tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Putkimies Pietarista

Putkimies Pietarista on Kalle Isokallion kirjoittama veijariromaani politiikasta ja bisneksestä. Se on Isokallion 13. romaani. Teos ilmestyi 2009 Tammen kustantamana.
Romaani on satiiri kansalaistottelemattomuudesta, jonka ansiosta vihreä energia nousee arvoon. Pienyrittäjästä teollisuusneuvokseksi noussut varpaisjärveläinen Vilho Koistinen päättää ostaa jostakin Etelä-Suomesta sen verran maata, vajaat 500 hehtaaria, etteivät virkamiehet tule sanomaan mitä saa tehdä. 
Moskovassa on kuitenkin käynyt jo vuosikymmeniä sitten niin, että Kekkoselle sanotaan jotakin, jonka avulla hän taivuttelee Paasikiven YYA-sopimuksen jatkamiseen 20 vuodella. Koistisen ansiosta tuo salaisuus tulee julki. 
Henkilögalleriassa ovat mukana myös asianajaja Pekka Kappa ja venäläinen oligarkki Vasili Vissarov.
Diplomi-insinöörin koulutus tuo kirjailija Isokalliolle ymmärryksen yrityksen teknisestä puolesta: hän tietää miten porakaivo porataan. Ja suuryrityksen entisenä johtajana kirjoittaja tuntee kaupan kiemurat ja yhdistää kirjassaan talouden ja politiikan. Kolumnissaan hän pyytää veronmaksajilta anteeksi, että kirjoitti kirjan, jonka ministeri Mauri Pekkarinen otti tosissaan ja liitti sen ehdotukset valtion energiapoliittiseen ohjelmaan. 
Jyrki Aro kirjoittaa Isokallion aiemman teoksen arviossa, että tämän tavaramerkki on ”humoristinen ristiretki poliitikkojen, elinkeinoelämän ja muiden valtaapitävien loputonta tyhmyyttä vastaan”. Aron mukaan Isokallio esittää romaaneissaan ajoittain tiukkaa yhteiskuntakritiikkiä kieli poskessa kirjoitetun irvailun lomassa. Kirjoittajana Isokallion tuottaa helppolukuista tekstiä, jossa monipolvisen tarinan langat solmiutuvat lopussa yhteen.
Ellen Svinhufvudin kakku

Ellen Svinhufvudin kakku on Suomen kolmannen presidentin Pehr Evind Svinhufvudin puolison Ellen Svinhufvudin mukaan nimetty kakku. Ellen Svinhufvud loi myös käsitteen "Maan äiti". Hän piti erityisesti Oy Stella Konditoria Ab:n mantelimarenkikakusta ja tarjosi sitä myös mielellään presidentinlinnan vieraille. Stella Konditoriasta kysyttiin, voisivatko he nimetä kakun presidentin rouvan mukaan. Lupa myönnettiin, ja niin kakku sai nimensä. Ellen Svinhufvudin kakusta tuli Stella Konditorian suosituin kakku. "Kotikokki"-lehti julkisti kakun reseptin sivuillaan vuonna 1956. Stella Konditoria esitteli siinä ykköstuotteensa, jotta maaseudullakin asuvat voisivat itse valmistaa tätä kakkua.
Stella Konditoria rekisteröi kakun tuotenimen "Ellen Svinhufvudin kakku" vuonna 1994. Stockmann lopetti Stella Konditorian rekisteröimän kakun myynnin ja alkoi tarjota asiakkaille omaa Sans Rival -mantelikakkua markkinointilauseella ”Sans Rival -kakku[:] Perinteisen Sans Rival -kakun resepti on peräisin 1900-luvun alusta. Tätä klassikoksi muodostunutta herkullista kakkua on tarjoiltu jo mm. presidentin rouvan Ellen Svinhufvudin kahvipöydässä”. Asiasta alkoi oikeudenkäynti, jonka Stella Konditoria voitti. Markkinaoikeus kielsi markkinoimasta Sans Rival -kakkua siten, että se ei erotu tarpeeksi Ellen Svinhufvudin kakusta ja että sitä olisi tarjoiltu jo muun muassa Ellen Svinhufvudin kahvipöydässä. Kiellon tehosteeksi markkinaoikeus asetti 250 000 euron uhkasakon. Koska Stockmannin tilaukset olivat muodostaneet kolmasosan Stella Konditorian tuloista, konditoria meni konkurssiin, kun tilaukset loppuivat. Kakun oikeudet siirtyivät Pinjaisissa Raaseporissa toimivalle Billnäsin ruukin omistajalle Management Events -yhtiölle.
Kuninkaansaari (kirja)

Kuninkaansaari – Akvarellinkeveä saaripäiväkirja kolmelta vuosikymmeneltä on kotkalaissyntyisen insinöörikommodori evp., taiteilija Alpo Tuurnalan akvarelleja sisältävä päiväkirja kesäelämästä Kuninkaansaaressa silmänkantaman päässä Helsingistä. 
Tuurnalan perheen kesäpaikka on yli 30 vuotta ollut yleisöltä suljettuna olleella linnakesaarella, jonka tunnelmia Tuurnala on erityisesti leipätyöstä vuonna 2000 eläkkeelle jäätyään ikuistanut akvarelleiksi. Saaren 1500-luvulta alkava sotaisa historia ei näy kuvissa vaan niiden aiheina ovat luonto ja saaren mökkielämän rauha. Akvarelleja on ollut esillä muun muassa Kotkassa Merikeskus Vellamossa kesällä 2009. Kirja julkistettiin näyttelyn yhteydessä.
Turun Taidegraafikot

Turun Taidegraafikot ry. on Turun seudun taidegraafikkojen ammattiyhdistys. Se sai alkunsa Grafica-ryhmän vuonna 1932 pitämästä näyttelystä, jossa mukana olleet graafikot perustivat vuonna 1933 Turun Graafillisen Taiteen Yhdistyksen – Förening för Grafisk Konst i Åbo (TGTY). Vuodesta 1967 yhdistyksen nimi on ollut Turun Taidegraafikot ry. 
Historia.
Vuonna 1933 seitsemän turkulaista taiteilijaa piti grafiikan ryhmänäyttelyn nimellä Grafica-ryhmä 1932 Turun Sanomien uuden liiketalon aulassa. Mukana olivat seuraavat graafikot: Ester Borg, Ander Holmqvist, Viljo Lehmussaari, Josef Manulkin (Manuel), Aili Olofsson, Laila Säilä ja Edith Wiklund. Näyttelyn jälkeen he perustivat Turun Graafillisen Taiteen Yhdistyksen – Förening för Grafisk Konst i Åbo (TGTY). Perustava kokous pidettiin Lehtisen kahvilassa 17. maaliskuuta 1933. Valtakunnallinen Suomen taidegraafikkojen liitto oli perustettu kaksi vuotta aikaisemmin 1931.
Ensimmäinen puheenjohtaja oli Teodor Schalin. Seuraava puheenjohtaja oli Viljo Lehmussaari vuoteen 1962 asti. Heidän jälkeensä puheenjohtajina ovat olleet Reijo Koskela, Raimo Kanerva, Alku Avanto, Vieno Orre, Jouni Boucht, Juhani Vikainen, Veikko Lehtovaara, Tanja Ubaleht, Hannu Hämäläinen, Hanna Tammi ja Juha Joro.
Meritie – Navigoinnin historia

