Lawrence Tierney

Lawrence Tierney (15. maaliskuuta 1919 New York – 26. helmikuuta 2002 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uhkaava karismansa teki hänestä yhden film noir -genren pelottavimmista kasvoista 1940-luvulla, ja hänet tunnettiin ”kovanaamana” sekä valkokankaalla että sen ulkopuolella. Hän tuli tunnetuksi useista yksityiselämänsä ongelmista, kuten laajasti uutisoiduista alkoholismistaan ja väkivaltaisista tappeluistaan, mukaan lukien puukotus vuonna 1973.
Tierneyn tunnetuimpia elokuvia ovat "Pankkirosvo Dillingerin viimeiset päivät" (1945) ja "Born to Kill" (1947). Hän teki myöhemmin paluun ja näytteli muun muassa rikollisjengin johtajaa Quentin Tarantinon rikoselokuvassa "Reservoir Dogs" (1992).
Elämä ja ura.
Nuoruus ja nousu maineeseen.
Tierney syntyi New Yorkin Brooklynissä 15. maaliskuuta 1919 Lawrence ja Maryn Tierneyn lapsena. Isä oli poliisi. Tierneyn veljet Gerard ja Edward ryhtyivät myös näyttelijöiksi. Tierney lopetti koulun kahden vuoden jälkeen ja teki sekalaisia töitä muun muassa New Yorkin kanavatyömaalla. Myöhemmin hänestä tuli miestenvaatemalli Sears Roebuckin kuvastossa. Hän aloitti uransa teatteriproduktioissa New Yorkissa ennen kuin muutti Hollywoodiin. 
Tierney liittyi Black Friars -teatteriryhmään ja American-Irish Theatre -kokoonpanoon. RKO:n kykyjenetsijä näki hänet lavalla ja teki sopimuksen vuonna 1943. Tierney sai nopeasti rooleja ja esiintyi muun muassa Val Lewtonin tuottamassa "The Ghost Shipissä" (1943) sekä Jesse Jamesin roolissa elokuvassa "Laittomien maa" (1946). Elokuvat, kuten "San Quentin" (1946) ja "The Devil Thumbs a Ride" (1947), "Born to Kill" (1947) sekä "Bodyguard" (1948) esittelivät Tierneyn yleisölle pelottavana valkokangashahmona ja nostivat hänet todelliseen tähteyteen.
Tierneyn uran merkittävimpänä elokuvana pidetään yleisesti Max Nosseckin ohjaustyötä "Pankkirosvo Dillingerin viimeiset päivät" (1945), jossa hän on pääroolissa 1930-luvun gangsterina ja pankkirosvona John Dillingerinä. Toinen merkittävä rooli oli Robert Wisen ohjaamassa film noir -klassikossa "Born to Kill" ("Syntynyt tappamaan", 1947).
Rikokset.
Tierney tuntui samaistuvan pahojen miesten rooleihin myös yksityiselämässään. Huolimatta luontaisista lahjoistaan hän aiheutti ongelmia uransa alusta alkaen. Alkoholismi ja mielenterveysongelmat saivat hänet haastamaan riitaa missä ja milloin vain. Jatkuvat alkoholin siivittämät raivokohtaukset, vankilatuomiot ja toistuvat yritykset kuntoutua rajoittivat hänen uraansa. Työtilaisuudet alkoivat vähentyä dramaattisesti jo 1950-luvulla. Maine kiivaana ja arvaamattomana miehenä teki Tierneystä yhden pelätyimmistä ja myyttisimmistä hahmoista alallaan.
Film noir -elokuvien asiantuntija, tietokirjailija ja historioitsija Eddie Muller kirjoittaa kirjassaan "Dark City: The Lost World of Film Noir", että Tierneyn rikosrekisteri oli pidempi kuin tämän ansioluettelo Hollywoodissa. Mullerin mukaan Tierney ”tasapainoili koko elämänsä ajan elokuvien, kapakoiden ja putkareissujen välillä”. Ongelmat vuotivat julkisuuteen ja lehdistö teki niistä näyttäviä otsikoita. Mullerin mukaan Tierney oli ainoa näyttelijä Hollywoodissa, jonka kasvoista oli mediassa enemmän pidätyskuvia kuin promootiokuvia. Hänet pidätettiin vuosina 1944–1951 yhteensä 12 kertaa – useimmiten tappeluiden vuoksi – mikä johti lopulta vankilatuomioon ja hoitojaksoon mielisairaalassa.
Tierneyllä oli useita tuomiota pahoinpitelyistä ja poliisin vastustamisesta. Esimerkiksi vuonna 1948 hän istui kolme kuukautta vankilassa murrettuaan miehen leukaluun baaritappelussa. Samana vuonna häntä syytettiin poliisin pahoinpitelystä humalassa. Vuonna 1952 hän katutappeli ammattilaisnyrkkeilijän kanssa New Yorkissa Broadwayn ja 53. kadun kulmassa. Äitinsä itsemurhapäivänä vuonna 1960 hänet pidätettiin, koska hän oli hajottanut oven ja pahoinpidellyt itselleen tuntemattoman miehen. Mullerin mukaan Tierneyn vartalossa oli useita arpia veitsitaistelusta.
Eräälle toimittajalle Tierney myönsi: "”Heitin viinalla roskiin menemään noin seitsemän uraa.”" 
Uran vaikea vaihe 1960- ja 1970-luvuilla.
Tierneyllä oli rooli Gena Rowlandsin hahnmon aviomiehenä John Cassavetesin elokuvassa "Heräävä elämä" (1963), mutta ongelmat jatkuivat. 1960-luvulla Tierney sai töitä harvoin, ja hän muutti joksikin aikaa Eurooppaan, meni naimisiin ja sai tiettävästi useita lapsia. Hänen palattuaan Yhdysvaltoihin 1960-luvun lopulla väkivallan ja päihdeongelmien kierre jatkui. Kun töitä näyttelijänä ei riittänyt, hän työskenteli muun muassa rakennustyöläisenä, baarimikkona ja hevoskärryajurina. Vuonna 1973 hän sai puukoniskun baaritappelussa. Poliisi kuulusteli häntä myös tapauksessa, jossa eräs nainen hyppäsi kuolemaansa neljännestä kerroksesta Tierneyn vierailun aikana vuonna 1975.
Paluu näyttelijäksi 1980-luvulla.
1980-luvun puolivälissä Tierney palasi näyttelijäksi. Pieni rooli New Yorkin poliisipäällikkönä John Hustonin elokuvassa "Prizzin kunnia" (1985) aloitti uuden nousun. Tierneyllä oli kunnia lausua viimeiset sanat televisiosarjan "Hill Street Blues" päätösjaksossa, ja hän näytteli Charles Bronsonin vastaparina elokuvassa "Jack Murphyn laki" (1986). Hän esitti myös California Angelsin manageria komediaelokuvassa "Mies ja alaston ase" (1988).
Kriitikot kehuivat Tierneyn suoritusta rikosdraamassa "Kovat kundit eivät tanssi" (1987), ja hän sai roolin John Saylesin draamassa "Toivon kaupunki" (1991). Hän esitti Elainen pelottavaa isää tilannekomediasarjassa "Seinfeld". Tämä rooli olisi voinut olla toistuva, mutta se jäi yhteen kertaan hänen huonon käytöksensä vuoksi. Elainea näytellyt Julia Louis-Dreyfus sanoi Tierneyn olleen ”"ihan sekopää"” mutta ”"loistava näyttelijä, koska hän oli niin uskomaton siinä jaksossa. Harmi, että hän oli niin hullu, koska muuten hän olisi varmasti palannut uudestaan."” Tierney vakiinnutti jälleen asemansa esiintymällä myös sarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi". 
"Reservoir Dogs" ja viimeiset roolit.
Elokuvaohjaaja Quentin Tarantino palkkasi Tierneyn näyttelemään Joe Cabotia, rikollispomoa, joka kokoaa "Reservoir Dogs" -elokuvan keskeisen ryöstötiimin. Kuvaukset alkoivat 29. heinäkuuta 1991, mutta jo elokuun 2. päivään mennessä tilanne kärjistyi: lähes kaikki tuotannossa vihasivat Tierneytä, ja lopulta Tierney ja Tarantino alkoivat riidellä rajusti kuvauspaikalla. 
"Reservoir Dogsin" kuvaukset päättyivät siihen, että Tarantino heitti Tierneyn ulos kuvauksista. Tierney heitettiin ulos myöhemmin myös New Beverly -elokuvateatterista, kun hän humalassa virtsasi juomakuppiin "Reservoir Dogsin" näytöksen aikana. 
Vuosia myöhemmin Tarantino ja Tierney kuitenkin sopivat riitansa, kun Tarantino suostui ystävällisesti soittamaan Tierneylle tämän syntymäpäivänä. He puhuivat 25 minuuttia. Kun Tarantino myöhemmin teki omaa osuuttaan "Neljä huonetta" -antologiaelokuvaan, hän uskoi, että vain Tierney voisi esittää kärttyisää päällikköä hotellissa. Tarantino otti asian puheeksi "Reservoir Dogsissa" näyttelleen ja myös "Neljään huoneeseen" kiinnitetyn Tim Rothin kanssa. Roth uhkasi: "”Jos se jätkä on siinä roolissa, mä lähden.”"
Lopulta tämä koettelemus koitui kaikkien eduksi: Tarantino sai katu-uskottavuutta työskenneltyään vaikean, vanhan Hollywood-tähden kanssa, ja Tierney sai uuden yleisön – hänestä tuli jälleen ”kaikista kovin”. "Reservoir Dogs" herätti mediassa uudelleen legendan miehestä, joka oli näytellyt John Dillingeriä. Pelkästään vuosina 1995–1996 Tierney esiintyi kymmenessä projektissa, muun muassa animaatiosarja "Simpsoneissa" ääniroolissa vartijana, joka nappaa Bart Simpsonin näpistelemässä. Tierneyn manageri myönsi, että Tierney oli vielä 75-vuotiaana yhä äreä juovuspäissään. Hän uhkaili usein tuotantotiimiä ja kieltäytyi kuvauspaikalla lausumasta vuorosanoja, joita ei itse ymmärtänyt. Tierneyn viimeisiä projekteja oli rooli elokuvassa "Armageddon" (1998), jossa hänen käytöksensä herätti jälleen närää. 
Kuolema.
Tierney kuoli hieman ennen 83-vuotissyntymäpäiväänsä 26. helmikuuta 2002 hoitokodissa Los Angelesissa.