tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Iso-Ahveninen (Vesanto)

Iso-Ahveninen on Pohjois-Savossa Vesannolla ja Viitasaarella Ahvenisten lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Kuopiosta on 70 kilometriä länteen ja Jyväskylästä 80 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantietoa.
Iso-Ahveninen on 3,4 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 200 hehtaaria eli 2,0 neliökilometriä. Järvi on sukkulan muotoinen ja luode-kaakko -suuntainen. Sen ympäristö on alavaa maata ilman korkeita mäkiä. Järven luoteispäässä Koivuniemi jakaa rannat kahteen lahteen. Järven saaret sijaitsevat yleensä matalien ja kivikkoisten rantojen yhteydessä sekä matalan luoteisosan päässä. Saaria on yhdeksän, joiden yhteispinta-ala on 1,0 hehtaaria. Kaksi suurinta saarta kutsutaan Hännilänsaariksi. Muut saaret ovat luodon kokoisia. Kaikki saaret ovat autioita. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Noin kolmasosa Iso-Ahvenisesta on enintään kaksi metriä syvä, etenkin järven läntiset ja pohjoiset osat ovat matalia. Järven tilavuudeksi on määritetty 9,64 miljoonaa kuutiometriä, jolloin sen keskisyvyydeksi tulee 4,8 metriä. Järven kaakkoispäässä on 1,5 kilometriä pitkä syvännejakso, jossa on järven keskellä 22 metriä syvää . Syvänne jatkuu kaakkoispään Linjalanlahdessa yli kuusimetrisenä. Järven rantaviivan pituus on 10,8 kilometriä. Lounaisrannikolla on runsaasti lähes rantaan uottuvia peltomaita ja vastarannalla on lähinnä metsämaata. Hännilänsaarten takana sijaitsee vielä kaksi peltoaukeaa. Rannan läheisyydessä sijaitsee yli viisi maatilaa ja vajaa 20 vapaa-ajan asuntoa. Järven lounaisrantaa viistää Haaralan ja Ahvenisen välinen seututie 659. Ahvenisen kylä sijaitsee aivan järven eteläpuolella, jossa seututiehen yhtyy Vesannon kirkonkylältä tuleva seututie 551. Suurin osa järvestä jää Vesannon puolelle, mutta Viitasaarelle kuuluu pohjoisesta työntyvä kiilamainen osa järven pohjoisosasta.
Vesistösuhteet.
Iso-Ahveninen sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Ahvenisojan valuma-alueeseen (14.716) järvi kuuluu. Sen valuma-alueen pinta-ala on 16,5 neliökilometriä , mihin ei kuulu laskupuron valuma-aluetta, joka on 28,91 neliökilometrin suuruinen . Järveen on johdettu useita lyhyitä metsä- tai pelto-ojia. Pirttikorven suunnalla sijaitsevat Lehmilampi (1 ha) ja Peuralampi (1 ha), joiden vedet tulevat yhteistä ojaa myöten järven koillisrantaan. Lyhyt Sammakkopuro toi aiemmin Mertasuon kuivatusvesiä , mutta nykyään se tuo enimmäkseen Karjasuon vesiä itäisen rannikon Sammalislahteen. Järven laskuoja alkaa järven etelärannasta. Se virtaa ensin kuivatetun Pieni-Ahvenisen kautta kaakkoon päin, muuttuen Heinjoeksi ennen laskemistaan Konneveden Pohjainveden länsirantaan. Pieni Mäkilampi (2 ha) laskee kuivatetun Suolammen läpi Pieni-Ahvenjärveen eikä kuulu Iso-Ahvenisen lähialueeseen. Järven vedenpinnan korkeus on 108,5 metriä mpy, joten Ahvenispuron pudotus Konneveteen mennessä on 13,1 metriä.
Historiaa.
Vuoden 1973 peruskartassa on Sammakkopuron alajuoksulla ollut peltomaata, joka on metsitetty vuoden 1990 jälkeen. Sen sijaan Linjalanlahden ympäristössä on muutamia peltopalstoja metsitetty vuoden 1973 jälkeen.
Rivarossa

Rivarossa () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 1 534 asukasta.
Hanna Kivelä

Hanna Leena Kivelä (s. 25. helmikuuta 1974 Pomarkku) on suomalainen yritysjohtaja. 
Hän on Fujitsu Finland Oyn toimitusjohtaja tammikuusta 2022 lähtien. Aiemmin Kivelä oli kahdeksan vuotta Googlen johtotehtävissä sekä Irlannin EMEA-pääkohttorissa että Suomessa. Näistä jälkimmäiset neljä vuotta hän toimi Googlen Hollannin suurasiakasliiketoiminnanja EMEA-laajuisten markkinoinnin ja myynnin automaatiohankkeiden johtajana Irlannissa. Kivelä aloitti uransa Googlella Suomen retail- ja teknologia-aloista vastaavana toimialajohtajana 2014, ja siirtyi vuoden 2015 alusta Google Suomen väliaikaiseksi maajohtajaksi. Aiemmin Kivelä on ollut töissä eCommerce startupissa, ja sitä ennen tehnyt 10 vuoden uran media-alan digitaalisen transformaation johtotehtävissä sekä Talentumissa että Alma Mediassa. Varsinaisen työuransa Kivelä aloitti Soneran tuotteistuksen projektitehtävissä.
Kivelä on ollut pitkään erilaisissa hallitustehtävissä. Parhaillaan hän on Lindström Groupin hallituksen jäsen (vuodesta 2022 lähtien). Aiemmin hän on ollut muun muassa Ellun Kanojen hallituksessa (2017–2019), Plugit Finlandin hallituksessa, advisorina ja sijoittajana (2014–2021) sekä Säästöpankkiryhmän ensimmäisenä ulkopuolisena hallituksen jäsenenä (2015–2017). Opiskeluaikanaan Kivelä oli ylioppilaskunta-aktiivi toimien muun muassa Tampereen teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan puheenjohtajana ja hallituksen jäsenenä vuosina 1995–1996.
Kivelä on koulutukseltaan Tuotantotalouden DI (2000, Tampereen teknillinen korkeakoulu) ja MBA (2010, Henley Business School, UK).
Pielisjärven kunnansairaala

Pielisjärven kunnansairaala on entinen sairaala Lieksassa Pohjois-Karjalassa. Sairaala valmistui vuonna 1932 silloiseen Pielisjärven kuntaan arkkitehti Yrjö Lindegrenin piirustusten mukaan. Tyylisuunnaltaan rakennus edustaa funktionalismia.
Pielisjärven kunnansairaala on yksi Pohjois-Karjalan merkittävimmistä modernin ajan rakennuksista. Kunnansairaalan piirustukset olivat näytteillä Antwerpenin maailmannäyttelyssä Suomen paviljongissa vuonna 1930.
Historia ja arkkitehtuuri.
Arkkitehti Lindgren teki Pielisjärven kunnanasairaalasta ensimmäiset piirustukset jo vuonna 1929. Valmiiksi piirustusten yksityiskohdat hiottiin vuonna 1931. Sairaalan arkkitehtuurissa on otettu huomioon funktionalismin ja modernin lääketieteen pyrkimykset saada rakennukseen mahdollisimman paljon valoa, ilmaa ja aurinkoa.
Ulkoisesti Pielisjärven kunnansairaala näyttää hieman laivalta suurine savupiippuineen ja kapeine runkoineen. Puolipyöreä erkkeri on sairaalan yksi tunnetuimpia piirteitä. Sairaalan kapea runko on jaettu niin, että sen keskellä kulkee käytävä, jonka eteläpuolella sijaitsee potilaiden huoneet ja pohjoispuolella henkilökunnan toimistoja ja hallinnollisia tiloja. Idän puoleiseen puoliympyrään oli sijoitettu leikkaussali.
1980-luvulla peitettiin rakennukset savupiiput ja purettiin ulkona sijainnut kierreportaikko.
Nature Communications

