tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Råneträsket

Råneträsket ( ) on Ruotsissa Norrbottenissa Jällivaaran kunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Rånejoen vesistöön.
Maantietoa.
Råneträsket on 7,6 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 690 hehtaaria eli 6,9 neliökilometriä. Se sijaitsee 25 kilometriä Jällivaarasta etelään päin. Sen alavalla seudulla on vain yksi järvelle näkyvä vaara Kaddevaara. Se sijaitsee järveltä pari kilometriä koilliseen ja se kohoaa noin 130 metrin korkeuteen järvestä. Selkeäpiirteisestä rantaviivasta erottuu kolme pientä niemeä. Pisin niemi on järven kaakkoispäässä sijaitseva Kiviniemi, jonka sivulta alkaa järven laskujoki Rånejoki. Järven ympäristössä metsämat ja suomat vaihtelevat ja osa metsistä on avohakattuja. Järven koillisrannassa on kartan mukaan lähes 50 rakennusta, mutta niitä voi olla lähes 70. Ne saattavat olla joko vapaa-ajan asuntoja tai vuokramökkejä . Niiden luokse on rakennettu tie Jällivaaraan johtavalta maantieltä.
Luontoarvoja.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (46,9 %), turve (37,9 %), hiekka tai sora (0,2 %) ja kallio (0,8 %). Muut alueet ovat erilaisia vesistöjä.
Järvestä saa ainakin haukea, särkeä, ahventa, siikaa ja harjusta . Järveltä muutama kilometri länteen päin sijaitsee Mudduksen kansallispuisto.
Vesistösuhteet.
Råneträsket kuuluu Rånejoen vesistössä (päävesistötunnus 7) Rånejoen pääuoman lähialueeseen . Järvi on lasku-uomansa lähdejärvi, sillä lasku-uoma alkaa järvestä heti Rånejoen nimisenä. Se ei kuitenkaan ole vesistöalueensa pääuoman alkulähde, sillä yläjuoksulla pääuoma katsotaan kuuluvan Rovasenjärvestä alkavalle Hárrejåhkålle. Järven valuma-alueen pinta-ala on 209,45 km², mutta Hárrejåhkån osuus siitä on 144,04 km² ja järven muille uomille jää vain 65,41 km². Niitä ovat Gibmejåhkå, joka on Kipmejärven lasku-uoma, Ahojoki, jonka valuma-alueella sijaitsee Pallimjärvi ja joka laskee järven kaakkoispäähän, lounaisrantaan laskeva Giddejávrren laskujoki Giddejåhkå, sekä Pulvekvuomasta tuleva lounaisrantaan laskeva oja. Suurin joki Hárrejåhkå tulee järven luoteispäähän. Järven luusuassa Rånejoen keskivirtaaman arvioidaan olevan 2,39 m³/s . Rånejoki laskee Perämereen Råneåssa Luulajassa.
Cedar Point

Cedar Point on Sanduskyssä Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva huvipuisto. Sen omistaa Six Flags - huvipuistoketju. Huvipuistossa on 71 huvipuistolaitetta ja 18 vuoristorataa, sekä hotelli, vesipuisto, hiekkaranta, ja monia muita aktiviteetteja kuten minigolfrata. Se on Yhdysvaltojen toiseksi vanhin huvipuisto Lake Compounce - huvipuiston jälkeen, ja puistossa on toiseksi eniten vuoristoratoja koko maassa.
Historia.
Kun Cedar Point perustettiin vuonna 1870, kuului siihen vain kylpylä, pieni olutravintola ja tanssilattia. Vuonna 1892 rakennettiin ensimmäinen vuoristorata, joka oli nimeltään Switchback Railway.
1900-luvun ajan Cedar Point oli monien eri tahojen omistuksessa. George Roose ja Emile Legros ostivat puiston vuonna 1956, ja 1970-luvulla heidän yrityksensä alkoi ostaa huvipuistoja muualta Yhdysvalloista. Vuonna 1984 yrityksen nimeksi tuli Cedar Fair, L.P.
Vuonna 1988 Cedar Pointin viereen avattiin Cedar Point Shores -vesipuisto, johon kuuluu 17 vesiliukumäkeä.
Vuoristoratoja.
Cedar Pointissa on 18 vuoristorataa.
Millennium Force.
Millennium Force rakennettiin vuonna 2000. Kun se avattiin, se oli maailman nopein ja siinä oli maailman korkein pudotus. Sen valmistaja on Intamin. Se oli myös maailman ensimmäinen giga coaster eli ensimmäinen yli 91 metriä korkea vuoristorata. Millennium Force on 94,5 metriä korkea, ja sen nopeus on 149,7 kilometriä tunnissa.
GateKeeper.
GateKeeper on huvipuiston sisäänkäynnin yhteydessä sijaitseva vuoristorata, joka avattiin vuonna 2013. Sen valmistaja on Bolliger &amp; Mabillard, ja siinä oli maailman korkein inversio (eli kohta, jossa vaunu menee ylösalaisin,) kun se avattiin. Se rikkoi myös monia muita ennätyksiä "wing coaster" - tyyppisten vuoristoratojen kategoriassa. Se on 51,8 metriä korkea, 1 269 metriä pitkä ja sen nopeus on 107,8 kilometriä tunnissa.
Steel Vengeance.
Steel Vengeance avattiin vuonna 2018. Se on maailman korkein, nopein ja pisin hybridivuoristorata eli puusta ja metallista rakennettu vuoristorata. Se sisältää 30 sekuntia ilmaaikaa (kun matkustaja tuntee painottomaksi). Steel Vengeance on 62,5 metriä korkea, 1 750 metriä pitkä ja sen nopeus on 119,1 kilometriä tunnissa.
Top Thrill 2 (aik. Top Thrill Dragster).
Top Thrill Dragster on vuonna 2003 avattu vuoristorata, joka suljettiin onnettomuuden takia elokuussa 2021. Sen nopeus oli 193 kilometriä tunnissa, johon se kiihtyi neljässä sekunnissa. Vuoristoradan korkeus oli 128 metriä ja pituus 850 metriä. Vuoristorata avattiin uudistettuna vuonna 2024 nimellä Top Thrill 2.
Valravn.
Valravn on Yhdysvaltojen korkein, nopein ja pisin sukellusvuoristorata. Sen korkeus on 68 metriä, pituus 1 041 metriä ja nopeus 120,7 kilometriä tunnissa.
Maailmanennätykset (Guinness World Records)
Hamrångeånin vesistö

