Gazan avustussaattueen välikohtaus

Gazan avustussaattueen välikohtaus oli Välimeren kansainvälisellä vesialueella 31. toukokuuta 2010 alkanut selkkaus, jonka yhteydessä Israelin armeija kaappasi kuuden avustuslaivan muodostaman saattueen, surmasi yhdeksän matkustajaa ja pidätti lähemmäs seitsemänsataa matkustajaa ja henkilökunnan jäsentä.
Osa avustussaattuetta johtavan turkkilaisen Mavi Marmara -laivan matkustajista yritti estää laivan kaappauksen muun muassa hutkimalla sotilaita kaiteista irroittamillaan metallitangoilla ja heittämällä laivaan kiipeävä sotilaita esimerkiksi tuoleilla ja roskakoreilla. Lisäksi he riistivät sotilailta aseita ja osa iski kaikesta päätellen sotilaita myös veitsillä. Yhdeksän sotilasta loukkaantui, joista kaksi sai vakavia vammoja. 
Matkustajia loukkaantui 55 ja heissä oli paljon vakavasti haavoittuneita. Yksi matkustaja kuoli vasta myöhemmin oltuaan ensin neljä vuotta koomassa. Haavoittuneiden tilaa heikensi ja kuolonuhrien määrää lisäsi se, että haavoittuneet joutuivat makaamaan sidottuina laivan kannella, eivätkä sotilaat päästäneet ketään antamaan heille ensiapua. Israelin mukaan kyse olisi ollut siitä, etteivät haavoittuneet halunneet apua.
Oikeuslääketieteellisen tutkimuksen mukaan suurinta osaa surmansa saaneista oli ammuttu useaan otteeseen. Viittä oli ammuttu lähietäisyydeltä päähän ja kuutta oli ammuttu takaapäin. Yksi kuolleista oli 19-vuotias yhdysvaltalainen opiskelija Furkan Dogani, jota ammuttiin ensin jalkaan ja nilkkaan. Silminnäkijöiden mukaan kaksi Israelin armeijan sotilasta potki häntä tämän jälkeen ja teloitti hänet lopuksi ampumalla lähietäisyydeltä muun muassa selkään ja takaraivoon. Israelin armeija käytti tarpeetonta väkivaltaa myös muiden laivaston alusten matkustajiin, mikä johti niin ikään haavoittumisiin.
Israelin laatiman selvityksen mukaan maan sotilaat noudattivat toiminnassaan kansainvälistä oikeutta. Sotilaiden toimia puolusteltiin sanomalla, että he ampuivat matkustajia itsepuolustukseksi. Esimerkiksi eräs sotilas sanoi aktivistien hakanneen häntä tangoilla ja ottaneen häneltä kiväärin pois, jonka jälkeen hän veti pistoolinsa esiin ja ampui. 
Sotilaat pidättivät lopuksi kaikki matkustajat ja miehistön jäsenet, joita oli yhteensä noin 700, mukaan lukien työtehtävissä olleet 60 toimittajaa. Heiltä katkaistiin myös tietoliikenneyhteydet sekä takavarikoitiin kaikki toimituksellinen materiaali ja kamerat, tietokoneet, matkapuhelimet ja nauhurit, jotta he eivät päässeet enää käsiksi hankkimaansa todistusaineistoon. 
YK:n vuonna 2011 julkaiseman raportin mukaan sotilaat syyllistyivät kansainvälisen oikeuden rikkomiseen, minkä lisäksi he ja Israelin viranomaiset kohtelivat matkustajia fyysisesti ja psyykkisesti kaltoin. Heidät laitettiin loukkaantuneita myöten liian tiukasti kiristettyihin käsirautoihin, sen jälkeen heitä potkittiin ja hakattiin, nöyryytettiin verbaalisesti ja peloteltiin. Heitä ei päästetty myöskään tarpeilleen. Lisäksi heitä estettiin turvautumaan konsulaattinsa apuun. Heidän kuulustelunsa videoitiin salaa, minkä jälkeen niistä julkaistiin versioita, joissa heidän puheensa oli leikattu vääristyneeseen muotoon. Naiset pakotettiin miespuolisen henkilökunnan tekemiin ruumiintarkastuksiin. Matkustajat altistettiin myös kylmälle matkalla pidätyskeskukseen, jossa heitä pidettiin nälässä ja janossa eikä heidän annettu nukkua. Heiltä varastettiin älylaitteet ja osalta myös rahaa, kelloja, koruja ja vaatteita. Heidät pakotettiin lisäksi allekirjoittamaan hepreankielinen paperi, jonka mukaan he tunnustivat tulleensa laittomasti Israeliin.