Meritie – Navigoinnin historia on John Nurmisen Säätiön julkaisema historiateos, jonka kirjoittaja on Donald S. Johnson ja päätoimittajana on säätiön puheenjohtaja Juha Nurminen. Teos syntyi heidän viisivuotisen yhteistyönsä tuloksena. Heidän lisäkseen kirjan tekemisessä on ollut mukana asiantuntijoista koostuva toimituskunta. Teos tuo esiin niitä syitä, miksi eurooppalaiset merenkulkijat lähtivät maailman ääriin, mutta ensisijaisesti se kertoo merenkuluntaidoista. Kirjan ilmestymisen jälkeen Juha Nurminen palkittiin tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnolla.
Sisältö.
Teoksen kuva-aineisto on peräisin eri puolilta maailmaa lähes sadasta museosta ja kirjastosta. Teoksen on Englannissa julkaissut brittiläinen merikirjallisuuteen erikoistunut kustantamo Conway Maritime Press nimellä "The History of Seafaring – Navigating the World's Oceans".
Teoksen pääkirjoittaja Donald S. Johnson on merihistorioitsija ja kokenut purjehtija. Johnson on tutkimuksissaan saanut esiin uutta tietoa, joka on osittain ristiriidassa perinteisten vallalla olevien näkemysten kanssa. Hän on pohjoisamerikkalainen, mikä kriitikon mukaan välittyy teoksen kertomassa historiassa siten, että Amerikan pohjoispuolen löytäminen saa merkittävän osan tilasta. Muuten painotus Euroopan merenkulun historiaan on kirjan toisen tekijän ja sen kustantajan edustajan Juha Nurmisen mukaan tietoinen ratkaisu, sillä merenkulusta on kirjoitettu hyllymetreittäin, ja siksi aihetta oli rajattava. Navigoinnin historia käydään kuitenkin läpi aina tunnettuun yksinpurjehtijaan Joshua Slocumiin saakka. Sittemmin kehittyneet elektroninen ja satelliittipaikannus jäävät teoksessa vähäiselle käsittelylle, sillä "meriromantiikkaa on vaikea löytää vikisevistä pömpeleistä". Mukana on ”maailman parhaan laivapiirtäjän” Björn Landströmin kuvia. Historiallisten tosiasioiden oheen teoksessa on myös osuus tarujen kuningas Arthurin merimatkoista.
Teos esittelee löytöretkien motiiveja, joita olivat kaupallisten lähtökohtien ohella myös uskonnolliset, sotilaalliset ja valtapoliittiset motiivit. Teoksen kuvituksena käytetyistä kartoista osa on peräisin John Nurmisen Säätiön omista karttakokoelmista. 
Vastaanotto.
Britannica mainitsee teoksen kuvituksen – maalaukset, piirustukset, kartat, valokuvat – kannalta poikkeuksellisen hienoksi teokseksi, joka pitäisi hankkia jokaisen merenkulusta edes etäisestikin kiinnostuneen.
Käännökset.
Teos on julkaistu myös Ranskassa, Saksassa, Espanjassa ja Portugalissa kunkin maan kielellä. Teos on valittu vuonna 2007 Frankfurtin kirjamessujen parhaaksi kirjaksi.
Kuninkaansaari

Kuninkaansaari (ruots. "Kungsholmen") on Helsingin edustalla oleva saari, joka sijaitsee Santahaminan ja Valli­saaren välissä ja on yhdistetty maa­penkerellä Valli­saareen. Saaren omistaa Metsähallitus, joka on luovuttanut sen vuokralle Puolustusvoimille. Vuonna 2008 Puolustusvoimat luopui saaresta, ja sen siivoaminen siviilikäyttöön aloitettiin. Saaren yleisökäyttö alkoi keväällä 2016.
Saaren nimenä on vanhoissa kartoissa ollut muiden muassa Bockholmen (1640-luvulla), Båck-Hollmen (1775) ja KungsHolmen (1778). Viimeksi mainittu nimi tuli käyttöön Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n vierailtua Suomenlinnassa vuonna 1775. Vuodesta 1855 ruotsinkielinen nimi on ollut nykyisessä muodossa. Suomalaisena käännösnimenä oli 1920-luvulla käytössä Kuningassaari ja 1940-luvulta lähtien Kuninkaansaari. 
Kuninkaansaari on kuulunut Helsingin sisääntuloväyliä vartioineiden linnoitussaarten ketjuun. Linnoittamista alettiin vahvistaa, kun Suomi liitettiin Venäjään vuosien 1808–1809 sodan seurauksena.
Kokonaisuuteen Vallisaari–Suomenlinna–Kuninkaansaari kuuluvalle saariryhmälle on luotu hoitosuunnitelma. Alue on valtakunnallisesti merkittävää maisema-aluetta.
Saarten käyttöä pohtineen työryhmän ehdotus julkistettiin maaliskuussa 2013. Työryhmän näkemyksen mukaan saaria on pyrittävä kehittämään niin, että ne avataan vaiheittain virkistys- ja ulkoilukäyttöön, ja matkailua niillä kehitetään hyödyntäen saarten kulttuuri- ja sotahistoriaa, luontoa ja yhteyttä Suomenlinnan maailmanperintökohteeseen. 
Kuninkaansaari avautui yhdessä Vallisaaren kanssa virkistyskäyttöön keväällä 2016. Vallisaareen, josta pääsee kävellen Kuninkaansaareen, kulkee kesäisin (1.5.–30.9.) yhteysvene Kauppatorilta tunnin välein.
Ornitiini

Ornitiini (C5H12N2O2) on kaksi aminoryhmää sisältävä aminohappo. Ornitiini on tärkeä osa niin kutsuttua ureakiertoa. Jotkut urheilijat käyttävät ornitiinia ravintolisänä sen kasvuhormonin tuotantoa lisäävän vaikutuksen vuoksi.
Biologinen rooli.
Ureakierto.
Ureakierrossa arginaasientsyymi hajottaa arginiinin ornitiiniksi ja ureaksi. Elimistössä oleva ammoniakki muodostaa karbamoyylifosfaattia, joka reagoi ornitiinin kanssa ornitiinitranskarbamylaasin katalysoimana sitrulliiniksi ja fosfaatti-ioniksi. Kahden muun vaiheen jälkeen vapautuu jälleen arginiinia.
Ornitiinin biosynteesi bakteereissa ja kasveissa.
Monet bakteerit, kuten "Escherichia coli" voivat valmistaa ornitiinia myös glutamiinihaposta. Myös kasvit tuottavat ornitiinia pääasiassa glutamiinihaposta.
Polyamiinit ja alkaloidit.
Ornitiinista eliöt voivat valmistaa putreskiinia ornitiinidekarboksylaasientsyymin avulla. Putreskiinia käytetään muiden polyamiinien, kuten spermiinin biosynteesiin. Kasvit valmistavat ornitiinista sekä putreskiinista ja muista polyamiineista useita erilaisia alkaloideja.
Ornitiiniaineenvaihdunnan sairauksia.
Tilaa, jossa elimistön ornitiini-, sitrulliini- ja ammoniakkipitoisuudet ovat koholla kutsutaan HHH-oireyhtymäksi (hyperornitianemia-hyperammonaemia-hypersitrillinuria). Oireyhtymään liittyy myös voimakas oroottihapon eritys. HHH-oireyhtymä johtuu mitokondrioiden ornitiinitranslokaasientsyymin puutteesta. Taudin oireita ovat väsymys, huonovointisuus, henkinen jälkeenjääneisyys ja epilepsia.
Harvinaisessa pyörörappeuma-hyperornitinemiassa ornitiinipitoisuus on korkealla ornitiiniaminotransferaasientsyymin vähäisyyden takia. Tauti johtaa näkökyvyn heikkenemiseen ja lopulta sokeuteen. Ensimmäiseksi heikkenee pimeänäkö. Korkeat ornitiinipitoisuudet estävät lihasten energia-aineenvaihdunnalle erittäin tärkeiden kreatiinin ja fosfokreatiinin biosynteesiä ja voi johtaa näin myös aineenvaihdunnan häiriöihin. Tauti on yleisin suomalaisilla.
Juice 4ever