Nature Communications on Springer Nature -kustantamon Nature Portfolion puitteissa ainoastaan verkossa julkaisema, luonnontieteitä käsittelevä avoimen saatavuuden tiedejulkaisu. Se on perustettu vuonna 2010. Sittemmin, vuodesta 2018 lähtien Springler Nature on käynnistänyt useita kapeampialaisia luonnontieteen ja lähialojen Communications-julkaisusarjoja, joista ensimmäisinä Communications Biology, Communications Chemistry ja Communications Physics -julkaisut vuonna 2018.
Nature Communications on yleisluonnontieteellinen julkaisusarja, mutta hyväksymisen osalta huomattavasti valikoivampi kuin julkaisumaksultaan (APC) edullisemmat megajulkaisut Scientific Reports ja Plos One. Kevättä 2020 edeltävän 12 kuukauden aikana sarjassa julkaistiin noin 6 000 artikkelia. Vuonna 2017 Nature Communications julkaisi yhteensä 4 304 artikkelia hyväksymisprosentin ollessa vain 8, kun suurimmat megajulkaisut hyväksyivät luokkaa 50 prosenttia niihin lähetetyistä artikkeleista. Nature Communications -julkaisun kahden vuoden vaikuttavuuskerroin oli korkea 17,69 (2021). Lukijat latasivat vuoden aikana yhteensä 85,2 miljoonaa kertaa julkaisun artikkeleita luettavakseen (2021). Nature Communications -sarjaan hyväksyttyjen artikkelien julkaisumaksu oli 4 890 euroa (2022). Suomalaisista yliopistoista ja tutkimuslaitoksista on mukana Springler Naturen avoimen saatavuuden jäsenohjelmassa. Siksi Helsingin, Jyväskylän, Oulun ja Tampereen yliopistossa sekä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksella työskentelevät tutkijat voivat saada alennusta artikkelien julkaisumaksusta (tilanne 11/2022).
Ilomantsin kunnantalo

Ilomantsin kunnantalo on Ilomantsissa, Pohjois-Karjalassa sijaitseva kunnantalo. Tiilinen kunnantalo on valmistunut arkkitehti Erkki Helasvuon piirustusten mukaan heinäkuussa 1984.
Historia ja arkkitehtuuri.
Ilomantsin kunnantalo koostuu kolmesta eri rakennuksesta: kunnanvirastosta, kirjastosta ja valtion virastosta. Näistä kirjasto valmistui kolme vuotta myöhemmin kuin muut osat talosta.
Ilomantsin kunnantalo vihittiin käyttöön uudenvuoden yönä 1984. Kunnantalon pääsisäänkäynnin portissa on vuosiluku 1985, sillä kunnantalon haluttiin viestivän Kalevalan juhlavuodesta sekä Ilomantsin kunnallishallinnon 110 vuoden iästä. Rakennus on ensimmäinen Ilomantsiin rakennettu kunnantalo. Aikaisemmin kunnantalon virkaa oli toimittaneet muut kiinteistöt ja tilat.
Erkki Helasvuo halusi suunnitella Ilomantsin kunnantalon symboloimaan ilomantsilaisuutta ja karjalaisuutta. Näitä symboloivat esimerkiksi talon julkisivun tumma tiili ja tiilien ladonta, joka on saanut inspiraationsa ilomantsilaisista tekstiilitöistä. Rakennuksen ovien ja portaiden rakennukset ovat saaneet vaikutteita rajakarjalaisuudesta.
True Story Suomi

True Story Suomi on HBO Max -suoratoistopalvelussa marraskuussa 2022 julkaistu suomalainen kuusiosainen sarja, jossa jokaisessa jaksossa yksi tavallinen suomalainen kertoo elämästään tositarinan, joka jaksossa dramatisoidaan näyttelijöiden esittämänä. Ohjelmaa juontavat Ville ”Viki” Eerikkilä ja Juuso "Köpi" Kallio. Televisiossa sarjaa esittää TV5.
"True Story Suomi" on HBO Maxin ensimmäinen suomalainen alkuperäissarja. Se perustuu australialaiseen "True Story with Hamish &amp; Andy" -formaattiin.
Lommatzsch

Lommatzsch on kaupunki Meissenin piirikunnassa, Saksin osavaltiossa Saksassa. Vuonna 2021 sen väkiluku oli 4 788 ja väestötiheys 71,86 km². Kunnan pormestari on Anita Maaß. 
Kaupunkina Lommatzsch mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1286 ja sijaitsee liittovaltion teiden () B6, B101, B169 ja B175 risteyksessä Riesan, Meissenin ja Döbelnin lähistöllä. Läheisyydessä kulkee myös moottoritiet Bundesautobahn 4 (A4) sekä Bundesautobahn 14 (A14).
Kalervo Alanenpää

Kalervo Johannes Alanenpää (s. 18. huhtikuuta 1956 Ylitornio, Suomi) on uransa päättänyt ruotsalainen keskisarjan nyrkkeilijä, joka osallistui vuoden 1980 olympialaisiin sekä kaksiin EM-kisoihin 1980-luvun alkupuoliskolla. Lisäksi hän saavutti urallaan Ruotsin mestaruuden.
Kalervo Alanenpää aloitti uransa vuoden 1960–1970-luvun taitteessa Kemin Innon riveissä valmentajanaan Taisto Tuominen. Hän siirtyi 1970-luvun lopulla Ruotsiin Tukholman seudulle, mutta edusti edelleen Kemin Intoa. Alanenpää saavutti Innon riveissä TUL:n mestaruuden vuonna 1980. 
Koska siirtyminen Ruotsiin näytti pysyvältä, hän edusti 1970-luvun lopulla tukholmalaista Djurgårdens IF-seuraa. Hän saavutti maaliskuussa 1980 Ruotsin mestaruuden. Pian sen jälkeen Alanenpää sai Ruotsin kansalaisuuden, koska hänet nähtiin mahdollisena Ruotsin olympiaedustajana Moskovan olympialaisissa elokuussa 1980. Hänen olympiakisansa päättyivät ensimmäiseen otteluun, kun hän hävisi Tansanian Omari Golayalle. Hän jatkoi uraansa ja osallistui toukokuussa 1981 Tampereen EM-kisoihin. Niissä hän selvitti ensimmäisen ottelun voittamalla Kreikan Kostas Sirrasin, mutta hävisi seuraavassa ottelussa Italian Carlo Russolillolle. Vuoden 1982 jälkeen hän piti taukoa nyrkkeilykisoista, mutta jatkoi marraskuussa 1984 ja oli vuoden 1985 Ruotsin mestaruuskisoissa loppuottelusta, mutta hävisi mestaruuden. Toukokuussa 1985 hän kuitenkin edusti Ruotsia Budapestin EM-kisoissa, joissa hän hävisi ensimmäisessä ottelussa Romanian Dorel Stanciulesculle. Sen jälkeen Alanenpää jatkoi uraansa huhtikuun 1986 GeeBee-turnaukseen, jossa tappio Itä-Saksan Andreas Ottolle päätti hänen uransa.
Uransa jälkeen hän siirtyi Suomeen Tampereelle, jossa hän on toiminut rakennusurakoitsijana.
Myös Kalervo Alanenpään veli Ari Alanenpää (1958–2009) oli nyrkkeilijä ja saavutti niin Suomen (1977) kuin Ruotsinkin (1981, 1982, 1984, 1985) nyrkkeilymestaruudet.
Dinklage