Tapahtumien kulku.
Välikohtaus sai alkunsa, kun Israelin armeija hyökkäsi aamuyöllä humanitaarista apua kuljettaneeseen Mavi Marmaraan, joka oli matkalla Israelin naapurissa sijaitsevaan Gazaan. Mavi Marmara johti kuuden laivan ja 700 matkustajan "Gaza Freedom Flotilla" -avustussaattuetta, joka oli useiden humanitaaristen kansalaisjärjestöjen organisoima. Israel ei halunnut, että laiva pääsee perille palestiinalaisalueella sijaitsevaan Gazaan, minkä vuoksi se oli vaatinut laivan kääntymistä pois reitiltään. Laivasta vastattiin aluksi, ettei Israelin viranomaisilla ole toimivaltaa asiassa, koska laiva sijaitsi kansainvälisellä vesialueella. Mavi Marmara käänsi kuitenkin kurssinsa kohti Egyptiä jo 30.5. klo 23.30. Israelin armeijan alukset alkoivat tämän jälkeen kuitenkin seurata laivuetta ja katkaisivat laivojen välisen radioyhteyden ilmoittamatta kuitenkaan aikomuksestaan nousta laivoihin.
Yhdellä aluksista matkannut uutiskanava al-Jazeeran kirjeenvaihtaja raportoi ennen tietoliikenneyhteyksien katkeamista, että laivoihin hyökänneet sotilaat avasivat tulen heti kaappauksen alkaessa. Israelin armeija yritti vallata Mavi Marmaran klo 04.30 alkaen aluksi kahdesta pikaveneestä käsin, mutta matkustajat estivät voimakeinon sotilaiden kiipeämisen laivaan. Sen jälkeen 15 israelilaissotilasta laskeutui taisteluhelikopterista köyden avulla laivan katolle, jolloin matkustajat tekivät väkivaltaista vastarintaa. Tämän jälkeen laivaan hyökkäsi vielä 12 ja 14 sotilasta kahden uuden helikopterin kuljettamina. Tämän jälkeen saapui lisää sotilaita pikaveneillä. 
Kapteeni käänsi laivaa lopulta 270 astetta, jolloin se alkoi matkata kohti avomerta. Se jälkeen Israelin sotalaivat lähestyivät styyrpuurista pakottaen laivan kääntymään kohti Israelin aluevesiä. Paniikkiin joutuneet matkustajat heittelivät muovipulloilla, roskakoreilla ja tuoleilla heitä takaa-ajaneita ja pikaveneiden avulla valtausta yrittäneitä sotilaita. Kapteeni ilmoitti israelilaisille laivan antautumisesta, mutta armeija jatkoi sitä huolimatta väkivaltaisuuksia, jotka kohdistuivat jopa haavoittuneisiin. 
YK:n raportissa päädyttiin siihen, että ensimmäisellä helikopterilla tulleita sotilaita vastaan taisteltiin katapulteilla, ketjuilla ja kepeillä. Lisäksi on viitteitä myös veitsien käytöstä. YK:n selvityskomitea katsoo myös toteen näytetyksi, että matkustajat ottivat sotilailta aseita pois ja että kahden sotilaan lievät ampumahaavat saattoivat syntyä matkustajan/matkustajien toimesta. Lisäksi on näytetty toteen, että seitsemän sotilasta loukkaantui matkustajien vastarinnasta. Komitea ei uskonut eräiden matkustajien väitettä siitä, että he olivat vieneet kolme loukkaantunutta sotilasta alakertaan vain saamaan hoitoa. Alakerrassa oli kuitenkin muita matkustajia, jotka suojelivat loukkaantuneita sotilaita. 
Turkin selvityksen mukaan sotilaat tulittivat laivaa automaatti- ja puoliautomaatti-aseiden lisäksi kyynelkaasulla ja savupommeilla sekä pikaveneistä että helikoptereista jo ennen kuin sotilaat onnistuivat nousemaan/laskeutumaan laivaan. Silminnäkijäkertomuksissa kuvattiin, että matkustajia ammuttiin taisteluhelikoptereista käsin ja että luodit tappoivat kaksi matkustajaa. Israelin mukaan armeija ei kuitenkaan ampunut vielä tässä vaiheessa kuolettavia panoksia, vaan kyse oli tainnutuskranaateista. Helikopteritulitusta näyttäisi tukevan kuitenkin valokuvat aluksen vaurioituneesta savupiipusta. Lisäksi joidenkin kuolleiden ampumahaavat näyttivät syntyneen ylhäältä päin. Israelin mukaan pikaveneissä alettiin käyttää kuolettavia aseita sen jälkeen, kun ensimmäinen sotilas oli päässyt laivaan. 
