tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nicolas Gombert

Nicolas Gombert (n. 1495 – n. 1560) oli flaamilaisen koulukunnan säveltäjä renessanssin ajalla.
Elämäkerta.
Gombert syntyi vuoden 1495 paikkeilla mahdollisesti La Gorguessa. Hänen uskotaan opiskelleen Josquin Desprezin johdolla vuosina 1515–1521. 
Gombertista tuli muusikko Kaarle V:n hovikappeliin vuonna 1526. Hän toimi ainakin laulajana ja mahdollisesti lisäksi säveltäjänä. Hänellä oli myös ura kirkonmiehenä. 
Vielä noin vuosina 1537–1540 Gombert toimi keisarin palveluksessa. Girolamo Cardanon kirjoituksen mukaan hänet tuomittiin pakkotyöhön kaleereilla huostassaan olleen pojan hyväksikäytöstä. Ilmeisesti hän oli vapaana noin 1547. On epäselvää, oliko Gombertilla tämän jälkeen mitään virkoja tai kuinka kauan hän eli. Vuonna 1556 hänen mainittiin olevan vielä elossa, viimeistään 1560-luvun alkuun mennessä hän oli kuollut.
Gombert kirjoitti enimmäkseen polyfonisessa tyylissä. Hänen maalliseen musiikkituotantoonsa kuuluu ennen kaikkea chansoneita. Muu tuotanto käsittää mm. 10 messua, noin 140 motettia ja madrigaalia.
In-Grid

In-Grid (oik. Ingrid Alberini, s. 11. syyskuuta 1973) on italialainen laulaja. Hän on syntynyt Guastallan kaupungissa Pohjois-Italiassa.
Nimensä hän on saanut ruotsalaiselta näyttelijältä Ingrid Bergmanilta. Yksi hänen tunnetuimmista hiteistään on ”Tu es foutu”, joka oli iso hitti Euroopassa, Australiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Yhdysvalloissa. In-Grid on myös levyttänyt omia versioitaan muun muassa Édith Piafin kappaleista.
Mayreth Söderholm

Mayreth Söderholm (s. 1970) on suomalainen näyttelijä sekä palkittu copywriter ja käsikirjoittaja. 
Hän on esiintynyt televisiosarjoissa kuten Kotikatu. Salatut elämät ja Seitsemän, sekä lyhytelokuvissa.
Söderholm on käsikirjoittanut useita Bob Helsingin ja Yleisradion palkittuja mainosfilmejä.
Rodolphe Kreutzer

Rodolphe Kreutzer (16. marraskuuta 1766 Versailles – 6. tammikuuta 1831 Geneve) oli ranskalainen säveltäjä, viulisti, pedagogi ja kapellimestari. 
Kreutzer sai musiikin opetusta isältään sekä Anton Stamitzilta. Kuultuaan Kreutzerin esiintymisen Wienissä Ludwig van Beethoven omisti yhdeksännen viulusonaattinsa hänelle. Kreutzer toimi myöhemmällä urallaan kapellimestarina oopperassa.
Kreutzer toimi viulunsoiton professorina Pariisin konservatoriossa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu mm. yhdeksäntoista viulukonserttoa ja nelisenkymmentä oopperaa. Kenties parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan teoksestaan "42 études ou caprices", joita käytetään monesti opetustarkoituksessa.
Gérard Grisey

Gérard Grisey (17. kesäkuuta 1946 – 11. marraskuuta 1998) oli ranskalainen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Grisey opiskeli Olivier Messiaenin johdolla Pariisin konservatoriossa ja sai Prix de Romen. Hän sai myöhemmin opetusta lisäksi Karlheinz Stockhausenilta, György Ligetiltä ja Iannis Xenakikselta.
Grisey kuoli Pariisissa 52-vuotiaana. Hänen tunnettuja teoksiaan ovat mm. "Vortex Temporum", "Talea" ja "Dérives".
Pazuzu

Pazuzu on assyrialaisessa ja babylonialaisessa mytologiassa tuulten demonien kuningas ja Hanbi-jumalan poika. Pazuzu edustaa myös lounaistuulta. Pazuzu kuvattiin usein osittain ihmis- ja osittain eläinhahmoisena. Sillä oli usein esimerkiksi leijonan tai koiran pää, miehen ruumis, skorpionin häntä ja käärmemäinen penis. Pazuzu kuvattiin usein oikea käsi osoittamassa ylöspäin ja vasen alaspäin. Symbolilla on ollut vanha okkultistinen merkitys: ”kuten ylhäällä, niin myös alhaalla”.
Pazuzu hallitsi lounaistuulta, joka tunnettiin kuivuuden ja nälänhädän tuojana kuivina kausina ja heinäsirkkojen tuojana sateisina kausina. Toisaalta Pazuzu suojeli ihmisiä rutolta ja muilta pahoilta voimilta, etenkin pahalta jumalattarelta Lamashtulta.
Populaarikulttuurissa.
Pazuzu esiintyy William Peter Blattyn kauhuromaanissa "Manaaja" ja sen elokuvasovituksessa. Tarinan alussa isä Merrin löytää Pazuzua kuvaavan esineen arkeologiselta kaivauspaikalta Pohjois-Irakista. Myöhemmin demoni riivaa pikkutytön Yhdysvalloissa. Pazuzu on suomalaisen Oranssi Pazuzu -yhtyeen nimessä.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2002

XIX talviolympialaiset järjestettiin vuonna 2002 Salt Lake Cityssä, Yhdysvalloissa. Alppihiihdossa järjestettiin kymmenen kilpailutapahtumaa.
Miehet.
Syöksy.
Ajankohta: 10. helmikuuta 2002
Supersuurpujottelu.
Ajankohta: 16. helmikuuta 2002
Suurpujottelu.
Ajankohta: 21. helmikuuta 2002
Pujottelu.
Ajankohta: 23. helmikuuta 2002
Yhdistetty.
Ajankohta: 13. helmikuuta 2002
Naiset.
Syöksy.
Ajankohta: 12. helmikuuta 2002
Supersuurpujottelu.
Ajankohta: 17. helmikuuta 2002
Suurpujottelu.
Ajankohta: 22. helmikuuta 2002
Pujottelu.
Ajankohta: 20. helmikuuta 2002
Yhdistetty.
Ajankohta: 14. helmikuuta 2002
Hallelujah Rock'n'Rollah

Hallelujah Rock'n'Rollah on The Flaming Sideburns -yhtyeen ensimmäinen varsinainen studioalbumi. Levy äänitettiin alkuvuodesta 2001, ja se julkaistiin kesäkuussa 2001. Tanskalainen Bad Afro julkaisi albumin Euroopassa. Yhdysvaltalainen Jetset Records julkaisi levyn uudella nimellä Save Rock'n'Roll ja uudella kannella varustettuna Yhdysvalloissa syksyllä 2002. Hallelujah Rock'n'Rollah nousi Suomen albumilistan sijalle 12.
Levyn ensimmäinen single oli Street Survivor, jonka jälkeen singleillä julkaistiin myös Loose My Soul, Up In Flames, World Domination ja Flowers.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun yhdeksänneksi parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Sky Pilots

Sky Pilots on The Flaming Sideburns -yhtyeen toinen studioalbumi. Levy äänitettiin vuosina 2002–2003, ja se julkaistiin keväällä 2003. Euroopassa levyn julkaisi Spinefarm, Yhdysvalloissa Jetset Records ja Venäjällä Soyuz. Levyn vinyyliversion julkaisi saksalainen Bitzcore.
Levyltä julkaistiin singleinä ”Let Me Take You Far”, ”Since the Beginning” ja ”Save Rock'n'Roll”. Sky Pilots nousi Suomen albumilistan sijalle 6. Single ”Let Me Take You Far” nousi singlelistan sijalle 2. 
Albumi sisältää cover-version Roky Ericksonin kappaleesta ”The Interpreter”.
Keys to the Highway