Dinklage on kaupunki Vechtan piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Sen väkiluku oli 13 290 vuonna 2021 ja väestötiheys 182,5 km². Kaupungin pormestari on Carl Heinz Putthoff.
Kaupunki sijaitsee noin 1,5 kilometriä länteen Bundesautobahn 1 (A1)-moottoritieltä. Lännessä kulkee liittovaltion valtatiet B68, idässä B69 ja etelässä B214.
Edmond Aman-Jean

Edmond Aman-Jean (13. tammikuuta 1858 Chevry-Cossigny, Seine-et-Marne, Ranska – 23. tammikuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari. Hän sai vaikutteita Puvis de Chavannesin ja englantilaisten prerafaeliittien tuotannosta. Hän maalasi varsinkin kuvia naisista. Aiheen käsittely on vapaissa sommitelmissa hyvin runollista. Hänen pastellitöissään ilmenee hyvin hänen tulkintansa ja ja käsityksenä aiheista. Aman-Jeanin tunnettuja töitä ovat "Suuri hattu", "Haaveilu", "Nuori englantilaisnainen" sekä "Nainen ja riikinkukko".
Vancouverin SkyTrain

Vancouverin SkyTrain on metrojärjestelmä Kanadan Vancouverissa. Järjestelmä koostuu kolmesta linjasta ja se on kokonaan automatisoitu. Linjojen kokonaispituus on 79,6 kilometriä ja koostuu 54 metroasemasta. Ensimmäinen linja eli Expo Line avattiin juuri ennen vuoden 1986 liikenteen maailmannäyttelyä.
Viimeisimmän laajennuksen myötä SkyTrainista tuli Kanadan pisin metrojärjestelmä ja maailman pisin automatisoitu metrojärjestelmä.
Linjat.
SkyTrain koostuu kolmesta linjasta: Expo Line avattiin vuonna 1985 ja Millennium Line vuonna 2002, kun taas Canada Line otettiin käyttöön vuonna 2009.
Sonja Salminen

Sonja Salminen (s. 1991) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta.
Salmisen vanhemmat ovat näyttelijät Esko Salminen ja Aino Seppo. Salminen on kertonut julkisuudessa häneltä vuonna 2014 löydetystä hyvälaatuisesta aivokasvaimesta.
Soppero (kirjasarja)

Soppero on ruotsalaisen Ann-Helén Laestadiuksen kirjoittama nuortenkirjasarja, jonka päähenkilö on teini-ikäinen Agnes. Agnes on saamelainen, mutta ei ole oppinut kotonaan puhumaan saamea. Kirjasarja kuvaa Tukholman lähellä Solnassa asuvan Agnesin suhdetta pohjoisessa asuvaan saamelaispoika Henrikiin ja kaupunkisaamelaisuuden haasteita.
Neliosainen sarja on käännetty suomeksi. Ensimmäinen osa, "Terkkuja Sopperosta" ("SMS från Soppero", 2007), on Ann-Helén Laestadiuksen esikoisteos ja ollut useita kertoja Ruotsin myydyin nuortenkirja.
Kronos Citroën World Rally Team

Kronos Citroën World Rally Team oli puoliyksityinen rallitiimi, joka kilpaili rallin MM- sarjassa kaudella 2006. Talli korvasi Citroënin virallisen tehdastallin, joka piti sapattivapaan keskittyäkseen kauteen 2007. Tallia tukia belgialainen Kronos Racing.
Historia.
Citroënin tehdastalli vetäytyi rallin MM-sarjasta vuodeksi ja valitsi Kronoksen edustamaan merkkiä kaudella 2006. Tallin kisa-autoina toimi kolme Citroën Xsara WRC:tä, joista yksi oli varattu hallitsevalle maailmanmestarille Sébastien Loebille. Kaksi muuta kuljettajaa olivat Xavier Pons ja Daniel Sordo. Colin McRae korvasi loukkaantuneen Loebin Turkin rallissa. Loeb ja Citroën johtivat taistelua kuljettajien ja valmistajien mestaruuksista Kyproksen rallin jälkeen, mutta Loebin vetäydyttyä loppukauden kilpailuista maastopyöräonnettomuuden seurauksena Fordin kuljettajat Marcus Grönholm ja Mikko Hirvonen onnistuivat parempien tuloksien kautta johdattamaan Fordin valmistajien mestariksi.
Oskar Wilhelm Riskala

Oskar Wilhelm Riskala, vuoteen 1956 Friskberg (3. heinäkuuta 1918 Helsinki – 8. toukokuuta 2004 Espoo) oli suomalainen mainosalan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Riskalan vanhemmat olivat keskuskomisario Otto Wilhelm Friskberg ja Hilja Emilia Ahlqvist ja puoliso vuodesta 1938 Raili Jenny Sarka. Riskala kävi kuusi luokkaa Helsingin Suomalaista normaalilyseota 1929–1935 ja tuli ylioppilaaksi Helsingin V yhteiskoulusta 1946. Hän harjoitti opintoja Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa ja teki opintomatkoja lukuisiin eri maihin. Riskala oli Rautatiekirjakauppa-yhtiön sivukonttorin hoitaja Karjaalla 1937–1939 ja Kemissä 1940–1945, Singer Sewing Machine Companyn piiritarkastaja 1939–1940, Kansankirja Oy:n myynti- ja konttoripäällikkö 1945–1946, Pellervo-Seuran myynti- ja tuotantopäällikkö 1946–1950 ja kustannustyövaliokunnan jäsen ja kaupallinen johtaja 1950–1952 sekä Mainosyhtymä Oy:n kaupallinen johtaja 1950–1952 ja toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen 1952–1983. Hän oli myös "Nuoren Voiman" levikkipäällikkö 1945–1946 ja "Pellervon" levikkipäällikkö 1946–1948. Riskalalla oli lisäksi useita kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan hän oli reservin alikersantti (1942). Kauppaneuvoksen arvonimen Riskala sai 1973.
Armas Rosenqvist

Nils Armas Rosenqvist (26. heinäkuuta 1911 Turku – 25. marraskuuta 1987) oli suomalainen päätoimittaja, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Rosenqvistin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Gustav Alarik Rosenqvist ja Arma Aina Siviä Kuusela ja puolisot Marianne Maury ja Anja-Tuulikki Kanerva. Rosenqvist tuli ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1930. Hän oli Oy Arwidson &amp; Co Ab:n harjoittelija 1930–1932, prokuristi vuodesta 1936, toimitusjohtaja vuodesta 1956 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1967. Rosenqvist oli myös "Moottoriurheilu"-lehden avustaja vuodesta 1948 ja päätoimittaja 1953–1955. Hänellä oli alansa luottamustehtäviä ja hän toimi myös muun muassa Suomen Moottoriliiton hallituksessa 1951–1956 ja oli liiton puheenjohtaja 1953–1955. Sotilasarvoltaan Rosenqvist oli reservin kersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1973. Rosenqvistille myönnettiin myös Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali ja Suomen Moottoriliiton ansiomerkkejä ja kunniajäsenyys.
Detroit Electric