Hamrångeånin vesistö (, vesistöaluetunnus 50) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Hamrångeånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 518 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Hamrångeån, jonka pituus on 10 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,15 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljusnanin vesistön (tunnus 48) ja Daljoen vesistön (tunnus 53) välisessä taskussa, jossa on neljä pientä päävesistöä. Hamrångeånin vesistö on näistä toiseksi pienin, joten se jää Skärjånin vesistön (tunnus 49) ja Testeboånin vesistön (tunnus 51) väliin. Lisäksi Hamrångeånin joensuun ympärillä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on Hamrångeånin vesistöä pienempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (62,7 %), turve (12,0 %), kalliomaa (7,8 %), hiekka ja sora (3,5 %), multamaa (2,7 %), savimaa (1,0 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,5 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,7 %), soita ja kosteikkoja (4,5 %), viljelymaita (2,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,0 %) sekä joutomaita (0,9 %). Näiden lisäksi on 9,8 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Hamrångeånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 4,37 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 12,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,25 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 4,9 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 20 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 19,2 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 0,6 m³/s viimeksi vuonna 2007. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 29 patoa . Hamrångeånin pääuomassa on 3 vesivoimalaitosta: Bergby, Vifors ja Viksjö bruk. Voimaloiden yhteisteho on 1,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 14,3 gigawattituntia.
Testeboånin vesistö

Testeboånin vesistö (, vesistöaluetunnus 51) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Testeboånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 112 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Testeboån, jonka pituus on 85 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,4 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Testeboånin vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljusnanin vesistön (tunnus 48) ja Daljoen vesistön (tunnus 53) välisessä taskussa, jossa on neljä pientä päävesistöä. Sillä on yhteinen vedenjakaja neljän vesistön kanssa. Testeboånin vesistö luoteispuolella on sekä Ljusnanin- että Daljoen vesistöllä vedenjakajasta pieni osuus ja Daljoen jälkeen sen eteläpuolella on yhteistä vedenjakajaa Gavleånin vesistön (tunnus 52) kanssa. Testeboånin vesistön koillispuolella on vielä Hamrångeånin vesistö (tunnus 50). Testeboånin joensuun ympäristössä sijaitsee mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden valuma-alueiden yhteispinta-ala on vaatimaton.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (62,8 %), turve (15,2 %), kalliomaa (4,8 %), hiekka ja sora (4,1 %), multamaa (4,5 %), savimaa (0,5 %) ja jäätikköjokijäänteet (2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (81,5 %), soita ja kosteikkoja (7,1 %), viljelymaita (3,1 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,0 %) sekä joutomaita (1,3 %). Näiden lisäksi on 5,9 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Testeboånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 13,0 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 52,7 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 3,15 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 12,1 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 57 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 2,5 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 72,4 m³/s on mitattu toukokuussa 1986 ja pienin 1,5 m³/s lokakuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta kesäkuuhun ja sen huippu ajoittuisi toukokuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 42 patoa . Testeboånin pääuomassa on 6 vesivoimalaitosta: Strömsbro, Oslättfors, Strömsborg, Bosågen, Åmotsbruk ja Masugnsdammen. Voimaloiden yhteisteho on 2,1 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 10,3 gigawattituntia.
Kuun halkaisemisen ihme

Kuun halkaisemisen ihme () on islamilaiseen "Koraanin" tulkintaan perustuva kertomus, jonka mukaan Kuun suuran ensimmäiset jakeet 54: 1–2 kertovat, miten profeetta Muhammed halkaisi kuun. Jakeet kuuluvat "Koraanissa": "Hetki on tullut lähelle, ja kuu on jakaantunut! Jos he näkevät tunnusmerkin, he kääntyvät pois sanoen: ’Tarkkaa taikuutta!’"
Muhammedin elämäkerran kirjoittaneet Ibn Ishaq (700-luvulla) ja Ibn Hisham (800-luvulla) eivät mainitse tapausta, mutta se esiintyy 800-luvulla tallennetuissa "haditheissa." Peruskoulun islaminuskon oppikirja antaa tapauksesta islamin "tafsir" -perinteeseen eli Koraanin selitykseen perustuvan kuvauksen. Kirja kertoo: "Allah antoi myös ihmeen, jossa hän jakoi kuun kahtia. Tämä tapahtui ennen "hijraa". Silloin mekkalaiset olivat pyytäneet ihmettä Profeetalta. He lupasivat kääntyä islamin uskoon ihmeen nähtyään. Profeetta osoitti kohti kuuta ja Allah halkaisi kuun kahtia: toinen puoli kuusta oli al Safa –vuoren yllä ja toinen vastapäisen Qayqaan vuoren yllä."
Todisteita.
Islamilainen sivusto antaa seuraavat varmat todistukset sille, että ihme todella tapahtui:
Egyptiläinen O. K. AbouEassa perustelee ihmeen tapahtumista kuuta koskevalla astrologisella tiedolla "International Journal of Astronomy" - lehdessä. Hän katsoo osoitetun, että jäljet kuussa eivät ole 1388 vuotta vanhempia. Julkaisussa "Journal of Islamic Education" indonesialaiset tutkijat katsovat, että NASA:n ottamat valokuvat kuusta todistavat kuun halkaisemisen ihmeestä.
Akilu Muhammad Aliu Nigerian valtionyliopistosta ja Adibah Abdul Rahim Malesian kansainvälisestä islamilaisesta yliopistosta ihmettelevät, miksi kristityt orientalistit kieltävät kuun halkaisemisen ihmeen, vaikka siitä on todisteina lukuisia autenttisia traditioita, jotka he luettelevat.
Roberto Matta

Roberto Matta, alun perin Roberto Antonio Sebastian Matta Echaurren, (11. marraskuuta 1911 Santiago, Chile – 23. marraskuuta 2002 Civitavecchia, Italia), oli chileläissyntyinen taidemaalari, joka asui lähes koko aikuisikänsä synnyinmaansa ulkopuolella. Mattan työt edustavat surrealismia. 
Matta valmistui arkkitehdiksi Santiagon katolisesta yliopistosta vuonna 1931. Hän muutti Pariisiin 1933 työskennelläkseen vaikutusvaltaisen Le Corbusierin arkkitehtitoimistossa. Työskennellessään siellä Matta alkoi kiinnostua maalaustaiteesta. Hän tutustui eri puolilla Eurooppaa merkittäviin kulttuurihenkilöihin kuten Gertrude Steiniin, Marcel Duchampiin, Walter Gropiukseen, Salvador Dalíin, Federico García Lorcaan ja André Bretoniin. Nämä vaikutteet herättivät hänen kiinnostuksensa surrealismiin, ja vuonna 1936 Matta hylkäsi arkkitehdin uransa.
Mattan taiteellinen kehitys oli nopeaa. Hän muutti New Yorkiin ollessaan 28-vuotias, ja oli jo tuolloin kehittänyt omintakeisen visuaalisen kuvastonsa, joka koostui biomorfisista muodoista, jotka kieppuivat kolkoissa, ahdistavissa maisemissa. Hänen moniulotteinen kuvitteellinen maailmansa oli täynnä väkivaltaisia konflikteja ja kiihkeää liikettä. Matta pyrki yhdistämään surrealistiset pyrkimyksensä psyykkiseen automatismiin kuvaten teoksissaan epämääräisä hahmoja, jotka olivat juuttuneet virtauksen ja kriisin tilaan. Hänen taiteensa heijastaa sitä syrjäytymisen ja ahdistuksen tunnetta, joka johti eksistentialismin syntyyn toisen maailmansodan jälkeen. Matta vaikutti vahvasti Arshile Gorkyn ja Robert Motherwellin kaltaisiin taiteilijoin. Duchamp piti Mattaa "sukupolvensa syvällisimpänä taidemaalarina".
Poliittinen aktivismi vei Mattan viimeisinä vuosina suurimman osan hänen ajastaan. Hän teki kuitenkin numeroidun sarjan teoksia, jotka pohjautuivat Miguel de Cervantesin, Arthur Rimbaudin, Alfred Jarryn ja William Shakespearen kirjoituksiin.
Ernst Zahn