Keys to the Highway on The Flaming Sideburns -yhtyeen kolmas studioalbumi. Levy äänitettiin kesällä 2006 ja julkaistiin tammikuussa 2007. Levyn julkaisi Suomessa Spinefarm ja muualla Euroopassa Bitzcore. Levyn on tuottanut Pentti Dassum.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Klaus Flaming

Klaus Flaming (oik. Klaus Lehtevä, s. 21. joulukuuta 1958 Helsinki) on eläköitynyt suomalainen radiojuontaja. Hän aloitti radiouransa Yleisradiossa vuonna 1988, ja oli mukana Radiomafian toiminnassa kanavan perustamisesta sen lopettamiseen saakka. Flaming aloitti Yleisradiossa ensin postimiehenä vuonna 1974, ja asepalveluksen suoritettuaan hän palasi Yleisradion palvelukseen vahtimestariksi. Radiomafian perustamisesta lähtien hän teki radio-ohjelmia freelancerina toimien edelleen virallisesti vahtimestarina.
Flaming juonsi vuosina 1990–2006 Radiomafiassa ja sen seuraajassa, YleX:ssä, "Metalliliitto"-nimistä radio-ohjelmaa 772 lähetyksen verran. Täysipäiväinen musiikkitoimittaja Flamingista tuli vasta tammikuussa 2007 hänen siirryttyään Yleisradiosta Nelonen Median Radio Rock -kanavalle, jossa hän aluksi juonsi maanantaista torstaihin kello 20–22 lähetettyä erikoisohjelmaansa, jonka soittolistoissa oli joka päivänä eri teema. Flaming juonsi myös Radio Rockin "100 Rockin legendaa - Eihän sitä koskaan tiedä" -ohjelmaa.
Vuoden 2007 Finnish Metal Expo -tapahtumassa Flaming sai Imperiumi-palkinnon, joka myönnettiin raskaasta elämäntyöstä.
Flaming ilmoitti jäävänsä vuoden 2023 lopussa eläkkeelle juontotehtävistä. Hän juonsi viimeisen lähetyksensä Radio Rockilla 31. joulukuuta 2023.
It’s Time to Testify... Brothers and Sisters

It's Time to Testify ... Brothers and Sisters on kokoelma The Flaming Sideburns -yhtyeen levytyksistä vuosilta 1996-1998. Siltä löytyy kappaleita yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä singleltä sekä mini-albumilta It's Time to Testify, jotka kaikki julkaistiin alun perin vain vinyylinä. Muualla julkaisemattomia levyn kappaleista ovat Sugar Ain’t That Sweet ja Action Woman.
Albumin julkaisi vuonna 1999 tanskalainen Bad Afro, minkä lisäksi Safety Pin julkaisi kokoelman kuvalevynä Espanjassa ja Humber vinyylinä Australiassa.
Olli Järvinen

Olli Juhani Järvinen (3. lokakuuta 1950 Jyväskylä – 29. marraskuuta 1990 Helsinki) oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori ja Suomen Akatemian tutkijaprofessori. 
Olli Järvinen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1969 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1973. Filosofian tohtoriksi Järvinen väitteli vuonna 1980. Vuonna 1981 Järvinen nimitettiin Helsingin yliopiston ekologis-morfologisen eläintieteen professoriksi ja vuonna 1988 Suomen Akatemian tutkijaprofessoriksi. Järvinen oli modernin ekologian uranuurtaja Suomessa. Hänen erikoisalojaan olivat linnustotutkimukset ja sukupuuttojen eliömaantiede.
Helsingin yliopiston Bio- ja ympäristötieteiden laitoksen jatko-opiskelijoiden Kevätsymposiossa (Spring Symposium) parhaan esityksen pitäjälle vuodesta 1992 alkaen jaettu Ollin palkinto (Olli's Prize) on nimetty O. Järvisen mukaan. Palkintosumma on tarkoitettu ulkomaiseen tieteelliseen kokoukseen osallistumisesta koituvien kulujen kattamiseksi.
Järvisen yhdessä Kaarina Miettisen kanssa kirjoittama luonnonsuojelubiologian oppikirja "Sammuuko suuri suku?" (ruots. "Sista paret ut?") oli 1990-luvulla yksi biologian yhteisvalinnan pääsykoekirjoista.
Kupittaan urheiluhalli

Kupittaan urheiluhalli on Turussa Kupittaalla sijaitseva monitoimihalli. Hallissa voi harrastaa yleisurheilua, ammuntaa ja keilailua. Rakennuksessa sijaitsee myös kuntosali. Urheiluhallissa on 170 metriä pitkä kiertävä rata ja yksi 100 metrin suora. Keilahallissa on 16 rataa. Kuntosalissa on kaksi soutulaitetta. Halli valmistui vuonna 1971.
Frank Bello

Frank Bello (s. 9. heinäkuuta 1965 Bronx, New York, Yhdysvallat) on Anthrax-yhtyeen basisti. Hän korvasi yhtyeen entisen basistin Dan Lilkerin "Spreading the Disease" -albumin (1985) äänitysten aikana.
Bello jätti Anthraxin huhtikuussa 2004, jolloin hän liittyi yhtyeeseen Helmet. Hän liittyi kuitenkin takaisin Anthraxiin maaliskuussa 2005 reunion-kokoonpanoon, joka koostui hänestä, Scott Ianista, Joey Belladonnasta, Charlie Benantesta, ja Dan Spitzistä. Bellolla on oma Fenderin tuottama nimikkobassonsa.
Bello tunnetaan energisestä lavaesiintymisestä, jossa hän omien sanojensa mukaan ”hyppii kuin idiootti”.
Matti Toivonen

Matti Toivonen (s. 21. elokuuta 1964 Kokemäki) on suomalainen toimittaja, laulaja, rumpali ja humoristi. Hänet tunnetaan muun muassa Alivaltiosihteeri-yhtyeestä ja samannimisestä tv-sketsisarjasta. Toivonen liittyi Alivaltiosihteeriin vuonna 1990, ja hän toimii yhä harvakseltaan keikkailevan yhtyeen laulusolistina. Muista Alivaltiosihteerin jäsenistä poiketen Toivonen ei kuitenkaan ollut mukana vuosina 1990–2017 lähetetyssä radiohupailussa "Alivaltiosihteeri – Suomen virallinen ohjelma". 
Toivonen toimii nykyisin Yleisradion "Puoli seitsemän -"ohjelman toimittajana. Hän on toiminut myös Yleisradion tv-uutisten kotimaan toimittajana ja ollut mukana tekemässä MTV3:lle ohjelmia "Lööpin takana", "Suuret setelit", "Saldo" ja "Kauppalehden talousuutiset".
Matti Toivonen asuu nykyisin Helsingissä.
Tuulikaappi

Tuulikaappi eli välieteinen on kahden peräkkäisen ulko-oven väliin jäävä tila. Tilan tarkoitus on vähentää ilman liikettä ja lämmön siirtymistä.
Tuulikaappi estää vedon tunnetta oleskeluvyöhykkeellä asunnossa ulko-ovea avattaessa. Se parantaa myös lämpötaloutta; lämmintä sisäilmaa virtaa ulos vähemmän ulko-ovea aukaistaessa.
Tuulikaappi on muuntunut ajan myötä "kuistista" ja "porstuasta", sisäänkäynnin edessä olevasta lämmittämättömästä etutilasta. Kuisteja alettiin Suomessa rakentaa Ruotsista tulleiden vaikutteiden pohjalta ensin länsisuomalaisiin taloihin: varhaisin maininta kuistista on Kokemäen kartanosta vuodelta 1641.. Nykyrakentamisessa tuulikaapista usein luovutaan; ulko-ovien parantuneen lämmöneristyskyvyn myötä ne ovat jääneet pitkälti tarpeettomiksi. 
Julkisissa ja liikerakennuksissa tuulikaappi korvataan usein pyöröovella tai puhaltamalla oviaukon eteen lämmin "ilmaverho". Tämä on lämmitetty ilmavirta, joka estää kylmää ilmaa virtaamasta tilan sisäpuolelle. Sellaista käytetään mm. teollisuusrakennuksissa ja tavarataloissa.
Planckin paine