Detroit Electric oli amerikkalaisen "Anderson Electric Car Company"n vuosina 1907–1939 Detroitissa, Michiganin osavaltiossa valmistama sähköauto.
Historia.
Aiemmin hevosten vetämiä vaunuja valmistanut Anderson Carriage Company alkoi tuottaa ladattavalla lyijyakulla varustettuja sähköautoja vuonna 1907, ja vaihtoi vuonna 1911 nimensä Anderson Electric Car Companyksi. Mainosten mukaan autoilla oli 130 kilometrin kantama ennen uudelleenlataamista; testissä saavutettiin jopa 340 kilometrin kantama yhdellä latauksella. Huippunopeus oli vain n. 30 km/h, minkä katsottiin riittävän kaupunkiajoon hyvin. Vuosina 1911–1916 oli 600 dollarin lisähinnasta saatavilla Edisonin valmistama nikkeli-rauta-akku, jonka luvattiin kaksinkertaistavan kantaman ja puolittavan latausajan.
Detroit Electricin kohdeyleisönä olivat naisautoilijat ja lääkärit, jotka arvostivat luotettavaa ja nopeaa starttaamista ilman tarvetta käynnistyskammelle. Autossa oli ensimmäinen yhdestä kappaleesta tehty kaareva tuulilasi, joka oli hintava ja vaikeasti valmistettava osa. Raskaiden lyijyakkujen vuoksi korissa käytettiin alumiinia painon säästämiseksi.Detroit Electric -autojen tuotanto saavutti huippunsa 1910-luvulla, jolloin niitä myytiin vuosittain 1 000-2 000 kappaletta. Vuosikymmenen loppupuolella sen menestystä avitti bensiinin korkea hinta ensimmäisen maailmansodan aikana. 1920 Anderson otti uudeksi nimekseen "The Detroit Electric Car Company", kun autonvalmistaja erotti korivalmistuksen (Murray Body) ja moottorituotannon (Elwell-Parker) omiin yhtiöihinsä.
Polttomoottorien kehittyminen ja halventuminen söi sähköautojen markkinoita, ja 1920-luvulla Detroit Electricin myynti laski. Yhtiö jatkoi kuitenkin toimintaansa vuoden 1929 suureen pörssiromahdukseen asti. Konkurssin jälkeen yhtiö jatkoi toimintaansa uudessa omistuksessa, tuottaen autoja harvakseltaan tilauksesta. Viimeinen Detroit Electric myytiin helmikuussa 1939. Kaikkiaan niitä valmistettiin noin 13 000 kappaletta.
Detroit Electricin omistajia.
Tunnetuista henkilöistä mm. Thomas Edison, Lizzie Borden, Mamie Eisenhower ja John D. Rockefeller, Jr. omistivat Detroit Electric -sähköauton.
Fordin ja Packardin autotehtaiden johtajien vaimot Clara Ford ja Helen Joy käyttivät Detroit Electric -autoja.
Aku Ankka-sarjakuvissa Mummo Ankka ajaa punaista Detroit Electric -autoa, jonka rekisterinumero on 1902.
Caretaker – kuokkavieras

Caretaker – kuokkavieras ("The Caretaker") on Clive Donnerin ohjaama mustavalkoinen elokuvasovitus Harold Pinterin näytelmästä, jota on suomeksi esitetty nimillä "Talonmies" ja "Kuokkavieras". Vuonna 1963 ensi-iltansa saaneen elokuvan pääosissa näyttelevät Donald Pleasence, Alan Bates ja Robert Shaw.
Tarinassa omalaatuiset veljekset asuvat vanhemmiltaan perimässään, tavaraa tupaten täynnä olevassa talossa. Heidän luokseen ilmestyy kulkuri, joka saa ailahtelevalla käytöksellään veljekset tyranniansa alle. Mies käyttäytyy välillä nöyrästi ja lupaa jäädä talonmieheksi, välillä taas röyhkeästi yllyttää veljiä nousemaan toisiaan vastaan.
Penger

Penger, penkere tai maantieteessä joskus myös penkka, pengermä, terassi tai töyräs on maantieteessä jyrkkä reuna tai rinteessä oleva kapea tasanne ja rakennustekniikassa tasapäinen valli, pato tai maa- tai kivitäyte, jonka päälle rakennetaan tie. Penger saattaa siis olla joko luonnon tai ihmisen tekemä. Esimerkiksi tulvien estämiseksi voidaan rakentaa tulvapenkereitä eli korkeita esteitä, jotka estävät veden tulvimisen tietylle alueelle. Tiedetään, että jo vuonna 2500 eaa. maanviljelijät rakensivat Induslaaksossa penkereitä suojatakseen Indusjoen rantaa tulvilta.
Ala-Kintauden työväentalo

Ala-Kintauden työväentalo sijaitsee Petäjävedellä Kintauksen kylässä. Talon omistaa Ala-Kintauden Työväenyhdistys. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä, ja se on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Ala-Kintauden työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Vuonna 1909 yhdistys osti rakennusta varten hirsiä Kummunkylältä, ja ne vietiin talkoilla lähelle Koskensaaren tehdasta. Tehtaan omistaja Kordelin oli luvannut lahjoittaa tontin niin sanotusta Sikoviian mäestä. Hanke kuitenkin raukesi, kun tehdas vaihtoi omistajaa. Vuonna 1914 ostettiin tonttimaa B. Ekmanilta niin sanotulta Tupamäeltä. Sinne valmistui talo talkoovoimin 1914 tai 1915. Vuonna 1922 yhdistys osti Soppela-nimisen palstan siinä olevine rakennuksineen. Vuonna 1925 yhdistys osti Raiskilan tilasta tontin, joka sai nimen Mäntylä. Höytiän työväenyhdistykseltä ostettiin vesikattovaiheessa oleva rakennus, ja se ajettiin talkoilla Raiskilan tontille. Talo valmistui talkoilla vuonna 1926. Samana vuonna myytiin sekä Tupamäki että Soppela. Kintauden kansakoulu paloi vuonna 1926, ja tuolloin sekä työväentalo että seurantalo otettiin koulutiloiksi talvikaudeksi 1926–1927.
Vuosina 1939–1944 työväentalo oli sotilasmajoituksessa. Vuonna 1948 se paloi. Tulipalo syttyi salaman iskusta. Palovakuutusrahoilla ja Petäjäveden osuuskassasta nostetulla lainalla rahoitettiin uuden talon rakentaminen. Uusi työväentalo rakennettiin talkoilla vuonna 1953.
Rakennus.
Työväentalon on piirtänyt Kaartinen vuonna 1951. Talo on lautarakenteinen. Katteena on huopa. Talo on maalattu punaiseksi. Sisäseinät ovat kipsoniittia, kartonkia ja pahvia. Sisäkatto on akustiikkalevyä ja pahvia. Laajennuksia on tehty vuosina 1959–1960. Lämmitys on vaihdettu kuumailmapuhaltimeen vuonna 1961.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, painisali ja eteinen. Lisärakennuksessa on sauna, puuvaja, käymälät ja toinen vaja.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja ja juhlia.
Karstulan työväentalo