Israelin armeija pidätti taistelujen lopuksi saattueeseen kuuluneet 700 henkeä mukaan lukien työtehtävissä olleet 60 toimittajaa. Lisäksi Israel takavarikoi toimittajien hallussa olleen toimituksellisen materiaalin, jottei sen toimista olisi jäänyt todistusaineistoa. 
Taustaa.
Freedom Flotilla -saattueeseen kuului kuusi laivaa, joissa oli satoja ihmisiä eri maista. Matkustajat olivat lähinnä rauhanaktivisteja. Saattueeseen kuului myös poliitikkoja, älymystön edustajia ja uskonnollisia johtajia. Aktivistit yrittivät murtaa Israelin tuolloin jo kolme vuotta harjoittaman Gazan saarron. Israel esti saarron aikana humanitaarisen avun pääsyn Gazaan 75 prosenttisesti. Saattue yritti kuljettaa Gazaan humanitaarisen avun lisäksi myös rakennustarvikkeita. 
Israelin laatiman selvityksen mukaan laivastoa johtanut Mavi Marmara ei kuljettanut lainkaan humanitaarista apua, vaan esimerkiksi kyynelkaasua, kaasunaamareita, pimeäkiikareita ja luotiliivejä, muttei kuitenkaan tuliaseita. Turkin ministeriöiden laatiman selvityksen mukaan Mavi Marmarassa tai muissa Turkista lähteneissä avustuslaivoissa ei kuljetettu mitään humanitaariseen apuun kuulumatonta, eikä alus muodostanut muunkaanlaista uhkaa Israelille. Turkin viranomaiset olivat tutkineet Mavi Marnaran kaikki matkustajat tarkkaan ennen laivaan pääsyä. 
Freedom Flotilla -saattueen aloitteentekijänä ja yhtenä järjestönä oli Free Gaza -liike, joka vastustaa Gazan saartoa. Tähän yhdysvaltalaisjärjestöön kuuluu ihmisoikeusjärjestöjä ja yksittäisiä aktivisteja. Saattueen tukemiseen tuli mukaan muita järjestöjä eri puolilta maailmaa, muun muassa Turkista, Kreikasta ja Ruotsista. Mukana oli palestiinalaisjärjestöjä sekä esimerkiksi kristillisten ja islamilaisten järjestöjen edustajia. Kanadalaisen National Post -lehden mukaan matkustajissa oli myös ryhmä aktivisteiksi tekeytyneitä islamistitaistelijoita, jihadisteja. Avustuslaivueen pääasiallinen tukija oli islamilainen kansalaisjärjestö IHH, jonka länsimaiset syyttäjäviranomaiset ja tutkijat ovat linkittäneet terrorismiin.
Israel on pitänyt Gazaa tiukassa otteessaan sen jälkeen, kun islamistinen Hamas nousi alueella valtaan kesäkuussa 2007 palestiinalaisten keskinäisen valtataistelun jälkeen. Gazan taloussaarron tavoitteena on ollut lopettaa kotitekoisten aseiden valmistaminen sekä rakettien ampuminen Israelin puolelle. Ulkomailla saartoa on arvosteltu jatkuvasti siitä, että se on pikemminkin kurjistanut tavallisten gazalaisten elämää.
Saartoa murtamaan oli toukokuun lopussa lähdössä Freedom Flotillassa -saattuessa 4 rahti- ja 4 matkustalaivaa, joista jälkimmäisissä palestiina-aktivisteja useista maista. Rahtilaivoissa oli rakennus-, koulu- ja terveydenhuoltotarvikkeita sekä yleisiä avustustarvikkeita kaikkiaan 10 000 tonnia, joista osa kuuluu Israelin Gazan vientikieltolistalle. Israel tarjosi alun perin avustustavaroiden viemistä maitse omassa valvonnassaan, mutta aktivistien kieltäydyttyä Israelin ulkoministeriö ilmoitti Israelin tulevan estämään laivojen pääsyn Gazaan.
Israel perusti pidätyskeskuksen Ashdodin kaupungin satamaan, jonne saattueesta kiinniotetut aktivistit vietäisiin.