Planckin paine on paineen yksikkö, jota merkitään pP. Planckin paine on johdettu Planckin perusyksiköistä kaavalla, 
formula_1 4,633 × 10113 Pa
jossa formula_2 on Planckin voima, formula_3 on valonnopeus tyhjiössä, formula_4 on Diracin vakio ja formula_5 on yleinen gravitaatiovakio.
Landbo

Landbo on Helsingin Ultunan kaupunginosaan kuuluva osa-alue. Rakennuskanta muodostuu lähinnä omakotitaloista, joiden suunnittelussa on ollut asukkailla vapaat kädet. Alueella sijaitsee päiväkoti (suomen- ja ruotsinkieliset ryhmät). Landbon osa-alueella asuu 679 henkeä (31.12.2024).
Landbossa toimii aktiivinen asukasyhdistys, joka järjestää vuosittain useita alueen asukkaille suunnattuja tapahtumia (mm. syysjuhla, lasten disco, talvirieha, myyjäiset) sekä kehittää lasten ja nuorten harrastusmahdollisuuksia.
Landbo lukeutuu ennen Sipooseen kuuluneeseen Östersundomin alueeseen, nykyiseen Östersundomin peruspiiriin, joka liitettiin Helsinkiin 1. tammikuuta 2009. Helsingin esitettyä alueliitosta valtioneuvosto päätti 28. kesäkuuta 2007 hyväksyä selvitysmiehen esityksen mukaisen alueliitoksen.
Landbolla on oma moottoritieliittymä (nro 54) valtatie 7:ltä. Kaupunginosaan liikennöi myös Itäkeskuksesta Helsingin sisäinen linja 831(K).
Cape Race

Cape Race on maantieteellinen piste Kanadassa Newfoundlandin provinssissa sijaitsevan Avalonin niemimaan kaakkoisnurkassa. Nimen arvellaan juontuvan alkuperäisestä portugalinkielisestä nimestä "Raso". 
Cape Race ilmestyi 1500-luvun alussa karttoihin nimellä "Cape Raso", joka taas saattaa juontua samannimisestä niemestä Tagusjoen suulla Portugalissa. Paikalla sijaitsee myös majakka, joka tuli tunnetuksi vastaanotettuaan RMS Titanicin hätäkutsun.
Avaruuskappale

Avaruuskappale on kolmiulotteinen, äärellinen eli suljettu kappale. Avaruuskappaleen rajaa kaksiulotteinen pinta. Avaruuskappale on äärellinen, joten esimerkiksi tason halkaiseman avaruuden kaksi eri puoliskoa eivät ole avaruuskappaleita, sillä ne ovat äärettömän kokoisia. Sääntönä voi pitää myös sitä, että avaruuskappaleesta voi aina, ainakin teoriassa, laskea sen tilavuuden.
Avaruuskappaleita ovat muun muassa pallot ja monitahokkaat.
Bruce Fairbairn

Bruce Fairbairn (30. joulukuuta 1949 Vancouver, Kanada – 17. toukokuuta 1999) oli musiikkituottaja 1980- ja 1990-luvuilla. Hän tuotti muun muassa Bon Jovin ja Aerosmithin levyjä.
Ura.
Fairbairn oppi soittamaan trumpettia jo pienenä ja soitti teini-ikäisenä paikallisissa R&amp;B-yhtyeissä. 1970-luvun lopulla hän oli perustamassa kanadalaista Prism-yhtyettä. Loverboyn esikoisalbumi lanseerasi kansainvälisiä hittejä, kuten ”Turn Me Loose” ja ”The Kid Is Hot Tonite”. "The Revölution by Night" (1983) ja "The Blitz" (1984) tekivät Fairbairnista tunnetun hard rock -tuottajan. Vuonna 1986 hän tuotti Bon Jovin albumin "Slippery When Wet", joka myi yli 12 miljoonaa kappaletta. Fairbairnin viimeiseksi tuotannoksi jäi Yesin albumi "The Ladder".
Fairbairn sai urallaan kolme vuoden tuottajan Juno-palkintoa.
Antonio da Cividale

Antonio da Cividale eli Antonius de Civitate Austrie oli varhainen renessanssisäveltäjä, joka vaikutti Italiassa 1300-luvun lopussa ja 1400-luvun alussa. 
Cividale oli dominikaanimunkki. Säveltäjän nimestä on päätelty hänen olleen kotoisin Cividale del Friulista. Vuonna 1392 hän liittyi munkkiluostariin Venetsiassa. Hänestä tuli myöhemmin luostarin johtaja, ja ennen vuotta 1414 Cividale oli muuttanut Firenzeen. Vuonna 1420 hänen uskotaan lähteneen Roomaan, ja vuoden 1421 jälkeisestä ajasta Cividalen elämässä ei ole tietoa. 
Cividalen sävellystuotantoon kuuluu sekä maallista että hengellistä vokaalimusiikkia. Hengellisistä teoksista on säilynyt messu- ja motettimusiikkia, lisäksi maallisista teoksista kolme rondeauta, kolme virelaita sekä yksi balladi. Rondeaut ja virelait ovat ranskaksi.
Nils Rinkama

Nils "Nisse" Rikhard Rinkama, vuoteen 1935 Ringbom (4. joulukuuta 1920 Pori – 12. elokuuta 1961 Cadiz Espanja) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Henkilöhistoria.
Nils Rinkaman vanhemmat olivat kauppias, muusikko Niilo Rikhard Rinkama ja Dagmar Salminen. Rinkama tuli ylioppilaaksi 1940 ja opiskeli musiikkia Helsingin yliopistossa 1945–1946 ja Sibelius-Akatemiassa 1938–1939 ja 1945–1947, pääaineena huilunsoitto. Pianonsoittoa hän opiskeli Kerstin Karstenin ja Martti Paavolan johdolla. Rinkama toimi Suomalaisen oopperan kapellimestarina vuodesta 1946. Vakinaiseksi kapellimestariksi oopperaan Rinkama kiinnitettiin vuonna 1953. Orkesterien johtamisen ja sävellystyön lisäksi hän toimi myös konserttien säestäjänä ja johtajana Suomessa ja ulkomailla. Rinkama kuoli sydänkohtaukseen kesken oopperan baletin työmatkaa Espanjassa. Rinkama on haudattu vaimoineen Käppärän hautausmaalle Poriin.
Nils Rinkaman puoliso vuodesta 1943 oli Irja Tuulikki Harju. Heidän poikansa oli lakimies Riku Rinkama.
Antonius Romanus

Antonius Romanus oli italialainen renessanssiajan säveltäjä 1400-luvun alussa. 
Romanus oli ilmeisesti kotoisin Roomasta ja vuosina 1420–1432 oli laulajana Basilica di San Marcossa Venetsiassa. Hän sai sävellystuotantoonsa vaikutteita ainakin Johannes Ciconialta. 
Romanukselta on säilynyt kuusi hengellistä teosta: 
Säveltäjän vaiheista vuoden 1432 jälkeen ei ole tietoa. Häneltä on säilynyt messu- ja motettiteosten lisäksi yksi maallinen sävellys, ballata "Deh s'i t'amo con fede". Romanuksen tuotannolla uskotaan olleen vaikutusta Guillaume Dufayn myöhempiin teoksiin.
Arnold de Lantins

Arnold de Lantins oli flaamilaisen koulukunnan säveltäjä, jonka tuotannossa on piirteitä myöhäisestä keskiajan musiikista ja varhaisesta renessanssimusiikista.
Lantins oli kotoisin Flanderista tai sen lähialueilta. Hän oli ilmeisesti 1420-luvun alussa Malatesta-suvun palveluksessa Riminissä tai Pesarossa. Guillaume Dufay mainitsi säveltäjän vuosien 1420 ja 1424 väliltä peräisin olevan rondeaun tekstissä. 
Lantins oli Venetsiassa 1428 ja Roomassa 1431. Jälkimmäisessä kaupungissa hän toimi yhdessä Dufayn kanssa laulajana paavillisessa kuorossa. Roomassa vietetyn puolen vuoden jälkeen Lantinsin liikkeistä ei ole tietoa. 
Arnoldin mahdollisista sukulaisuussuhteista 1400-luvun säveltäjä Hugo de Lantinsiin ei ole varmuutta. Säilyneeseen tuotantoon kuuluu mm. motetti "Tota pulchra es", ainakin yksi kokonainen messu, balladeja ja rondeau-kappaleita.
Samuel Gottlieb Gmelin