Ern(e)st Zahn (24. tammikuuta 1867 Zürich, Sveitsi – 12. helmikuuta 1952) oli sveitsinsaksalainen kirjailija. Hänen isänsä oli Zürichissä ravintoloitsijana, ja hän ryhtyi itsekin ravintoloitsijaksi ja omisti rautatieravintolan Göschenenissä. Hän oli Urin maaneuvoston puheenjohtaja. Zahnin teoksissa ilmenee todellisuudentuntua ja taiteellista kypsyyttä.
Zahn oli tuottelias ja suosittu kotiseutukirjailija. Hän kuvaa Alppeja ja niiden asukkaita, persoonia ja elämänkohtaloita. Monet kertomukset ovat taideteoksia, mutta myöhemmässä tuotannossaan hän siirtyi viihdekirjallisuuteen. Hän kirjoitti myös näytelmiä.
Germa (Libya)

Germa () on pikkukaupunki Libyan Wadi al-Hayan piirikunnassa. Se sijaitsee historiallisella Fezzanin alueella 30 kilometriä Awbarista itään. German pohjoispuolella sijaitsevat garamantien muinaisen pääkaupungin Garaman rauniot.
Antiikin historioitsijoiden tuntemaa kaupunkia on tutkittu arkeologisin kaivauksin 1930-luvulta lähtien. German lounaispuolella sijaitseva Zinchecra on ollut asuttu 300-luvulta eaa. lähtien. Garaman asutus lienee alkanut ajanlaskun alun jälkeen. Sen rakennuksissa on havaittavissa roomalaisia vaikutteita. Lähistöllä sijaitseva Qasr Watwatin mausoleumi lienee jopa roomalaisten käsityöläisten rakentama. Garaman rakennuksista osa on bysanttilaiselta ja islamilaiselta ajalta. Kaupungissa on pieni museo.
Tuukka Andberg

Tuukka Andberg (s. 1. toukokuuta 1998 Vantaa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösliigassa pelaavaa Pallokerho-35:ttä. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Juniori-ikäisenä Andberg on edustanut Itä-Hakkilan Kilpaa ja Pallokerho-35:ttä. Kausilla 2017–2020 Andberg edusti Veikkausliigassa pelaavaa HIFK:ta. Kaudella 2018 hän oli mukana nostamassa HIFK:n takaisin Veikkausliigaan. Vuonna 2021 Andberg siirtyi Ykkösessä pelanneeseen Ekenäs IF:ään.
Andberg on ollut nimettynä vuonna 2019 Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueryhmään.
Gavleånin vesistö

Gavleånin vesistö (, vesistöaluetunnus 52) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen laskevan Gavleånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 2 460 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Gavleån, jonka pituus on 129 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,7 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee kahden suuren vesistön Ljusnanin vesistön (tunnus 48) ja Daljoen vesistön (tunnus 53) välisessä taskussa, jossa on neljä pientä päävesistöä. Gavleånin vesistö on niistä suurin ja sen ympäröi eteläpuolelta kokonaan Daljoen vesistö ja pohjoispuolelta Testeboånin vesistö (tunnus 51). Rannikolla joensuun ympäristössä on mereen laskevien ojien ja purojen pieniä valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (60,8 %), turve (12,4 %), kalliomaa (4,1 %), hiekka ja sora (5,0 %), multamaa (5,2 %), savimaa (1,6 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,5 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (77,2 %), soita ja kosteikkoja (4,1 %), viljelymaita (5,0 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (3,0 %) sekä joutomaita (2,2 %). Näiden lisäksi on 8,6 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Gavleånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 21,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 71,8 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 5,34 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 21,1 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 78 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 2,5 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 96,3 m³/s on mitattu huhtikuussa 1999 ja pienin 5,1 m³/s lokakuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut kuukautiset keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 152 patoa, joista 29,2 % säännöstellään vesistöjä. Säännöstelykapasiteetti on 195 miljoonaa kuutiometriä.
Gavleånin pääuomassa on 8 vesivoimalaitosta: Strömsborg, Strömdalen, Tolvfors, Prästforsen, Åbyfors, Mackmyra, Hälleströmmen ja Forsbacka. Vesistön sivu-uomissa on vielä 20 voimalaa lisää: 
Voimaloiden yhteisteho on 24,5 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 98,7 gigawattituntia.
Puolan liettualaiset

Puolan liettualaiset ovat Puolan alueella asuvia liettualaisia. 
Vuoden 2002 väestönlaskennassa liettualaisia oli yhteensä 5 639 ja vuoden 2011 väestönlaskennassa 7 374 henkeä. Liettualaisista suurin osa asui 2011 väestönlaskennassa Podlasian voivodikunnan alueella. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa 5 303 henkilöä ilmoitti liettuan kotikielekseen, joista 3 597 henkilöä ilmoitti liettuan ainoaksi kotikielekseen.
Liettualaisilla oli vuoden 2011 väestönlaskennassa Podlasian voivodikunnan kunnista yli 10 prosentin osuus Puńskin ja Sejnyn kuntien väestöstä, joista ensinmainitussa liettua on määritelty viralliseksi avustavaksi kieleksi.
Dalkarby