Karstulan työväentalo sijaitsee lähellä Karstulan kirkonkylän keskustaa Pääjärven rannalla. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ja ajankohdalle ominaista rakennustyyppiä, ja se on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas.
Historia.
Karstulan työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Työväentalo on rakennettu vuonna 1909 talkoovoimin. Tontti on koottu kolmesta tilasta. Vuonna 1917 suojeluskunta takavarikoi työväentalon. Työväenyhdistys osti Riuttaperältä sairaalan vierestä uuden tontin ja alkoi rakentaa sinne talkoovoimin uutta taloa ja tanssilavaa. Uusi talo saatiin kehikkovaiheeseen vuonna 1926. Suojeluskunta oli sillä välin luovuttanut työväentalon kunnalle. Vuonna 1927 kunta ja työväenyhdistys tekivät vaihtokaupan tonttien ja niillä olevien rakennusten kesken ilman välirahaa.
Tanssilava on rakennettu talkoilla koivutukeista vuonna 1956. Se oli ensin avolava, ikkunat siihen laitettiin vuonna 1965. Ulkoravintola on rakennettu vuonna 1967 ja lasinen osa vähän myöhemmin. Tanssilavan lattiaa on vahvistettu urheiluseura Kisa-Veikkojen paini- ja voimailuharjoitusten vuoksi. Vahtimestarin asunto on kunnostettu yläkertaan vuonna 1978.
Rakennus.
Työväentalo on rankorakenteinen, ja se on vuorattu laudoilla. Alkuperäinen väri on ollut vaaleankeltainen, myöhemmin kellanruskea. Alkuperäinen kate on ollut päre, joka on vuonna 1950 muutettu tiileksi. Sisäkatto on ollut vuorattu ponttilaudoilla, mutta vuonna 1958 siihen on laitettu osaksi paneeli ja osaksi kuitulevyt. Sisäseiniin on myös laitettu kuitulevyt vuonna 1958. Alkuperäinen lämmitys on toiminut kaakeliuuneilla. Vuonna 1972 on laitettu sähkölämmitys. Vesijohto ja viemäri on laitettu vuonna 1964.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen sekä kahden huoneen ja keittiön asunto. Pihamaalla on tanssilava, ulkoravintola ja käymälät.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, juhlia, bingoa, urheiluharjoituksia ja teatteria. Kiinteistö kokonaisuudessaan on ollut 2000-luvun alusta lähtien vuokrattuna osto- ja myyntiliikkeelle. Vuonna 2017 myös piha-alueella on ollut telttoja, joissa on myytävää tavaraa.
Lähteet.
Keuruun Asunnan työväentalo

Keuruun Asunnan työväentalo on Keuruulla Asunnan kylässä aseman lähellä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Se edustaa keskisuomalaista työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Vuodesta 1999 talo on kuulunut Pohjantähden Työväen Retkeilijät ry:lle. Taloa vuokrataan myös ulkopuolisille.
Historia.
Keuruun Asunnan Työväenyhdistys on perustettu 1905. Yhdistyksen perustajina olivat ratatyöläiset ja lähiseudun torpparit. Tontti ostettiin vuonna 1909 Ahlgrénilta, mutta se erotettiin vasta vuonna 1912. Työväentalo rakennettiin talkoilla ja keräyksillä saadulla materiaalilla. 
Sisällissodan aikana vuonna 1918 talossa on ollut majoitettuna vankeja. Narikka ja ravintola ovat olleet alun perin talon päädyssä salin yhteydessä. Vuonna 1956 taloa on laajennettu, ja samassa yhteydessä myös talon ulkonäkö on muuttunut. Vasempaan kulmaan rakennettiin varauloskäynti.
Toiminnan hiljentymisen ja yhdistyksen velkaantumisen vuoksi talo myytiin pakkohuutokaupalla pankille. Pankki myi talon edelleen yksityiselle henkilölle. Vuonna 1980 työväentalo on ollut Keuruun kirkonkylän työväenyhdistyksen omistuksessa, ja sitä on kunnostettu.
Rakennus.
Työväentalo on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen satulakattoinen rakennus. Perusta on harmaakivestä ja betonista. Katteena on huopa. Rakennuksessa oli päädyssä jiiri, joka on vuonna 1956 tehdyssä remontissa hävitetty. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja vahtimestarin asunto. Pihapiirissä on vanha hirsimökki, jonne on tehty putka vuonna 1938, ja vuonna 1945 siihen on tehty sauna.
Sukkulakotilot

Sukkulakotilot (Hydrobiidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan niin merivesistä kuin makeista vesistäkin.
Taksonomia ja anatomia.
Sukkulakotilot jaetaan viiteen alaheimoon ja 12 sukuun. Heimon lajit ovat hyvin pienikokoisia, ja voivat kasvaa suurimmillaan noin 0,5–0,9 cm pitkiksi. Sukkulakotiloiden kuori on muodoltaan pitkä, kierteinen ja kartiomainen tai tornimainen. Kuoressa on sulkulevy. Sukkulakotiloiden päässä on pitkät tuntosarvet ja silmät ovat niiden päässä. Kuono on pitkä. Jalka on jakautunut etu- ja takaosaan.
Levinneisyys ja elintavat.
Sukkulakotiloita tavataan maailmanlaajuisesti erityisesti joista, järvistä ja lähteistä, mutta myös murtovesissä ja merissä eläviä lajeja tunnetaan. Niiden ravintoa ovat levät ja bakteerit.
Keuruun Jukojärven työväentalo

Keuruun Jukojärven työväentalo on Keuruulla Jukojärvellä kyläkeskuksen ulkopuolella sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa keskisuomalaista työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Historia.
Jukojärven työväentaloa rakennettiin sisällissodan jälkeen 1920-luvulla. Talousvaikeuksien vuoksi talo jouduttiin kuitenkin myymään pula-aikana. Se ehti olla työväenyhdistyksen käytössä vain 6–7 vuotta. Tuolloin toiminta oli vilkasta, erityisesti näyttämötoiminta. Talon myynnin jälkeen yhdistyksen toiminta sammui.
Talon osti maanviljelijä Eino Leppä, ja vuonna 1936 sen osti toimitalokseen urheiluseura Veikkola. Taloa on sen jälkeen kunnostettu.
Rakennus.
Työväentalo on osittain hirsi- ja osittain lautarunkoinen satulakattoinen rakennus. Perustana ovat kivitolpat. Katteena on pelti. Talon ulkoväri on punainen. Ikkunavuorit ja vuorilaudat ovat valkoiset. Taloon on myöhemmin rakennettu laudasta ulkoeteinen.
Talossa on sali näyttämöineen, ravintola ja keittiö sekä myöhemmin rakennettu ulkoeteinen.
Toimintaa työväentalolla.
Alkuvuosina työväenyhdistyksen kokoustoiminnan ohessa talossa oli vilkasta näyttämötoimintaa. Vuoden 1936 jälkeen talon toiminnasta on vastannut urheiluseura Veikkola.
Kannonjärven työväentalo