Samuel Gottlieb Gmelin (4. heinäkuuta 1744 Tübingen – 27. kesäkuuta 1774 Achmetkend) oli saksalainen lääkäri, kasvitieteilijä, ornitologi ja tutkimusmatkailija.
Samuel Gmelin syntyi 1744 Tübingenissä kuuluisaan luonnontutkijasukuun. Hänen isänsä Johann Conrad Gmelin oli apteekkari ja kirurgi. Hänen setänä Johann Georg Gmelin oli kasvi- ja maantieteilijä. 
Gmelin sai 19-vuotiaana tutkimuksella "Arzneygelahrtheit" tohtorin arvon Leidenin yliopistossa. Asuessaan Hollannissa Gmelin kiinnostui levistä.
Katariina suuri kutsui Gmelinin vuonna 1766 kasvitieteen professorin virkaan Pietariin. Seuraavana vuonna hän lähti ensimmäiselle tutkimusretkelle Venäjän luonnonhistoriaa tutkimaan. Hän kartoitti Volgan ja Donin sekä Kaspianmeren länsi- ja itärannat. Toisella tutkimusmatkalla sinne hän jäi 1774 tsaitakien vangiksi ja kuoli samana vuonna.
Vuonna 1768 Gmelin julkaisi ensimmäisen meribiologiaa käsittelevän teoksen "Historia Fucorum", jossa hän paneutui etenkin leviin ja niiden nimeämiseen Linnén luoman binominimijärjestelmän perusteella. Kirja sisältää yksityiskohtaisia kuvia muun muassa merilevästä. Gmelinin luomat levien nimet eivät kuitenkaan ole enää nykyisin käytössä (Dixon &amp; Irvine, 1970). Hänen retkiensä tulokset on julkaistu "Reise durch Russland zur untersuchung der drey natur-reiche" teoksessa (1770–1784, 4 osaa). Peter Simon Pallas kustansi sarjan viimeisen osan.
Vaikka Gmelin oli kasvitieteilijä, hän nimesi ja kuvaili myös lintuja, muun muassa arosuohaukan, mustaleppälinnun, kiinankottaraisen ja taigasirkun.
Gmelin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä S.G.Gmel..
Toisella tutkimusmatkallaan Kaukasuksella Gmelin joutui Khan Amir Hamsan vangiksi ja kuoli Achmetkendissä epäinhimillisen kohtelun takia 29-vuotiaana.
Gmelin muistomerkki on Dagestanissa Kajakent-nimisessä kylässä.
Bartolomeo da Bologna

Bartolomeo da Bologna oli italialainen säveltäjä 1400-luvun alkupuolella.
Bartolomeo oli kotoisin Bolognasta tai sen läheltä ja vietti osan elämästään Ferrarassa. Hän oli benediktiini, jonka tiedetään varmuudella olleen Ferrarassa urkurina vuonna 1407. Hänet on mainittu olleen elossa vielä alkuvuodesta 1427, mutta tätä myöhemmästä ajasta ei ole tietoa.
Teoksia.
Bartolomeo da Bolognalta on säilynyt seitsemän teosta:
Annie Oakley

Annie Oakley (oik. Phoebe Ann Mosey, 13. elokuuta 1860 – 3. marraskuuta 1926) oli yhdysvaltalainen tarkka-ampuja, joka myös toimi eräänlaisena ”show-ampujana” muun muassa Buffalo Billin Villin lännen sirkuksessa. Jotkut tuntevat Oakleyn nimellä Annie mestariampuja hänestä tehdyn musikaalin mukaisesti.
Elämä.
Oakley, alkuperäiseltä nimeltään Phoebe Ann Mosey, syntyi North Starin kylässä Darken piirikunnassa, Ohiossa 13. elokuuta vuonna 1860. Hänen vanhempansa Susan ja Jacob Mosey olivat alkujaan kotoisin Pennsylvaniasta. Annie oli viides perheen seitsemästä lapsesta. Hänen isänsä kuoli kuusi vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen. Susan-äiti meni uudelleen naimisiin ja sai lapsen uuden miehensä kanssa. Hän jäi kuitenkin uudelleen leskeksi ja joutui lähettämään lapsensa kotoaan. Oakley joutui työskentelemään paikalliselle köyhälle farmille, jossa häntä pahoinpideltiin ja hyväksikäytettiin sekä fyysisesti että henkisesti. Hänen palatessaan kotiin oli äiti mennyt jo kolmannen kerran naimisiin. 
Koska perhe oli köyhä, ei Oakley voinut käydä säännöllisesti koulussa. Hän ei nuoruusvuosinaan edes osannut kirjoittaa omaa sukunimeään. Hän myös aloitti metsästyksen 9-vuotiaana voidakseen hankkia syötävää äidilleen ja sisaruksilleen. Suurimman osan metsästämästään riistasta Oakley kuitenkin myi paikallisille. Hän alkoi myös saada mainetta tarkka-ampujana. 21-vuotiaana hän voitti ampumakilpailussa kuulun ampujan Francis ”Frank” E. Butlerin. He menivät naimisiin vuotta myöhemmin vuonna 1882 ja muuttivat Cincinnatiin.
Aluksi Oakley, joka otti taiteilijanimensä kotikaupunkinsa Cincinnatin Oakley-nimisestä naapurustosta, toimi miehensä apulaisena tämän omassa show’ssa. Pian Butler kuitenkin tajusi vaimonsa olevan heistä kahdesta lahjakkaampi. Butler ryhtyi vuorostaan Oakleyn avustajaksi ja manageriksi. He liittyivät vuonna 1885 Buffalo Bill Codyn Villin lännen show’hun, jossa Annie sai lempinimen ”Little Sure Shot” kanssaesiintyjältään Istuvalta Härältä.
Buffalo Billin kanssa Oakley kiersi myös Eurooppaa ja esiintyi muun muassa kuningatar Viktorialle ja muille hallitsijoille. Oakleyn sanottiin olleen niin taitava, että hän kykeni ampumaan tuhkat myöhemmän Saksan keisarin Vilhelm II:n suussaan pitämästä sikarista. Vuonna 1901 hän loukkaantui pahasti rautatieonnettomuudessa ja jätti saamiensa vammojen takia Buffalo Billin show’n. Seuraavat vuodet hän esiintyi hänelle varta vasten kirjoitetussa näytelmässä "The Western Girl".
Annie Oakley kuoli 3. marraskuuta vuonna 1926. Hänen kuolinsyykseen on pitkään arveltu B12-vitamiinin puutoksesta aiheutunutta anemiaa, mutta myöhemmin kuolinsyyksi on epäilty myös lyijymyrkytystä pitkäaikaisen altistumisen seurauksena. Hänet haudattiin Greenvilleen, Ohioon. Frank Butler, Annien 74-vuotias aviomies, oli musertunut vaimonsa kuolemasta ja kuoli itsekin vain 18 päivää tämän kuoleman jälkeen.
Gif-animaatioina, Annie Oakley ampuu
Max Bentley

Maxwell Herbert Lloyd Bentley (1. maaliskuuta 1920 Delisle, Saskatchewan, Kanada – 19. tammikuuta 1984) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hyökkääjänä pelanneen Bentleyn seuroja olivat National Hockey Leaguen Chicago Black Hawks, Toronto Maple Leafs ja New York Rangers.
Vuonna 1947 hänet myytiin Maple Leafsiin yhdessä Gus Bodnariin vaihdetun Cy Thomasin sekä Bud Poilen, Gaye Stewartin, Ernie Dickensin ja Bob Goldhamin kanssa. Kauppa osoittautui kannattavaksi Leafsille, joka voitti kolme seuraavina neljänä kautena jaetuista Stanley Cupeista. Chicago Blackhawks taas vajosi liigan alakertaan lähes vuosikymmeneksi.
Hänen muodosti veljensä Doug Bentleyn ja Bill Mosienkon kanssa niin sanotun "Pony Line" -ketjun Chicagossa. Bentley teki NHL historiaa kaudella 1942–43 pelatessaan samassa ketjussa veljiensä Dougin ja Regin kanssa. Ketju oli NHL:n historian ensimmäinen kolmen veljeksen muodostama ketju.
Mustatetra