Dalkarby on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön kirkonkylän pohjoispuolella.
Dalkarbyn naapurikylät ovat Tjuda, Trotby, Skarpböle ja Makila. Dalkarbybäcken tekee mutkan kylän kohdalla, jolloin purosta muodostuu kylälle luonnollinen pohjois-, länsi- ja eteläraja. Dalkarby ulottuu purolta itään Björndalsbergetille, joka on korkea kalliomäki. Kylän itäosat ovat mäkistä metsämaata ja puron vartta myötäilee tasainen peltoalue. Kylän asutus sijoittuu mäkien rinteille kylän länsiosiin. 
Dalkarby on ollut 1500-luvulla viiden talon muodostama kylä. Kylän taloluku on hiljalleen laskenut ja lopulta 1900-luvun alussa koko Dalkarby on ollut Fredriksforsin talon omaisuutta. Kylässä on ollut mylly. 1930-luvulla Fredriksforsin neljä torppaa itsenäistyivät ja kantatalo jaettiin lisäksi neljään osaan. Dalkarbybäckenissä on ollut kylän paikkeilla järvi Dalkarbyträsket, joka kuivattiin 1950-luvulla.
Mili (nimi)

Mili on naisen etunimi. Se voi olla lyhentymä Emiliasta tai Ludmilasta. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Mili on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 80–90 naisella. 
Vuoteen 2014 saakka Milillä oli nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 19. toukokuuta. Koska nimi oli käytössä vain harvalla, vuonna 2015 se poistettiin kalenterista ja sen tilalle otettiin suositumpi Milla.
Millettiat

Millettiat ("Millettia") on hernekasvisuku. Siihen kuuluu 181 lajia puita, pensaita ja liaaneja. Niitä esiintyy vanhan maailman tropiikissa ja subtropiikissa, Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Merbaupuut

Merbaupuut ("Intsia") on hernekasvisuku, johon kuuluu kaksi trooppista puulajia. Ne esiintyvät luonnossa Aasian ja Australian tropiikissa sekä Afrikassa Tansaniassa ja Madagaskarilla.
Lajit.
Sukuun aiemmin sijoitettu filippiinienmerbaupuu ("Afzelia rhomboidea", syn. "Intsia acuminata") viedään palkomahonkien sukuun.
Kassiat

Kassiat ("Cassia") on hernekasvisuku. Siihen kuuluu 37 lajia puita, harvoin pensaita. Niitä esiintyy koko maailman tropiikissa.
Liekkipuut

Liekkipuut ("Delonix") on hernekasvisuku. Siihen kuuluu 12 lajia puita. Niitä esiintyy alkuperäisenä Afrikassa ja Arabian niemimaalla, mutta viljelyperäisenä paljon laajemmin tropiikissa eri mantereilla.
Zion Nybeck

Zion Arvid Nybeck (s. 12. toukokuuta 2002 Alvesta, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamn:issa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Nybeck on Alvesta SK:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2015–2016 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Kaudella 2016–2017 Nybeck nousi joukkueen kapteeniksi. Hän pelasi siellä kuitenkin vain kaksi ottelua. Nybeck pelasi suurimman osan kaudestaan vain 14-vuotiaana Alvestan miesten joukkueessa Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTvåanissa, jossa hän pelasi 25 runkosarjaottelua tehopistein 11+7=18. Nybeck pelasi ison osan kaudestaan myös seuran J20-junioreissa, joiden paras maalintekijä hän oli 15 osumallaan. Kaudella 2017–2018 Nybeck teki Alvestan miesten joukkueessa 25 ottelussa 31 tehopistettä. Hän voitti 11 osumallaan myös koko J18 Division 1:n nousukarsintasarjan maalipörssin ja oli nostamassa joukkuettaan sarjatasoa ylemmäs. Nybeck voitti myös tehoilla 12+7=19 koko U16 SM:n nousukarsintasarjan maalipörssin ja hän jakoi pistepörssin voiton Linus Vingrenin kanssa. Nybeck siirtyi kauden aikana HV71:n J18-junioreihin joulukuussa 2017. Hän voitti myös Smålandin joukkueessa TV-Puckenin pistepörssin tehoilla 9+12=21.
Kaudella 2018–2019 Nybeck oli HV71:n J20-junioreiden neljänneksi paras pistemies tehoilla 17+26=43. Hän pelasi osan kaudestaan vielä myös seuran J18-junioreissa, joiden sisäisen pistepörssin voiton Nybeck jakoi J18 Elitissä Samuel Lindecrantzin kanssa tehoilla 11+7=18. Hänet valittiin kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin parhaaksi hyökkääjäksi. Kaudella 2019–2020 Nybeck voitti tehoilla 24+39=66 koko J20 SuperElitin pistepörssin. Hän debytoi kauden aikana myös HV71:n SHL-joukkueessa, jossa Nybeck pelasi 15 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän teki SHL-debyyttinsä vain 17-vuotiaana 31. lokakuuta 2019 vieraissa Linköping HC:tä vastaan. Nybeck sai ottelussa jääaikaa 3.38 minuuttia. SHL-uransa avausmaalin hän teki 5. maaliskuuta 2020 IK Oskarshamnia vastaan.
Syyskuussa 2020 Nybeck teki HV71:n kanssa kolmivuotisen SHL-sopimuksen. Carolina Hurricanes varasi hänet neljännellä kierroksella 115. pelaajana .
Maajoukkueura.
Nybeck pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Nybeck pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin hän toimi Ruotsin varakapteenina ja voitti pronssia. Nybeck pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Nybeck on pelannut viisi nuorten ja 38 poikien maaottelua.
Muuta.
Nybeckin isoveljet Carl ja Chris ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Chris pelasi omalla urallaan hyökkääjänä myös yhden Elitserien-ottelun HV71:ssä kaudella 2005–2006.
Mission Viejo

Mission Viejo on kaupunki Orangen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 93 653. Kaupunki perustettiin 31. maaliskuuta 1988.
Mission Viejon pormestarina toimii Brian Goodell.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 78,71 prosenttia on valkoisia, 11,10 prosenttia aasialaisia, 0,97 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,28 prosenttia intiaaneja. 6,32 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 45 vuotta.
Siglufjörður

Siglufjörður [ˈsɪklʏˌfjœrðʏr] on pieni kalastajakylä Pohjois-Islannissa. Vuonna 2024 siellä oli noin 1 100 asukasta.
Siglufjörður on Manner-Islannin pohjoisin kaupunki. Siellä on hyvä luonnonsatama, ja kalastus on ollut aiemmin sen pääelinkeino. Sen rinnalle ovat tulleet matkailu ja muut palvelut. Siellä on sillinpyyntimuseo, kansanmusiikkimuseo ja kansanmusiikkitapahtuma.
Siglufjörður sijaitsee Fjallabyggðin (suom. vuoristokylä) kunnassa, joka syntyi vuonna 2006, kun aiemmat Ólafsfjörðurin ja Siglufjörðurin kunnat yhdistyivät.
Bhumi Pednekar

