tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Constante (1730)

Constante eli San Cristóbal oli Espanjan laivaston vuonna 1730 vesille laskettu Constante-luokan kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Havannasta Kuubasta. Alus laskettiin vesille 22. joulukuuta 1730. Se luovutettiin 10. kesäkuuta 1732 Espanjan laivastolle, joka otti sen palvelukseen 17. kesäkuuta 1732.
Palvelus.
Alus lähti 10. heinäkuuta 1732 Havannasta Aldereten laivueessa, jonka muut alukset olivat "Fuerte", "San Antonio", fregatti "Santa Rosa" ja joitakin kaappareita. Laivue saapui 16. syyskuuta Cádiziin mukanaan 3,5 miljoonaa pesoa. Alus suojasi 26. lokakuuta Cádizista "Fuerten" kanssa joukkojen siirtoja Ceutaan ja Oraniin. Alus lähti tammikuussa 1733 Alicantesta "Conquistadorin" ja "Leónin" kanssa partiomatkalle Välimerelle, mistä ne palasivat tammikuun lopulla Alicanteen. Alus lähti heinäkuussa Alicantesta "Conquistadorin" kanssa partiomatkalle. Se lähti 29. marraskuuta Barcelonasta Sisilian ja Napolin sotaretkille Clavijon laivastossa, johon kuului 16 linjalaivaa. Alus saapui vaurioituneena Cádiziin, kun se oli joutunut 2. helmikuuta 1734 myrskyyn. Toukokuussa alus oli La Carracassa kunnostettavana.
Alus palautettiin elokuussa 1734 palvelukseen Cádizissa, mistä se kuljetti 1. syyskuuta "Europan" ja "Áfrican" kanssa miljoona pesoa Napoliin. Tehtävästä vapauduttuaan laivue partioi Italian ja Ranskan rannikoilla. Alus kuljetti 8. heinäkuuta 1735 Palermosta kuningas Carlosin Napoliin. Aluksen saattajina oli Espanjan laivaston aluksia, viisi espanjalaista kaljuunaa sekä viisi espanjalaista kaljuunaa. Alus suojasi 1735 Livornosta "Europan" kanssa 50 rahtialuksen saattueen, joka kuljetti joukkoja ja tarvikkeita Palermosta ja muista Italian satamista. Se saapui 16. lokakuuta 1735 Cádiziin "Europan" ja "Áfrican" kanssa. Vuonna 1736 alus oli huollettavana La Carracassa ja reservissä Cádizissa 1736-1739.
Alus lähti Cádizista 'Hérculeksen" ja "Américan" kanssa Francisco Oquendon alaisuudessa ja saapuivat 24. kesäkuuta 1739 Cartagenaan, mistä ne lähtivvät 22. syyskuuta Conde de Bena-Masseranon alaisuudessa takaa-ajamaan Britannian kuninkaallisen laivaston aluksia. Laivasto palasi 24. syyskuuta Cartagenaan, mistä alus lähti 21. huhtikuuta 1740 "Américan" kanssa Conde de Clavijon alaisuudessa.
Vuonna 1742 alus suojasi 6 kaljuunan kanssa saattueen Orbiteloon. Se osallistui 22.helmikuuta 1744 Cape Sicién taisteluun päällikkönään Agustin de Iturriaga y Aguirre. Alus palasi 27. helmikuuta Cartagenaan. Alus myytiin vuoden 1752 jälkeen.
Thomas Osborne

Thomas Osborne, Danbyn jaarli ja myöhemmin myös Leedsin ensimmäinen herttua (20. helmikuuta 1632 – 26. heinäkuuta 1712) oli englantilainen valtiomies, joka toimi kavaljeeri-parlamentin johtajana ja Kaarle II:n hallituksessa rahastonhoitajana ja joka organisoi toryt Englannin parlamentissa. 
Poliittinen ura.
Thomas Osborne nimitettiin valtakunnan rahastonhoitajaksi vuonna 1673. Vuodet 1679–1684 Osborne istui Towerissa, koska Ranskan lähettiläs Montugu oli joulukuun 19. päivänä 1678 paljastanut parlamentin alahuoneelle Osbornen kirjoittamia kirjeitä, jotka koskivat Ranskan salassa antamaa taloudellista tukea Englannin kuninkaalle. Alahuoneen mielestä Osborne oli pelannut kaksinaamaista peliä, vaikka todellisuudessa hän oli kirjoittanut kirjeet Kaarle II:n käskystä. Ranskan Aurinkokuningas Ludvig XIV palkitsi Montagun kirjeiden paljastamisesta. Aurinkokuningas piti Osbornea vastustajanaan ja oli saanut Montagun avulla pelattua Osbornen pois tieltään. Mainion vallankumouksen aikana Vilhelm III:n joukkoihin kuulunut Osborne valtasi Yorkin ja Kingston upon Hullin. Vilhelm III:n hallitsijakaudella Osborne toimi valtakunnanneuvoston puheenjohtajana vuoteen 1695 asti. Hänen uransa politiikassa päättyi lahjontakäytännön paljastumiseen vuonna 1695.
Neutronisieppaus

Neutronisieppaus on ydinreaktio, jossa atomiydin ja yksi tai useampi neutroni törmäävät ja sulautuvat yhteen muodostaen raskaamman ytimen. Koska neutroneilla ei ole sähkövarausta, niiden on helpompi päästä positiivisesti varautuneeseen ytimeen kuin protonien, ja ainoastaan vahva ydinvoima synnyttää hylkivän vaikutuksen. Neutronisieppauksen todennäköisyys riippuu kohdeytimen vaikutusalasta.
Neutronisieppaus on tärkeässä roolissa raskaiden alkuaineiden ydinsynteesissä. Tähdissä se voi edetä kahdella eri tapaa: nopeana R-prosessina tai hitaana S-prosessina. Fuusioreaktiot eivät voi tuottaa ytimiä, joiden massaluku on yli 56, mutta niitä voi syntyä neutronisieppauksen tuloksena. 
Neutronisieppaus vähäisessä neutronivuossa.
Kun neutronivuo on vähäinen, kuten ydinreaktorissa, atomiydin sieppaa yhden neutronin kerrallaan. Jos esimerkiksi kullan luonnossa esiintyvää isotooppia 197Au säteilytetään neutroneilla, syntyy epävakaa 198Au-isotooppi. Se on syntyessään virittynyt ja purkautuu nopeasti perustilaan emittoimalla gammafotoneja. Tässä prosessissa ytimen massaluku nousee yhdellä. Sitä voidaan kuvata kaavalla "197Au + n → 198Au + γ". Isotooppi 198Au on epävakaa ja hajoaa beetahajoamisen kautta elohopeaytimeksi 198Hg.
Neutronisieppaus suuressa neutronivuossa.
Luhistuvan tähden sisällä neutronivuo on niin suuri, että ydin ei ehdi beetahajota neutronisieppausten välillä. Tällöin sen massaluku kasvaa nopeasti, mutta järjestysluku ei muutu, eli alkuaine pysyy samana. Kun neutronisieppaus ei ole enää mahdollista, syntynyt erittäin epävakaa ydin käy läpi useita beetahajoamisia, kunnes se saavuttaa stabiilin olotilan jonkin raskaamman alkuaineen isotooppina. Tämä R-prosessi tuottaa raskaiden alkuaineiden runsasneutronisempia isotooppeja, mukaan luettuna radioaktiiviset alkuaineet.
Neutroniabsorptio ydintekniikassa.
Neutronisieppausta voidaan käyttää ydintekniikassa absorboimaan liiallisia neutroneita ydinreaktorissa. Tärkein tähän käytetty ydin on 10B, yleensä boorikarbidin muodossa säätösauvoissa tai boorihappona reaktorin jäähdytysvedessä painevesireaktoreissa. 
Lähteet.
[[Luokka:
Sanna Svahn