Mustatetra ("Gymnocorymbus ternetzi") on eteläamerikkalainen amerikantetrojen heimoon kuuluva kala, joka on myös suosittu ja melko helppohoitoinen akvaariokalana. 
Koko ja ulkonäkö.
Mustatetra on mustavalkoraitainen tetra. Useimpien sukulaistensa tavoin se on sivuilta litistynyt parvikala. Mustatetra on yleensä nuorempana tummemman värinen ja väri hiipuu vanhempana. Se voi elää jopa kahdeksanvuotiaaksi. Naaraat tunnistaa siitä, että niiden evät myötäilevät niiden alavatsaa, kun taas koiraiden evät ovat isommat. Kutevan naaraan huomaa sen pulleasta mahasta.
Alkuperä.
Mustatetra kuuluu eteläamerikkalaisiin tetrakaloihin. Mustatetra on kotoisin Paraguay-joelta, enimmäkseen Bolivian alueelta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Mustatetraa on helppo viljellä. Laji uiskentelee akvaarion keskikerroksessa, josta yksilöt voivat myös varata pieniä reviireitä itselleen. Viljely onnistuu hyvin, kun kaloille tarjoaa vaihtelevaa ruokaa ja pitää lämpötilan noin 26 °C:ssa. Mustatetra on parvikala. Koska mustatetra on isommanpuoleinen tetra, riittää parveksi 7–10 yksilöä. Akvaarion minimikoko sata litraa.
Vesiolot ja ravinto.
Mustatetrat viihtyvät luonnossa vesissä, joissa on paljon kasvillisuutta ja juurakoita. Siksi ne viihtyvät akvaario-oloissakin paremmin, kun niille suodaan vastaavanlaisia piilopaikkoja. Mustatetralle kelpaa kaikenlainen ruoka. Mustatetran suosikkiruokaa ovat elävät hyttyset.
Leviraattiavioliitto

Leviraattiavioliitto eli lankousavioliitto on avioliitto, jossa lapsettomaksi jääneestä avioliitosta kuolleen miehen leski menee naimisiin lankonsa (puolison veljen) kanssa turvatakseen kuolleen veljen suvun jatkumisen. Menettely oli yleinen juutalaisten keskuudessa, mutta laajalti käytössä myös muiden kansojen keskuudessa. 
Usein leviraattiin sisältyy piirre, että uudessa avioliitossa syntyvän ensimmäisen pojan nimeksi annetaan velivainajan nimi. Sana leviraatti on uudismuodoste myöhäislatinan "levir"-sanasta, joka tarkoittaa lankoa. Vanhassa testamentissa leviraattiavioliitto mainitaan Viidennessä Mooseksen kirjassa (25:5–10). Menettelyä pidettiin tärkeänä miehen puolen suvun jatkuvuuden ja erityisesti perinnön säilyttämisen kannalta. Uudessa avioliitossa syntyneitä lapsia pidettiin kuolleen miehen lapsina. Tällainen avioitumismenettely on ollut käytössä useilla muillakin kansoilla kuin muinaisilla israelilaisilla.
Tämän tyyppinen avioliitto on yleisimpiä klaaniyhteiskunnissa, joissa sisäryhmäavioliittoisuus eli endogamia on olennainen osa yhteiskuntaa, esimerkiksi punjabeilla, juutalaisilla, hunneilla (xiongnut), mongoleilla ja tiibetiläisillä. 
Sororaattiavioliitto eli kälyavioliitto on leviraatin kaltainen avioliittomuoto, jossa leskeksi jääneellä miehellä on oikeus tai velvollisuus mennä naimisiin kuolleen vaimonsa sisaren eli kälyn kanssa. Sana sororaatti tulee latinan "soror"-sanasta, joka tarkoittaa sisarta.
Stripped (Christina Aguileran albumi)

Stripped on yhdysvaltalaisen poplaulajan Christina Aguileran lokakuussa 2002 julkaistu albumi. Levyn tyyli on huomattavasti Aguileran aikaisempia levyjä rohkeampi niin kansikuvaltaan, sanoituksiltaan kuin sävellyksiltäänkin.
Levyn ensimmäinen singlejulkaisu oli "Dirrty", joka on Aguileran suurimpia hittejä. Sen räväkkä ja vahvasti seksuaalinen video herätti vanhempien keskuudessa paljon keskustelua ja kohua. Yhdysvalloissa single ylsi Billboard Hot 100 -listalla vain sijalle 48. Seuraava singlejulkaisu ”Beautiful” menestyi hyvin useassa maassa, myös Yhdysvalloissa, jossa se nousi Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan kakkoseksi. Kappaletta pidetään yhtenä Aguileran nimikkokappaleista. Albumilta julkaistiin myös singlet ”Fighter”, ”Can't Hold Us Down” ja ”The Voice Within”.
Albumia on myyty Yhdysvalloissa yli neljä miljoonaa kappaletta. Singlejä ”Beautiful” ja ”Hurt” on kumpaakin myyty maassa digitaalisesti yli miljoona kappaletta.
Kappaleet.
"Stripped" – 20th Anniversary Edition
&lt;br&gt;
Pak 40

PaK 40 eli 7,5 cm Panzerabwehrkanone 40 (L/46) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen 75 mm panssarintorjuntatykki.
Kehittäminen.
Rheinmetall-Borsig AG aloitti aseen suunnittelun jo ennen Saksan Neuvostoliiton-sotaretkeä. Kuitenkin vasta kesällä 1941, saksalaisten kohdattua neuvostoliittolaisia vahvasti panssaroituja T-34/76- ja KV-1-vaunuja, tykin kehitystyö sai todella vauhtia. Saksalaisten tuolloin raskain pst-tykki, 5 cm PaK 38 (L/60) osoittautui selvästi alitehoiseksi uusien Neuvostoliiton panssarivaunujen etupanssarin läpäisemiseksi.
Käyttö.
Uutta tykkiä alettiin jakaa rintamajoukoille vuoden 1942 alkupuoliskolla, ja se osoittautui erinomaiseksi aseeksi. PaK 40 kykeni tuhoamaan kaikki liittoutuneiden yleisimmät panssarivaunutyypit tyypillisillä taisteluetäisyyksiltä aina sodan loppuun saakka. Kaikkein raskaimpien sodan loppupuolen vaunujen, kuten Josif Stalin-2:n etupanssaria tykki ei kuitenkaan kyennyt läpäisemään aivan lähietäisyyksiä lukuun ottamatta. 
Tykkiä käytettiin myös erityyppisten panssarintorjuntavaunujen ja -ajoneuvojen aseena. PaK 40:llä aseistetuista panssarintorjuntavaunuista tärkeimpiä olivat Marder I- sekä eräät Marder II- ja III-vaunujen alatyypit. Muita aseella varustettuja panssarintorjunta-ajoneuvoja olivat esimerkiksi Sd.Kfz. 251/22 -puolitelavaunu sekä harvinainen tela-alustainen versio, 7,5 cm PaK 40/4 auf RSO, jossa oli sama alusta kuin Raupenschlepper Ost-telaketjutraktorissa. Monissa muissa saksalaisissa rynnäkkötykeissä ja panssarintorjuntavaunuissa oli myös 75 mm tykki, mallia 7,5 cm PaK 39 (L/48) tai 7,5 cm StuK 40 (L/48). Nämä tykit olivat kuitenkin hieman pidempiputkisia, minkä lisäksi niissä oli merkittävästi lyhyempi ja paksumpi hylsy, joten ampumatarvikkeet eivät olleet PaK 40-tykkien kanssa vaihtokelpoisia.
PaK 40 pysyi koko sodan ajan saksalaisten panssarintorjuntajoukkojen tärkeimpänä tykkiaseena. Kuten muillakin saman kaliiperiluokan tykeillä, oli PaK 40:llä painoa niin paljon, että sitä oli miltei mahdotonta liikutella miesvoimin. Tämä teki tuliaseman vaihdosta taistelun kestäessä vaikeaa. Muita olennaisia huonoja puolia tykissä ei juurikaan ollut. Ampumatarvikkeina PaK 40:lle oli saatavilla panssarikranaatti, sirpalekranaatti, ontelokranaatti, kiinteäkuorinen alikaliiperiammus, savukranaatti ja meltorautainen panssariammus. Näistä kahta viimeisenä mainittua ampumatarviketyyppiä ei toimitettu Suomeen. Aseen kokonaisvalmistusmäärä oli koko sodan aikana noin 23 300 kappaletta.
PaK 40 Suomessa.
PaK 40-tykkejä toimitettiin Saksasta Suomen puolustusvoimille jatkosodan aikana 210 kappaletta. Suomessa tykistä käytettiin nimityksiä 75 K/40 ja 75 PstK/40. Liikkuvaa panssaria sillä ammuttiin yleensä korkeintaan 700 metriin asti ja vaunun tuhoamiseen tarvittiin keskimäärin kaksi laukausta. Ase oli paras Suomessa koskaan käytössä ollut pst-tykki ja pysyi varauskalustona 1980-luvulle asti.
Lehtovuori