Bhumi Pednekar (s. 18. heinäkuuta 1989 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindinkielisissä elokuvissa. Hän teki ensiesiintymisensä ylipainoisena morsiamena romanttisessa komediassa "Dum Laga Ke Haisha" (2015), mistä hän voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinnon.
Pednekar nousi laajempaan suosioon näyttelemällä itsepäisiä pikkukaupunkien naisia draamakomedioissa "" (2017), "Shubh Mangal Saavdhan" (2017), "Bala" (2019) ja "Pati Patni Aur Woh" (2019). Roolistaan iäkkäänä tarkka-ampujana elämäkerrallisessa draamassa "Saand Ki Aankh" (2019) hän voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon. Myöhemmin hän on saanut positiivisia arvosteluja roolisuorituksistaan elokuvissa kuten draamakomediat "Dolly Kitty Aur Woh Chamakte Sitare" (2020) ja "Badhaai Do" (2022).
Bíldudalur

Bíldudalur on hieman reilun 200 ihmisen kylä Länsi-Islannissa Vestfirðirin alueella Vesturbyggðin kunnassa. Kylän lähellä sijaitsee kirjallisesti merkittävä Geirþjófsfjörður-vuono, johon sijoittuu islantilainen Gísli Súrinpojan saaga.
Kalliandrat

Kalliandrat ("Calliandra") on hernekasvisuku. Siihen kuuluu 149 lajia puita ja pensaita, joita esiintyy alkuperäisenä Amerikan mantereella: Yhdysvalloista Kaliforniasta Karibialle ja Etelä-Amerikkaan Chileen ja Argentiinaan. Viljeltyinä ne ovat levinneet myös vanhan maailmaan tropiikkiin.
Peder

Peder on miehen etunimi. Suomessa nimi Peder on vuoden 2020 loppuun mennessä annettu 182 miehelle ja nimi Peeder alle viidelle miehelle ja alle viidelle naiselle. Peder on yksi muunnelma raamatusta peräisin olevasta etunimestä nimestä Pietari.
Esparsetit

Esparsetit ("Onobrychis") on hernekasvisuku. Siihen kuuluu 205 lajia ruohoja ja pensaita, jotka kasvavat alkuperäisenä Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Esparsetit ovat läheisintä sukua nätkimille.
Emil Andrae

Emil Valentin Andrae (s. 23. helmikuuta 2002 Västervik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue HV71:ssä.
Ura.
Seuraura.
Andrae on Västerviks IK:n kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2017–2018 IK Oskarshamnin organisaatioon. Andrae voitti seuran J18-junioreiden sisäisen tehotilaston lukemalla +18. Hän debytoi kauden aikana myös Oskarshamnin miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa vain 15-vuotias Andrae pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Samalla kaudella hän toimi TV-Puckenissa Smålandin joukkueen kapteenina. Andrae voitti turnauksen syöttöpörssin ja puolustajien pistepörssin tehoilla 3+13=16.
Kaudeksi 2018–2019 Andrae siirtyi HV71:n organisaatioon. Hän oli seuran J18-junioreiden tehokkain puolustaja sekä J18 Elitissä tehoilla 2+14=16 että J18 Allsvenskanissa tehoilla 2+8=10 Victor Sjöholmin kanssa. Kaudella 2019–2020 Andrae voitti tehoilla 11+27=38 koko J20 SuperElitin puolustajien pistepörssin. Hän debytoi kauden aikana myös HV71:n SHL-joukkueessa, jossa Andrae pelasi kymmenen runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän sai tililleen ensimmäisen SHL-ottelunsa vain 17-vuotiaana 28. marraskuuta 2019 vieraissa Växjö Lakers HC:tä vastaan. Andrae jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa SHL:ssä seuraavassa ottelussa, kotidebyytissään 30. marraskuuta 2019 Brynäs IF:ää vastaan. Andrae sai ottelussa jääaikaa 4.46 minuuttia.
Syyskuussa 2020 Andrae teki HV71:n kanssa kolmivuotisen SHL-sopimuksen. Philadelphia Flyers varasi hänet toisella kierroksella 54. pelaajana . Andraesta tuli kaikkien aikojen toinen Västerviks IK:n kasvatti Niklas Erikssonin () jälkeen.
Maajoukkueura.
Andrae pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti Ruotsin sisäisen tehotilaston voiton Noel Gunlerin kanssa lukemalla +3. Andrae pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin hän toimi Ruotsin kapteenina ja johdatti joukkueen pronssiin. Andrae pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän toimi Ruotsin varakapteenina ja voitti pronssia. Yhteensä Andrae on pelannut viisi nuorten ja 33 poikien maaottelua.
Muuta.
Andraen isoveli Carl pelaa hyökkääjänä Ruotsin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTrean-joukkue Valdemarsviks IF:ssä.
Uskonto Tansaniassa

Tansanian merkittävin uskonto on kristinusko, johon CIA World Factbookin mukaan kuului 61,4% väestöstä vuonna 2010. Muslimeja oli 35,2%, luonnonuskontoja harjoitti 1,8%, muita uskontoja 0,2% ja uskonnottomia oli 1,4%. Joidenkin uskontojen kannatus voi olla hyvin alueellisesti painottunutta, esimerkiksi Sansibarilla väestö on lähes kokonaisuudessaan islaminuskoista.
Käytännössä eri uskontokuntien kannattajakunnan selvittäminen on hankalaa, sillä Tansaniassa uskontoa ei merkitä syntymätodistukseen eikä uskontoa ole muutenkaan tilastoitu vuoden 1967 jälkeen. Siksi eri luvut ovat vain arvioita. Vuonna 2006 arvioitiin esimerkiksi, että kristityt ja muslimit muodostaisivat kumpikin noin 30-40% väestöstä niin, että kristittyjä olisi jonkin verran enemmän. Suurin osa Tansanian muslimeista on sunneja. Muina merkittävinä uskontoina pidettiin hindulaisuutta, sikhiläisyyttä ja luonnonuskontoja.
Sarviruosteet

Sarviruosteet ("Gymnosporangium") on kasvipatogeeninen sienten suku, joka vuorotellen tartuttaa sypressikasveja, pääasiassa katajia, ja ruusukasveja esimerkiksi omenia, päärynöitä, tuomipihlajia ja orapihlajia. Global Biodiversity Information Facilityn mukaan suvussa on 90 lajia.
Sieni ei aiheuta vakavia vahinkoja katajille, mutta omena- ja päärynäpuut voivat kärsiä vakavista hedelmätuotannon menetyksistä sienen vaikutusten vuoksi. Suvun lajeja esiintyy Pohjois- ja Keski-Amerikassa, Aasiassa, Euroopassa ja Lähi-idässä.
Lajeja.
Sukuun kuuluvia lajeja, jotka esiintyvät Suomessa ja joilla on suomenkielinen nimi.
Pikkalan kartano