Freedom Flotillaan kuuluvat laivat kokoontuivat Kyprokselle. Sieltä lähteneiden kuuden aluksen ollessa 130 kilometrin päässä Gazan rannikosta, vielä kansainvälisellä merialueella, Israelin merivoimat ryhtyi aamuyöllä toimiin ottaakseen laivat halliintaansa. Israel pysäytti osan avustuslaivoista sabotoimalla moottoreita jo lähtösatamissa. Osa aluksista ei päässyt matkaan "teknisten vikojen vuoksi".
Laivueen laivat.
Kaikki laivueen laivat eivät päässeet matkaan. Israelin armeija on vihjannut "harmaisiin toimiinsa", joilla muutaman laivan matka estettiin etukäteen sabotaasilla. Challenger I ja Challenger II joutuivat jäämään Kyprokselle. MV Rachel Corrie jäi ongelmien vuoksi Maltalle. mutta lähti matkaan, ja Israelin joukot valtasivat sen kansainvälisillä vesillä 5. kesäkuuta, tällä kertaa ilman väkivaltaa.
 Challenger 1, järjestö: Free Gaza&lt;br&gt;
 Sfendoni, järjestö: Ship to Gaza&lt;br&gt;
 MV Mavi Marmara, järjestö: IHH&lt;br&gt;
 Gazze, järjestö: IHH&lt;br&gt;
 Defne Y, järjestö: IHH&lt;br&gt;
 ja MS Sofia eli Eleftheri Mesogeios, järjestö: Ship to Gaza&lt;br&gt;
Rahti.
Kolme Flotilla-laivaa kuljetti vain matkustajia ja heidän henkilökohtaisia tavaroitaan ja kolme muuta laivaa kuljetti yhteensä 10 000 tonnia humanitaarista apua, arvioidulta arvoltaan 20 miljoonaa dollaria.
Israelin mukaan kaksi kolmasosaa lääkkeistä, joita flotilla kuljetti, oli vanhentunut 6 - 15 kuukautta ennen tapahtumaa, joten ne todettiin hyödyttömiksi. Osa muistakin lääkkeistä olisi vanhentunut pian. Lisäksi Israel väittää, että suuri osa lastista, mukaan luettuna sensitiiviset lääketieteelliset välineet, löydettiin sikin sokin kasoina pikemminkin kuin järkevästi pakattuina, mistä syystä ne olivat vahingoittuneita. Leikkausvälineistö, joka oli tarkoitus pitää steriilinä, oli huolimattomasti pakattu. Vanhentuvia ja sensitiivisiä välineitä säilytettiin Israelin puolustusministeriön kylmävarastossa ennen kuin ne toimitettiin Gazaan.
Muut laivat.
Irlantilaisomisteinen alus MV Rachel Corrie ei osallistunut ensimmäiseen saattueeseen teknisten ongelmien vuoksi. Alus on nimetty yhdysvaltalaisen rauhanaktivisti Rachel Corrien mukaan. Corrie kuoli Israelin armeijan puskutraktorin alle vuonna 2003.
Edellisistä tapahtumista huolimatta "Rachel Corrie" lähti viivästyksen jälkeen kohti Gazaa, jatkaen laivueen alkuperäistä suunnitelmaa. Israel ilmoitti sallivansa laivan kulun vain Ashdodin satamaan. Alus oli ilmoittanut, ettei se vapaaehtoisesti noudattaisi Israelin määräyksiä, mutta noudattavansa mahdollisen valtauksen edessä väkivallattoman vastarinnan periaatetta. Israel valtasi 5. kesäkuuta "Rachel Corrien", tiettävästi jälleen kansainvälisellä merialueella ja pakotti aluksen ja sen parikymmenhenkisen miehistön Ashdodin satamaan. Israel aikoi karkottaa koko miehistön välittömästi.
Yhdysvaltoihin rekisteröity "Challenger II", Free Gaza -järjestön laiva, ei myöskään pystynyt osallistumaan ensimmäiseen saattueeseen teknisten vikojen vuoksi.
Ennen hyökkäystä.