Lehtovuori on rakennusneuvos Olli Lehtovuoren mukaan nimetty asuinalue Helsingin Konalan kaupunginosassa. Se sijoituu Vantaan ja Espoon rajojen tuntumaan ja on Helsingin läntisin kolkka. Naapureina ovat mm. Uusmäki lännessä ja Malminkartano idässä.
Alueen on suunnitellut arkkitehti Eric Adlercreutz. Lehtovuoreen on rakennettu vuosina 2002-2005 88 asuntoa, jotka sijaitsevat 2- tai 3-kerroksisissa puuverhoilluissa erillis- ja paritaloissa.
Alueen pohjoisosaan on myös rakennettu kaksi Nuorisoasuntoliiton kerrostaloa, joissa on yhteensä 72 asuntoa.
Adrien Basin

Adrien Basin (k. 1498 tai myöhemmin) oli flaamilaisen koulukunnan säveltäjä ja laulaja varhaisen renessanssin ajalla. 
Basin toimi henkilökohtaisena laulajana Burgundin herttua Kaarle Rohkealle. Hän vietti huomattavan osan ammattiurastaan Bruggessa. Kaarle Rohkea sai surmansa taistelussa 1477, jonka jälkeen Basinin tiedetään toimineen diplomaattina. Viimeinen löydetty maininta hänestä on vuodelta 1498. 
Kaikki Basinin säilyneet teokset ovat maallisia. On epäselvää, jatkoiko hän sävellystyötään enää Kaarle Rohkean kuoltua.
Gilles Mureau

Gilles Mureau tai Mureue (n. 1450–1512) oli ranskalainen renessanssisäveltäjä ja -laulaja. Hän vaikutti Keski-Ranskassa, etupäässä Chartresissa. 
Mureau aloitti kuoropoikana ja nousi vuonna 1469 kuoromestariksi. Hänestä tuli kaniikki 1472, ja hän teki maaliskuusta marraskuuhun 1483 pyhiinvaellusmatkan Jerusalemiin. Hän vieraili myös Santiago de Compostelassa. Mureaun tiedetään tunteneen Johannes Tinctorisin ja Johannes Ockeghemin henkilökohtaisesti. Mureau kuoli heinäkuussa 1512 tai hieman tätä aiemmin.
Mureaulta on säilynyt vain neljä teosta, kaikki rondeau-kappaleita.
Ferrari 330 P4

Ferrari 330 P4 on Ferrarin valmistama GT-luokan kilpa-auto. Autoja valmistettiin vain kolme kappaletta vuonna 1967. Auton suunnitteli Drogo. Siinä oli V12, josta saatiin 450 hevosvoimaa (113 hv/l).
Aika ennen Ferrari 330 P4.
Moottoriurheilun puolella 330 P4 mallia edelsi Ferrarin ensimmäinen keskimoottorinen kilpa-auto Ferrari Dino 246. Muutama vuosi tämän jälkeen julkaistiin Ferrari 250 P, jossa oli ensimmäinen V12-moottori automerkin historiassa. Autolla voitettiin 1963 Le Mansissa kautta historian ensimmäinen keskimoottoristen voitto. Henry Ford II oli halukas ostamaan koko Ferrarin 1960-luvun puolivälissä, mutta Enzo Ferrarin kieltäydyttyä kaupoista Ford alkoi valmistaa tulevaa mestarikilpuria Ford GT40. Ford GT40:llä voitettiin useita kilpailuja.
Eila Pellinen

Eila Reima, o.s. Pellinen () oli suomalainen iskelmälaulaja. Hän oli tunnettu syvästä ja matalasta lauluäänestään sekä ikivihreistä levytyksistään.
Ura.
Eila Pellinen syntyi viisilapsisen perheen esikoiseksi Sulkavan Lohilahdella, ja hänen laulunlahjansa huomattiin jo varhain. Muutettuaan Helsinkiin 1956 Pellinen meni töihin kirjapainoon ja aloitti lauluopinnot päivätyönsä ohessa. Musiikki Fazerin tuotantopäällikkö Toivo Kärki keksi hänet vuonna 1957 koelaulutilaisuudesta ja antoi hänelle levytysmahdollisuuden samana vuonna. Kärjen näkökulmasta Eila Pellisen tulo musiikkimaailmaan tapahtui juuri oikealla hetkellä, sillä hän oli kaivannut talliinsa nuorta, persoonallista ja varsinkin huippulahjakasta naislaulajaa. Iskelmä eli tuolloin murrosvaihettaan, kun tango oli syrjäytymässä foxtrotien tieltä, ja levytilastojen kärjessä olivat kilpailevan levy-yhtiön Scandian naislaulajat Annikki Tähti, Brita Koivunen ja Laila Kinnunen. Pellisen ensimmäinen levytys oli singlelevy ”Pakoon, pakoon” / ”Valtameressä on saari”, joka ilmestyi lokakuussa 1957.
Vuosina 1958–1962 Pellinen levytti 20 Kärjen originaalisävellystä, joista tunnetuimpia ovat ”Onni jonka annoin pois”, ”Nyt maksaa saan sen” ja ”Nyt sataa”. Suurin osa levytyksistä oli jazzillisia foxtroteja. Kaikki olivat Reino Helismaan sanoittamia paitsi vuoden 1962 tango ”Laulu rakkaudesta”, jossa oli Helena Eevan teksti. Pellisen asemaa Kärjen sävelmien luotettavana tulkkina osoitti se, että Kärki antoi hänen levytettäväkseen foksin ”Things happen that way”, jolla Kärki oli osallistunut voitokkaasti kansainväliseen sävellyskilpailuun vuonna 1939. Reino Helismaan sanoin kappale päätyi vuonna 1958 levylle nimellä ”Näin kai määrätty on”. Pellisen ominta alaa olivat lisäksi käännöskappaleet, kuten ”Kaksi kitaraa”, ”Kultaiset korvarenkaat”, ”Vihreät niityt”, ”Surullinen sunnuntai” ja ”Särkyneen toiveen katu”.
Pellinen liittyi Ossi Runteen yhtyeeseen 1950-luvun lopulla. Hän esiintyi myös elokuvissa sekä lauluäänenä lukuisille näyttelijöille.
Pellisellä oli oma orkesteri 1960-luvulla. Musiikkirintamalla alkanut beatmusiikin buumi sekä perhesyyt vähensivät kuitenkin levytyksiä sekä esiintymisiä vuosikymmenen kuluessa. 1970-luvulle tultaessa hän esiintyi enää oikeastaan pääkaupunkiseudulla. Viimeisen levynsä hän julkaisi vuonna 1975.
Yksityiselämä.
Eila Pellinen avioitui vuonna 1964 rikospoliisi ja harrastajamuusikko Ari Reiman kanssa, ja heille syntyi poika. Pellinen sairastui rintasyöpään 1970-luvulla. Rinnanpoistosta huolimatta sairaus ei hellittänyt ja hän kuoli vain 38-vuotiaana.
Voiteluöljy