Pikkalan kartano () on kartano Siuntion kunnassa Uudellamaalla. Nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1850 Engelin koulukuntaan kuuluneen arkkitehti A. F. Granstedtin piirrosten mukaan. Pikkalan kartano kuuluu Suomen rakennetun kulttuuriperinnön luetteloon. Kartano on yksityisomistuksessa.
Historia.
Lähellä nykyistä Pikkalan kartanoa sijaitsee autioitunut, nykyisin täysin tyhjä, Pikkalan kylätontti, jolla myös kartano on ennen 1660-lukua sijainnut. Kartano perustettiin alun perin vuonna 1590, kun Suitian linnan omistaneet Flemingit perustivat Pikkalanjoen varrelle säteritilan. Pikkala erotettiin Suitian linnan maista vuonna 1815 ja liitettiin Sjundbyn linnan maihin, johon se oli jo aiemmin historiassa kuulunut. Saman vuosisadan aikana Pikkalasta tuli lopulta itsenäinen tila.
Kartano sijaitsee hyvien kulkuyhteyksien päässä. Suuri rantatie kulkee kartanon ohi tilan pohjoispuolelta. Pikkalanlahdessa sijaitsi myös ennen satama, joka paransi huomattavasti liikenneyhteyksiä. 
Nykyään kartanolla viljellään siirtonurmikkoa ja maissia.
Päärakennus.
Pikkalan kartanon päärakennus, joka sijaitsee puukujan päässä, valmistui vuonna 1850. Empiretyylisen päärakennuksen rakennutti kenraali A. F. Silfverhjelm arkkitehti A. F. Granstedtin piirustusten mukaan.
Silfverhjelmin aikana rakennettiin kartanon pihapiiriin myös suuri kivinavetta. Kartanon pihapiiriin kuuluu lisäksi leipomomökki 1700-luvulta, inspehtorin asunto 1800-luvulta, sekä vuonna 1913 valmistunut jugendtyylinen tallirakennus.
Kartanon puutarha ja puisto ovat säilyneet miltei muuttumattomina sitten vuoden 1872. 
Porkkala-parenteesin aika.
Neuvostoliiton Porkkalan vuokra-alue käsitti myös koko Pikkalan kartanon alueen. Kartanossa asui noin 20 neuvostoliittolaista ruokakuntaa taloon rakennettujen puuhellojen määrästä päätellen. Vuokra-ajan lakattua kartano palautui vanhoille omistajilleen, mutta vaati mittavia korjaustöitä. 
Kartanon pihapiiriin johtaa mukulakivillä päällystetty niin kutsuttu Kabanovin tykkitie. Neuvostoliittolaiset päällystivät tien mukulakivillä, jotta se kestäisi paremmin panssaroitujen ajoneuvojen painon. Kabanovin tykkitien varrella on säilynyt jäljellä neuvostoliittolainen riemukaari, joka on lajissaan Suomen ainoa.
Emil Heineman

Håkan Emil Heineman (s. 16. marraskuuta 2001 Leksand, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New York Islandersin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Heineman on Leksands IF:n kasvatti. Hän oli kaudella 2019–2020 seuran J20-junioreiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Nils Åmanin jälkeen tehoilla 26+15=41. Heineman jakoi koko J20 SuperElitin maalipörssin neljännen sijan Linköping HC:n Arvid Costmarin, Frölunda HC:n Daniel Torgerssonin ja HV71:n Eddie Levinin kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös Leksandin SHL-joukkueessa, jossa Heineman pelasi 11 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän teki SHL-debyyttinsä 19. joulukuuta 2019 Färjestad BK:ta vastaan. Heineman sai ottelussa jääaikaa 4.45 minuuttia.
Huhtikuussa 2020 Heineman teki Leksandin kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen. Florida Panthers varasi hänet toisella kierroksella 43. pelaajana . Heineman teki kaudella 2020–2021 Leksandissa SHL-uransa avausmaalin 17. lokakuuta 2020 Rögle BK:ta vastaan.
Huhtikuussa 2021 Panthers kauppasi Heinemanin pelaajaoikeudet ja toisen kierroksen varausvuoron Calgary Flamesiin vaihdossa Sam Bennettiin ja kuudennen kierroksen varausvuoroon.
Helmikuussa 2022 Flames kauppasi Heinemanin pelaajaoikeudet, Tyler Pitlickin, ensimmäisen kierroksen varausvuoron ja viidennen kierroksen varausvuoron Montreal Canadiensiin vaihdossa Tyler Toffoliin.
Huhtikuussa 2022 Heineman teki Canadiensin kanssa kolmevuotisen kaudesta 2022-2023 alkaen voimaan astuvan tulokassopimuksen.
Heineman teki NHL-debyytin Minnesota Wildia vastaan 21. joulukuuta 2023. Heineman teki ensimmäisen NHL-pisteensä maalin muodossa kotiottelussa Ottawa Senatorsia vastaan 13. lokakuuta 2024.
Kesäkuussa 2025 Canadiens kauppasi Heinemanin ja kaksi ensimmäisen kierroksen varausvuoroa saman vuoden varaustilaisuudessa New York Islandersiin vaihdossa Noah Dobsoniin.
Maajoukkueura.
Heineman pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Yhteensä hän on pelannut yhdeksän nuorten maaottelua.
Muuta.
Emilin isoveljet Carl Heineman sekä Andreas ja Lars Lundin ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Lars pelaa puolustajana Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTvåan-joukkue Nynäshamns IF:ssä ja hän on aiemmin pelannut myös Norjan ja Tanskan pääsarjatasoilla. Emil Heinemanin serkuista Olle Liss pelaa hyökkääjänä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklövenissä sekä Eric ja Arvid Eljas pelaavat hyökkääjinä Leksands IF:n J20-junioreissa, jossa he ovat pelanneet myös Heinemanin joukkuetovereina.
Deutschösterreich, du herrliches Land