Juice 4ever on tribuuttialbumi, jolla eri suomalaisartistit tulkitsevat Juice Leskisen kappaleita. Se julkaistiin vuonna 2009. Kaikki levyn laulajat ovat Juicen vanhoja ystäviä ja yhteistyökumppaneita.
Albumi voitti radioiden Kuukauden Levy -äänestyksen joulukuussa 2009.
Hopearuutana

Hopearuutana ("Carassius gibelio") on särkikalojen heimoon kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Suurimmillaan hopearuutana voi olla pituudeltaan 45 senttimetriä ja painaa 3 kilogrammaa. Hopearuutana on nimensä mukaan hopeanhohtoinen, ja se on myös pulleampi kuin ruutana. Hopearuutanalla on siivilähampaita 39–54, kun ruutanalla niitä on ainoastaan 23–34. Lajitunnistuksen varmistaminen vaatii kalojen avaamisen. Ruutanan vatsakalvo on vaalea, kun taas hopearuutanalla se on tumma. Hopearuutana on läheistä sukua kultakalalle, jota on aiemmin pidetty sen alalajina.
Lisääntyminen.
Hopearuutanan lisääntyminen on tehokasta: Saman lajin koiraita ei välttämättä tarvita, kun jonkin muun särkikalan koiraita on kutupaikalla. Vieraan lajin maiti aktivoi mätimunan sisällä olevan alkion. Tällä tavoin ei synny lajiristeymiä, vaan hopearuutananaaras synnyttää itsestään kopioita (gynogeneesi).
Hopearuutana Suomessa.
Hopearuutana on vieraslaji Suomessa. Sen saapuminen varmistettiin vuoden 2005 alussa, kun Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tutkijat onkivat niitä ylös Helsingin Vanhankaupunginlahdelta. Hopearuutanaa on tavattu myös rehevistä järvistä. Suurin Suomessa saatu hopearuutana painoi hieman yli kaksi kiloa. Hopearuutanoita istutettiin vuoden 1940 lopussa eri puolelle Viroa, mistä se levisi aikaa myöten Helsingin edustalle. Yksi hopearuutanan nopean leviämisen syy on sen kyky sopeutua elinympäristöönsä. Se viihtyy parhaiten rehevissä ja lämpimissä vesissä. Hopearuutana on yksi esimerkkilaji, joka tulee hyötymään ilmaston lämpenemisestä. Suomessa tavattavat hopearuutanat ovat usein naaraita. Hopearuutana on erittäin haitallinen vieraslaji, mutta sen torjumiseksi on tuskin mitään tehtävissä.
Hevoskuiskaaja (elokuva)

Hevoskuiskaaja ("The Horse Whisperer") on vuonna 1998 ilmestynyt yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu Nicholas Evansin samannimiseen romaaniin. Elokuvan ohjasi Robert Redford, ja sen pääosaa näyttelee Scarlett Johansson. Elokuva kertoo teinitytöstä, jonka elämä muuttuu täysin ratsastusonnettomuuden myötä. Tyttö lähtee äitinsä kanssa hevoskuiskaajan luokse hakemaan apua traumatisoituneelle hevoselleen.
Juoni.
Teini-ikäinen Grace MacLean (Johansson) ja hänen paras ystävänsä Judith (Bosworth) lähtevät aikaisena talviaamuna ratsastamaan hevosillaan, Pilgrimillä ja Gulliverilla. Heidän noustessaan jäistä rinnettä Gulliver liukastuu ja osuu Pilgrimiin. Molemmat hevoset kaatuvat, raahaten tytöt mukanaan tielle ja rekan eteen. Judith ja Gulliver saavat surmansa, ja Grace ja Pilgrim haavoittuvat vakavasti. Grace, jonka jalka joudutaan onnettomuuden seurauksena osittain amputoimaan, masentuu ja vetäytyy itseensä. Pilgrim taas on traumatisoitunut ja hallitsematon siihen pisteeseen, että jo lopettamista suositellaan. Gracen äiti, Annie (Scott Thomas), vahvatahtoinen mutta työnarkomaani päätoimittaja, ei salli hevosen lopettamista, aavistaen Pilgrimin toipumisen liittyvän myös Graceen.
Etsien epätoivoisesti keinoa auttaa sekä Gracea että Pilgrimiä toipumaan Annie etsii käsiinsä "hevoskuiskaajan", Tom Bookerin (Redford), kaukana Montanan vuorilla. Tom suostuu auttamaan, mutta ainoastaan, jos Grace lupaa auttaa häntä. Grace myöntyy vastahakoisesti, ja hän sekä Annie muuttavat Bookerin karjatilalle, missä Tom asuu veljensä ja tämän perheen kanssa. Kun Pilgrim ja Grace hitaasti alkavat toipua onnettomuudesta, Annie ja Tom alkavat rakastua toisiinsa. Kumpikaan heistä ei kuitenkaan halua myöntää tunteitaan - Annie on naimisissa ja Tomin sydän on jo kerran murtunut, hänen vaimonsa jättäessä hänet ymmärtäessään kuuluvansa kaupunkiin, ei karjatilalle.
Tilanne laukeaa, kun Robert MacLean (Neill), Gracen isä ja Annien aviomies, saapuu odottamatta tilalle. Annie joutuu yhä syvemmälle tunteiden sekasotkuun joutuessaan puntaroimaan tunteitaan Tomia sekä perhettään kohtaan. Pian, Tomin avulla, Grace viimein ottaa viimeisen askeleen hänen ja Pilgrimin toipumisessa - ja ratsastaa Pilgrimillä jälleen. Kun MacLeanit ovat lähdössä ranchilta, Robert kertoo Annielle että tiesi tämän olevan rakastunut Tomiin, ja pyytää tätä tekemään päätöksensä tavalla tai toisella ennen kuin he lähtevät. Vaikka Annie toivoo että voisi jäädä ranchille Tomin luokse, hän tietää myös kuuluvansa kaupunkiin kuten tämän vaimo. Elokuva päättyy Annien ajaessa takaisin kotiin, Tomin katsellessa häntä kukkulan huipulta.
Sylvan Ebanks-Blake

Sylvan Ebanks-Blake (s. 29. maaliskuuta 1986 Cambridge) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa valioliigaseura Wolverhamptonia.
Ura.
Ebanks-Blake aloitti jalkapallouransa Cambridge Unitedin joukkueessa, mutta pääsi jo nuorella iällä suurseura Manchester Unitedin junioriakatemiaan, missä hän pääsi juhlimaan FA Youth Cupin voittoa vuonna 2004. 
Debyyttinsä Manchester Unitedin edustusjoukkueessa hän teki lokakuussa 2004 liigacupin ottelussa Crewe Alexandraa vastaan, ja vuotta myöhemmin ensimmäisen maalinsa edustusjoukkueessa niin ikään liigacupissa Barnetin verkkoon. Lupaavasti alkanut ura koki kuitenkin vastoinkäymisen, kun Ebanks-Blake joutui olemaan loppukauden keväällä 2005 sivussa loukkaantumisen takia, eikä hän kyennyt enää tekemään läpimurtoa Unitedin edustusjoukkueessa. Tammikuussa 2006 hän lähti lainalle belgialaisen Royal Antwerpin joukkueen, missä hän teki yhdeksässä sarjapelissä neljä maalia.
Palattuaan kesällä Englantiin Ebanks-Blake teki sopimuksen mestaruussarjajoukkue Plymouth Argylen kanssa. Plymouthissa Ebanks-Blake sai enemmän vastuuta ja teki kaudella 2006–2007 kymmenen maalia. Seuraavalla kaudella hän vietti paljon aikaa vaihtopenkillä, mutta teki kuitenkin 11 maalia vuodenvaihteeseen mennessä.
Vuoden 2008 tammikuussa Ebanks-Blake siirtyi 1,5 miljoonalla punnalla neljä ja puolivuotisella sopimuksella nykyiseen seuraansa Wolverhamptoniin, missä vire jatkui hyvänä; Ebansk-Blake teki ensimmäisessä kahdeksassa ottelussaan Wolvesin paidassa seitsemän maalia ja palkittiin maaliskuun parhaana pelaajana. Kauden päätteeksi Ebanks-Blake voitti mestaruussarjan maalikuninkuuden 23 maalillaan. Ebanks-Blaken hyvä maalivire jatkui myös kaudella 2008–2009 kun hän voitti jälleen sarjan maalikuninkuuden 25 maalillaan ja valittiin myös mestaruussarjan vuoden pelaajaksi. Ebanks-Blake varmisti myös Wolverhamptonin nousun pääsarjaan tehtyään 1-0-voittomaalin päätöskierroksen ottelussa Queens Park Rangersia vastaan.
Pauli Antero Turpeinen

Pauli-Antero Mooseksenpoika Turpeinen (myös P. A. Turpeinen) on kuvitteellinen hahmo Yle TV2:n "Maalaiskomedia"-sarjoissa. Luonteeltaan melko yksinkertainen ja hyväntahtoinen P. A. omistaa Kuusniemen kirkonkylällä sijaitsevan huoltamoyrityksen. Turpeinen oli naimisissa Viola Turpeisen kanssa, mutta erosi ja meni naimisiin Violan baariapulaisen Tuulia Huttusen kanssa. "Mooseksen perintö" -sarjassa Turpeinen löytää kassakaapin, jossa on hänen isänsä tekemä testamentti, ja hänestä tulee miljonääri. P. A. Turpeista esittää Risto Salmi, mutta joissakin teatteriversioissa häntä ovat esittäneet muiden muassa Harri Ekonen ja Markku Lahti.
Hurmion tyttäret

Hurmion tyttäret on Satu Koskimiehen vuonna 2009 ilmestynyt kaunokirjallinen teos.
Koskimies kirjoittaa kuplivan 1920-luvun nuorten Tulenkantaja-runoilijoiden Elina Vaaran ja Katri Valan elämästä. Heidän näkökulmansa kautta mukana ovat myös Tulenkantajien merkkimiehet Lauri Viljanen, Yrjö Jylhä ja Olavi Paavolainen. Romaanin pohjana on käytetty alkuperäislähteitä, kuten kirjeitä ja muita dokumentteja, ja teosta elävöittävät runonäytteet.
Kirjan kieli jäljittelee 1920-luvun nuorten runoilijattarien tyyliä.
Teoksen lopussa on heti alkuun luettavaksi sopiva kirjoittajan teksti, joka avaa henkilöhahmoja lukijalle.
Koskimies on työskennellyt runouden parissa vuosikymmenet, ja radiossa kuultiin yli kolmenkymmenen vuoden ajan ohjelma "Tämän runon haluaisin kuulla", jota hän toimitti yhdessä Juha Virkkusen kanssa ja joista syntyi kolme samannimistä runoantologiaa, Tämän runon haluaisin kuulla 1-3.
Priargunskin piiri

Priargunskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1962 perustetun piirin pinta-ala on 5 100 neliökilometriä. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).
Priargunskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Lounaassa se rajoittuu Krasnokamenskin, luoteessa Aleksandrovski Zavodin ja pohjoisessa Kalgan piireihin. Idässä Argun-joki erottaa sen Kiinasta.
Piiriin kuuluvat Priargunskin ja Klitškan kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Byrka, Dosatui, Duroi, Molodjožnyi, Novotsuruhantui, Pogadajevo, Pogranitšnyi, Starotsuruhantui, Uruljungui, Ust-Tasurkai ja Zorgol. Hallinnollinen keskus on Priargunsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 22.
Asukkaista suurin osa on venäläisiä. Lisäksi on burjaatteja, ukrainalaisia ja tataareja.
Priargunskissa on Tšitan ja Kiinan väliseltä rautatieltä Haranorin asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Matkaa aluepiirin pääkaupunkiin on rautateitse 595 kilometriä.
Talous perustui 1990-luvun puoliväliin saakka kaivosteollisuuteen. Nykyään tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut lampaanhoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta.
Priargunskissa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Priargunskaja zarja". Seudulla on lukuisia arkeologisia muistomerkkejä. Niistä huomattavimmat ovat Hirhir-joen suulla sijaitsevat Tšingis-kaanin veljen Jötši Kasarin hallintokaupungin jäänteet.
Team RadioShack

Team RadioShack oli maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka oli toiminnassa vuosina 2010–2011. Joukkueen pääsponsori oli elektroniikkayritys RadioShack, joka perusti tallin yhteistyössä pyöräilijä Lance Armstrongin kanssa. Joukkueen perustamisesta kerrottiin 23. heinäkuuta 2009. Armstrong ilmoitti edustavansa tallia kilpailijana paitsi pyöräilyssä, myös juoksussa ja triathlonissa. Helmikuussa 2011 Armstrong ilmoitti lopettavansa pyöräilyuransa.
Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI myönsi Team RadioShackille UCI ProTour -lisenssin vuoteen 2013 saakka. Tallipäällikkönä toimi Johan Bruyneel ja muissa johtotehtävissä Dirk Demol, Alain Gallopin, Vjatšeslav Jekimov ja José Azevedo.
Team RadioShack yhdistyi kaudelle 2012 Team Leopard-Trekin kanssa nimellä RadioShack-Nissan-Trek.
Kauden 2011 joukkue.
"Tilanne 23. helmikuuta 2011"
Triptyykki (kirja)

Triptyykki on Karin Slaughterin kirjoittama ja vuonna 2006 julkaistu rikosromaani. Annukka Kolehmaisen suomennoksen julkaisi Tammi vuonna 2009.
Teos on kunnianosoitus yhdysvaltalaiselle Atlantan kaupungille – kulturellille, värikkäälle ja suvaitsevaiselle, mutta myös väkivaltaiselle. Se aloittaa Slaughterin uuden trillerisarjan.
Teoksen päähenkilöitä ovat etsivä Will Trentin ohella etsivä Michael Ormewood sekä koulutoverinsa raiskauksesta ja murhasta tuomittu, mutta juuri vankilasta vapautunut John Shelley.
Slaughter kehittelee juonta taitavasti, niin että se kriitikon sanoin kantaa loppuun asti. Hänen luomansa maailma ei ole kaunis, vaan se on realistinen.
Juonitiivistelmä.
Osavaltion poliisin Georgia Bureau of Investigationin (GPI) palveluksessa oleva erikoisagentti Will Trent on päässyt julman sarjaraiskaajan jäljille, kun hän joutuu tekemisiin Atlantan poliisin etsivä Michael Ormewoodin kanssa, joka on saanut vihiä tapauksesta, josta Will on kiinnostunut. Ormewoodin menneisyyteen kuuluu siveyspoliisissa työskentelevä Angie Polaski, joka on ainoa nainen, jota Will on koskaan rakastanut. Ja Will on kuulunut Angien menneisyyteen aina siitä lähtien, kun hän oli kahdeksanvuotias. 
Toisen näkökulman tarinaan tuo John Shelley, joka viisitoistavuotiaana tuomittiin naapurintytön raiskaamisesta ja murhaamisesta ja joka on juuri päässyt vankilasta vietettyään siellä kaksikymmentä vuotta. John yrittää pysyä erossa hankaluuksista ja pitää ehdonalaisvalvojansa tyytyväisenä, kun sattumalta käy ilmi, että hän liittyy jotenkin sarjaraiskaajaan. Ellei John ryhdy nopeasti toimiin, hän joutuu takaisin vankilaan. 
Will ja Michael ryhtyvät selvittämään tapausta, johon liittyy Atlantan vuokrakasarmien parittajia ja prostituoituja. Will ja Angie aloittavat taas kummallisen suhteensa kahden vuoden tauon jälkeen. Will pyrkii kaikin keinoin salaamaan lukihäiriönsä, jonka paljastuminen päättäisi hänen uransa, ja Willille ura on ainoa asia, joka pitää poissa menneisyyden painajaiset.
Petra Langrová

Petra Píchalová-Langrová (s. 27. kesäkuuta 1970 Prostějov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen tennispelaaja, joka toimi ammattilaisena vuosina 1986–1998. Hänen saavuttamansa korkein sija oli 53. kaksinpelissä ja 35. nelinpelissä. Hän saavutti WTA Tourilla kaksinpelissä yhden voiton ja nelinpelissä viisi voittoa.
Langrová pääsi Wimbledonissa (1994) ja Australian avoimissa (1989, 1993) toiselle kierrokselle. Ranskan (1996) ja Yhdysvaltain avoimissa (1996) hän pääsi kolmannelle kierrokselle.
Karviná

Karviná (, ) on kaupunki Määrin-Sleesian läänissä Tšekissä maan itäosassa Olzajoen rannalla. Kaupunki on yksi Tšekin tärkeimmistä hiilentuotantoalueista. Se on Karvinán piirikunnan keskus ja sijaitsee lähellä Ostravan kaupunkia.
Kaupungissa on 63 045 asukasta (2006), joista 8,5 prosenttia on slovakkeja ja kahdeksan prosenttia puolalaisia. Puolalaisten osuus väestöstä on vähenemässä. Alueella on myös romanien muodostama asuntoalue.
Ystävyyskaupungit.
Karvinán ystävyyskaupunkeja ovat:
Bree Turner

Bree Nicole Turner (s. 10. maaliskuuta 1977 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Rosalee Calvertin roolissa yliluonnollisessa tv-sarjassa "Grimm" vuosina 2012–2017. Lisäksi Turner on esiintynyt useissa muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa.
Tausta.
Bree Turner syntyi Palo Altossa ja kasvoi Alamossa, Kaliforniassa. Hänen isänsä on entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Kevin Turner, joka pelasi muun muassa New York Giantsissa ja Washington Redskinsissä. Turner valmistui Monte Vista High Schoolista vuonna 1995; hänet oli valittu vuoden 1994 tanssiaiskuningattareksi. Sen jälkeen hän opiskeli King's College Londonissa ja Kalifornian yliopistossa. Turner on ammattitanssija ja hän on harrastanut pitkään myös rullaluistelua. 
Ura.
Ensimmäiset elokuvaosansa Turner sai statistina 1998–1999. Hänen ensimmäinen puheroolinsa oli elokuvassa "Deuce Bigalow – 10 dollarin gigolo". Samana vuonna hän esiintyi MTV:n eroottisessa tv-sarjassa "Undressed". 2000-luvun alussa hän näytteli useita pieniä rooleja elokuvissa. Vuonna 2004 Turnerilla oli keskeinen sivurooli elokuvassa "Anna palaa 2". Hän esiintyi myös parin jakson rooleissa televisiosarjoissa "Moesha", "Todistettavasti syyllinen" ja "Spin City". 
Vuodesta 2012 lähtien Turner näytteli Rosalee Calvertia fantasiadraamasarjassa "Grimm". Hänen roolistaan tuli vakituinen sarjan toisesta tuotantokaudesta eteenpäin.
Uransa alussa Turner esiintyi myös Gapin ja Dr. Pepperin tv-mainoksissa.
Yksityiselämä.
Turner avioitui vuonna 2008 Justin Salimanin kanssa ja heillä on kaksi lasta (s. 2010 ja 2012). Turner haki eroa vuonna 2018, vedoten ylitsepääsemättömiin erimielisyyksiin.
Touhun Pojat Lauttasaari

Touhun Pojat Lauttasaari on helsinkiläinen koripalloseura, jonka toimialue on Lauttasaari. Nykyään seurassa on joukkueita n.30, kerhoja 3, valmentajia n. 60 ja jäseniä noin 700. ToPoLa oli kaudella 2022-23 lisenssin mukaisella pelaajamäärällä (497 pelaajaa) mitattuna Suomen kymmenenneksi suurin koripalloseura
Historia ja saavutukset.
Lauttasaarelaiset koripallojuniorit pelasivat alun perin Torpan Pojissa, mutta matkustamisrasituksen vuoksi lasten vanhemmat päättivät perustaa Lauttasaareen oman joukkueen. ToPoLa perustettiin kevättalvella 1978, ja sen perustajajäseniin lukeutuivat Tom Hynninen, Kari Harjula ja Paavo Suhonen. Touhun Pojat Lauttasaari -nimi pohjautuu Touhu-nimiseen sarjakuvahahmoon, jonka Hynninen keksi rekisterivirastossa, kun aikaisempia nimiehdotuksia Torpan Pojat, Lauttasaari ja Lauttasaaren Torpan Pojat (LaToPo) ei ollut hyväksytty.
ToPoLa tunnetaan ensisijaisesti juniori- ja kasvattajaseurana. Juniorisarjoissa paras saavutus on tyttöjen SM-pronssi vuodelta 1989. Pääsarjassa pelanneita seuran kasvatteja ovat Putte Onnela, Markku Rosokivi, Lassi Utrio, Elias Kajander, Meral Bedretdin, Moona Owusu, Johanna Sillander, Roosa Myllyveräjä, Essi Lyytikäinen, Tetta Lahti ja Lilli Onnela. Valmentajina muualla ovat menestyneet Jarkko Larkas ja Mikko Larkas niin aikuisten kuin nuorten SM-tasolla, sekä nuorten maajoukkueissa.
Seuran edustusjoukkue on korkeimmillaan pelannut miesten I-divisioonassa kaudella 2003–2004 koripallon I-divisioonaan, koska yksi sarjapaikka vapautui Turun NMKY:n ja Ura Basketin yhdistäydyttyä. Visiitti jäi kuitenkin vain yhden kauden pituiseksi joukkueen onnistuttua voittamaan ainoastaan yhden ottelun.
Kaudesta 2013-2014 alkaen ToPoLan naisten ja miesten edustusjoukkueet ovat pelanneet Eteläisen Alueen II-divisioonassa.
Jouluruusut

Jouluruusut ("Helleborus") on suku leinikkikasvien heimossa. Lajeja suvussa on noin 20. Lajien levinneisyys yltää Euroopassa lauhkealle vyöhykkeelle. Jouluruusut ovat monivuotisia juurakollisia ruohoja. Kukat ovat suurehkot, ja niissä on viisi kehälehteä sekä runsaasti mesilehtiä. Siemenissä on rasvalisäke, sillä ne ovat muurahaislevitteisiä.
Useita lajeja käytetään koristekasveina. Erikoista on se, että osa lajeista kukkii luonnossa keskellä talvea, mutta kevätkukkiviakin lajeja on. Jouluruusut ovat hyvin myrkyllisiä, koska ne sisältävät sydämeen vaikuttavia glykosideja, kuten esimerkiksi myös sormustinkukat ("Digitalis").
Buddy Clark

Buddy Clark synt. Samuel Goldberg (26. heinäkuuta 1912 Dorchester, Massachusetts – 1. lokakuuta 1949 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän kuului 1930- ja 1940-lukujen suosituimpiin miessolisteihin.
Vuonna 1934 Clark pääsi esiintymään Benny Goodmanin "Let's Dance" -radio-ohjelmaan ja "Your Hit Paraden" vakioesiintyjänä hän oli 1936–1938. Ensimmäisen top 20 -hittinsä hän sai 1930-luvun puolessavälissä kappaleella "Spring Is Here". Sitä seurasi pitkä tauko hittikappaleissa, kunnes hän vuonna 1947 pääsi myyntitilastojen kärkeen kappaleella "Linda". Sitä seurasivat muun muassa menestyskappaleet "Peg O' My Heart", "An Apple Blossom Wedding", "Don't You Love Me Anymore", "I'll Dance at Your Wedding" ja "Love Somebody". Vuonna 1949 hän levytti muun muassa Doris Dayn ja Dinah Shoren kanssa.
Clark kuoli lento-onnettomuudessa lokakuussa 1949. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Arija Bareikis

Arija Bareikis (s. 21. heinäkuuta 1966 Bloomington, Indiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Deuce Bigalow – 10 dollarin gigolo" (1999) ja televisiosarjassa "Southland".
Bareikisin sukunimi on liettualainen. Hän on valmistunut vuonna 1988 Stanfordin yliopistosta. Hänen isänsä on germaanisen kirjallisuuden professori Indianan yliopistossa.
Tšernyševskin piiri

Tšernyševskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 13 200 neliökilometriä. Asukkaita on 36 100 henkeä (vuonna 2009).
Tšernyševskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian keskiosassa. Koillisessa se rajoittuu Mogotšan, kaakossa Sretenskin, lounaassa Nertšinskin ja luoteessa Tungokotšenin piireihin.
Piiriin kuuluvat Aksjonovo-Zilovskojen, Bukatšatšan, Tšernyševskin ja Žirekenin kaupunkimaiset taajamat sekä 15 maalaiskuntaa: Aleur, Baigul, Bušulei, Gaur, Ikšitsa, Kadaja, Komsomolskoje, Kurlytš, Milgidun, Novoiljinsk, Novyi Olov, Staryi Olov, Ukurei, Urjum ja Utan. Hallinnollinen keskus on Tšernyševsk. Asutuskeskuksia on yhteensä 36.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit. Nykyään valtaosa asukkaista on venäläisiä.
Piirin kautta kulkee Trans-Siperian rautatie, josta Tšernyševskin asemalla haarautuu sivurata Bukatšatšaan. Piirikeskuksesta on rautateitse matkaa aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan 389 kilometriä. Rakenteilla on Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. 
Talous perustuu kaivosteollisuuteen, puunhankintaan, rautatieliikenteeseen ja elintarviketeollisuuteen. Lampaanhoitoon erikoistunut maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Paikallislehtenä ilmestyy "Naše vremja" (”Meidän aikamme”). Nähtävyyksiin kuuluu Vapahtajan kirkko ja 1800-luvun puolivälin asuintalo Kurlytšin kylässä. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.
Agentti Cody Banks

Agentti Cody Banks ("Agent Cody Banks") on yhdysvaltalainen elokuva, joka julkaistiin vuonna 2003. Elokuvan ohjasi Harald Zwart ja sitä tähdittää Agentti Cody Banksin roolissa 15-vuotias Frankie Muniz. 
Juoni.
Cody Banks asuu äitinsä (Cynthia Stevenson) ja isänsä (Daniel Roebuck kanssa. Hänellä on paljon Bond-tyylisiä agenttitarvikkeita kuten: BMW:n rullalauta, suihkumoottorikäyttöinen lumilauta, urheiluauto ja röntgenlasit. Agentti Cody Banks on nukkuva CIA:n agentti joka otetaan käyttöön koska häntä tarvitaan tekemään tuttavuutta Natalie Connorsin (Hilary Duff) kanssa jonka isä on tiedemies tohtori Connors (Martin Donovan). Isä on kahden konnan Brinkmanin (Ian McShane) ja Molayn (Arnold Vosloo) vankina, ja he yrittävät saada haltuunsa tohtorin tiedot. Hän on löytänyt nanoteknologiasta bugin jolla saa nano-botit syömään Yhdysvaltojen satellittienohjausjärjestelmän.
Rooleja.
Lähde:
Katko (korttipeli)

Katko (myös nimellä viimeinen tikki) on korttipeli, jossa pyritään keräämään useimmin kolme viimeistä tikkiä. Pelaajien määrä voi olla lähes rajaton, sillä useampia pakkoja voidaan käyttää yhdistettynä. Jokaiselle jaetaan neljä tai viisi korttia, jos pelaajia on paljon, mieluummin neljä. Aloittaja on jakajasta seuraava myötäpäivään, jakaja on joko edellisen pelin voittaja tai sitten se arvotaan. Korttien arvojärjestys on tavallinen, kakkosesta ässään.
Aloittaja lyö haluamansa kortin, muiden on tunnustettava maata, muuten saa lyödä vapaasti. Suurimman aloitusmaata olevan kortin lyönyt saa tikin ja saa lyöntivuoron. Uuden kierroksen voittaja, joka voi olla myös edellisen kierroksen voittaja saa tikin ja lyöntivuoron. Näin jatketaan kunnes kortteja on yksi kullakin. Se, joka voittaa tämän viimeisen kierroksen saa pelipisteen eli jaon viimeisen tikin. Joka ensiksi saa kolme pelipistettä, voittaa pelin.
Usein jos jaon viimeinen lyöjä aloittaa kakkosella ja pitää tikkinsä, saa kolme pelipistettä ja voittaa pelin heti. Tätä ei sovelleta monen pakan pelissä eikä yleensäkään, jos pelaajia on alle neljä.
Muunnelmia.
Joskus pelataan viiteen pelipisteesen asti. Joskus kakkosen lyönyt saa yhden pelipisteen, jos pitää tikin sillä kierroksella. Tällöin voi saada useamman pelipisteen samalla jaolla. Tätä versiota sovelletaan parhaimmin kahden tai kolmen pelissä. Joskus käytetään myös arvottua valttia. Joskus on lyötävä parempi kortti, jos voi. Tällöin yliottopakko menee maapakon edelle valttipelissä.
Camila Giorgi

Camila Giorgi (s. 30. joulukuuta 1991 Macerata, Italia) on uransa keväällä 2024 lopettanut italialainen tennispelaaja. Hänen uransa korkein rankingsijoituksensa oli kaksinpelissä 26. sija, jonka hän saavutti lokakuussa 2018. Hän voitti urallaan neljä WTA-turnausta kaksinpelissä, Hertogenboschissa Alankomaissa 2015, Linzissä Itävallassa 2018, Montrealissa Kanadassa 2021 ja Méridassa Meksikossa 2023. 
Tennisura.
Maceratasta Italiasta kotoisin oleva Giorgi aloitti tenniksenpeluun viisivuotiaana. Grand Slam -turnauksen – ja samalla WTA-turnauksen – pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2011 mutta hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa Tsvetana Pironkovalle. Toisen ottelunsa WTA-kiertueen pääsarjassa Giorgi pelasi Memphisissä helmikuussa 2012 ja voitti ensimmäisellä kierroksella turnauksessa ykköseksi sijoitetun Nadja Petrovan. Toisella kierroksella hän hävisi Stéphanie Foretz Gaconille. Vuoden 2012 Ranskan avoimissa Giorgi ei selviytynyt karsinnoista pääsarjaan. Wimbledonissa hän eteni neljännelle kierrokselle voitettuaan Flavia Pennettan, Ana Tatišvilin ja Nadja Petrovan. Neljännellä kierroksella hän hävisi kolmanneksi sijoitetulle Agnieszka Radwańskalle. Yhdysvaltain avoimissa Giorgi hävisi ensimmäisellä kierroksella Tsvetana Pironkovalle. Syys-lokakuun vaihteessa pelatussa Pekingin turnauksessa Giorgi voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla seitsemän olleen Sara Erranin mutta hävisi toisella kierroksella Romina Oprandille.
Australian avoimissa 2013 Giorgi hävisi ensimmäisellä kierroksella Stéphanie Foretz Gaconille ja Ranskan avointen avauskierroksella Peng Shuaille. Wimbledonissa Giorgi eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan Samantha Murrayn ja Sorana Cîrstean. Kolmannella kierroksella hän hävisi Marion Bartolille. Yhdysvaltain avoimissa Giorgi pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan muun muassa kolmannella kierroksella Caroline Wozniackin. Neljännellä kierroksella hän hävisi Roberta Vincille.
Tennisuran jälkeen.
Giorgi toimii alusvaatemallina, ja hänellä on omakin vaatemallisto.
Krasnokamenskin piiri

Krasnokamenskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1977 perustetun piirin pinta-ala on 5 300 neliökilometriä. Asukkaita on 66 900 henkeä (vuonna 2009).
Krasnokamenskin piirin sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Lounaassa se rajoittuu Zabaikalskin piiriin, luoteessa Borzjan ja Aleksandrovski Zavodin piireihin sekä koillisessa Priargunskin piiriin. Kaakossa Argun-joki erottaa sen Kiinasta.
Piirin hallinnollinen keskus on Krasnokamenskin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa: Armogoitui (keskuspaikka Kovyli), Bogdanovka, Jubileinyi, Kailastui, Kaptsegaitui, Margutsek, Soktui-Milozan, Sredneargunsk ja Tselinnyi. Asutuskeskuksia on yhteensä 16.
Krasnokamenskiin johtaa Tšitan ja Kiinan väliseltä rautatieltä Haranorin asemalla haarautuva sivurata. Matkaa aluepiirin pääkaupunkiin on rautateitse 560 kilometriä.
Pääelinkeinoja ovat kaivosteollisuus sekä maatalous, joka tuottaa viljaa, vihanneksia, maitoa, lihaa ja villaa. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Paikallislehtenä ilmestyy "Slava trudu" (”Kunnia työlle”). Krasnokamenskissa on radio- ja TV-asema. Arkeologisiin muistomerkkeihin kuuluu Liao-dynastian aikana rakennettu ns. Tšingis-kaanin valli.
Kamenka (Arkangelin alue)

Kamenka () on kaupunkimainen taajama Arkangelin alueen koillisosassa Pohjois-Venäjällä. Taajama sijaitsee Vienanmereen laskevan Mezenjoen vasemmalla rannalla, noin 30 km Mezeninlahdesta ylävirtaan, Kamenkajoen yhtymäkohdassa. Joen toisella rannalla noin 5 km ylävirtaan sijaitsee Mezenin kaupunki, joka on Mezenin piirin hallinnollinen keskus.
Kamenka syntyi 1892, kun Kamenkajoen suulle rakennettiin saha, jonka tuotanto heti alkuun laivattiin ulkomaille. 1920-luvulla perustettiin toinen saha, ja 1929 sahat yhtyivät suuremmaksi "Mezenski (№ 48)" -sahalaitokseksi. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Kamenka sai 1938.
Parhaimmillaan 1970-luvun alussa Kamenkassa oli noin 7000 asukasta, nykyään noin 3000.
Delta Ethniki

 Delta Ethniki (kreikaksi "Εθνική Κατηγορία") oli Kreikassa pelattu jalkapallosarja. Se oli maan neljänneksi korkein sarjataso ennen yhdistämistään Football League 2:n kanssa kaudeksi 2013-2014.
Sine qua non

Conditio sine qua non tai klassisen latinan mukaisesti condicio sine qua non tai pelkästään (ehto, syy tms.) sine qua non on latinankielinen fraasi, joka tarkoittaa "välttämätöntä ehtoa" eli "ehdotonta edellytystä" (sananmukaisesti käännettynä ’ehto, jota ilman ei [ole/tapahdu jotain muuta]’). 
Fraasia on käytetty erityisesti oikeustieteessä, jossa käsitteellä on merkitystä jonkin seikan oikeudellisen arvioinnin kannalta. Lausetta käytetään jonkin verran muillakin aloilla.
Javad Nekounam

Javad Nekounam () (s. 7. syyskuuta 1980 Ray) on iranilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kotimaansa lisäksi Espanjassa, Yhdistyneissä arabiemiraateissa, Kuwaitissa ja Qatarissa. Hän on eniten maaotteluita Iranin A-maajoukkueessa pelannut jalkapalloilija.
Vuonna 2006 Nekounam siirtyi espanjalaiseen Osasunaan kaksivuotisella sopimuksella. Samalla hänestä tuli ensimmäinen iranilaissyntyinen pelaaja joka on siirtynyt Espanjan pääsarjaan.
Nekounam pelasi ensimmäisellä kaudellaan Espanjan liigassa 24 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän sai 14. elokuuta 2007 vakavan polvivamman, joka piti hänet sivussa pelikentiltä kahdeksan kuukautta. Saman vuoden marraskuussa hän teki kolmen vuoden jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Vuoden 2008 helmikuussa hän palasi harjoituksiin loukkaantumisensa jälkeen. Huhtikuun lopulla pelasi vierasottelussa Valenciaa vastaan ja pari viikkoa myöhemmin vielä muutaman minuutin kotiottelussa Real Murciaa vastaan.
Nekounam pelasi kaudella 2008–2009 Espanjan liigassa 35 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Tämän jälkeen hän pelasi kausittain 31, 26 ja 31 liigaottelua ja teki niissä vastaavasti kolme, kuusi ja viisi maalia. Kaikkiaan hän siis pelasi La Ligassa 149 ottelua ja teki niissä 24 maalia. Espanjan cupissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2006–2007 hän pelasi UEFA-cupissa 11 ottelua Osasunan yltäessä välieriin ja teki jatkopaikan ratkaisseen jatkoaikamaalin ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Girondins Bordeaux'ta vastaan.
Nekounam siirtyi kesällä 2012 kotimaahansa Esteghlalin joukkueeseen, ja kevätkauden 2014 hän pelasi Kuwaitissa Al Kuwaitin joukkueessa. Kauden 2014–2015 hän pelasi jälleen Osasunassa, joka oli pudonnut toiselle sarjatasolle. Viimeisen kautensa Nekounam pelasi kotimaassaan Saipan ja Qatarissa Al-Arabin joukkueissa.
Nekounam pelasi Iranin A-maajoukkueessa ennätykselliset 149 ottelua ja teki niissä 38 maalia. Hän ohitti maaottelutilastossa 148 maaottelua pelanneen maanmiehensä Ali Daein vuonna 2015. Nekounam pelasi ensimmäisen epävirallisen A-maaottelunsa tammikuussa 2000 ja ensimmäisen virallisen saman vuoden toukokuussa. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2006 täydet minuutit Iranin kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa. MM-kilpailuissa 2014 hän oli joukkueen kapteeni ja pelasi täydet minuutit kaikissa kolmessa ottelussa. Iran teki turnauksessa vain yhden maalin ja se syntyi Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan Nekounamin syötöstä.
Zabaikalskin piiri

Zabaikalskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1967 perustetun piirin pinta-ala on 5 100 neliökilometriä. Asukkaita on 21 700 henkeä (vuonna 2009).
Zabaikalskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Luoteessa se rajoittuu Borzjan ja idässä Krasnokamenskin piireihin, etelässä Kiinaan ja lounaassa Mongoliaan.
Hallinnollinen keskus on Zabaikalskin kaupunkimainen taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Abagaitui, Bilitui, Daurija, Haranor, Krasnyi Velikan, Rudnik Abagaitui ja Stepnoi. Asutuskeskuksia on yhteensä 12.
Piirin kautta kulkee Tšitasta Kiinaan johtava rautatie ja maantie. Haranorista haarautuu sivurata Priargunskiin. Zabaikalskista on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin rautateitse 459 kilometriä.
Talous perustui kaivostoimintaan 1990-luvun puoliväliin saakka. Nykyään yhä suurempi merkitys on rajaliikenteellä- ja kaupalla. Zabaikalskissa on rajanylityspaikka. Lampaankasvatukseen perinteisesti keskittynyt maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Paikallislehtenä ilmestyy "Zabaikalets".
Timo Korsumäki

Timo Korsumäki (s. 20. heinäkuuta 1969 Tampere) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai laitalinkki.
Korsumäki debytoi Ilveksen edustusmiehistössä kaudella 1987 ollessaan A-juniori. Korsumäki pelasi Ilveksessä vuoteen 1991 asti voittaen seurassa Suomen Cupin 1991. Kaudella 1992 Korsumäki pelasi Vaasan Palloseurassa tehden kaksi maalia, mutta palasi Ilvekseen heti seuraavaksi kaudeksi. Hän toimi joukkueen kapteenina kausina 1997–1998 ja tuurasi Mark Josephia kaudella 1996 kantaen kapteenin nauhaa viidessä ottelussa. 
Korsumäki pelasi uransa aikana 157 pääsarjaottelua ja teki niissä 4 maalia. Pelaajauran jälkeen Korsumäki on toiminut Ilves Ry jalkapallojaoston puheenjohtajana, sekä Ilveksen naisten joukkueenjohtajana.
Keväästä 2016 lähtien Timo Korsumäki on toiminut Suomen Palloliiton Tampereen piirin piirijohtajana. Aiemmin hän työskenteli Hämeen Liikunnan ja Urheilun (HLU) seurakehittäjänä.
Šelopuginon piiri

Šelopuginon piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1961 perustetun piirin pinta-ala on 3 900 neliökilometriä. Asukkaita on 9 000 henkeä (vuonna 2009). 
Šelopuginon piiri sijaitsee Taka-Baikalian keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Sretenskin, idässä Gazimurski Zavodin, etelässä Aleksandrovski Zavodin ja lännessä Balein piireihin.
Piiriin kuuluu 8 maalaiskuntaa: Glinjanka, Kopun, Malyi Tontoi, Mironovo, Nižnjaja Šahtama, Šelopugino, Šivija ja Veršino-Šahtaminski. Hallinnollinen keskus on Šelopuginon kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 25.
Šelopuginosta on maantieyhteys Sretenskin kautta aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 462 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun puolivälissä.
Seudun talous perustui aikaisemmin kaivosteollisuuteen. Nykyään harjoitetaan puunhankintaa ja pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Maatalous on erikoistunut viljan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon.
Šelopuginon koulun yhteydessä toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Put Iljitša" (”Iljitšin tie”). Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1872 rakennettu puinen Kristuksen syntymän kirkko Šivijan kylässä. Piirin alueella sijaitsee Turovin luonnonsuojelualue.
Timo Ronkainen (sarjakuvapiirtäjä)

Timo Ronkainen (s. 1967 Joensuu) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä sekä "Ankkalinnan pamaus" -nimisen lehden päätoimittaja.
Ronkainen on työskennellyt "Aku Ankka" -lehden ja sen sisarjulkaisujen freelancerina. Ronkaisen perustama lehti "Ankkalinnan pamaus" oli Suomen ainoa ankistien sekä barksistien fanzine.
Ronkaisen piirtämiä sarjakuvia on julkaistu muun muassa "Pahkasiassa, Ilta-Sanomissa" ja "Suomen MAD" -lehdessä. Hän voitti vuonna 1989 käydyn Kemin sarjakuvapäivien strippisarjan kilpailun.
Borzjan piiri

Borzjan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 9 000 neliökilometriä. Asukkaita on 54 400 henkeä (vuonna 2009).
Borzjan piiri sijaitsee Taka-Baikalian eteläosassa. Lännessä se rajoittuu Ononin ja Olovjannajan piireihin, pohjoisessa Balein ja Aleksandrovski Zavodin piireihin, idässä Krasnokamenskin ja Zabaikalskin piireihin sekä etelässä Mongoliaan.
Piirin hallinnollinen keskus on Borzjan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Šerlovaja Goran kaupunkimainen taajama ja 15 maalaiskuntaa: Akurai, Biliktui, Hada-Bulak, Južnoje, Kljutševskoje, Kondui, Kurunzulai, Novoborzinskoje, Perednjaja Byrka, Priozernoje, Solovjovsk, Šonoktui, Tsagan-Olui, Tšindant ja Ust-Ozernaja. Asutuskeskuksia on yhteensä 23.
Piirin kautta kulkee Tšitasta Kiinaan johtava rautatie ja maantie. Borzjassa niistä haarautuu yhteys Mongolian Tšoibalsaniin. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin 349 kilometriä. Lentokenttä suljettiin 1990-luvun lopussa.
Talous perustui 1990-luvulle saakka kaivosteollisuuteen (tina, ruskohiili) ja rautatieliikenteeseen. Nykyään kaivostoiminta on vähäistä. Seudulla on elintarvike- ja metsäteollisuutta. Lampaanhoitoon erikoistunut maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Borjzassa toimii lääketieteellinen opisto ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy "Daurskaja nov". Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä, Dahurian luonnonpuisto ja kaksi muuta luonnonsuojelualuetta.
Occupation 101

Occupation 101: Voice of the Silenced Majority on vuonna 2006 ilmestynyt Abdallah Omeishin ja Sufyan Omeishin ohjaama dokumenttielokuva, joka kritisoi sionismin vaikutuksia palestiinalaisiin Israelin ja Palestiinan välisessä konfliktissa lähtien ajasta ennen Israelin valtion itsenäistymistä päätyen toiseen palestiinalaisten kansannousuun 2000-luvulla. 
Elokuvan esiintyjäkaarti koostuu pääasiallisesti juutalaisista ja yhdysvaltalaisista kirjoittajista, poliitikoista ja humanitäärisen työn tekijöistä sekä tavallisista palestiinalaisista. 
Elokuvan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 26. maaliskuuta. Elokuva voitti kultaisen palmun vuonna 2007 Beverly Hillsin elokuvajuhlilla.
Elokuva on englanninkielinen ja sen äänenä toimii If Americans Knew -järjestön perustaja Alison Weir.
Eddie Hopkinson

Edward ”Eddie” Hopkinson (29. lokakuuta 1935 – 25. huhtikuuta 2004) oli englantilainen jalkapallomaalivahti.
Hopkinson aloitti pelaajauransa Oldham Athleticissa vuonna 1951. Vuotta myöhemmin hän siirtyi Bolton Wanderersiin, jossa pelasi koko uransa loppuun asti. 18 vuoden aikana Boltonissa Hopkinson edusti seuraa yhteensä 578 kertaa, mikä on seuran historian ennätys.
Englannin maajoukkueessa Hopkinson esiintyi 14 kertaa ja edusti maataan vuoden 1958 MM-kisoissa.
Tim Rozon

Timothy James "Tim" Rozon (s. 4. kesäkuuta 1976) on kanadalainen näyttelijä, joka on syntynyt Montrealissa. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan Tommy Quincyna Tv-sarjassa Hetkessä tähdeksi. 
Nykyään näyttelemisen lisäksi Rozon omistaa Montrealissa ravintolan nimeltään Garde Manger.