Voiteluöljyä käytetään esimerkiksi moottoreissa, vaihteistoissa ja hydrauliikkajärjestelmissä. Voiteluaineen tehtäviä ovat muun muassa voidella kohtia joissa tuotetaan tai siirretään energiaa ja sitoa epäpuhtauksia. Voiteluöljyjä luokitellaan muun muassa viskositeetin, käyttötarkoituksen, perusöljyn ja laatuluokitusten mukaan.
Jean Braconnier

Jean Braconnier (k. noin 1512) oli ranskalainen renessanssinajan säveltäjä ja laulaja.
Varhaisin maininta asiakirjoista on löytynyt vuodelta 1478. Hän toimi vuodesta 1496 Filip IV:n palveluksessa ja matkusti pariin otteeseen Espanjaan. Vuonna 1507 hän liittyi Ludvig XII:n laulajiin ja toimi Ranskan hovissa ilmeisesti loppuikänsä. Maininta Braconnierin kuolemasta on säilynyt useissa merkinnöissä. Se tapahtui ilmeisesti 22. tammikuuta 1512 tai hieman tätä aiemmin.
Guillaume Crétin kirjoitti Braconnierin muistolle elegian. Ainoa tunnettu kappale, joka varmuudella on Braconnierin käsialaa, on neliosainen polyfoninen chanson "Amours me trocte par la pancé". Ajalle tyypillisesti useat sävellykset ovat saattaneet säilyä anonyymeinä tai väärille tekijöille merkittyinä.
Borovitinovin senaatti

Borovitinovin senaatti oli toinen ns. "sapelisenaatti", jossa oli yhdenvertaisuuslakiin perustuen myös syntyperäisiä venäläisiä. Suomalaisetkin olivat lisäksi hyvin pitkään Venäjällä uraa tehneitä sotilaita, jotka olivat täysin lojaaleja kenraalikuvernööri Seynin johdolla tehtävissä venäläistämistoimissa.
Keisari Nikolai II luopui vallasta 15. maaliskuuta 1917. Seuraavana päivänä vangittiin kenraalikuvernööri Seyn ja talousosaston varapuheenjohtaja Borovitinov ja toimitettiin vangittuina junalla Pietariin. Helmikuun manifestista lähtien säädetyt venäläistämislait peruttiin. Autonomia astui siis voimaan. Vara-amiraali Wirenius hoiti talousosaston puheenjohtajan tehtäviä vt:nä aina parlamentaarisen suomalaisen Tokoin senaatin nimittämiseen 26. maaliskuuta 1917 asti.
Albiitti

Albiitti on maasälpiin kuuluva plagioklaasimineraali. Plagioklaasi on kahden eri maasälvän, albiitin ja anortiitin, seossarja, ja albiitti onkin plagioklaasin kiinteäliuosseossarjan päätejäsen. Albiitin kemiallinen kaava on NaAlSi3O8, ja sen anortiittipitoisuus on alle 10 %. Albiitti on natriumrikas mineraali, ja siksi sitä kutsutaan joskus "natriummaasälväksi".
Albiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6–6,5 ja ominaispaino noin 2,62. Mineraalin väri on yleensä valkoinen tai vihertävä. Albiitin nimi tulee latinan kielen sanasta "albus" eli valkoinen. Mineraalia käytetään raaka-aineena muun muassa lasi- ja posliiniteollisuudessa.
Corey Feldman

Corey Scott Feldman (s. 16. heinäkuuta 1971 Chatsworth, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Feldman sai ensikosketuksensa viihdemaailmaan jo kolmen vuoden ikäisenä, kun hän esiintyi McDonald’s-mainoksessa. Pian tämän jälkeen vuonna 1979, Feldman sai ensimmäisen televisioroolinsa lyhytaikaiseksi jääneessä sarjassa "The Bad News Bears". Vaikka sarja oli käytännössä floppi, se toimi kuitenkin päänavauksena Feldmanin uraa ajatellen.
Feldman on esiintynyt yli 50 elokuvassa, joista kenties tunnetuimpia ovat "The Lost Boys" ja "Stand by Me – viimeinen kesä", joissa hän esiintyi muun muassa Kiefer Sutherlandin kanssa. Myös elokuva "Arkajalat" ("The Goonies", 1985) on hyvin tunnettu.
Feldman on naimisissa Susie Feldmanin kanssa ja heillä on yhteinen lapsi (s. 2004).
Léon Boëllmann

Léon Boëllmann (s. 9. syyskuuta 1862, Alsace – 15. elokuuta 1897, Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hänen opettajiaan olivat Eugène Gigout, joka oli hänen anoppinsa lanko, ja Gustave Lefèvre. Boëllmann nimitettiin urkuriksi Saint-Vincent-de-Paul-kirkkoon Pariisissa, mutta ehti toimia virassa vain lyhyen aikaa, sillä hän kuoli tuberkuloosiin 35-vuotiaana.
Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu uruille sävelletty "Suite gothique" (Goottilainen sarja), jonka osat ovat 
Boëllmann muistetaan etenkin tästä ja muista urkuteoksistaan, mutta etenkin elinaikanaan hän sai ansaittua huomiota myös mm. kamarimusiikillaan.
Soil

SOiL on vuonna 1997 Yhdysvalloissa perustettu viisihenkinen hard rock -yhtye.
SOiLin perustivat death metal -yhtye Oppressorin (Tim King – laulu ja basso, Adam Zadel – kitara, Tom Schofield – rummut) sekä Broken Hopen (Shaun Glass – basso) entiset jäsenet. Yhtyeen kolme ensimmäistä julkaisua eli EP:t "SOiL" ja "El Chupacabra" sekä täyspitkä albumi "Throttle Junkies" eivät saaneet suurempaa suosiota. Näihin aikoihin SOiLin jäsenet sitoutuivat soittamaan SOiLissa muiden yhtyeiden sijaan.
SOiLin läpimurto tuli, kun orlandolainen radioasema WJRR otti SOiLin demon "Halo" laajaan soittoon, minkä ansiosta yhtye pääsi J Records -levy-yhtiölle (osa RCA Recordsia). SOiLin seuraava albumi "Scars" saavuttikin jopa maailmanlaajuista suosiota. J Recordsin ja SOiLin tiet kuitenkin erosivat, kun seuraava albumi "Re•de•fine" oli paha pettymys. Heti sen jälkeen Ryan McCombs ilmoitti jäävänsä taka-alalle perheensä takia. McCombs korvattiin AJ Cavalierilla
21. syyskuuta 2005 SOiL teki levysopimuksen newyorkilaisen DRT Entertainmentin kanssa. Yhtyeen neljäs levy "True Self" julkaistiin keväällä 2006.
2008 SOiL on kertonut soittavansa muiden kirjoittamaa materiaalia uuteen julkaisuunsa. Uuden levyn, Picture Perfect, on luvattu ilmestyvän vuoden 2009 syyskuussa.
Maria Pietilä-Holmner