Sanna Svahn (s. 1975 Järvenpää) on suomalainen virkamies ja hyvinvointialueen johtaja. Svahn työskentelee Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen johtajana. Aikaisemmin Svahn on työskennellyt sosiaali- ja terveyspalvelujohtamisen parissa muun muassa Länsi-Uudenmaan hyvinvointialueen valmistelujohtajana, Espoon kaupungin perusturvajohtajana sekä Attendon terveydenhuollon johtajana. Koulutukseltaan Svahn on lääketieteen tohtori. Svahn on työskennellyt myös Uudenmaan liiton suoran valinnan palveluiden hankejohtajana 2017–2018.
Mika Vermeulen

Mika Vermeulen (s. 26. kesäkuuta 1999) on itävaltalainen maastohiihtäjä. Hän oli lahjakas yhdistetyssä, mutta siirtyi maastohiihdon puolelle. Hän on kilpaillut myös maantiepyöräilyssä. Hän on saanut etunimensä suomalaisen hiihtäjän Mika Myllylän mukaan.
Vermeulen sijoittui nuorten MM-kilpailuissa parhaimmillaan viidenneksi alle 23-vuotiaiden 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2022. Aikuisten arvokilpailuihin hän on osallistunut Seefeldin MM-kilpailuista 2019 lähtien. Hän sijoittui Pekingin olympialaisissa 2022 yhdistelmäkilpailussa 16:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi sekä 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi.
Vermeulen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Davosisa joulukuussa 2020. Hän saavutti tuolloin myös ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan neljäs Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa marraskuussa 2023. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan samalla kaudella kolmas Canmoren 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi. Kaudella 2024–2025 hän oli Tour de Skin kokonaiskilpailussa toinen. Hän sijoittui toiseksi myös kiertueen päättäneessä 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Val di Fiemmessä. Kaudella 2025–2026 hän sijoittui Rukan 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa kolmanneksi.
Virve Koljonen

Virve Koljonen (s. 1968 Karttula) on suomalainen plastiikkakirurgian erikoislääkäri ja plastiikkakirurgian professori Helsingin yliopistossa .
Elämä ja ura.
Työura.
Koljonen valmistui ylioppilaaksi Kuopion Lyseon Lukiosta vuonna 1987. Hän opiskeli lääketiedettä Kuopion Yliopistossa (nykyisin Itä-Suomen Yliopisto) ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1996. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli 2004 aiheenaan "Prognostic factors in primary Merkel cell  carcinoma" . Koljonen valmistui ensin kirurgian erikoislääkäriksi vuonna 2002 ja plastiikkakirurgian erikoislääkäriksi vuonna 2004. Hän sai plastiikkakirurgian dosentuurin Helsingin yliopistosta vuonna 2008. Plastiikkakirurgian professoriksi hänet valittiin vuonna 2021. Koljonen on Suomen kolmas plastiikkakirurgian professori. Hänen edeltäjiään olivat Sirpa Asko-Seljavaara ja Erkki Tukiainen. 
Plastiikkakirurgiksi valmistumisensa jälkeen Koljonen perehtyi palovammakirurgiaan ja toimi Töölön sairaalan Palovammaosastolla erikoislääkärinä vuosina 2005-2010. Hän siirtyi yleisplastiikkakirurgiaan, ja on perehtynyt ihosyöpäkirurgian ja vartaloa muokkaavaan kirurgiaan massiivin laihdutuksen jälkeen. 
Koljonen on toiminut plastiikkakirurgian erikoislääkärinä Helsingissä, Plastiikkakirurgian klinikassa koko erikoislääkäri uransa ajan. Ensin Töölön sairaalassa ja sitten Puistosairaalassa. Hänellä on Suomen Lääkäriliiton myöntämät Haavanhoidon ja Lääkärikouluttaja erityispätevyydet. 
Tutkimus.
Koljonen on tutkinut harvinaista ihosyöpää, Merkelin solu syöpää ja julkaissut yhdessä tutkimusryhmänsä kanssa useita tutkimus artikkeleita kansainvälisissä lääketieteellisissä lehdissä. Hänen tutkimusmielenkiintonsa on suuntautunut myös palovammojen hoitoon, elämänlaatu tutkimukseen, vanhusten haavoihin ja AI:n käyttöön lääketieteen opetuksessa. 
Koljonen on ohjannut useita lääketieteellisiä väitöskirjoja 
Opetus.
Koljonen toimi ennen professoriksi valintaansa plastiikkakirurgian kliinisenä opettajana Helsingin yliopistossa. 
Sosiaalinen media.
Vuonna 2020 Koljonen perusti Instagrammiin tilin nimeltä "plastiikkaope". Hänet palkittiin Mediuutisten "100 terveysalan vaikuttajaa" listalle, Kandien valinta listalla. 
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen.
Koljonen on tuonut esille huolen pistoshoitojen säätelemättömyydestä ja on ajanut lakia turvaamaan potilasturvallisuutta . Vuonna 2024 Koljonen palkittiin Helsingin yliopiston J. V. Snellman -palkinnolla ansiokkaasta tieteellisen tiedon välittämisestä
Myyrmäen jäähalli

Myyrmäen jäähalli on Vantaalla Myyrmäen urheilupuistossa sijaitseva kaksijäinen jäähalli. Jääkiekkoilijoiden lisäksi jäähallia käyttävät kaukalopallon ja ringeten pelaajat sekä taito- ja muodostelmaluistelijat.
Jäähalli 1:ssä on lisäksi 62 neliömetrin peilisali balettiin, tanssiin sekä oheisharjoitteluun.
Jäähallissa harjoittelee pääsääntöisesti Kiekko-Vantaa, Etelä-Vantaan Taitoluistelijat sekä Etelä-Vantaan Urheilijat.
Saija Ketola

Saija "Saiccu" Ketola (s. 1986 Kokemäki) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja, joka toimii myös kevytyrittäjänä Art by Saiccu -nimen alla. 
Ketolan esikoisteos on "Pari suhdetta" (Suuri Kurpitsa, 2024")". "Pari suhdetta" -sarjakuvan nettiversio palkittiin vuonna 2022 Helsingin sarjakuvafestivaalin Zine Festissä vuoden taivaallisimpana verkkosarjakuvana. Ketola on osallistunut myös kahteen sarjakuva-antologiaan. Sarjakuvablogia hän on piirtänyt vuodesta 2007 lähtien.
ILLIT

ILLIT () () (tunnetaan aiemmin nimellä I'LL-IT) on 5-jäseninen eteläkorealainen tyttöryhmä BE:LIFT Labin alaisuudessa. Ryhmä perustettiin HYBEn ja JTBC:n yhteistyönä syntyneestä selviytymisshow'sta "R U Next?".
Jäsenet ovat Yunah, Minju, Moka, Wonhee ja Iroha. He tekivät debyyttinsä 25. maaliskuuta 2024 minialbumilla "SUPER REAL ME". SUPER REAL ME sisältää neljä kappaletta mukaan lukien pääsinglen ”Magnetic”.
Alun perin ryhmässä oli kuusi jäsentä, mutta ryhmän jäsen Youngseo poistui ryhmästä ennen "SUPER REAL ME"-albumin julkaisua.
ILLIT julkaisi toisen minialbuminsa "I'LL LIKE YOU" Lokakuun 21. päivä 2024.
'I’LL LIKE YOU’ -minialbumi sisältää kappaleet: ’I’ll Like You’ , ’Cherish (My Love)’ , ’IYKYK (If You Know You Know)’ , ’Pimple’ ja ’Tick-Tack’. 
Ryhmä julkaisi kappaleesta ’Cherish (My Love)’ remix albumin 28. lokakuuta. 2024.
Emil Cooper

Emil Cooper (alun perin "Emil Albertovitš Kuper", ; 20. joulukuuta 1877 H’erson – 16. marraskuuta 1960 New York) oli kapellimestari. Hän syntyi silloisessa Venäjän keisarikunnassa, mutta poistui Neuvostoliitosta vuonna 1924 ja työskenteli myöhemmin pääasiallisesti Yhdysvalloissa.
Cooper opiskeli viulunsoittoa Wienissä ja sai sävellysopetusta Moskovassa Sergei Tanejevilta. Vuodesta 1898 hän työskenteli oopperakapellimestarina Kiovassa, Moskovassa ja Pietarissa. Cooper johti vuosien 1909–1914 välillä Sergei Djagilevin seuruetta muun muassa sen esiintyessä Lontoossa ja pitäessä vuonna 1911 Modest Musorgskin "Hovanštšinan" Pariisin-ensiesityksen. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Cooper johti Petrogradin filharmonikkoja ja Mariinski-teatteria. Hän myös opetti Petrogradin konservatoriossa. Cooper oli 1920-luvulla lisäksi Latvian kansallisoopperan pääkapellimestari.
Myöhemmällä urallaan Cooper johti muun muassa Metropolitan-oopperassa (1944–1950). Hän toimi kapellimestarina myös useimmissa Pauline Donaldan perustaman Opera Guild of Montrealin tuotannoissa Kanadassa vuosina 1944–1960.
Pari suhdetta

Pari suhdetta on Saija "Saiccu" Ketolan omaelämäkerrallinen esikoissarjakuva, joka johdattaa lukijan nostalgiselle aikamatkalle vuosituhannen vaihteen Satakuntaan.
Mustavalkoisen sarjakuvan verkkoversio palkittiin vuonna 2022 Helsingin sarjakuvafestivaalin Zine Festissä vuoden taivaallisimpana verkkosarjakuvana.
"Ihastumisen huuma, perhosten lepatus vatsassa ja hirmuinen pettymys, jos ihastuksen kohdetta ei näe koulussa. Teini-ikäisen Saikun hormonit hyrräävät ja kuvioihin alkaa tupsahdella toinen toistaan söpömpiä poikia. Aikuisuuden portit raottuvat ja elämä tarjoaa ihanan jännittäviä hetkiä, mutta niiden mukana seuraavat myös uudenlaiset huolet ja murheet. Ensirakkaus antaa paljon, mutta kyllä se totisesti ottaakin. Paljonko iskuja herkän tytön sydän kestää?"
Egon Pollak

Egon Pollak (3. toukokuuta 1879 Praha – 14. kesäkuuta 1933 Praha) oli tšekkiläinen kapellimestari.
Pollak sai Prahan konservatoriossa opetusta Karel Knittliltä. Hän työskenteli kuoromestarina Prahan saksalaisessa teatterissa vuosina 1901–1905. Tämän jälkeen hän oli oopperakapellimestarina Bremenissä (1905–1910), Leipzigissä (1910–1912) ja Frankfurt am Mainissa (1912–1917). Vuosina 1917–1931 Pollak oli Hampurin valtionoopperan yleismusiikkijohtaja. Hän johti myös Pariisissa, Covent Gardenissa, Chicagossa, Teatro Colónissa ja Neuvostoliitossa. Vuonna 1933 Pollak johti Wienin valtionoopperaa kiertueella Kairossa ja Aleksandriassa.
Pollak ansioitui varsinkin Richard Wagnerin ja Richard Straussin teosten esityksissä. Hän kuoli sydäninfarktiin johtaessaan Ludwig van Beethovenin "Fidelion" esitystä Prahassa.
XFree86

XFree86 on X Window Systemin toteutus, joka on ilmainen ja julkaistu avoimena lähdekoodina. XFree86 on tarkoitettu henkilökohtaisille tietokoneille, jotka käyttävät Unixin kaltaista käyttöjärjestelmää.
XFree86 syntyi vuonna 1992 tavoitteena korjata ongelmia X386-toteutuksessa.
XFree86 nimettiin sanaleikkinä X386-toteutuksesta ("Free" kuulostaa samalta kuin englanninkielen kolmea tarkoittava sana "three").
XFree86 liittyi vuonna 1999 X.org-säätiön (tuolloin Open Groupin alaisuudessa) kunniajäseneksi. 
Vuosina 2003 ja 2004 XFree86-projektin lisenssiin yritettiin lisätä rajoituksia, josta johtuen kehittäjät irtaantuivat ja palasivat X.Orgin kehitykseen.
Viimeinen päivitys XFree86:n CVS-versionhallintaan on tehty toukokuussa 2009. Viimeinen julkaisu oli vuonna 2008 ja vuodesta 2011 projektissa ei ole tapahtunut edistystä.
Kun XFree86-projekti kieltäytyi siirtymästä GPL-yhteensopivaan lisenssiin useimmat XFree86:tta käyttäneet käyttöjärjestelmät siirtyivät nopeasti X.org-palvelimeen. X.org otti käyttöön lisenssimuutosta edeltäneen version, josta kehittäjät jatkoivat. Heinäkuuhun 2004 mennessä XFree86:n kehitys oli enimmäkseen pysähtynyt.
Flatey (Skjálfandi)

Flatey on saari Islannin pohjoisrannikolla Skjálfandiin lahdella. Saari on noin 2,5 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometrin levyinen. Se on varsin tasainen. Pesimäkaudella saarella tavataan yli 30 lintulajia.
Saarella on aikaisemmin asunut pieni kalastajayhteisö. Kirkko ja joitakin taloja on edelleen jäljellä.
Mehdi Nebbou

Mehdi Nebbou (s. 10. tammikuuta 1971 Bayonne, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.
Varhaiset vaiheet.
Nebboun isä on algerialainen ja äiti saksalainen. Hän vietti varhaislapsuutensa Baskimaan Bayonnessa. Yhdeksänvuotiaana hän muutti asumaan isänsä luo Lyoniin. 18-vuotiaana hän päätti muuttaa Berliiniin, jossa hän työskenteli baarimikkona useissa klubeissa. Kolme vuotta myöhemmin hän meni Milanoon opiskelemaan puusepän ammattia. Nebbou kuitenkin huomasi nopeasti, ettei puusepäntyö ollut häntä varten, ja palasi Saksaan vuonna 1994 mennäkseen elokuva-akatemiaan. Hän oli tuolloin 23-vuotias.
Ura.
Nebbou opiskeli elokuva-akatemiassa ohjaamista viisi vuotta. Siellä hän tapasi ohjaaja Filipos Tsitosin, joka tarjosi hänelle ensimmäisen roolin elokuvassa "My Sweet Home". Tämä avasi hänelle ovia elokuva-alalle. Vuonna 2004 hän sai roolin Samir Nasrin elokuvassa "Presumé Guilty", joka voitti Golden Gate -palkinnon (paras elokuva) San Franciscon elokuvajuhlilla. Seuraavana vuonna Nebbou oli Benjamin Heisenbergin elokuvassa "Schläfer", joka esitettiin vuonna 2005 Cannesin elokuvajuhlilla Un certain regard -kategoriassa. Vuonna 2005 hän esitti Steven Spielbergin elokuvassa "München" Mustan syyskuun terroristijärjestön väitetyn päällikön Ali Hassan Salamehin roolia. Vuonna 2008 hän näytteli Leonardo DiCaprion ja Russell Crowen tähdittämässä Ridley Scottin elokuvassa "Body of Lies". Nebbou on näytellyt elokuvissa ja TV-sarjoissa useissa maissa, koska hän kielitaitoisena pystyy näyttelemään englanniksi, saksaksi, ranskaksi ja italiaksi.
Hefaistion (grammaatikko)

Hefaistion (, ; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hänen tiedetään opettaneen kreikkaa keisari Lucius Verukselle, ja niin hän ajoittuu 100-luvun puoliväliin. Yleensä ajatellaan, että kyseessä on sama Hefaistion, jonka "Suda" sanoo toimineen Aleksandriassa.
Teokset.
Hefaistion kirjoitti useita teoksia grammatiikan alalta, erityisesti koskien runomittoja. "Sudan" mukaan niihin lukeutuivat seuraavat:
Teoksen "Käsikirja runomitoista" "editio princeps" eli ensimmäinen painettu laitos oli vuonna 1526 (Firenze, 8vo.) yhdessä Theodoros Gazan kreikan kieliopin kanssa. Myöhempiä laitoksia ovat Hadrianus (Adrian) Turnebuksen laitos (Pariisi, 1553, 4to.), jossa oli mukana kreikankielisiä skolioita; Johannes Cornelis de Pauwin laitos (Trajecti ad Rhenum = Utrecht, 1726, 4to.); sekä Thomas Gaisfordin laitos (Oxford, 1810, 8vo., uusintapainos: Leipzig, 1832, 8vo.).
Hefaistion (täsmennyssivu)

Hefaistion (, ) voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Menippos Pergamonlainen

Menippos Pergamonlainen (, ; 1. vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen maantieteilijä, joka oli kotoisin Pergamonista.
Menippos tunnetaan vain "periplus"-lajityyppiin kuuluneesta teoksestaan "Sisäisen meren periplus" (), joka käsitti kolme kirjaa ja kuvasi Mustanmeren ja Välimeren ympäripurjehdukset. Se ajoitetaan keisari Augustuksen kauden alkupuolelle erään Krinagoraan kirjoittaman epigrammin perusteella. Teoksesta on säilynyt nykyaikaan katkelmia.
Markianos Herakleialainen kirjoitti Menippoksen teoksesta lyhennelmän tai korjatun ja täydennetyn laitoksen. Myös Stefanos Byzantionlainen lainaa Menipposta usein.
Karl Lark

Karl Lark (alun perin "Karl Lurk", 5. maaliskuuta 1896 Strasbourg, Ranska – 14. elokuuta 1974 Helsinki) oli saksalainen, Suomessa uransa tehnyt kemianteollisuus- ja tukkukauppayrittäjä. Hänen vuonna 1923 Helsingin Kalevankadulle perustamansa Oy Karl Lark Ab erikoistui kosmetiikan ja hajuvesien maahantuontiin ja valmistukseen. 1960-luvulla yritys rakensi Helsingin Pitäjänmäelle osoitteeseen Kutomotie 4 teknokemiallisen tehtaan, joka tunnetaan nykyisin nimellä Nordic BioCosmetic Production Oy. Karl Larkin perustamia yrityksiä olivat myös vuonna 1940 käynnistynyt Oy Floriol Ab ja vuonna 1950 perustettu Oy Vademecum Ab, jotka fuusioitiin Karl Lark -yhtiöön vuonna 1970. Lark jätti yhtiönsä toimitusjohtajuuden 1972, mutta jatkoi hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa 1974 asti. Vuonna 1981 yritys siirtyi kokonaan vävylle Lars Federleylle.
Ranskan Strasbourgissa syntynyt Karl Lark liittyi vapaaehtoisena Saksan armeijaan vuonna 1914, tuli Suomeen vuonna 1918 kenraali Rüdiger von der Goltzin joukkojen mukana ja jäi maahan. Hän työskenteli vuodet 1919–1921 Oy Strömberg Ab:ssa ja sitten muutamia vuosia vientipäällikkönä Veljekset Uddilla. Vuonna 1923 hän perusti avoimen yhtiön Karl Lark, josta myöhemmin tehtiin osakeyhtiö Oy Karl Lark Ab. Se oli aluksi saksalaisen kosmetiikkayrityksen Mousonin edustaja Suomessa, mutta laajeni alalla muidenkin merkkien markkinoijaksi ja myös valmistajaksi. Vuonna 1980 yrityksen edustuksiin kuuluivat Helena Rubinstein- ja Orlane-kosmetiikka, Old Spice -miestentuoksut, Polycolor-hiussävytteet ja Fa-deodorantit. Omaa tuotantoa edustivat muun muassa Vademecum-suuvedet ja -hammastahnat..
Karl Larkin puoliso oli Heli Kaarina ”Kaija” o.s. Ant-Wuorinen (1919–1983). Heidän tyttärensä oli kotitalousopettaja Leila Jantunen.
Menippos

Menippos (, ) voi viitata seuraaviin:
Kopytšyntsi

Kopytšyntsi () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Tšortkivin piirissä. Kopytšyntsi sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Nitšlavajoen varrella, 73 kilometriä aluekeskus Ternopilistä eteläkaakkoon. Valtatie M19, joka on osa eurooppatietä , kulkee kaupungin länsipuolelta. Kaupungissa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −5,1 ja heinäkuun +18,8 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 561 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 6 502 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 7 036 asukasta (tai 7 003), joista etnisesti ukrainalaisia oli 97,96 prosenttia, venäläisiä 1,17 % ja puolalaisia 0,31 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 7 327 asukasta. 
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1300-luvun alkupuolella. Vuonna 1443 sinne rakennettiin linna ja kirkko. Magdeburgin kaupunginoikeudet paikkakunnalle myönnettiin 1564. Kaupungiksi Kopytšyntsi nimettiin vuonna 1939.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Kopytšyntsi on kuulunut Tšortkivin piiriin;
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuvat muun muassa kirkko vuodelta 1630 (церква Воздвиження Чесного Хреста Господнього), ja katolinen kirkko vuodelta 1802 (кос­­тел Успіння Пресвятої Богородиці).
Peisistratos (täsmennyssivu)

Peisistratos (; ) voi viitata seuraaviin:
Perikles nuorempi

Perikles nuorempi (, ; k. 406 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Perikleen ja Aspasian avioton poika. Perikles nuorempi toimi strategoksena Arginusain taistelussa ja tuomittiin kuolemaan kärsityn tappion jälkeen.
Perikleellä oli myös kaksi laillista eli aviollista poikaa, Ksanthippos ja Paralos.
Perikles (täsmennyssivu)

Perikles (, ) tai Periklís () voi viitata seuraaviin:
Psaon

Psaon (; 200/100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija, joka oli kotoisin Plataiaista. Hänen arvellaan toimineen 200-luvun eaa. lopulla. Diodoros Sisilialaisen mukaan Psaon kirjoitti 30 kirjaa käsittäneen historiateoksen, joka jatkoi Diylloksen historiateosta. Näin se on alkanut vuodesta 297/296 eaa. Sen arvellaan ulottuneen 140. olympiadiin eli vuosiin 220–217 eaa., josta Polybios aloitti oman teoksensa.
Semos

Semos (, ; 100/200-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka ajoitetaan toimineeksi noin vuoden 200 paikkeilla. Hän oli ilmeisesti kotoisin Delokselta. "Suda" kutsuu häntä elisläiseksi, mutta Athenaiokselta käy ilmi, että tämä on virhe.
Teokset.
Semos kirjoitti "Sudan" mukaan seuraavat teokset:
Otto Ackermann

Otto Ackermann voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Luettelo presidentti Ahtisaaren ulkomaanmatkoista

Luettelo presidentti Martti Ahtisaaren ulkomaanmatkoista:
Martti Ahtisaari oli Suomen tasavallan 10. presidentti vuosina 1994–2000. Hän teki ainoaksi jääneen kuuden vuoden virkakautensa aikana 137 ulkomaanmatkaa. Eniten niitä kertyi vuonna 1999, jolloin hän oli matkoilla 38 kertaa. Suureen matkojen määrään vaikutti se, että Kofi Annan oli nimittänyt hänet rauhanneuvottelijaksi Kosovon sotaan, missä tehtävässä hän onnistuikin, saaden taivutettua Serbian presidentin siihen, että Kosovo de facto itsenäistyi.
1999.
38 ulkomaanmatkaa, joista 4 oli valtiovierailuja.
B. C. Carlson

Bror Clas Carlson (19. kesäkuuta 1890 Kuopio – 17. syyskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Helsingin raastuvanoikeuden oikeusneuvoksena ja vaikutti omaan alaansa aktiivisella julkaisemisella.
Henkilöhistoria.
Carsonin vanhemmat olivat kauppias John Henrik Carlson ja Matilda Örn. Hänen puolisonsa 1920–1927 oli Margit Elisabet Spranger ja vuodesta 1931 Else Margit Dahlin. Kirjailija ja talouselämän vaikuttaja Carl Erik Carlson oli B. C. Carlsonin poika ensimmäisestä avioliitosta. B. C. Carlson tuli ylioppilaaksi 1908, valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1914 ja sai valmistuttuaan varatuomarin arvon. Hän oli korkeimman hallinto-oikeuden notaari 1918 ja nuorempi hallintosihteeri ja sitten Helsingin raastuvanoikeuden, myöhemmin Helsingin käräjäoikeus, rikosoikeusnotaari 1918, nuorempi oikeusneuvosmies 1920 ja vanhempi oikeusneuvosmies 1927–1953. Korkeimman oikeuden apujäsen Carlson oli 1928–1929 ja 1948–1950. Hän oli Juridiska Föreningen i Finland -yhdistyksen puheenjohtaja 1936–1940 ja alallaan aktiivinen vaikuttaja, joka julkaisi lähes sata artikkelia kotimaassa ja ulkomailla sekä oikeusteoreettisen teoksen. Carlson vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1963.
Rindalin kirkko

Rindalin kirkko () on Rindalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1874.
John Neergaard

John Gundersen Neergaard (11. marraskuuta 1795 Rindal – 15. kesäkuuta 1885 Gjemnes) oli norjalainen maanviljelijä, nimismies, kansanedustaja ja maan varhaisimpia agitaattoreita. Hän ajoi maanviljelijöille suurempaa vaikutusvaltaa. Neergaardin vuonna 1830 julkaisema "Ola-boka" (virallisesti "En Odelsmands Tanker om Norges nærværende Forfatning tilligemed en Samtale indeholdende Veiledning for Bønder til en rigtigere Fremgangsmaade ved Udkaarelsen af Valgmænd og Repræsentanter") ja hänen sen kanssa tekemänsä matkat ympäri maata vaikuttivat siihen, että vuoden 1833 vaaleissa valituksi tulleiden maanviljelijöiden määrä yli kaksinkertaistui. Tämä johti puolestaan kunnallisen itsehallinnon perustamiseen vuonna 1837. Lakiesitys oli pitkälti Neergaardin laatima.
Neergaard

Neergaard on seuraavien henkilöiden suku- tai välinimi:
Sigurd Røen

Sigurd Røen (12. helmikuuta 1909 Rindal – 17. syyskuuta 1992) oli norjalainen hiihtäjä. Hän voitti yhdistetyn ja 4 x 10 kilometrin viestin maailmanmestaruudet vuonna 1937.
Dalslandin kanava

Dalslandin kanava () on Ruotsissa Värmlannin ja Dalslandin maakunnissa sijaitseva 1860-luvulla rakennettu kanavaverkosto, jonka yhteispituus on 250 kilometriä. Kanavaan kuuluu 28 sulkua. Dalslandin kanava rakennettiin alun perin teollisuuden kuljetuksia varten, mutta nykyisin sillä on merkitystä lähinnä matkailunähtävyytenä.
Kivik

Kivik on taajama Simrishamnin kunnassa Skånen läänissä Ruotsissa. Vuonna 2021 taajamassa oli 885 asukasta. Kivik tunnetaan markkinoistaan ja hedelmien tuotannosta.
Liberaali kansanpuolue

Liberaali kansanpuolue (, lyh. DLF; vuosina 1972–1980 Uusi kansanpuolue, norj. "Det Nye Folkepartiet", lyh. DNF) oli norjalainen vuosina 1972–1988 ja 1992–2017 toiminnassa ollut puolue. Sen perustivat Venstrestä eronneet Norjan EY-jäsenyyden kannattajat. Liberaalilla kansanpuolueella oli yksi kansanedustaja vuosien 1973–1977 suurkäräjillä, mutta 1980-luvulla puolueen ääniosuus oli enää alle prosentin luokkaa. Vuonna 1987 se muodosti vaaliliiton Venstren kanssa ja seuraavana vuonna puolueet yhdistyivät. Puolue perustettiin uudelleen 1992, ja se oli toiminnassa vuoden 2017 loppuun.
Vaalitulokset.
Lähteet:
Asía (1734)

Asía oli Espanjan laivaston vuonna 1734 vesille laskettu Constante-luokan kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Havannasta Kuubasta, missä köli laskettiin 1734. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1734 ja otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 1735.
Palvelus.
Alus lähti 21. heinäkuuta 1735 Havannasta Espínolan laivueen mukana varustettavaksi Cádiziin, jonne se saapui laivueen mukana 1. syyskuuta. Alus lähti 25. tammikuuta 1736 Cádizista Pizarron laivueessa Francisco de Lastarrian alaisuudessa. Laivueeseen kuuluivat "Europa", "Nueva España", "África", "San Isidro", "Andalucía", "Hércules" ja fregatti "Fama Volante". Laivueen tehtävänä oli noutaa joukkoja La Speziasta ja Livornosta. Kova myrsky pakotti laivueen hakemaan tammikuussa 1736 suojaa Cádizista. Pizarron laivue lähti 15. helmikuuta ilman "Hérculesta" La Speziaan ja Livornoon. Italiasta, Barcelonasta, Alicantesta ja Cartagenasta palattuaan alus siirrettiin maaliskuussa 1737 Cádizissa reserviin. Se oli 1738 huollettavana La Carracassa, minkä jälkeen se oli 1739 edelleen reservissä Cádizissa.
Alus lähti 30. maaliskuuta 1740 Cádizista Manuel López Pintadon laivueessa Ferroliin, jonne se saapui 24. huhtikuuta. Alus oli elokuussa Santanderissa. Se lähti 22. lokakuuta Ferrolista López Pizarron lippulaivana "Guipúzcoan" sekä fregattien "Esperanzan", "Hermionen", "San Estebanin" ja viestialus "Real Mercurion" kanssa ajamaan takaa Britannian kuninkaallisen laivaston kommodori George Ansonin laivuetta, johon kuuluivat "HMS Centurion", "HMS Gloucester", "HMS Severn", "HMS Pearl", "HMS Wager" ja "HMS Trial". Pizarron laivue oli 13. marraskuuta Tenerifalla Santa Cruzissa, mistä se lähti 17. marraskuuta ja saapui 18. tammikuuta 1741 La Platan alueelle Maldonadoon. Alus lähti 1. helmikuuta Maldonadosta "Gupúzcoan", "Esperanzan", "Hermionen" ja "San Estebanin" kanssa Tyynellemerelle. Laivue hajaantui 28. helmikuuta Kap Hornissa kovassa myrskyssä. "Asía" ja "Hermione" pääsivät pahoin vaurioituneina Montevideoon, missä ne olivat edelleen 14. toukokuuta miehistö sairaina. Alus lähti 12. joulukuuta korjausten jälkeen yksin Montevideosta Kap Hornin kautta Buenos Airesiin, jonne se saapui 22. tammikuuta 1742 mastottomana. Alus oli 1742-1744 Buenos Airesissa.
Alus lähti 15. lokakuuta 1745 Montevideosta lastinaan miljoona pesoa. Aluksen miehistöä oli täydennetty armahdetuilla vangeilla. Se saapui 20. tammikuuta 1746 Corcubióniin. Aluksen miehistö valtasi helmikuussa Cape Finisterren edustalla fregatti "Spritin", joka oli matkalla Lissabonista Lontooseen. Alus saapui 19. helmikuuta Ferroliin, missä se siirrettiin kesäkuussa reserviin. Alus palautettiin marraskuussa 1748 palvelukseen, kun odotettiin Britannian kuninkaallisen laivaston hyökkäävän Ferroliin. Alus poistettiin joulukuussa 1748 palveluksesta.
Keltahupputurpiaali

Keltahupputurpiaali ("Xanthocephalus xanthocephalus") on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Keltahupputurpiaali kasvaa 20–28 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Keltahupputurpiaalikoiraan pää ja rinta ovat kirkkaan keltaiset. Silmiä ympäröi musta naamio. Selkä, siivet ja vatsa ovat mustat. Siivissä on lisäksi valkoinen laikku. Naaraslinnun päälaki, selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat. Naama ja rinta ovat vaalean keltainen. Naaraan ruskean vatsan keskiosissa on valkoisia viiruja.
Levinneisyys ja elintavat.
Keltahupputurpiaali pesii hyvin laajalla alueella, joka ulottuu keskisestä Brittiläisestä Kolumbiasta etelään Baja Californiaan ja idässä Ontariosta Arkansasiin. Laji on muuttolintu ja talvehtii Kaliforniasta Costa Ricaan. Keltahupputurpiaalin kevätmuutto on maalis-huhtikuussa ja syysmuutto on heinä-syyskuussa. Harhautuu satunnaisesti myös Eurooppaan. Linnun elinympäristöä ovat soiden ja kosteikoiden ruovikot ja saraikot. Talvisin ne liikkuvat monenlaisilla maatalousmailla jopa tuhansien lintujen parvina. Keltahupputurpiaalin ravintoa ovat kesällä hyönteiset ja hämähäkit ja muulloin lisäksi kasvien siemenet. Koiraat muodostavat pesimäreviirin, joissa voi olla viidestä kahdeksaan pesivää naarasta. Kun koiras on houkutellut naaraan reviirilleen, naaras rakentaa ruovikkoon kuppimaisen pesän. Naaras munii kahdesta viiteen vihertävää munaa.
Konstantin Saradžev

Konstantin Solomonovitš Saradžev (; 8. lokakuuta 1877 Derbent – 22. heinäkuuta 1954 Jerevan) oli armenialainen kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Saradžev opiskeli Moskovan konservatoriossa viulunsoittoa Jan Hřímalýn johdolla ja valmistui vuonna 1898. Hänen opettajiaan konservatoriossa olivat myös Sergei Tanejev, Vasili Safonov, Nikolai Kaškin, Georgi Konjus ja Mihail Ippolitov-Ivanov. Saradžev lähti Prahaan suorittamaan täydentäviä opintoja Otakar Ševčíkin johdolla. Hän aloitti vuonna 1900 työskentelyn konserttimestarina Savva Mamontovin yksityisessä venäläisessä oopperassa. Hän aloitti pian myös toimintansa kapellimestarina ja sai orkesterinjohdossa opetusta Arthur Nikischiltä Leipzigissä. Saradžev palasi Venäjälle ja jatkoi työskentelyä viulusolistina, kamarimuusikkona sekä kapellimestarina.
Saradžev erikoistui kapellimestarina neuvostosäveltäjien teosten tulkintaan ja edisti uutta neuvostomusiikkia. Hän oli aktiivinen sekä oopperan että sinfonisen ohjelmiston kapellimestarina. Vuosina 1922–1935 Saradžev oli Moskovan konservatorion orkesterinjohdon opettaja. Vuonna 1935 hän muutti Jerevaniin. Hän oli vuosina 1935–1939 Armenian ooppera- ja balettiteatterin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari. Saradžev työskenteli lisäksi Armenian filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina vuosina 1941–1944. Vuodesta 1936 hän oli opettaja ja vuodesta 1940 johtaja Jerevanin konservatoriossa. Saradževin johdolla opiskelivat muiden muassa Georgi Budagjan, Leo Ginzburg, Sergei Gortšakov, Mark Paverman, Boris Haikin ja Vasili Tselikovski. Saradžev sai Työn sankarin arvonimen vuonna 1921. Hän sai myös Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1946.
Saradžev meni vuonna 1898 naimisiin N. N. Filatovan kanssa. Hänen tyttärensä Kira Saradževa tuli tunnetuksi harpistina ja hänen poikansa Konstantin Konstantinovitš Saradžev kellonsoittajana.
Antoine Cyr

Antoine Cyr on (s. 18. syyskuuta 1998 Gatineau, Kanada) on kanadalainen maastohiihtäjä. Cyrin nykyinen seura on Club Skinouk.
Maailmancup ura.
2020-2021: Maailmancup sija 93 pisteet 19. Normimatkojencup sija 62 pisteet 19. Sprintti cupiin ei osallistunut
2021-2022: Maailmancup sija 55 pisteet 79. Normimatkojencup sija 34 pisteet 66. Sprintti cup sija 68 pisteet 13.
2022-2023: Maailmancup sija 24 pisteet 723. Normimatkojencup sija 20 pisteet 387. Sprintti cup sija 35 pisteet 186
2023-2024 maailmancup sija 10 pisteet 1095. Normimatkojencup sija 18 pisteet 585. Sprintti cup sija 26 pisteet 336 
Lähde:
Eugen Szenkar

Eugen Szenkar (; 9. huhtikuuta 1891 Budapest – 28. maaliskuuta 1977 Düsseldorf) oli unkarilainen kapellimestari.
Szenkar opiskeli alun perin isänsä Nándor Szenkárin johdolla ja sitten Budapestin musiikkiakatemiassa. Hän johti Prahan Deutsches Landestheaterissa (1911–1913), Budapestin Volksoperissa (1913–1915), Salzburgin Mozarteumissa (1915–1916), Altenburgissa (1916–1920), Frankfurt am Mainin oopperassa (1920–1923), Berliinin Volksoperissa (1923–1924) ja Kölnin oopperassa (1924–1933).
Szenkar juutalaisena pakeni Saksasta vuonna 1933 natsien noustua valtaan. Hän lähti alun perin Neuvostoliittoon. Vuodesta 1944 hän johti Brasilian sinfoniaorkesteria Rio de Janeirossa. Szenkar palasi Saksaan vuonna 1950. Hän johti oopperaa Mannheimissa ja Düsseldorfissa. Hän esiintyi myös Tel Avivissa. Szenkar nautti kapellimestarina laajaa arvostusta ennen toista maailmansotaa, mutta jäi sittemmin vähäiselle huomiolle.
Trevian Asset Management

Trevian Asset Management Oy on kaupallisten kiinteistöjen kehittämiseen ja hallinnointiin sekä toimitilojen vuokraukseen erikoistunut kiinteistösijoitus- ja varainhoitoyhtiö.  Yhtiön pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja sillä on viisi muuta toimistoa ympäri Suomea. 
Trevian tarjoaa asiakkailleen räätälöityjä sijoituspalveluita, kuten kiinteistöjen ostoneuvontaa, varainhoitoa ja myyntineuvontaa. Lisäksi Trevian vuokraa itse hallinnoimiaan toimisto-, kauppakeskus-, liiketila-, varasto- ja asuinkiinteistöjä eri puolilla Suomea. Yhtiö toimii kiinteistön omistajille paikallisena kumppanina, halliten yli 1,2 miljardin euron kiinteistövarallisuutta.
Trevian perustettiin vuonna 2012 Helsingissä, ja sen toimitusjohtajana toimii Reima Södervall.
Orcadas

Orcadas on Etelämantereella, Laurie Islandilla sijaitseva Argentiinalle kuuluva tutkimusasema. Se perustettiin vuonna 1904, tehden siitä Etelämantereen vanhimman yhä toiminnassa olevan tutkimusaseman.
Orcadasin tutkimusasema koostuu 11 rakennuksesta, ja sen pinta-ala on noin 4 800 neliömetriä. Se käyttää virrantuotantoon neljää generaattoria, ja kuluttaa vuodessa noin 129 000 litraa polttoainetta ja 1,08 miljoonaa litraa vettä. Asemalla asuu keskimäärin 14 ihmistä talvella ja 45 kesällä.
Orcadasin historia ulottuu 1900-vuosikymmenen alkuun, kun William Speirs Bruce johti skotlantilaista tutkimusretkikuntaa Etelämantereelle vuosina 1902−1904. Kun tutkimus kohdistui Eteläisiin Orkneysaariin, heidän tukikohtanaan toimi vuonna 1903 rakennettu kivirakennus. Rakennus ja sen alue annettiin argentiinalaisille tutkijoille 22. helmikuuta 1904, kun brittiläinen konsuli Buenos Airesissa antoi siihen luvan. Tämän jälkeen sinne asettui useita argentiinalaisia asukkaita.
Hesehotelli

Hesehotellit ovat pikaruokalaketju Hesburgerin perustamia hotelleja Turussa. Hesehotelleja on kaksi: toinen hotelleista sijaitsee 1,5 kilometrin päässä keskustasta Kaskentiellä ja toinen Turun linja-autoasemalla. Hesburger-pikaruokala toimii hotellin vastaanottona. Huoneiden hinnat vaihtelevat 75 eurosta 115 euroon .
Vica

Vica on useiden laajennettujen romaniperheiden yhteisö esimerkiksi Yhdysvalloissa. 
Vica-yhteisössä voi olla jopa 200 jäsentä, ja sillä voi olla oma johtaja ja oma päätöselin, neuvosto.
Vican perustana voi olla sukulaisuus tai orjuuden aikana ollut yhteinen ammattiryhmä, tai uusi Vica voi olla jakautunut liian suureksi muodostuneesta Vicasta.
"Vica"-sana tulee slaavin kielisestä sanasta, joka tarkoittaa sivuhaaraa, versoa. Kalderaš-romanissa käytetään kirjoitusmuotoa "Vica" ja Makedonian arli-romanissa "Fisi".
Lovaran puhujat käyttävät "vica"-sanan sijaan sanaa "Cerha" (teltta).
"Vica"-sanan käytöstä romanien nimissä antaa romanitutkija Ian Hancock esimerkin: "Stanko le Mičosko la Gežako anda le Papinešti vica" (suom. "Stanko Mičon ja Gežan poika Papineštin vicasta").
Guillemette Laurens

Guillemette Laurens (s. 1957 Fontainebleau) on ranskalainen mezzosopraano.
Laurens sai varhaisimman oppinsa isältään. Myöhemmin hän valmistui kunniamaininnoin Toulousen aluekonservatoriosta. Louis Erlo kiinnitti huomionsa Laurensiin tämän ollessa 16-vuotias. Tämän myötä Laurens sai kiinnityksen Opéra-Comiqueen. 20-vuotiaana hän osallistui Opéra-Comiquessa Igor Stravinskyn "Hulttion tien" esitykseen Sylvain Cambrelingin johdolla. Vuonna 1979 Laurens oli mukana perustamassa barokkimusiikkiin erikoistunutta Les Arts Florissants -kokoonpanoa. Hän on esiintynyt myös monien muiden merkittävien barokkikokoonpanojen, kuten La Chapelle Royalen ja Alankomaiden barokkiorkesterin kanssa.
Laurens on tulkinnut ooppera- ja konserttiohjelmistoa keskiajan musiikista oman aikansa ohjelmistoon, kuten János Komives'n ja Roland Auzet'n teoksiin. Hän sai vuonna 2002 Ranskan hallitukselta Ordre des Arts et des Lettres'n "Chevalier"-arvon. Vuonna 2011 Laurens aloitti laulun opettamisen Pariisin Berlioz-konservatoriossa. Hän on opettanut myös Toulousen aluekonservatoriossa.
William Speirs Bruce

William Speirs Bruce (1. elokuuta 1867 Lontoo − 28. lokakuuta 1921 Edinburgh) oli brittiläinen luonnontieteilijä, napa-aluetieteilijä, meritieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hänet tunnetaan tutkimusmatkastaan Etelämantereelle sekä ensimmäisen sääaseman perustamisesta sinne.
Bruce oli skotlantilaisen isänsä fyysikko Samuel Noble Brucen ja walesilaisen äitinsä Maryn (o.s. Lloyd) neljäs lapsi. Hän aloitti lääketieteen opiskelun University College Londonissa vuonna 1887. Hän opiskeli samana kesänä luonnontieteitä Edinburghissa, minkä jälkeen hän päätti jatkaa lääketieteen opiskelua siellä. Samalla hän kiinnostui myös meritieteistä.
Vuosina 1892−1893 Bruce lopetti opintonsa ja matkasi ensimmäistä kertaa Etelämantereelle. Hän oli mukana luonnontieteilijänä ja kirurgina retkikunnassa, joka selvitti valaanpyynnin mahdollisuuksia Etelämantereella. Sen jälkeen hän oli mukana useissa retkikunnissa vuosina 1895−1899, kuten Jackson-Hamsworthin retkikunnasssa vuonna 1897.
Bruce johti retkikuntaa nimeltään "Scottish National Antarctic Expedition" ("SNAE"), joka lähti "Scotia"-aluksella Troonista 2. marraskuuta 1902, ja tutkimusmatka kesti yli 21 kuukautta. Sen tuloksena saatiin paljon ilmastoon liittyviä tutkimustuloksia sekä sääasema. Brucen myöhemmät retket Etelämantereelle eivät tuottaneet merkittäviä tuloksia.
Bruce oli vuodesta 1901 naimisissa Jessie Mackenzien kanssa, ja he saivat pojan ja tyttären. Hän kuoli Edinburghissa 28. lokakuuta 1921.
Paulin Bündgen

Paulin Bündgen (s. 1977 Lyon) on ranskalainen kontratenori.
Bündgen valmistui Lyonin konservatoriosta. Hän täydensi opintojaan Marie-Claude Vallinin, Dominique Vellardin ja Isabelle Eschenbrennerin johdolla. Bündgen on työskennellyt monien vanhan musiikin kokoonpanojen kanssa. Hän on esiintynyt eri puolilla Eurooppaa ja sen ulkopuolella. Hänen oopperaohjelmistoonsa on kuulunut teoksia muiden muassa Francesco Cavallilta, Claudio Monteverdiltä, Stefano Landilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta. Lisäksi Bündgen on tulkinnut oman aikansa ohjelmistoa ja osallistunut kantaesityksiin. Läheistä yhteistyötä hän on tehnyt säveltäjä Jean-Philippe Gouden kanssa. Vuonna 2007 Bündgen julkaisi elektronisen musiikin albumin "Étrange Septembre".
Bündgen perusti vuonna 1999 Céladon-kokoonpanon, joka on erikoistunut keskiajan, renessanssin ja barokin musiikkiin. Hän on tehnyt sen kanssa monia levytyksiä. Bündgen on tehnyt yhteistyötä myös turkkilaisen muusikko Kudsi Ergunerin kanssa.
Bad Aibling

Bad Aibling on kylpyläkaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Siellä harjoitetaan muun muassa lääketeollisuutta.
Maantiede.
Bad Aibling sijaitsee ylänkömaalla Baijerin eteläosassa noin 50 kilometriä Münchenistä kaakkoon.
Historia.
Keltit asuttivat Bad Aiblingin alueen noin vuonna 500 ennen ajanlaskun alkua. Roomalaiset miehittivät alueen vuonna 15 eaa. ja keltit alkoivat roomalaistua. Rooman valtakunnan luhistumisen aikoihin noin 470 jaa. bajuvaarit (baijerilaiset) alkoivat ottaa alueella jalansijaa. Varhaisin kirjallinen maininta Bad Aiblingista on päivätty 13. tammikuuta 804 muodossa Epininga. Rutto ja sodat koettelivat paikkakuntaa, ja kolmikymmenvuotisen sodan loppuvaiheessa kesällä 1648 ruotsalaiset miehittivät alueen. Lisäksi Aibling koki kuusi tuhoisaa tulipaloa 1498–1811. Aiblingin 1800-luku oli kokonaisuutena hyvää aikaa ja paikkakuntaa ympäröiviä soita alettiin hyödyntää matkailumielessä. Bad Aibling sai kaupunkioikeudet 1. huhtikuuta 1933. Toisen maailmansodan lopulla 1944–1945 Yhdysvaltain joukot pommittivat Bad Aiblingia ja kaupunki antautui 1. toukokuuta 1945. Siihen liitettiin maalaiskunnat Ellmosen, Mietraching ja Willing 1970-luvulla.
Bad Aiblingin maamerkki on kirkko Mariä Himmelfahrt, jonka historia alkaa vuodesta 912. Kirkko sijaitsee Hofbergin kukkulalla, kuten myös Schloss Prantseck. Se on alkuaan Prantin suvulle kuulunut linna, jonka historia ulottuu 1500-luvulle.
Talous ja liikenne.
Bad Aiblingin suuria työnantajia ovat B&amp;O Gruppe ja Swiss Caps GmbH. Bad Aiblingissa on kaksi rautatieasemaa. Ne sijaitsevat rataosuudella Holzkirchen–Rosenheim, jota kutsutaan myös nimellä Mangfalltalbahn. Bahnhof Bad Aibling sijaitsee keskustassa. Noin kilometrin siitä kaakkoon sijaitsee rautatiepysäkki Bad Aibling Kurpark. Lähin moottoritie on aivan kaupungin etelärajaa viistävä BAB 8, josta on alemman tieverkon liittymä kaupungin katuverkkoon.
Forlandetin kansallispuisto

Forlandetin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Huippuvuorilla. Siihen kuuluu saari nimeltä Prinssi Kaarlen etumaa (norjaksi "Prins Karls Forland") ja sitä ympäröivät merialueet. Puisto on perustettu vuonna 1973. Sen maa-alueiden pinta-ala on 616 km2 ja merialueiden 4 018 km2. Kasvillisuustyypiltään puisto on tundraa.
Saaren länsirannikolla on rannikkotasanko, mutta itärannalla jäätiköt ulottuvat paikoin rantaviivalle asti. Siellä elää maailman pohjoisin kirjohylkeiden populaatio. Se on myös monien lintulajien pesäpaikka, ja länsiranta on tärkeä lintujen talvehtimisalue.
Kansallispuiston lintulajeista valkoposkihanhi ja pohjankiisla ovat avainlajeja. Pohjoispään Fuglehukenin luodoilla elää 40 000 pohjankiislaa.
Saarelta löytyi rautamalmia 1900-luvun alussa, ja niinpä Norja liitti sen alueisiinsa jo varhain. Siellä on jäänteitä myös valaanpyynnistä ja ansametsästyksestä. Nykyisin useimmat isot alukset kulkevat saaren länsipuolelta – itäpuolella oleva Forlandetinsalmi on matalimmillaan vain neljä metriä syvä. Paikalliset matkailuyrittäjät pääsevät maihin muutamassa kohdassa, ja kansallispuistossa järjestetään opastettuja kävelyretkiä.
Javarusjärvi

Javarusjärvi on matala ylänköjärvi Kemijärven luoteisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 5,1 neliökilometriä. Etäisyys Kemijärven keskustasta on 26 kilometriä luoteeseen.
Maantiede.
Javarusjärvi koostuu selkävedestä, johon työntyy luoteesta pitkä ja kapea Aittaniemi ja pohjoisesta samantyyppinen Pirttiniemi. Etelässä selkävesi kaventuu Morkkaperä-nimiseksi lahdeksi. Järven pohjoisosa koostuu kolmesta leveästä lahdesta: Heinäperä, Pirttilahti ja Kuusilahti. Luoteisosan muodostaa lähes kilometrin pituinen Aittaperä. Vain noin kahdeksan hehtaaria Javarusjärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin piste, noin yhdeksän metriä, sijaitsee järven lounaisosassa.
220 metrin korkeuskäyrä kulkee paikoin varsin kaukana Javarusjärven rantaviivasta. Lähimmillään se on länsirannalla, jossa järvi myös syvenee jyrkimmin. Järven itärantaa myötäilee paikallistie 19793, joka yhtyy yhdystiehen 9613. Teiden varsilla on haja-asutusta. Javarusjärven pohjoisrannalla sijaitsee Javarus-niminen kylä ja kylän itäpuolella sijaitsee Suopankijärvi.
Javarusjärven eteläpuolella sijaitsee useita pieniä metsäjärviä, joiden nimessä on "morkka": Hauta-Morkka, Sorkka-Morkka, Lieju-Morkka ja Taival-Morkka. Niidet vedet laskevat Morkkajokea Javarusjärven Morkkaniemen kohdalle. Luoteesta virtaa Heinäjoki Heinäperään. Idästä virtaa Komionoja, joka yhtyy Hormuojaan. Javarusjärven luusua sijaitsee koillisrannalla, josta alkaa pohjoiseen Suopankijärveen (216,4 metriä mpy) päätyvä nimetön, alle kilometrin pituinen lasku-uoma. Suopankijärven luoteiskolkasta alkaa Javarusjoki, joka virtaa ensin pohjoiseen ja sitten itään ja päätyy Kemijokeen Tapionniemen kylän kohdalla, joka sijaitsee noin 20 kilometriä Javarusjärveltä itään.
Javarusjärven vesitilavuus on 11 505 000 kuutiometriä.
Javarusjärvi (65.353.1.001) kuuluu Javarusjärven alueeseen (65.353), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Javarusjoen valuma-alue (65.35) ja ensimmäinen on Kemijärven–Pelkosenniemen alue (65.3). Javarusjärven alueeseen kuuluu neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Javarusjärvi on laajin. Sitä seuraa noin neliökilometrin laajuinen Komiojärvi sekä Hormulampi ja Keihäslampi, jotka ovat muutaman hehtaarin laajuisia.
Indre Wijdefjordenin kansallispuisto

Indre Wijdefjordenin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Huippuvuorten pohjoisosassa. Siihen kuuluu vuono nimeltä Indre Wijdefjorden ja sitä ympäröivät alueet. Puisto on perustettu vuonna 2005. Sen maa-alueiden pinta-ala on 745 km2 ja merialueiden 382 km2.
Pohjois-eteläsuuntainen vuono jakaa Huippuvuoret melkein kahtia. Sen rannoilla on erityistä arktista aroa, jolle on tyypillistä äärimmäinen kuivuus, emäksinen maaperä ja laajat kasvittomat alueet. Siellä kasvaa harvinaisia kasvilajeja.