Kannonjärven työväentalo on Kannonkoskella Kannonjärven kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti arvokas. Se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Historia.
Kannonjärven Työväenyhdistys on perustettu 1928. Talon tontti on ostettu vuonna 1928 Lahti-nimisestä tilasta. Kallion talosta ostettiin käytöstä poistunut vanha maalaistalo, josta rakennettiin aluksi sali, jonka toisessa päässä oli näyttämö ja toisessa päässä toimi puffetti. 
Vuonna 1932 työväentalo joutui pakkohuutokaupattavaksi velkojen vuoksi. Huutokaupasta sen lunasti Keski-Suomen Sos.dem. piiritoimikunta, ja rahoittajana oli Löytänän työväenyhdistys Viitasaarelta.
Vuonna 1939 rakennettiin talkoilla ravintolan puoleinen pää vanhasta Kivijärvellä olleesta nahkurinverstaasta. Tänne tuli ravintolan lisäksi eteinen, putka ja narikka. Koivupermantoon saatiin puita omalta tontilta. Vuonna 1950 talo vuorattiin ulkoa Aili Holmilta saaduilla puilla. Työ tehtiin talkoilla.
Vuonna 1976 kaikki Kannonkosken työväenyhdistykset yhdistettiin Kannonkosken sos.dem. työväenyhdistykseksi. Yhdistynyt yhdistys peruskorjasi talkoilla talon kokonaan. Tarvikkeet saatiin lahjoituksina sähköasennuksia myöten.
Vuonna 2006 talo remontoitiin ESR-rahoituksella perusteellisesti ja vuokrattiin kyläyhdistykselle.
Rakennus.
Työväentalo on osittain hirsirunkoinen satulakattoinen rakennus. Vanhan osan perusta on harmaakivestä ja uuden osan betonista. Katteena on pelti. Väriltään talon on punamultaa. Talon takana on tiilimuurattu jatke, jonne on sijoitettu öljysäiliö. Ikkunat saatiin lahjoituksena vuonna 1976. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, narikka ja eteinen sekä tiilimuurattu jatke, jossa öljysäiliö. Salin nurkassa on lämminilmapuhallin.
Lanneveden työväentalo

Lanneveden työväentalo on Saarijärvellä Lanneveden kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Työväentalon omistaa Lanneveden työväenyhdistys ry, joka myös vuokraa taloa erilaisiin tilaisuuksiin.
Historia.
Työväenyhdistys on perustettu Saarijärven Lannevedelle vuonna 1916 nimellä Lanneveden ja Summasjärven työväenyhdistys. Vuonna 1917 talollinen Matti Hänninen myi yhdistykselle tontin yhden markan nimellisestä kauppahinnasta. Vuonna 1918 ostettiin metsäherra Branderilta kruunun maalta kulovalkean vahingoittamia puita rakennustarpeiksi. Jäseniltä kerättiin rahaa rakennusrahastoon. Talo on rakennettu talkoilla, ja se valmistui vuonna 1919. Vuonna 1920 juhlasaliin rakennettiin rossilaipio ja kulissit aaltopahvista.
Talo on peruskorjattu vuonna 1938. Vuonna 1957 uusittiin katto ja rakennettiin ulkorakennukset. Myös keittiön ja kamarin ikkunat uusittiin. Vuonna 1960 vuorattiin salin seinät. Vuonna 1969 maalattiin talon ulkoseinät lahonestomaalilla.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja vuoraamaton. Katteena ollut päre on vaihdettu vuonna 1958 tiileen. Vuoraamattomat sisäseinät on vuonna 1955 peitetty kuitulevyillä. Sisäkatto on paneelia. Ulko-ovi on muutettu vuonna 1955. Talossa on uunilämmitys. Vesijohto ja viemäri on asennettu vuonna 1966.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola ja yhden huoneen ja keittiön asunto. Ulkorakennuksessa on puuvaja ja käymälät.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia ja nuorisotoimintaa. Nykyään taloa käyttävät enimmäkseen eläkkeensaajat, juhlijat ja kirpputorin pitäjät.
Muuramen työväentalo

Muuramen työväentalo on Muuramen kirkonkylän keskustassa sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja maisemallisesti arvokas. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä. 
Talon omistaa Muuramen työväenyhdistys, joka vuokraa taloa erilaisiin tilaisuuksiin.
Historia.
Muuramen työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905. Ensimmäinen talo on rakennettu vuonna 1908 leipuri Noroselta ostetusta talosta. Alkuperäinen ajatus oli rakentaa talo yhdessä nuorisoseuran kanssa, mutta hanke raukesi.
Sisällissodan puhjettua työväentalo joutui keväällä 1918 vankilaksi. 1920-luvulla talon ylläpito kävi vaikeaksi, koska talo sijaitsi vuokamaalla eikä vuokra-aikaa saatu enää jatkettua. Talo purettiin vuonna 1922 tai 1923.
Uutta taloa varten hankittiin vuonna 1921 tontti yhdessä urheiluseura Yrityksen kanssa. Talon rakentamiseen vuonna 1926 käytettiin Niemelän talosta ostettua piharakennusta, josta saatiin talon sali. Samana vuonna rakennettiin salin viereen eteinen, ravintola, keittiö ja narikka laudasta. Ennen talvisotaa rakennettiin yläkertaan vahtimestarin asunto ja näyttämön pukuhuone.
Vuonna 2025 talo siirtyi kokonaan Muuramen Työväenyhdistyksen omistukseen.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen salin osalta, lisäsiipi on laudasta. Talossa on satulakatto, jonka katteena on pelti. Talon perustana on sementtipylväät. Talo on väriltään tummanruskea, vuorilaudat ovat valkoiset. Salin seinissä on valkoinen pahvi.
Taloon on asennettu sähkölämmitys ja kaksi ilmalämpöpumppua. Talon keittiö, wc-tilat ja siivoushuone on uusittu. Samoin on uusittu vesikourut, sadevesikaivo ja sadevesiputket. Saliin on hankittu uudet pöydät ja tuolit.
Toimintaa työväentalolla.
Oman toiminnan lisäksi talolla on runsaasti muuta käyttöä.
Elämäjärven työväentalo

Elämäjärven työväentalo on rakennus Pihtiputaan kunnan Elämäjärven kylässä. Talon omistaa Pihtiputaan kirkonkylän Työväenyhdistys. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja se on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Elämäjärven työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Vuonna 1907 perustettiin rakennusrahasto, ja vuonna 1910 pidettiin arpajaiset rakennusrahaston hyväksi. Talosta järjestettiin 1917 piirustuskilpailu, mutta talon rakentamista varten hankittiin kuitenkin Ville Paanaselta Alvekylästä vanha rakennus. Talo takavarikoitiin sisällissodan aikana vuonna 1918. Työväentalo valmistui vuonna 1921 tontille, joka oli ostettu Hakkaraisen omistamasta Pellonpään tilasta.
Rakennustöitä jatkettiin rakentamalla eteinen ja käymälä. Vuonna 1940 rakennettiin putka vanhasta navetasta.
Uuden ajanmukaisemman talon rakentamisesta tehtiin päätös 1959. Tätä varten oli pyydetty jo vuonna 1940 piirustukset Onni Niskasella ja Antti Paanasella. Talo valmistui vuonna 1959. Vuonna 1972 talo vuokrattiin Pihtiputaan urheilijoille.
Rakennus.
Talo on lautarakenteinen. Siinä on satulakatto, ja katteena on pelti. Talo on väriltään keltainen, ja siinä on punaiset ikkunanpuitteet. Tontilla on ulkoravintola, joka on lautarakenteinen pulpettikattoinen rakennus. Myös se on väritykseltään keltainen.
Harmaalan työväentalo