Maria Pietilä-Holmner (s. 25. heinäkuuta 1986 Uumaja, Ruotsi) on ruotsalainen alppihiihtäjä, jonka suurin saavutus on suurpujottelun MM-hopea Åren maailmanmestaruuskilpailuista 2007. Maria Pietilä-Holmneria valmentaa hänen suomalainen isänsä Tom Pietilä, joka on entinen pääsarjatason jääkiekkoilija.
Pietilä-Holmner sijoittui Santa Caterinan MM-kilpailuissa 2005 pujottelussa 13:nneksi ja suurpujottelussa 16:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli suurpujottelussa kymmenes ja pujottelussa sijalla 21. Samana talvena hän voitti pujottelun junioreiden maailmanmestaruuden.
Pietilä-Holmner saavutti Åressa 2007 suurpujottelun MM-hopeaa Nicole Hospin jälkeen. Lisäksi hän sijoittui yhdenneksitoista pujottelussa. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän oli suurpujottelussa kahdeksas ja Vancouverin olympialaisissa 2010 pujottelussa neljäs. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän otti pronssia joukkuekilpailussa ja pujottelussa. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän kuului Ruotsin hopeajoukkueeseen joukkuekilpailussa, oli kuudes pujottelussa ja 18:s suurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa kuudenneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa pronssia sekä sijoittui suurpujottelussa yhdeksänneksi ja pujottelussa 14:nneksi. Hän sai MM-pronssia joukkuekilpailussa myös Sankt Moritzissa 2017. Pujottelussa hän oli neljästoista.
Pietilä-Holmner saavutti ensimmäisen palkintokorokepaikkansa maailmancupissa oltuaan toinen Levin pujottelussa kaudella 2008–2009. Ensimmäisen maailmancupin voittonsa hän otti kaudella 2010–2011 Aspenin pujottelussa. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti myös Münchenin olympiapuistossa käydyn paripujottelukilpailun. Pujottelucupissa hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 2011–2012 hän sijoittui Aspenin pujottelussa toiseksi. Kaudella 2013–2014 Pietilä-Holmner sijoittui Val d’Isèren suurpujottelussa kolmanneksi, Bormion pujottelussa toiseksi, Flachaun pujottelussa kolmanneksi ja Åren pujottelussa toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs, suurpujottelucupissa kolmas ja pujottelucupissa neljäs. Maailmancupkaudella 2014–2015 Pietilä-Holmner voitti Åren pujottelun. Kaudella 2015–2016 hän oli kolmas Tukholman paripujottelussa.
Noita palaa elämään (elokuva)

Noita palaa elämään on suomalainen kauhuelokuva vuodelta 1952. Sen on ohjannut Roland af Hällström ja tuottanut Mauno Mäkelä. Käsikirjoituksen ovat tehneet Kaarlo Nuorvala ja Hällström itse kirjailijanimellään Viljo Hela. Se pohjautuu Mika Waltarin samannimiseen näytelmään, joka sai ensi-iltansa vuonna 1946. Näytelmästä suunniteltiin elokuvaa jo vuonna 1950, jolloin ohjaajana olisi ollut Hannu Leminen ja miespääosassa Hannun roolissa Tauno Palo, mutta Birgitin osaan ei löydetty sopivaa näyttelijää. Elokuvan ensi-ilta oli 3. lokakuuta 1952 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Elokuvaa on pidetty yhtenä ensimmäisistä suomalaisista kauhuelokuvista "Valkoisen peuran" (1952) ja "Linnaisten vihreän kamarin" (1945) rinnalla. Sen alastomuuskohtaukset herättivät aikoinaan kohua, ja niiden ansiosta se myytiin sekä Yhdysvaltoihin että Länsi-Saksaan. Suomessa sensuuri leikkasi elokuvasta 14 metriä, ja siitä poistettiin muun muassa repliikki: ”Tahdon sulkea syliini nuoren lämpimän ruumiin - niityllä, kukkien luona alastomana, tulen lämmössä, veren lämmössä.”
Palkinnot.
"Noita palaa elämään" sai kaksi Jussi-palkintoa: parhaasta kuvauksesta (Esko Töyri) ja parhaasta lavastuksesta (Lauri Elo).
Arviot.
Nuori Mirja Mane sai osastaan sekä kiitosta että kritiikkiä: Panu Rajala on laskenut, että naiskriitikot yleensä kritisoivat häntä, mutta joidenkin mieskriitikoiden mielestä hänen suorituksensa ilmensi selvää lahjakkuutta.
Myöhemmät arviot elokuvasta ovat usein olleet kielteisiä. Sitä on luonnehdittu kömpelöksi ja jopa tahattoman koomiseksi. Ohjausta on pidetty epätasaisena. Rajalan mukaan elokuva ei löydä omaa tyyliään, ja kun se harhailee unen ja toden rajamailla, se ei ole kovin uskottava. Toisaalta se on yksi harvoja kotimaisia kauhuelokuvia ja siten kuriositeettina kiehtova.
Eila Pienimäki

Eila Pienimäki (nyk. Pienimäki-Kuukkula) (s. 18. helmikuuta 1939 Töysä) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän osallistui useisiin iskelmälaulukilpailuihin ja voitti niistä useita. Vuonna 1958 saavutettu voitto vei hänet levytysstudioon, ja hänestä tuli usean vuoden ajaksi Toivo Kärjen luottolaulaja . Hänen läpimurtonsa tapahtui maaliskuussa 1959 Kärjen-Reino Helismaan kappaleella "Vanhan veräjän luona". Muita hänen tunnettuja Kärki-Helismaa -levytyksiään ovat "Laulu tulipunaisesta kukasta", "Tulenliekki" ja "Älä lähde pois". 1960-luvulla hän avioitui yhdysvaltalaisen seiväshyppääjän John Cramerin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin. Avioliiton purkauduttua vuonna 1980 Pienimäki palasi Suomeen ja jatkoi keikkailua ja levyttämistä. Kaikkiaan levytyksiä on kertynyt lähes 200, Kärjen originaaleja 27 vuosina 1959-1981 . Nykyisin hän asuu maaseudun rauhassa Ikaalisissa.
Hardyn–Littlewoodin maksimaalifunktio

Hardyn–Littlewoodin maksimaalifunktio eli Hardyn–Littlewoodin maksimaalioperaattori avaruudessa formula_1 on lokaalisti Lebesgue-integroituville funktioille formula_2 määritelty operaattori 
formula_3:
formula_4 ,
missä formula_5 on formula_6-keskisen formula_7-säteisen pallon formula_8 Lebesguen mitta.
Funktio on alaspäin puolijatkuva ja sublineaarinen, eli formula_9
kaikilla lokaalisti integroituvilla funktioilla "f" ja "g" ja skalaareilla "a" ja "b".
Taustaa.
Ensimmäisen yksiulotteisen maksimaalifunktion kehitti intohimoisena kriketinpelaajana tunnettu matemaatikko G.H. Hardy kollegansa J.E. Littlewoodin kanssa 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla (ks. Hardy ja Littlewood 1930, ja Young 1981). Tämä mietiskeli pelin pisteiden laskua ja totesi kuinka yhdessä pelissä epäonnistuminen tasoittuu aiempien taikka tulevien pelien hyvillä tuloksilla, ja etenkin, mikäli jokin edeltävä peli on ollut todellinen menestys, voisi se keskiarvoja laskeskelemalla vaikuttaa tulevien pelien tuomaan tason notkahdukseen lohduttavasti vielä pitkänkin ajan päästä. Tutkiakseen suurimpien arvojen vaikutusta keskiarvoihin, Hardy ja Littlewood kehittivät reaalisuoralle etäisyydellä painotetun ”suurimman keskiarvon” funktion: maksimaalifunktion, joka kuvaa funktioita niiden suurimpien ”massakeskittymien” avulla.
Maksimaalilause.
Eräs keskeisimpiä maksimaalifunktiota koskevia tuloksia on Maksimaalilause. 
Maksimaalilause.
Olkoon formula_10.
(a) Jos formula_11, niin funktio formula_12 on äärellistä melkein kaikkialla.
(b) Jos formula_13 , niin jokaiselle formula_14
 formula_15, missä formula_16 on vain dimensiosta formula_17 riippuva vakio (esimerkiksi formula_18 kelpaa). 
(c) Jos formula_19, niin formula_20 ja 
 formula_21, missä formula_22 riippuu vain luvusta formula_23 ja dimensiosta formula_17.
Maksimaalilauseen seurauksia.
Maksimaalilauseen seurauksena saadaan (ks. esimerkiksi Stein 1970) muun muassa Lebesguen differentioituvuuslause.
Tervenitši

Tervenitši (, ) on noin 300 asukkaan kylä ja kylähallinto Lotinapellon piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Kylässä sijaitsee luostari. 
Kylähallintoon kuuluvat seuraavat kylät: