on ranskalainen poliitikko ja urheiluvaikuttaja. Hän on ollut Kansainvälisen pyöräilyliiton puheenjohtaja 23. syyskuuta 2017 alkaen. Hän on ollut Ranskan pyöräilyliiton puheenjohtaja vuosina 2009–2017.
Vuonna 2021 Lappartient valittiin Morbihanin yleisneuvoston puheenjohtajaksi. Hän oli Sarzeaun pormestari vuosina 2008–2021. Hän on Ranskan republikaanipuolueen jäsen.
Lappartient on koulutukseltaan maanmittausinsinööri.
Buddha Souls

Buddha Souls on Kiiskinen-Priha-duon albumi vuodelta 2019. Sen on julkaissut 2019 Priha Records (PRICD06).
Albumi sisältää laulaja, lauluntekijä Timo Kiiskisen ja trumpetisti, säveltäjä Antero Prihan yhdessä säveltämiä lauluja historiallisen henkilön Buddhan sanomiksi kerrottuihin teksteihin. Musiikin esittävät Kiiskinen ja Priha. He ovat yhdessä rakentaneet musiikin akustisin instrumentein ja Logic-tietokonesamplein.
Albumin on miksannut tuottaja, kitaristi, rumpali Hannu Pikkarainen, joka myös soittaa levyllä kitaroita ja perkussioita. Yhtyeen musiikki sisältää maailmanmusiikillisia aiheita ja etnisiä instrumentteja trumpetin improvisaatiolla ja meditatiivisella jazz-laululla.
Hanne Valtari

Hanne Valtari (s. 1983) on suomalainen kirjailija, viestintäalan yrittäjä ja sosiaalisen median vaikuttaja. Hän on kotoisin Vähästäkyröstä ja asuu nykyisin perheensä kanssa Helsingin Herttoniemessä. 
Valtari perusti "Lähiömutsi"-perhebloginsa vuonna 2011 odottaessaan esikoistaan. Blogi käsittelee kaupunkilaisperheen arkea ja vanhemmuutta. "Lähiömutsi" tavoittaa Valtarin mukaan kuukausittain noin 60 000 uniikkia lukijaa. Instagram-palvelussa Valtarilla on yli 16 000 seuraajaa.
Valtari ja Satu Rämö ovat kirjoittaneet kirjat "Unelmahommissa" ja "Unelmaduunarin tilipäivä", joissa he kertovat, miten harrastuksesta voi tehdä itselleen kannattavan ja omannäköisen työn.
Brian Moore

Brian Moore (1921 Belfast, Pohjois-Irlanti – 1999 Malibu, Kalifornia, Yhdysvallat) oli irlantilainen kirjailija. Hän muutti 1948 Kanadaan ja sieltä 1959 Yhdysvaltoihin. Hän kuvaa tuotannossaan usein syrjäytyneitä. Esikoisteoksessaan "Judith Hearnessa" (1960) hän kuvaa alkoholisoituvaa naista. Irlannin tasavaltalaisarmeijan terrorismia käsittelee "Lies of Silence" (1990).
S-101 (1938)

S-101 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Sudomehilta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1937. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1940.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Ust-Dvinskissä päällikkönään komentajakapteeni V. K. Vekke. Aluksen lähtiessä 23. kesäkuuta 1941 ensimmäiselle sotaretkelleen dieselmoottoreissa havaittiin vikaa ja retki keskeytettiin.
Alus lähti 27. kesäkuuta Ust-Dvinskistä ensimmäiselle varsinaiselle sotaretkelleen Irbensalmen läntisensuun alueelle, missä se ei kuitenkaan havainnut vihollisia. Alus sai 12.-13. heinäkuuta välisenä yönä määräyksen siirtyä kokoontumispaikalle Kihelkonnan lahteen, missä sen pitäisi olla illalla 13. heinäkuuta. Alus joutui 15. heinäkuuta Hiidenmaan ja Saarenmaan välisessä salmessa ilmahyökkäykseen, jolloin ensimmäinen pommi rikkoi aluksen torniluukun ja toinen pommi osui räjähtämättä 100 millimetrin kansitykkiin. Pommi jatkoi matkaansa muotorungon läpi merenpohjaan. Aluksen vauriot eivät kuitenkaan estäneet sukeltamista, joten se kykeni pakenemaan. Alus saapui vielä samana päivänä Triigiin.
Alus lähti 17. heinäkuuta edelleen Tallinnan kautta Kronstadtiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus oli 22.-26. heinäkuuta telakalla korjattavan ja valmisteltavana Pohjoiseen laivastoon siirtoa varten. Alus lähti 5. elokuuta Kronstadtista Vienanmeren-Itämeren kanavaa ja saapui 8. syyskuuta Belomorskiin, missä se liitettiin Pohjoiseen laivastoon.
Alus poistettiin palveluksesta 1956.
S-102 (1938)

S-102 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Sudomehilta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1937. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1940.
Palvelus.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Ust-Dvinskissä päällikkönään kapteeniluutnantti B. V. Ivanov. Se lähti 27. kesäkuuta ensimmäiselle sotaretkelleen Ruhnun pohjoispuolelle Riianlahden länsiosaan. Alus sai 7.-8. heinäkuuta välisenä yönä käskyn siirtyä Ust-Dvinskin edustalle tuhoamaan alueella ollut Saksan laivaston risteilijä. Sukellusveneen päällikkö totesi 8. heinäkuuta risteilijän olevan miinanraivaajien emäalus, joka tuki alueella olevia miinanraivaajia. Saksalaiset havaitsivat sukellusveneen, joka poistui paikalta.
Aluksen saavuttua 10. heinäkuuta Kolkan niemimaan edustalle tähystäjä havaitsi Riikaan matkalla olevan saksalaisen saattueen, mutta saattuetta vastaan ei kyetty hyökkäämään veden mataluuden vuoksi. Seuraava saattue havaittiin 12. heinäkuuta, mutta meren syvyys ei mahdollistanut hyökkäystä. Alus ilmoitti kuitenkin havainnoistaan Itämeren laivaston esikuntaan ja lähti paluumatkalle. Se joutui 15. heinäkuuta Hiidenmaan ja Saarenmaan välisessä salmessa ilmahyökkäykseen, mutta ei vaurioitunut. Alus saapui vielä samana päivänä Triigiin, mistä se siirtyi 17.-18. heinäkuuta Tallinnan kautta Kronstadtiin. Alus siirrettiin telakalle huoltoon ja valmistautumaan siirtoon Pohjoiseen laivastoon, jonne se lähti 5. elokuuta. Alus saapui 8. syyskuuta Belomorskiin, missä se liittyi Pohjoiseen laivastoon.
Alus poistettiin palveluksesta 1959.
S-103 (1939)

S-103 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Sudomehilta, missä köli laskettiin 13. marraskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1942.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1959.
S-104 (1939)

S-104 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Sudomehilta, missä köli laskettiin 13. marraskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 22. syyskuuta 1942.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1959.
Filippiinien ilmavoimien C-130-onnettomuus

Filippiinien ilmavoimien Lockheed C-130 Hercules syöksyi maahan 4. heinäkuuta 2021 Sulussa Filippiineillä. Törmäyksessä kuoli ainakin 45 henkilöä, joista 42 lentokoneen törmäyksessä ja kolme putoamispaikalla.
Lentokone.
Onnettomuuten joutunut lentokone oli Lockheed C-130H Hercules, jonka rekisteritunnus oli 5125. Se oli entinen Yhdysvaltain ilmavoimien lentokone, jonka Filippiinien ilmavoimat osti Yhdysvalloilta tammikuussa 2021.
Onnettomuus.
Filippiinien ilmavoimien C-130 lähti Villamorin lentotukikohdalta Pasaysta, josta se suuntasi Lumbian lentokentälle, joka sijaitsee lähellä Cagayan de Oron kaupunkia. Lentokone kuljetti henkilöstöä Suluun. Kello 11.30 paikallista aikaa lentokone yritti laskeutua Jolon lentokentälle. Kone suistui kiitotieltä, törmäsi louhokseen harvaan asutun Patikulin kaupungin läheisydessä ja syttyi tuleen törmäyksen yhteydessä.
Törmäyksen aikana lentokoneessa oli 92 henkeä, johon kuului kolme lentäjää, viisi muuta miehistön jäsentä ja 84 Filippiinien armeijan henkilöstöä. Ainakin 42 matkustajaa ja 3 siviiliä maassa kuoli. Loukkaantuneita oli 49.
Natsismin alla vainottujen homoseksuaalien muistomerkki

Natsismin alla vainottujen homoseksuaalien muistomerkki () on Berliinissä sijaitseva patsas natsi-Saksan homoseksuaalisten uhrien muistolle. Muistomerkki pystytettiin Tiergartenin puistoon 27. toukokuuta 2008. Sen suunnittelivat tanskalais-norjalainen taiteilijapari Michael Elmgreen ja Inger Dragseth.
Patsas on suorakulmion muotoinen ja se on valmistettu betonista. Patsaan yhdessä sivussa on neliön mallinen syventymä, jossa pyörii video suutelevista homoista. Patsas on muistomerkki natsien vainoamille ja surmaamille homoseksuaaleille.
Kaunis turhuus (Waltari)

Kaunis turhuus on Antero Prihan säveltämä laulusarja Harri Saksalalle ja Antero Prihan orkesterille. Tekstit ovat Mika Waltarin runoja eri vuosikymmeniltä. Musiikki liikkuu tangon ja jazzin eri tyyleissä. Laulusarja on julkaisu CD-levynä vuonna 2009.
Waltari huomasi pian kuumien nuoruusrunojen saaman kritiikin ja oman kehityksensä kautta olevansa enemmän prosaisti. Hän kirjoitti kuitenkin koko elämänsä ajan runoja itselleen pöytälaatikkoon säilyttääkseen tunteita ja muistoja elämänsä vaiheista. 
Runot on julkaistu kokoelmassa "Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978", ja säveltäjä Antero Priha on säveltänyt ne tätä levyprojektia varten. 
CD:llä olevat Waltarin runot ovat eri vuosilta:
Yhtye.
Julkaistu lokakuussa 2009 Rosebud Oy;lle / Hannu Paloviita
Kerttu Selin

Kerttu Olga Selin (2. maaliskuuta 1925 Kuhmoinen – 13. syyskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen mannekiinikoulun johtaja ja suomalaisen mannekiinikoulutuksen uranuurtajia.
Selin perusti mannekiininkoulun Helsinkiin vuonna 1959 ja johti sitä yli 35 vuotta. Useat Suomen merkittävimmistä malleista kävivät hänen koulunsa.
Selin on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Pink Triangle Park

Pink Triangle Park on natsi-Saksan tappamien homoseksuaalien muistoksi rakennettu muistomerkki San Franciscossa Kaliforniassa.
Puistossa on viisitoista graniitista tehtyä pylvästä. Jokainen pylväistä edustaa 1000 keskitysleirillä kuollutta vainon uhria. Pylväät ovat kolmikulmaisia, ja niiden ylöspäin osoittavat sivut ovat vaaleanpunaisia. Keskellä puistoa on iso, ruusukvartsin palasista kasattu kolmio, joka symboloi rakkautta, paranemista ja ylpeyttä (pride). Puiston vierailijat voivat ottaa palan ruusukvartsia mukaansa kaatuneiden homojen muistolle, ja levittääkseen sanaa toivosta ja rakkaudesta ympäri maailmaa. Puisto avattiin 10. joulukuuta 2001.
Puiston vaaleanpunaiset kolmiot viittaavat Natsi-Saksan keskitysleirien tapaan erottaa homomiehet muista vangeista merkitsemällä heidät vaaleanpunaisella kolmiolla. Mustaa kolmiota natsit käyttivät puolestaan "epäsosiaalisten" ihmisten, kuten lesbojen merkitsemiseen. Juutalaisten homojen merkitsemiseen käytettiin puolestaan vaaleanpunaista kolmiota, jonka taustalla on keltainen kolmio. Seksuaalivähemmistön edustajat ovat sittemmin omineet symbolit itselleen, ja käyttävät niitä nykyään voimaannuttavina muistutuksina aktiivisesta taistelusta. Vaaleanpunainen kolmio oli myöhemmin myös osa AIDSin vastaisen taistelun symboliikkaa.
Sápmi Pride

Sápmi Pride on Saamenmaalla järjestettävä saamelaisten pride-tapahtuma, joka on järjetetty vuosittain vuodesta 2014. Pridefestivaalin aikana järjestetään mm. konsertteja, luentoja, pridekulkuetta ja työpajoja Sápmi Priden tarkoituksena on nostaa esille seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia, yhdenvertaisuutta ja kulttuuria. Sen lisäksi se luo fyysisen paikan, jossa sateenkaarisaamelaiset voivat tutustua toisiinsa ja samalla sekä olla saamelaisia että kuulua seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kokematta vähemmistöstressiä kummastakaan.
Historia.
Ensimmäinen Sápmi Pride järjestettiin 16.–19. lokakuuta 2014 Kiirunassa. Sen järjesti ruotsinsaamelainen nuortenjärjestö Sáminuorra. Festivaalin toisena päivänä perustettiin Queer Sámit -yhdistys ja Jenni Laiti kertoi Gállokin protestitaiteesta. Lauantaina oli festivaalin pridekulkue, Sofia Jannokin konsertti ja yökerho. Pridekulkueeseen osallistui suunnilleen 300 ihmistä. Sunnuntaina pidettiin mm. sateenkaarimessu.
Seuraavana vuonna Sápmi Pride oli 29.–31. toukokuuta Kaarasjoella. Festivaalin järjesti edellisen Sápmi Priden aikana perustettu Queer Sámit -yhdistys. Tämä pridefestivaali oli ensimmäinen paikka, johon Heidi Lunabban ja Ilar Gunilla Perssenin luoma "Tvättlina – Pyykkinaru" -yhteisötaideprojekti siirtyi vuoden 2014 Jeppis Priden jälkeen. Kaarasjoella pyykkinaruja oli sekä Pridetalon että Pridelaavun ulkopuolella ja sisällä sekä runsaasti ympäri kylää. Sen lisäksi pridekulkueen osallistujat kantoivat mukanaan yhtä pyykkinarua läpi kylän.
Suomen puolella Sápmi Pride järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017, jolloin se järjestettiin Inarissa. Se piti alun perin järjestää jo vuonna 2016 Inarissa, mutta se siirrettiin Koutokeinoon protestina Kautokeinon seurakuntaneuvoston päätökselle kieltää seksuaalivähemmistöjen vihkiminen seurakunnan kirkoissa.
Oli tarkoitus järjestää vuoden 2020 Sápmi Pride taas Suomen puolella Saamenmaata, tällä kertaa Utsjoella, mutta koronaviruspandemian vuoksi pridefestivaali siirrettiin järjestettäviksi vuoteen 2021.
Anders als die Andern

Anders als die Andern () on vuonna 1919 Weimarin tasavallassa valmistettu mykkäelokuva. Kyseistä elokuvaa pidetään historian ensimmäisenä homomyönteisenä elokuvana. Elokuva oli menestys jo heti ensi-iltansa jälkeen. Elokuvan rahoitti Institut für Sexualwissenschaft.
Elokuvan ohjasi Richard Oswald, ja käsikirjoitus tehtiin yhdessä tunnetun seksologin Magnus Hirschfeldin kanssa. "Anders als die Andernia" pidetään merkittävänä kulttuurihistoriallisena dokumenttina, joka liittyy 1900-luvun alun Saksan elinvoimaiseen homoseksuaalien oikeusliikkeeseen. Elokuva puolustaa voimakkaasti homoseksuaalisuuden normalisointia ja rikosoikeudellisen syrjinnän poistamista. Silti sen melodramaattinen juoni huipentuu hahmojen elämän romahtamiseen julkisen kaapista ulos tulemisen seurauksena.
Elokuvan näyttäminen kiellettiin vuosi sen julkaisun jälkeen, koska se rikkoi rikoslain 175. pykälää, joka kriminalisoi homoseksuaalisuuden. Elokuvan näyttäminen sallittiin ainoastaan seksologisen instituutin tiloissa opetustarkoituksessa.
Natsien noustua valtaan elokuva pyrittiin hävittämään kokonaan. Osia alkuperäisestä elokuvasta löydettiin uudelleen 1970-luvulla, ja nykyään noin kolmannes alkuperäisestä filmistä on säilynyt. Elokuva on sittemmin rekonstruoitu mm. vuonna 1927 tehdyn lyhennelmän ja aikalaiskertomusten mukaan.
Kędzierzyn-Koźle

Kędzierzyn-Koźle () on kaupunki ja oma kuntansa Kędzierzyn-Koźlen piirikunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 60 641. Kędzierzyn-Koźle on piirikuntansa hallinnollinen keskus.
Kędzierzyn-Koźlen pinta-ala on noin 124 neliökilometriä. Kaupunki rajoittuu Bierawan, Cisekin, Leśnican, Reńska Wieśin, Rudziniecin, Ujazdin ja Zdzieszowicen kuntiin. Se sijaitsee Kotlina Raciborskan (”Racibórzin laakso”) fyysismaantieteellisellä alueella. Korkeus merenpinnasta vaihtelee kaupungissa 165 metristä 222,5 metriin. Oderjoki virtaa Kędzierzyn-Koźlen kaupungissa. Siitä haarautuvat kaupungin alueella sivujoki Kłodnica sekä Kłodnican ja Gliwicen kanavat.
Kędzierzyn-Koźlen kaupunki muodostettiin vuonna 1975 Kędzierzynin, Koźlen, Kłodnican ja Sławięcicen siihenastisista kaupungeista.
Vuoden 2019 joulukuussa Kędzierzyn-Koźlessa asui 60 641 asukasta, joista 51,9 prosenttia oli naisia ja 48,1 prosenttia miehiä. Vuonna 1995 kaupungin väkiluku oli 70 648. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 joulukuussa 15,1 prosenttia, työikäisten 59,9 prosenttia ja eläkeikäisten 25,1 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 44,1 vuotta. Kaupungin työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa noin 7,6 prosenttia. Työssäkäyvistä asukkaista 38,3 prosenttia työskenteli teollisuus- tai rakennusalalla, 19,6 prosenttia palvelualalla, 15,0 prosenttia maatalousalalla ja 1,7 prosenttia rahoitusalalla.
Lübbenau

Lübbenau virallisesti Lübbenau / Spreewald sorbiksi Lubnjow / Błota on kaupunki Saksassa Brandenburgin osavaltiossa Oberspreewald-Lausitzin piirikunnassa 82 kilometriä Berliinistä kaakkoon. Kaupunki sijaitsee Spreewaldin metsäalueella ja se kuuluu perinteiseen sorbien asuma-alueeseen. Kaupunki onkin kaksikielinen. Kaupungissa asuu vähän yli 15 000 asukasta.
Lübbenau mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1315 Vuosina 1364-1635 Lübbenau kuului Böömin kuningaskuntaan, jonka jälkeen se oli aina vuoteen 1815 osa Saksia ja joutui sen jälkeen Preussin kuningaskunnan haltuun.
Maram Kaire

Maram Kaire (s. 1978 Dakar) on senegalilainen tähtitieteilijä. Hän on ensimmäinen senegalilainen, jonka mukaan on nimetty asteroidi ("35462 Maramkaire", alun perin "35462 1998 DW 23"). Kaire kiinnostui tähtitieteestä lapsena kirjallisuuden kautta ja rakensi ensimmäisen kaukoputkensa 14-vuotiaana. Hän opiskeli Ranskassa järjestelmäinsinööriksi. Palattuaan vuonna 2006 Senegaliin hän oli mukana perustamassa järjestöä "l'Association sénégalaise de promotion de l'astronomie (l'ASPA)", jonka tavoitteena on levittää tietoa tähtitieteestä ja innostaa senegalilaisia nuoria opiskelemaan sitä. Kaire itse on ollut mukana kahdessa NASA:n operaatiossa vuosina 2018 ja 2020.
Kaksoisjäsennys

Kaksoisjäsennys on kielitieteellinen käsite, joka tarkoittaa sitä, että luonnollisissa kielissä symboli jakautuu (ensimmäinen jäsennys) merkitykseen ('auto') ja muotoon (ruots. "bil", eng. "car" jne.) ja muoto jakautuu (toinen jäsennys) vielä pienempiin itsenäisiin yksiköihin (esimerkiksi foneemit). Kaksoisjäsennys tekee luonnollisista kielistä ilmaisuvoimaisia verrattuna sellaisiin viestimisjärjestelmiin, joissa muoto koostuu vain yhdestä jakamattomasta kokonaisuudesta (esimerkiksi liikennevalojen värit).
Dune (videopeli)

Dune on Cryo Interactiven kehittämä ja Virgin Gamesin julkaisema seikkailupeli, joka on julkaistu vuonna Amigalle, DOS:lle ja Sega CD:lle.
Peli perustuu Frank Herbertin kirjaan "Dyyni".
Pelin arvosteluissa on kiinnitetty huomiota Stéphane Picqin ääniraitaan.
Pelaaminen.
Peli yhdistää seikkailupeliä ja strategisia elementtejä.
Pelissä on myös managerointia ja hieman taistelua.
Pelaaja ohjaa Paul Atreidesia, joka tutustuu palatsin salaisuuksiin ja ansaitsee Fremenien luottamuksen. Fremen-heimoista voi tulla rohdon kerääjiä, sotilaita tai myöhemmin ekologeja. Rohtoa tarvitaan varusteiden hankintaan ja maksuksi keisarille, joka lähettää ryhmänsä tappamaan Paulin mikäli maksua ei tapahdu.
Kehitys.
Pelin kehitys alkoi Cryo Interactivella vuonna 1989 ja se keskeytettiin vuonna 1990 johdon vaihduttua Virgin Interactivella. Virgin ei ollut tyytyväinen pelin estetiikkaan ja sen yhdistelmään seikkailua ja strategiaa, jonka johdosta lisenssi annettiin Westwood Studiosille "Dune II:n" kehitykseen. Cryo kuitenkin jatkoi pelin kehitystä salassa.
Peli perustuu Herbertin kirjaan, mutta osa sen estetiikasta on peräisin David Lynchin elokuvasovituksesta "Dyyni". Pelin päähenkilö muistuttaa Kyle MacLachlania, joka esitti päähenkilöä Paul Atreidesia elokuvassa ja Pohjois-Amerikan julkaisussa on myös hänen kuvansa pelin kannessa.
Ääniraita.
Pelin ääniraita on julkaistu nimellä "Dune: Spice Opera".
"Tilt"-lehti (ranskalainen lehti) myönsi Stéphane Picqille Golden Tilt -palkinnon.
Vastaanotto.
Peli on saanut "CU Amiga" -lehden arvostelussa arvosanaksi 83%.
Peli on saanut "The One" -lehden arvostelussa arvosanaksi 90%.
Peli oli kaupallinen menestys myyden vuoteen 1997 mennessä.
Virolahden lukio

Virolahden lukio on Virolahdella sijaitseva suomenkielinen lukio. Se sijaitsee samassa tilassa Virolahden yläasteen kanssa. Lukiossa on alle 50 opiskelijaa vuonna 2021, 2000-vuosikymmenen alkupuolella opiskelijoita oli 90. Virolahden kunta suunnitteli lukion opiskelijamäärän kasvattamista hakemalla uzbekistanilaisia opiskelemaan lukioon Finest Future -yrityksen kautta, mutta hanke kaatui kunnanhallituksessa. Pienen opiskelijamääränsä vuoksi Virolahden lukio on houkutellut uusia opiskelijoita kustantamalla lukiolaisille ilmaiset koulumatkat ja kannettavat vuodesta 2005 alkaen. Lukio on tehnyt yhteistyötä Harjun oppimiskeskuksen kanssa mahdollistaen lukio-opintojen yhdistämisen hevosalan opintoihin. Harjun oppimiskeskuksen ja Virolahden lukion yhteistyö päättyi vuonna 2021, kun oppimiskeskus valitsi Haminan lukion uudeksi yhteistyökumppanikseen. Virolahden lukio ja Harjun oppimiskeskus tekivät yhteistyötä 1990-luvulta lähtien.
Onnelliset

Onnelliset voi tarkoittaa seuraavia:
Paul Morand

Paul Morand (1888 Pariisi, Ranska – 1976 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja diplomaatti. Hän oli Vichyn Ranskan aikana Ranskan suurlähettiläs, ja se katkaisi hänen diplomaattiuransa. Hänen valintaansa 1959 Ranskan akatemiaan paheksuttiin voimakkaasti, ja nimitys toteutui vasta 1968.
Tuotannossaan Morand käsittelee usein maailmansotien välisen ajan henkistä tilaa. Romaaneissaan hän käyttää elokuvamaista kerrontaa.
Kyösti Sipilä

Heikki Kyösti Sipilä (22. toukokuuta 1872 Siikajoki – 30. kesäkuuta 1931 Ollila, Terijoki) oli suomalainen pappi, päätoimittaja ja kouluneuvos.
Kyösti Sipilän vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Johan Gustaf Sipilä ja Sofia Alexandra Palmqvist. Hän kävi Oulun ja Kuopion lyseoita ja pääsi ylioppilaaksi 1892. Sipilä suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1896 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Vuonna 1908 Sipilä kävi tutustumassa sokeiden opetukseen ja kasvatukseen Saksassa ja Itävallassa. 
Sipilä oli Kaavin kirkkoherran apulaisena 1896, Leppävirran kirkkoherran virallisena apulaisena 1896, vt. kirkkoherrana valtiopäivien aikaan 1897, Kuopion papiston apulaisena 1897–1899 ja Kuopion tuomiokapitulin notaarina 1900–1904. Hän oli Kuopion sokeainkoulun opettajana 1898–1900, Suomen Kirkon Julkisten Sanomien toimittajana 1900–1921 ja Helsingin sokeainkoulun johtajana 1904–1926. Sipilä toimi apulaisesittelijänä opetusministeriössä 1919–1927 ja hän oli kouluhallituksen aistiviallisopetuksen tarkastajana ja kouluneuvoksena vuodesta 1927 alkaen.
Sipilä oli Suomen Sokeain Liiton puheenjohtajana 1908–1913 sekä 1919–1922 ja Sokeain Airut-lehden päätoimittajana 1912–1927. Hän oli myös Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran sihteerinä ja rahastonhoitajana.
Kyösti Sipilä oli naimisissa 1896–1930 Lydia Karolina Tallqvistin (1865–1930) kanssa. Heidän poikansa oli professori Arvo Sipilä.
Kyproksen turkkilainen liittovaltio

Kyproksen turkkilainen liittovaltio () oli nykyisen Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan alueella vuosina 1975–1983 sijainnut tunnustamaton valtio. Se perustettiin 13. marraskuuta 1975 Kyproksenturkkilaisten autonomisen hallinnon seuraajaksi, ja lakkautettiin 15. marraskuuta 1983 valtion siirryttyä käyttämään nimeä Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta.
Voimamiesten Saarijärvi Open

Voimamiesten Saarijärvi Open -kilpailut ovat Keski-Suomen Voimailijoiden järjestämiä voimamieskilpailuita, joihin osallistui Suomen vahvimpia miehiä. Kilpailu järjestettiin 12 kertaa vuosina 2002-2013. Vuonna 2008 kilpailuun osallistui Espanjan vahvin mies Juan Carlos Heredia Cortés. Ainoa moninkertainen Saarijärvi Open voittaja on ollut Juha-Matti Järvi, joka ylsi kolmeen peräkkäiseen voittoon vuosina 2007, 2008 ja 2009.
2002
1. Juha-Matti Räsänen 
2. Jarmo Hirvi 
3. Jari Mäkinen
2003
1. Tomi Lotta 
2. Hannu Vilkko 
3. Juha Heikkilä
2004
1. Hannu Vilkko 
2. Juha-Matti Järvi 
3. Mika Mattila 
2005
1. Jani Kolehmainen 
2. Mika Mattila 
3. Juhani Pakkala
2006
1. Mika Mattila 
2. Juhani Pakkala 
3. Marko Laitinen
2007
1. Juha-Matti Järvi 
2. Ville Vihola 
3. Harri Peltomaa
2008
1. Juha-Matti Järvi 
2. Kai Pasanen 
3. Juan Carlos Heredia Cortés
2009
1. Juha-Matti Järvi 
2. Juha Harrivaara 
3. Jarmo Hirvi
2010
1. Janne Rahikainen 
2. Veli-Pekka Kauhanen 
3. Jarno Leppämäki
2011
1. Veli-Pekka Kauhanen 
2. Henri Peiponen 
3. Jyrki Rantanen
2012
1. Jarno Jokinen 
2. Martti Harjapää 
3. Veli-Pekka Kauhanen
2013
1. Jyrki Rantanen 
2. Kirmo Varvikko 
3. Martti Harjapää
Dirikkidekafluoridi

Dirikkidekafluoridi (S2F10) eli rikkipentafluoridi on rikin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa dirikkidekafluoridi on väritöntä nestettä, joka haihtuu helposti. Yhdiste ei liukene veteen, mutta reagoi kuumennettaessa veden kanssa ja myös useiden muiden aineiden kanssa. Kuumennettaessa yhdistettä yli 150 °C:n lämpötilaan se disproportioituu rikkitetrafluoridiksi ja rikkiheksafluoridiksi. Dirikkidekafluoridi on hyvin myrkyllistä.
Dirikkidekafluoridia muodostuu rikin ja fluorin reagoidessa keskenään. Se on rikkiheksafluoridin valmistuksen sivutuote ja sitä muodostuu myös eristekaasuna käytetyn rikkiheksafluoridin hajotessa. Laboratorioissa dirikkidekafluoridia tuotetaan rikkikloridipentafluoridin fotolyysillä.
Iina Hyttinen

Iina Laura Amanda Hyttinen (s. 18. syyskuuta 1991) on suomalainen sosiaalisen median vaikuttaja ja yrittäjä. Hyttinen asuu miehensä ja lastensa kanssa Helsingissä. Hän aloitti perhe- ja lifestyle-aiheisen bloginsa "But I'm a Human not a Sandwich" kirjoittamisen vuonna 2011 odottaessaan esikoistaan. Blogi on yksi Suomen suosituimmista ja sillä on noin 80 000 lukijaa kuukaudessa. Hyttinen ja hänen miehensä Otto ovat tehneet "Yhdessä"-podcastia.
Jakub Brabec

Jakub Brabec (s. 6. elokuuta 1992 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on vuodesta 2021 alkaen edustanut Kreikan Superliigassa pelaavaa Aris Thessalonikia. Hän on aiemmin pelannut kotimaansa lisäksi Belgiassa ja Turkissa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2016.
Brabec aloitti liigauransa Viktoria Žižkovin joukkueessa kausina 2008–2011. Hän edusti Sparta Prahaa kaudet 2011–2016 mutta oli lainalla Zbrojovka Brnossa kauden 2012–2013. Kaudella 2013–2014 hän voitti Tšekin liigamestaruuden ja cupin. Kaudella 2015–2016 Sparta eteni Eurooppa-liigassa puolivälieriin ja Brabec pelasi joukkueen 12 ottelusta kymmenen mutta oli varoitustilin täyttymisen vuoksi poissa toisesta puolivälieräottelusta Villarrealia vastaan.
Elokuussa 2016 Brabec siirtyi belgialaisseura Genkiin. Hän pelasi kauden 2016–2017 Eurooppa-liigassa 11 ottelua avauskokoonpanossa Genkin yltäessä puolivälieriin. Kauden 2018–2019 alkupuolen Brabec oli lainalla turkkilaisseura Rizesporissa ja helmikuusta eteenpäin Viktoria Plzeňissä, johon hän siirtyi kesällä 2019 pysyvästi. Elokuussa 2021 hän siirtyi kreikkalaisseura Arisiin.
Brabec on kauden 2023–2024 loppuun mennessä pelannut Tšekin liigassa 169 ottelua, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia, Turkin Superliigassa 17 ottelua, Belgian liigassa 37 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia, ja Kreikan Superliigassa 90 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia.
Brabec pelasi useissa Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Tšekin A-maajoukkueessa maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän on huhtikuun 2024 loppuun mennessä pelannut 41 A-maaottelua, joissa 36 kertaa avauskokoonpanossa. Ensimmäisen A-maaottelumaalinsa hän teki lokakuussa 2019 voitokkaassa EM-karsintaottelussa Englantia vastaan ja toisen marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Viroa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi puolivälierässä Tanskaa vastaan tultuaan 65. minuutilla vaihdosta kentälle loukkaantuneen Ondřej Čelůstkan tilalle.
Iirikit

Iirikit ("Rhodohypoxis") on iirikkikasvien (Hypoxidaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu kuusi lajia. Iirikkien suku yhdistetään toisinaan helotähtien ("Hypoxis") sukuun.
Verneri Salovirta

Werner (Verneri) Salovirta, sukunimi aik. "Marckström" (1. toukokuuta 1883 Suojärvi – 27. kesäkuuta 1936 Muddusjärvi, Inari) oli suomalainen metsänvartija ja itseoppinut Lapin maisemakuvistaan tunnettu taidemaalari. 
Salovirta, jonka isä oli metsänhoitajana Suojärvellä valmistui metsänvartijaksi Evon metsänvartijakoulusta vuonna 1906. Hän oli sitten metsänvartijana eri yhtiöitten ja valtion palveluksessa vuoteen 1918 saakka. Salovirta osallistui Suomen sisällissotaan 15. jääkäripataljoonassa. Hän kävi suojeluskuntien päällystökoulun vuonna 1920 ja oli sitten Pylkönmäen suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuoteen 1921 saakka. Keväällä 1921 hän muutti Okeroisiin Lahden lähelle ja oli valtion palveluksessa metsätyönjohtajana vuoteen 1925, jolloin hän erosi tehtävästä sairauden takia.
Salovirta oli harrastanut maalausta sivutoimisesti jo vuodesta 1915 lähtien ja vuonna 1926 hän ryhtyi täyspäiväiseksi taidemaalariksi. Hän sai ensimmäiset vaikutteensa taidemaalari Gabriel Engbergiltä vuosien 1914 ja 1915 tienoilla. Salovirta teki ensimmäisen matkansa Lappiin kesällä 1926 ja tämän jälkeen hän oli Lapissa jokaisena kesänä sekä talvella 1929–1930, 1931–1932 ja 1935–1936. Salovirta piti yksityisnäyttelyitä Lahdessa 1928, 1930 ja 1934. Hän maalasi maisemamaalauksia aluksi Okeroisten maisemista ja sitten useina kesinä Lapissa.
Salovirta oli myös harrastajanäyttelijä ja hän näytteli Lahden teatterissa 1927–1928. Hän kirjoitti lisäksi novelleja, kertomuksia ja näytelmiä. Salovirran näytelmistä tunnetuin oli satunäytelmä "Elävä miekka", jota esitettiin Viipurin teatterissa.
Salovirran vene kaatui myrskyssä 27. kesäkuuta 1936 hänen ollessaan kalastusmatkalla Inarin Muddusjärvellä. Salovirta oli lähtenyt asunnostaan Inarin Haapalasta tarkoituksenaan vierailla Muddusjärven rannalla asuneen tuttavansa puutarhuri Yrjö Aholan luona. Veneen kaaduttua Salovirta ui pitkän matkaa uistinsiima jalkoihin sotkeutuneena mutta uupui noin 100 metrin päässä rannasta ja hukkui. Salovirran ruumis löydettiin 4. heinäkuuta ja hänet haudattiin Inariin. 
Lahden Taideyhdistys järjesti huhtikuussa 1937 taiteilijoiden B. B. Alancon ja Verneri Salovirran muistonäyttelyn Lahden lyseossa.
Anacridium aegyptium

Anacridium aegyptium on heinäsirkkojen (Acrididae) heimoon kuuluva hyönteislaji.
Koko ja ulkonäkö.
"Anacridium aegyptium" voi kasvaa korkeintaan kahdeksan senttimetrin mittaiseksi, mutta yleensä naaraan pituus on enintään 6,5 senttimetriä ja koiraan enintään 3,5 senttimetriä. Liitäessään laji näyttää huomattavasti suurikokoisemmalta, jopa pienen linnun kokoiselta.
Täysikasvuinen "Anacridium aegyptium" on yleensä harmaa, ruskea tai oliivinvärinen vaihtelevilla kuvioilla. Myös vihreitä yksilöitä tavataan toisinaan, mutta tämä on harvinaisempaa. Värityksensä avulla laji sulautuu helposti ympäristöönsä. Tuntosarvet ovat molemmilla sukupuolilla suhteellisen lyhyet ja vankkarakenteiset. Silmissä on pystysuoria raitoja. Siivet taittuvat lepotilassa vartaloa pitkin ja ulottuvat vain hieman sen ulkopuolelle.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Anacridium aegyptiumia" tavataan Välimeren valtioista, Pohjois-Afrikasta sekä mahdollisesti Euroopan puoleisen Venäjän eteläosista. Sen elinympäristöä ovat lämpimät ja kuivat alueet, jotka sisältävät usein puita ja pensaita. Laji voi elää myös hedelmätarhoissa ja puutarhoissa, mutta se ei aiheuta niissä juurikaan vahinkoa.
Ravinto ja elintavat.
"Anacridium aegyptium" käyttää ravinnokseen erilaisia lehtiä. Laji viettää suuren osan ajastaan piileskellen oksien, puiden, pensaiden ja lehvistön seassa. Häirittynä se voi liitää siipiensä avulla tai hypätä vahvoilla takajaloillaan toiseen paikkaan. Laji on aktiivinen ympäri vuoden ja elää 1 500 metrin korkeudessa merenpinnasta.
"Anacridium aegyptium" lisääntyy keväällä. Naaras laskee munat maaperän pinnan alle, jossa ne kuoriutuvat. Nymfit voivat olla väritykseltään monenvärisiä, jopa oransseja. Tässä kehitysvaiheessa siivet ovat vielä hyvin pieniä.
Andhadhun

Andhadhun (suom. ”Sokeasti”), televisioesityksessä Surman sävel, on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen mustan komedian rikostrilleri. Sen on ohjannut Sriram Raghavan ja pääosia näyttelevät Tabu, Ayushmann Khurrana ja Radhika Apte. Elokuva kertoo sokeasta pianistista, joka tahattomasti joutuu sotketuksi entisen elokuvanäyttelijän murhaan. Suomen televisiossa elokuva on esitetty Yle Teema &amp; Fem -kanavalla.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Andhadhunin" ”hitiksi”.
Uudelleenfilmatisoinnit.
Elokuvasta on tehty telugunkielinen versio "Maestro", malajalaminkielinen versio "Bhramam" ja tamilinkielinen versio "Andhagan".
Surrounded by Time

Surrounded by Time on Tom Jonesin studioalbumi, joka julkaistiin 23. huhtikuuta 2021.
M-luokka (sukellusvene, Neuvostoliitto)

M- tai Maljutka-luokka () oli Neuvostoliiton laivaston sukellusveneluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu.
Veneet suunniteltiin 1930-luvun alkupuolella, kun katsottiin olevan tarve rakentaa rautateitse siirrettäviä sukellusveneitä. Tämän mahdollistamiseksi valmistettiin 18 rautatievaunua, joiden kantokyky oli 120 tonnia. Tämä oli samalla sukellusveneiden maksimiuppouma kuivana. Näin tiukka uppoumaraja teki suunnitelluista aluksista huonoja taistelualuksia ja ne eivät soveltuneet avomerellä käytyihin sotatoimiin. Huolimatta tiedostetuista rajoitteista veneitä valmistettiin suuria määriä. Valmistumisen jälkeiset koeajot toteutettiin Mustallamerellä, minkä jälkeen ne siirrettiin rautateitse Vladivostokiin. Järjestelmä mahdollisti Tyynenmeren laivaston vahvistamisen ilman uutta laivanrakennuskapasiteettia Tyynenmeren rannikolle.
M-luokkaan kuului neljä sarjan VI venettä, joiden hankinta sisällytettiin ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan. Hankintaa täydennettiin 26 veneellä, jotka sisällytettiin Tyynenmeren laivaston hankintasuunnitelmaan. Näistä aluksista kaksi jäi kuitenkin Mustallemerelle. Alustavaa tilausta täydennettiin vielä toisessa viisivuotissuunnitelmassa 20 sarjan VIbis veneellä, neljällä sarjan XII veneellä 24 sarjan XIIbis veneellä. Lopulta vielä 19 sarjan XIIbis veneen ja seitsemän sarjan XV veneen rakennustyöt aloitettiin kolmannen viisivuotissuunnitelman hankintoina.
Alukset.
Sarja VI.
A. N. Asafovin suunnitteleman sarjan aluksia valmistettiin yhteensä 30 kappaletta, jotka kahta lukuun ottamatta siirrettiin Kaukoitään. Sodan jälkeen yksi sarjan aluksista myytiin heinäkuussa 1953 Kiinalle, joka käytti sitä Qingdaossa satamaan sijoitettuna koululaivana. Lisäksi neljä sarjan aluksista myytiin 1957 Romanialle.
Sarja VI bis.
Sarjan aluksista "M-71" – "M-80" valmistettiin osina Martin telakalla Nikolajevissa ja ne ainoastaan kasattiin taulukossa ilmoitetulla telakalla. Kaksi sarjan veneistä myytiin 1950-luvulla Pohjois-Korealle.
Sarja XIIbis.
Alukset olivat samankaltaisia kuin sarjan XII veneet, mutta niiden suorituskykyä oli hieman parannettu. Sarjan aluksilla oli 17,2 tonnia polttoainetta ja niiden operatiivinen merelläoloaika oli 15 vuorokautta. Sarjaan kuulunut "M-401" oli koealus, jossa oli propulsiojärjestelmänä yksi A. S. Kassatsirin suunnittelema suljetun silmukan dieselmoottori. Sodan jälkeen sarjan aluksista luovutettiin 1954 kolme Bulgarialle.
Dina Meyerin filmografia

Tämä on Dina Meyerin filmografia.
Abraham Indrenius nuorempi

Abraham Indrenius nuorempi (5. marraskuuta 1736 Ruovesi – 3. tammikuuta 1796 Keuruu) oli suomalainen kirkkoherra.
Indreniuksen vanhemmat olivat Keuruun kirkkoherra Abraham Indrenius vanhempi (1711–1770) ja Katarina Elisabet Pacchalenius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1751. Indrenius valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1757 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1759. Maisterinväitöskirjansa Indrenius kirjoitti professori Pehr Kalmin ohjauksessa, väitöskirja "Enfaldiga tanckar wisande hwad en präst kan bidraga til oeconomiens uphjelpande" käsitteli sitä mitä pappi voisi tehdä talouden kohentamiseksi. 
Indrenius oli Messukylän kirkkoherran apulaisena 1759–1766, Vehmaan kappalaisena 1766–1772 ja Keuruun kirkkoherrana 1772–1796. Hän oli saarnaajana pappeinkokouksessa Turussa 1773.
Indrenius antoi 1782 tuomiokapitulille selityksen Pihlajaveden saarnahuoneen valmistumisesta. Pyytämiensä lisätietojen jälkeen kapituli tuli siihen tulokseen, että rakennus on pikemminkin kirkko kuin saarnahuone ja antoi Indreniukselle huomautuksen. Tuomiokapituli kanteli asiasta Vaasan läänin maaherralle Carl Fridrik Krabbelle, jotta muuallakin esiintynyt vastaava omavaltaisuus saataisiin loppumaan. Vaikka kirkkoa ei ollut vihitty, sitä käytettiin kuitenkin vuoteen 1787 asti, jolloin vihkiminen jumalanpalveluspaikaksi lopulta toimitettiin ja pihlajavetiset saivat oman kirkon. 1820-luvulle asti Pihjalajavedellä ei ollut omaa pappia, vaan Keuruun papit kävivät pitäjässä joka kolmas tai neljäs pyhä. 
Abraham Indrenius oli naimisissa vuodesta 1775 Kristina Elisabet Idmanin kanssa, jonka isä oli Huittisten kirkkoherra Nils Idman nuorempi. Heidän poikansa Abraham Niklas Indrén (1776–1820) omisti Moksun talon Ähtärissä. Tytär Anna Magdalena Indrén (k. 1845) oli naimisissa Tervakosken paperitehtaan perustajan kamarineuvos Gustaf Georg Nordenswanin (1774–1853) kanssa. Abraham Indreniuksen veli Anders Indrenius (1734–1805) oli Kurun kappalaisena vuodesta 1773 lähtien. Hän kirjoitti 1776 Tidningar Utgifne af et Sällskap i Åbo–lehteen viisiosaisen kertomuksen Keuruun pitäjästä.