Harmaalan työväentalo on Pihtiputaan kunnan Harmaalan kylässä sijaitseva työväentalo. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä ja se on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Harmaalan työväenyhdistys on perustettu vuonna 1917. Vuonna 1926 ostettiin Viitasaaren Puralan talosta tallirakennus, joka kunnostettiin talkoilla työväentaloksi. 20 aarin tontti ostettiin Harmaalan talon vierestä. Kauppakirjaan oli virheellisesti merkitty 0,2 aaria, ja tästä koitui myöhemmin harmia. Talon piirustukset teki kirvesmies Heikki Jauhiainen, ja talo rakennettiin talkoilla. Talo valmistui vuonna 1927, mutta saman tien aloitettiin ravintolaosan rakentaminen. Vuonna 1939 rakennettiin taloon putka. Vuonna 1952 talo on peruskorjattu. Vuonna 1971 talo myytiin Niilo Pasaselle. Tontti palautui tontin myyjälle.
Rakennus.
Talo on hirsirunkoinen ja satulakattoinen rakennus. Katteena on huopa. Perustus on harmaakivestä. Väritykseltään talo on tummanruskea. Talossa on sali, näyttämö ja puffetti vuonna 1952 tehdyn peruskorjauksen jälkeen.
Lähteet.
Rolando Garbey

Rolando Garbey (19. marraskuuta 1947 Santiago de Cuba – 16. joulukuuta 2023 Havanna) oli kuubalainen kevyen keskisarjan nyrkkeilijä, joka toi Kuuballe sen ensimmäisen olympiamitalin Meksikon vuoden 1968 olympialaisissa. Lisäksi hän oli maailmanmestari ja kolminkertainen Pan-Amerikan kisojen mestari.
Rolando Garbey nousi kansainväliseen tietoisuuteen voittaessaan Pan-Amerikan kisoissa 1967 Kanadan Winnipegissä kevyen keskisarjan (alle 71 kg). Loppuottelussa oli vastassa Argentiinan Victor Galindez, jonka hän tyrmäsi toisessa erässä. Seuraavan vuoden olympialaisissa Meksikossa Garbeysta tuli ensimmäinen kuubalainen nyrkkeilymitalisti, kun hän ensimmäisissä otteluissa voitti Irlannin Eamonn McCuskerin, Itä-Saksan Detlef Dahnin ja Ison-Britannian Eric Blaken ja sen jälkeen pistevoitolla Yhdysvaltain Johnny Baldwinista eteni loppuotteluun, jossa Neuvostoliiton kokenut toista olympiakultaa hakenut Boris Lagutin kuitenkin voitti Garbeyn. Tuloksena siis olympialainen hopeamitali. 
Seuraavissa Pan-Amerikan kisoissa Kolumbian Calissa Garbey uusi mestaruuden loppuotteluvoitolla Meksikon Emeterio Villanuevasta. Seuraavan vuoden Münchenin olympialaisissa Garbey eteni kohti mitaliotteluita kolmella voitolla Ghanan Ricky Barnorista, Itävallan Franz Csandlista ja Etelä-Korean Im Jae-Geunista. Puolivälierässä vastaan tullut Puolan kokenut Wiesław Rudkowski otti voiton ja pudotti Garbeyn mitaleilta. Vuonna 1974 aloitetut MM-kisat tarjosivat Garbeylle uuden kilpailuareenan. Ensimmäiset nyrkkeilyn MM-kisat olivat kotiareenalla Havannassa elokuussa 1974. Niissä Garbey ottikin mestaruuden voitoilla Tšekkoslovakian Tomas Kemelistä, Itä-Saksan Peter Tiepoldista, Meksikon Emeterio Villanuevasta ja Neuvostoliiton Anatoli Klimanovista ennen loppuottelua, jossa Garbey kukisti Venezuelan Alfredo Lemusin tuomariäänin 3–2.
Vuoden 1975 Pan-Amerikan Kisat Meksikossa toivat Garbeylle kolmannen mestaruuden, kun hän kukisti loppuottelussa Kanadan Michael Prevostin pistein. Garbeyn kolmannet olympiakisat toivat jälleen mitalin. Voitot Mongolian Dashnyamyn Olzvoista, Yhdysvaltain Neitsytsaarten Earl Liburdista, Suomen Kalevi Kosusesta toivat hänet välieriin, jossa hän kuitenkin hävisi Jugoslavian Tadija Kačarille. Näin Garbey sai toisen olympiamitalin, pronssia.
Olympialaisten jälkeen Rolando Garbey lopetti uransa ja siirtyi valmennustehtäviin. Tunnetuimpia hänen valmennettaviaan olivat kaksinkertainen olympiakultamitalisti ja maailmanmestari Guillermo Rigondeaux, joka on esiintynyt myös menestyksellisesti ammattilaiskehissä.
Andri Meženskyi

 
Andri Andrijovytš Meženskyi (; s. 21. toukokuuta 1996 Kiova) on ukrainalainen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen EM-mitalisti ja nelinkertainen Ukrainan mestari.
Kilpaura.
Lokakuussa 2015 Meženskyi voitti ensimmäisen Ukrainan mestaruuden. Hän oli myös mukana Euroopan Openissa.
Maaliskuussa 2016 Meženskyi saavutti toisen Ukrainan mestaruuden ja lokakuun alussa hän saavutti pronssia Ukrainan mestaruuskilpailujen avoimessa painoluokassa. Toukokuussa Meženskyi oli mukana IKO-liiton EM-kilpailuissa. Sittemmin lokakuun lopulla hän voitti WKO-liiton Ukrainan mestaruuden.
Maaliskuussa 2017 Meženskyi voitti uransa neljännen Ukrainan-mestaruuden superraskaassarjassa. Huhtikuussa hän saavutti WKB-liiton EM-pronssia avoimessa painoluokassa. Syyskuussa hän voitti vielä pronssia WKO-liiton Ukrainan mestaruuskilpailuissa. Marraskuussa Meženskyi voitti Ukrainan cupin.
Joulukuussa 2019 Meženskyi sijoittui neljänneksi Euroopan Openissa hävittyään pronssiottelun Aleksei Galieville.
Marraskuussa 2022 Meženskyi saavutti EM-pronssia Euroopan Openissa. Hän eteni ensimmäiseltä kierrokselta suoraan jatkoon ja voitti toisella kierroksella Grzegorz Kędzierskin. Välierissä Meženskyi hävisi Alejandro Navarrolle ja eteni pronssiotteluun, jossa hän voitti Filip Maksimowiczin. 
Toukokuussa 2023 Meženskyi kilpaili Puolan painoluokallisissa EM-kilpailuissa. Hän voitti avauskierroksella Mody Sissakon ja toisella Jahmaine Christien. Välierässä Meženskyi hävisi kaksinkertaiselle Euroopan mestarille Patryk Sypieńille ja eteni pronssiotteluun. Hän kohtasi Filip Maksimowiczin, jonka Meženskyi voitti edellisvuoden EM-kilpailuissa. Tällä kertaa hän hävisi pronssiottelun ja sijoittui neljänneksi. Marraskuussa Mezenskyi oli mukana MM-kilpailuissa. Hän eteni suoraan toiselle kierrokselle, jossa hävisi Mahmoud Homanille.
Anker Jørgensenin I hallitus

Anker Jørgensenin I hallitus oli Tanskan hallitus 5.10.1972–6.12.1973, minkä jälkeen se jatkoi toimitusministeristön 19.12.1973 saakka. Se koostui pelkästään Sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Ministerit.
Pääministeri
Ulkoministeri
Valtiovarainministeri
Talous- ja budjettiministeri
Työministeri
Oikeusministeri
Kalastusministeri
Ulkomaankauppa- ja Pohjoismaa-ministeri
Asuntoministeri
Sisäministeri
Kulttuuriministeri
Grönlanti-ministeri
Puolustusministeri
Julkisten töiden ja saasteiden vastaisen taistelun ministeri 
Sosiaaliministeri
Opetusministeri
Maatalousministeri
Kirkkoministeri
Kauppaministeri
Budjettiministeri
Ympäristöministeri
Emilio Correa

Emilio Correa Vaillant (20. toukokuuta 1952 Santiago de Cuba, Kuuba – 11. maaliskuuta 2024 Brasilia) oli kuubalainen välisarjan nyrkkeilijä, joka otti olympiakultaa Münchenin vuoden 1972 olympialaisissa. Lisäksi hän oli maailmanmestari ja Pan-Amerikan kisojen mestari.
Emilio Correa aloitti nyrkkeilyn 14-vuotiaana vuonna 1966 ja nousi kansalliselle huipulle 1970-luvun alussa. Vuonna 1971 hän sai edustaa maataan välisarjassa (alle 67 kg), kun Pan-Amerikan mestaruuskisat käytiin Calissa. Siellä hän saavutti mestaruuden voitettuaan yhdysvaltalaisen Larry Carlislen loppuottelussa. Vuonna 1972 hän voitti ensimmäisen Kuuban mestaruuden välisarjassa ja sai oikeuden edustaa Kuubaa Münchenin olympialaisissa. Ensimmäisessä ottelussa hän voitti pistein italialaisen Damiano Lassandron, sen jälkeen Itä-Saksan olympiavoittajan Manfred Wolken tyrmäyksellä 2. erässä ja Länsi-Saksan Euroopan mestarin Günther Meierin tuomariäänin 3–2. Välierässä vastaan tuli Yhdysvaltain Jesse Valdez, jonka hän myös voitti tuomariäänin 3–2. Loppuottelussa oli vastassa kokenut Unkarin János Kajdi, jonka Correa voitti puhtaasti tuomariäänin 5–0.
Vuonna 1974 nyrkkeilyssä aloitettiin MM-kisojen järjestäminen, ja ensimmäinen kisapaikka oli Havanna eli Correalle kotikenttä. Ensimmäisessä ottelussa hän tyrmäsi Nigerian Joe Alerchin ja sen jälkeen Suomen Kalevi Kosusen pisteillä, Guyanan Reginald Forden tyrmäyksellä 2. erässä ja Bulgarian Plamen Jankovin välierässä. Loppuottelussa Correa tyrmäsi tyrmäsi Clinton Jacksonin 3. erässä ja voitti maailmanmestaruuden. Vuoden 1975 aikana Correalla oli kansallista menestystä ja osallistui Meksiko Cityn Pan-Amerikan kisoihin. Tällä kertaa Yhdysvaltain Jackson voitti hänet välierässä, ja Correa sai turnauksessa pronssia.
Emilio Correa oli Montrealin olympialaisissa ennakkosuosikki. Ensimmäisessä ottelussa Correa voitti Bulgarian Jankovin keskeytyksellä 2. erässä. Seuraavassa ottelussa Venezuelan Pedro Gamarro yllätti Correan voittamalla 3. erän keskeytyksellä. Näin Correa oli ulkona mitalikamppailuista. Tämän jälkeen hän jatkoi vielä urheilu-uraansa voittaen maansa mestaruuksia. Toukokuussa 1978 Correa oli mukana MM-kisoissa Belgradissa. Ensimmäisessä ottelussa hän tyrmäsi Nigerian Philip Hosloven. Seuraavassa ottelussa hän joutui taipumaan Länsi-Saksan Ernst Müllerille, ja näin Correan turnaus jäi tähän otteluun. Kaudella 1979 Correa otti vielä seitsemännen Kuuban mestaruutensa ennen uransa lopetusta.
Emilio Correa jatkoi kilpailu-uransa jälkeen valmentajana Kuuban nyrkkeilyliiton palveluksessa. Hän valmensi omaa poikaansa Emilio Correa Bayeux'ta, joka saavutti olympiahopeaa vuoden 2008 Pekingin olympialaisissa.
Henry Grünbaum

Henry Grünbaum (27. heinäkuuta 1911 Kööpenhamina – 5. tammikuuta 2006) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1966–1981 ja toimi Tanskan talousministerinä 1964–1965 sekä valtiovarainministerinä 1965–1968 ja 1971–1973.
Tee Higgins

Tamaurice William ”Tee” Higgins (s. 18. tammikuuta 1999 Oak Ridge, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Higgins edustaa NFL-joukkue Cincinnati Bengalsia.
Bengals varasi Higginsin toisella kierroksella 33. varausvuorolla . Heinäkuussa 2020 Higgins teki Bengalsin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 8,6 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen. Hän teki NFL-debyyttinsä kauden 2020 ensimmäisen peliviikon ottelussa Los Angeles Chargersia vastaan. Kolmannen peliviikon ottelussa Philadelphia Eaglesia vastaan hän teki ensimmäisen touchdowninsa.
Higgins on pelannut 37 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on ottanut 172 kiinniottoa, edennyt niillä 2 454 jaardia ja tehnyt 14 touchdownia. Higgins on pelannut neljä NFL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on ottanut 18 kiinniottoa, edennyt niillä 309 jaardia ja tehnyt kaksi touchdownia. Tilastot päivitetty 7. marraskuuta 2022.
Länsiterminaali

Länsiterminaali voi tarkoittaa jompaakumpaa kahdesta Helsingissä sijaitsevasta laivaterminaalista:
Enköpings-Posten

Enköpings-Posten on ruotsalainen vuonna 1880 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Enköping. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa, on poliittiselta linjaltaan kokoomuslainen ja kuuluu NTM-konserniin.
Telex (yhtye)

Telex oli belgialainen yhtye. Sen muodostivat Dan Lacksman, Michel Moers ja Marc Moulin (1942–2008). Elektronisen popin pioneereihin kuulunut yhtye perustettiin Brysselissä vuonna 1978. Esikoisalbumin "Looking for Saint-Tropez" läpimurtohitti oli ”Moskow diskow”. Telex toi osaltaan genreä valtavirtaan ja yksi osoitus siitä oli osallistuminen Eurovision laulukilpailuihin vuonna 1980 Belgian edustajana. He halusivat ravistella instituutiota ja pohtivat, että heidän kilpailukappaleensa ”Euro-vision” sijoittuu joko ensimmäiseksi tai viimeiseksi. He eivät voittaneet kilpailua, mutta jäivät kyllä osaltaan euroviisuhistoriaan. Kilpailukappale löytyy Telexin kakkosalbumilta "Neurovision".
Vuoden 1981 kolmannella albumillaan "Sex" Telex liittoutui toisen uskaliaan yhtyeen Sparksin kanssa. Sparksin Ron ja Russell Mael viihtyivät Brysselissä paljon kauemmin, kuin levyn tekemiseen olisi ollut tarvetta tutustuen synteettisen musiikin tekemisen ihanuuteen. Maelit myös kirjoittivat kaikki sanoitukset albumille. Vuonna 1988 julkaistun viidennen pitkäsoiton "Looney tunes" jälkeen kolmikko siirtyi tahoilleen erilaisiin projekteihin, kunnes vuonna 2006 ilmestyi albumi "How do you dance?" Marc Moulinin kuoltua vuonna 2008 Telex ilmoitti virallisesti lopettavansa.
VR Sverige

VR Sverige AB on ruotsalainen rautatie-, raitiotie- ja linja-autoliikennöitsijä, joka syntyi 2022 VR-Yhtymän ostettua Arriva Sverigen. Yhtiöllä on noin 3 800 työntekijää.