Deutschösterreich, du herrliches Land (”Saksalainen Itävalta, sinä ihana maa”), Itävallassa myös Renner-Kienzl-Hymne, oli Itävallan ensimmäisen tasavallan epävirallinen kansallislaulu vuosina 1920–1929.
Historia.
Laulun sanat kirjoitti vuonna 1920 liittokansleri Karl Renner; sävellyksen teki itävaltalainen säveltäjä Wilhelm Kienzl. Tarkoituksena oli luoda tasavaltainen vastine Itävallan keisarikunnan kansallislaululle "Gott erhalte Franz den Kaiserille".
Renner oli allekirjoittanut Itävallan puolesta Saint-Germainin rauhan 10. syyskuuta 1919. Voittajien vaatimuksesta valtiota ei enää saanut kutsua "Saksalaiseksi Itävallaksi" ("Deutschösterreich"), kuten väliaikainen kansalliskokous oli päättänyt lokakuussa 1918, vaan "Itävallan tasavallaksi", koska voittajat eivät halunneet valtion yhdistyvän Saksan keisarikunnan kanssa. Renner kuitenkin käytti sanoituksessa tasavallan alkuperäistä nimeä.
"Renner-Kienzl-Hymne" ei koskaan saavuttanut suurta suosiota: sävelmä ei ollut tarpeeksi tarttuva eivätkä sanat tarpeeksi kiinnostavat. Suosion puutteen vuoksi tuolloin vallassa ollut kristillissosiaalinen hallitus korvasi laulun Carl Vaugoinin pyynnöstä vuonna 1929 uudella liittohymnillä "Sei gesegnet ohne Ende". Puoluepoliittisten erimielisyyksien vuoksi Heinrich Srbikin johtama opetusministeriö päätti vuonna 1930, että virallisissa yhteyksissä lauletaan vain uusi kansallislaulu. Aiemmin samoissa yhteyksissä käytetty "Deutschösterreich, du herrliches Land", jota ei koskaan ollut julistettu viralliseksi kansallislauluksi, jäi nyt ainoastaan epävirallisiin yhteyksiin.
Sanat.
Stende

Stende () on pieni kaupunki Länsi-Latviassa Kuurinmaalla. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1991. Vuonna 2020 siellä oli 1 656 asukasta.
Historia.
Kaupungin nimi tulee itämerensuomalaisen liivin kielen paikannimestä Testenden. Ikivanhassa, 10. lokakuuta 1288 päivätyssä asiakirjassa mainitaan Stende-joki, jonka rannalla on kylä nimeltä "Padestende". Asutus on syntynyt 1400-luvulla perustetun Stendenin kartanon alueelle. Aikoinaan koko alueen omisti Westfalenista kotoisin ollut kartanonherra Philipp von der Brüggen, jolle Liivinmaan ritarikunta oli sen myöntänyt. Nykyisen Stenden kirkon perusti vuonna 1668 Ernest Brigen; tosin rakennustyöt valmistuivat vasta vuonna 1751.
Kylä alkoi kehittyä, kun rautatie Ventspilsistä Rybinskiin rakennettiin vuonna 1897. Tukums-Ventspils -rautatieasema rakennettiin vuosina 1897–1904. Alun perin kylällä ei ollut virallista nimeä, ja ensimmäinen maanvuokrasopimus on päivätty 27. kesäkuuta 1900. Heinäkuussa 1915, ensimmäisen maailmansodan aikana, Saksan keisarikunnan joukot miehittivät koko Kuurinmaan. Seuraavana vuonna he alkoivat rakentaa kapearaiteisia rautatielinjoja parempien liikenneyhteyksien saamiseksi.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Stenden kylästä tuli osa itsenäistä Latviaa. Vuonna 1935 siellä oli 719 asukasta, joista 96 prosenttia oli latvialaisia. Vuonna 1946 Stendestä tuli työkylä ja vuonna 1949 kaupunkikylä. Kaupunkioikeudet Stende sai 14. marraskuuta 1991.
Gaultier

Gaultier on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tämnarånin vesistö

Tämnarånin vesistö (, vesistöaluetunnus 54) muodostuu Pohjanlahden Selkämereen sen eteläreunalle laskevan Tämnarånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 1 258 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Tämnarån, jonka pituus on 60 kilometriä. Joki laskee Itämereen noin 0,3 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Tämnarånin vesistö sijaitse kahden suuren vesistön Daljoen vesistön (tunnus 53) ja Norrströmin vesistön (tunnus 61) välissä. Vain nämä päävesistöt seuraavat sen vedenjakajaa; Norrströmin vesistö sen kaakkoispuolelta ja Daljoen vesistö sen länsipuolelta. Tämnarånin joensuun ympärillä on vielä mereen laskevien purojen ja ojien valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on pieni.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (47,1 %), turve (12,9 %), kalliomaa (5,4 %), hiekka ja sora (5,2 %), multamaa (7,9 %), savimaa (16,3 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,5 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (70,7 %), soita ja kosteikkoja (1,5 %), viljelymaita (18,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (1,3 %) sekä joutomaita (4,8 %). Näiden lisäksi on 3,4 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Tämnarånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2013. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 9,99 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 41,2 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,48 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 9,5 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) on 46 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 1,35 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 52,6 m³/s on mitattu huhtikuussa 1982 ja pienin 1,4 m³/s lokakuussa 1989. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Vesivoimaa.
Vesistöalueella on patorekisterin mukaan 16 patoa, joilla ei säännöstellä jokien virtaamia . Tämnarånissa on 4 vesivoimalaitosta: Västland, Strömsberg, Husbykvarn ja Ullfors. Voimaloiden yhteisteho on 0,7 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 3,0 gigawattituntia.
Gasparin

Gasparin on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Forsmarksånin vesistö

Forsmarksånin vesistö (, vesistöaluetunnus 55) muodostuu Itämeren pohjoisosaan Ahvenanmereen laskevan Forsmarksånin ja sen sivujokien yhteisestä valuma-alueesta, jonka kokonaispinta-ala on 376 neliökilometriä. Se on yksi Ruotsin päävesistöalueista ja sen valuma-alue sijaitsee kokonaan Ruotsissa.
Pääuoma.
Vesistön pääuomana on sen alajuoksulla nimikkojoki Forsmarksån. Joen kokonaispituus on 10 kilometriä, mutta koko pääuoman pituus on 55 kilometriä. Joki laskee Itämereen alle 0,1 kuutiokilometriä vettä vuodessa.
Vesistön valuma-alue.
Vesistö sijaitsee suuren Norrströmin vesistön (tunnus 61) koillispuolella ja pienen Olandsånin vesistö (tunnus 56) länsipuolella. Kumpikin päävesistö sivuaa sen vedenjakajaa näistä suunnista, mutta lisäksi sen länsipuolella sijaitsee mereen laskevien pienien purojen ja ojien valuma-alueita, joiden yhteispinta-ala on Forsmarksånin vesistöä suurempi.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (46,7 %), turve (25,1 %), kalliomaa (13,2 %), hiekka ja sora (2,1 %), multamaa (3,0 %), savimaa (4,7 %) ja jäätikköjokijäänteet (0,2 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (77,6 %), soita ja kosteikkoja (8,4 %), viljelymaita (5,6 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,3 %) sekä joutomaita (3,1 %). Näiden lisäksi on 5,0 % vesistöjä.
Virtaamia.
SMHI on julkaissut tilastossaan Forsmarksånin virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 1981–2012. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 3,21 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 12,7 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 0,58 m³/s . Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 1,5 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 7,2 m³/s . Suurin kuukausittainen keskivirtaama 18,9 m³/s on mitattu toukokuussa 1985 ja pienin 0,3 m³/s viimeksi vuonna 2007. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Bützow (täsmennyssivu)

Bützow, joka on saksalaisen kaupungin nimi (Bützow), on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Zwinger

Zwinger (saks.) on keskiaikaisten kaupunkien tai linnojen kehämuurien välinen kiertokäytävä, jota paikoin pihamaiseksi väljennettynä käytettiin esimerkiksi ritarien aseharjoituksiin, metsäneläin-, etenkin karhutarhana (Bärenzwinger), myllyn paikkana, kasvi- ja peltomaanakin.
Pyhäsalmi (taajama)

Pyhäsalmi on Pyhäjärven kaupungin keskustaajama. Sen alueella asui vuoden 2021 lopussa noin 2 270 asukasta. 
Pyhäsalmessa sijaitsevat Pyhäjärven kaupungin keskeisimmät palvelut. Iisalmi–Ylivieska-radan taajamajunat pysähtyvät keskustaajamassa sijaitsevalla Pyhäsalmen rautatieasemalla. 
Vuonna 1897 valmistunut Pyhäjärven kirkko sijaitsee noin viisi kilometriä Pyhäsalmesta etelään. 
Koko Pyhäjärven kaupunki käytti Pyhäsalmi-nimeä vuosina 1993–1995.
San Juan Capistrano

San Juan Capistrano on kaupunki Orangen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 35 196. Kaupunki perustettiin 19. huhtikuuta 1961.
San Juan Capistranon pormestarina toimii John Taylor.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 72,01 prosenttia on valkoisia, 2,53 prosenttia aasialaisia, 0,91 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,64 prosenttia intiaaneja. 11,65 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 42,9 vuotta.
Parkkima

Parkkima on kylä Pyhäjärvellä noin kymmenen kilometriä Pyhäsalmen keskustasta länteen Haapajärven suuntaan. Vuonna 2000 kylässä oli 300 asukasta.
Ensimmäiset asutuksen merkit Parkkimassa ovat jo kivikaudelta, Suomusjärven kulttuurin ajalta noin 6500–3000 eaa. Pysyvä asutus syntyi 1500-luvun lopulla, jolloin Matti Kyllönen raivasi Parkkimajärven pohjoispuolelle Kyllösen uudistilan. Toinen, samanniminen talo perustettiin vuonna 1606. Tulpon (nyk. Malila) uudistila Parkkimajärven etelärannalla syntyi vuonna 1645 Heikki Simonpoika Tulpon eli Tulpoin perustamana ja Parkkimaan rakensi ja raivasi samalle alueelle Juho Paavonpoika vuonna 1688.
Kylällä toimi Parkkiman koulu, mutta se lakkautettiin vuonna 2007.
Carl Legien

Carl Legien (1861–1920) oli saksalainen ammattiyhdistysjohtaja, alkujaan sorvari. Legien tuli 1890 Saksan sosiaalidemokraattisten ammattiliittojen keskusjärjestön esimieheksi. Hän hoiti sittemmin myös kansainvälistä ammattiyhdistyssihteeristöä ja julkaisi sen vuosikertomukset. Hänet valittiin valtiopäiville ensi kerran 1893, sitten 1919 kansalliskokoukseen ja rauhan valtuuskuntaan ja 1920 valtakunnantalousneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hänen julkaisujaan on muun muassa "Das Koalitionsrecht der deutschen Arbeiter in Theorie und Praxis" (1899).
Aurelius

Aurelius -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Conte cruel

Conte cruel (ranskaa, ) novellikirjallisuuden lajityyppi, jolle ominaista on tarinan huipentuminen yllättävään juonenkäänteeseen ja julmaan kohtalon ivaan. Lajille ominaisia piirteitä ovat kyyninen ja skeptinen maailmankuva sekä voimakas sarkasmi ja ironia. Rakennetta on hyödynnetty paljon varsinkin spekulatiivisessa fiktiossa, mutta myös valtavirran kirjallisuudessa.
"Conte cruel" -juonikuvioita on monissa vanhoissa kansantarinoissa, joita 1800-luvulla kirjasi muistiin esimerkiksi Hans Christian Andersen. Myös Jean Lorrain ja Oscar Wilde hyödynsivät "conte cruel" -tyyppisiä rakenteita. Nykyään "conte cruel" yhdistetään useimmin kauhukirjallisuuteen, erityisesti sellaiseen, josta puuttuu yliluonnollinen elementti. Kauhukirjallisuuden puitteissa rakenteen ensimmäisiä hyödyntäjiä oli 1800-luvun alussa vaikuttanut Edgar Allan Poe. Lajityypin nimi on peräisin Auguste Villiers de l’Isle-Adamin vuonna 1883 ilmestyneestä kokoelmasta "Contes cruels". Modernissa fantasiakirjallisuudessa "conte cruel" -rakenteiden kyynisyys asettuu usein tahalliseen ristiriitaan sadunomaisuuden kanssa. Lajin kirjailijoista mainittakoon John Collier ja Donald Barthelme.
H. P. Lovecraft kirjoitti vuonna 1927 julkaistussa esseessään "Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa" Villiers de l’Isle-Adamista, jonka katsoi edustavan ”makaaberia koulukuntaa”. Villiers de l’Isle-Adamin novellia ”Toivokidutus” ovat ”jotkut tahtoneet pitää raastavimpana novellina kirjallisuudessa. Sen tyyppinen tarina on kuitenkin vähemmän osa kauhuperinnettä kuin omaa erikoista luokkaansa – niin sanottua "conte cruelia", jossa tunteiden manipulointi tehdään dramaattisten ärsytysten, turhauttamisten ja julmien fyysisten kauhujen avulla.” Aikalaisistaan Lovecraft nosti esiin Maurice Levelin, jonka ”erittäin lyhyet episodit” oli omistettu ”lähes kokonaan” "conte cruel" -kaavalle. Lovecraftin kirjeystävä Clark Ashton Smith aloitti kirjailijanuransa itämaisilla "conte cruel" -kertomuksilla, mutta siirtyi sittemmin ”eriskummalliseen kirjallisuuteen”.
Brittiläisessä tieteiskirjallisuudessa "conte cruel" -rakennetta hyödynsivät jo varhain H. G. Wellsin ja J. D. Beresfordin kaltaiset kirjailijat. Yhdysvalloissa 1900-luvun alun tieteiskirjallisuus oli optimistisempaa ja korosti tulevaisuuden tarjoamia mahdollisuuksia. 1980-luvulle mennessä "conte cruelista" oli kuitenkin tullut pehmeän tieteiskirjallisuuden vakiokaava. Brian Stablefordin mukaan syynä oli se, että näin voitiin osoittaa tulevaisuuden moraalijärjestelmän eroavan ratkaisevasti nykyisestä.