Ennen kuin laivat lähtivät Kyprokselta, Israel tarjosi laivueelle mahdollisuutta kuljettaa tavarat israelilaisen sataman kautta turvallisuustarkastuksen jälkeen. Sementtiä ei olisi sallittu, koska Israelin mukaan Gazassa valtaa pitävä Hamas-järjestö käyttäisi sitä bunkkereiden rakentamiseen. Israel suunnitteli pysäyttävänsä laivueen ja vievänsä sen Ashdodin satamaan, jonne oli pystytetty telttoja vastaanottamaan tavarat ja ihmiset. Tavarat olisi sitten viety Gazaan joko Israelin tai humanitaaristen järjestöjen kuljettamana. Aktivistit torjuivat ehdotuksen. Eräs järjestäjistä, Greta Berlin, sanoi, ettei tehtävä ole humanitaaristen tavaroiden toimittaminen vaan Israelin saarron murtaminen. Berlin sanoi, että heillä on oikeus purjehtia kansainväliseltä vesialueelta Gazan vesialueelle. Berlin lisäsi myös, että ainoa vesialueella laittomasti oleva on Israel itse, ei saarron murtamista yrittävä laivue.
Israelin laivasto otti yhteyttä saattueeseen ja ilmoitti että Gaza on suljettu sotilasalue. Laivasto vaati, että saattue siirtyy Ashdodiin tai muuten he valtaavat laivat. Saattue kieltäytyi. israelin asevoimat mukaan saattueesta vastattiin: ”Hiljaa! Menkää takaisin Auschwitziin", ja: "Autamme arabeja USA:ta vastaan. Muistakaa syyskuun 11.” Tiedote perustui israelin asevoimien julkaisemaan lyhyemmäksi muokattuun 26 sekunnin nauhoitteeseen. Aktivistit syyttivät, että Israel on manipuloinut nauhoitetta, jotta aktivisteista välittyisi antisemitistinen kuva. Israel myönsi myöhemmin, että oli muokannut nauhoitetta, ja että keskusteluun käytetystä avoimesta kanavasta johtuen nauhoitteen ääniä ei pystynyt identifioimaan täydellisesti tiettyyn laivaan. IDF perusteli nauhoitteen muokkaamista sillä, että turhat hiljaiset hetket ja radiohälyt täytyi saada pois. Aktivistit kielsivät rasistiset kommenttinsa ja lainasivat tiedotteessaan Challenger 1 -laivan kapteenia, jonka mukaan kukaan ei hänen ohjatessaan sanonut niin. Aktivistien mukaan kaikki kapteenit kuulivat radioliikenteen.
Uusimmasta 6-minuuttisesta nauhoitteesta ilmenee uutena aiempaan muokattuun nauhoitteeseen verratessa muun muassa se, että israelilainen sota-alus kutsuu lukuisia kertoja avustussaattueen laivoja ja varoittaa niiden lähestyvän saartoaluetta. Israelilainen sota-alus ilmoittaa lisäksi, että kaikki tarvittavat keinot tullaan tekemään laivueen pysäyttämiseksi ja Gazaan rantautumisen estämiseksi. Kolmannen varoituksen jälkeen aktivistien joukossa ollut Huwaida Arraf vastaa, että Israelin ylläpitämä saarto on kansainvälisen oikeuden vastainen ja että saattue on kuljettamassa ainoastaan humanitaarista apua. "Meillä ei ole lastina mitään mikä muodostaisi uhkan asevoimillenne" sanoo Arraf.
Matkustajiin kuulunut IHH:n johtaja Bülent Yildirim antoi hyökkäystä edeltävänä iltana turkkilaiselle televisiokanava NTV:lle lausunnon, jonka mukaan laiva kuljettaa pelkkiä avustustarvikkeita, eivätkä matkustajat salli, että Israelin armeija tunkeutuu sinne. Israelin diplomaatit olivat kuitenkin tietoisia siitä, että turkkilaisen avustusjärjestö IHH:n edustajat olivat luvanneet etukäteen, että laivue rantautuu tarvittaessa Gazan sijaan egyptiläiseen Al-Arishin satamaan. Israel puolestaan lupasi pidättäytyä voimakeinojen käytöstä. 
YK:n raportissa todetaan, että osa matkustajista varautui sotilaiden karkoittamiseen muun muassa katkomalla laivan teräskaiteita. Osa matkustajasta näki myös katapulttien siirrettävän ja ketjuja sekä keppejä kannettavan. 
Laivojen valtaus.
Mavi Marmara.
Israelin joukkojen nousu Mavi Marmara -alukselle johti väkivaltaisuuksiin. Osapuolilla on erilaiset näkemykset tapahtumista aluksella, etenkin siitä, kumpi osapuoli aloitti väkivaltaisuudet. Sotilaat nousivat myös muihin aluksiin, mutta pahimmat yhteenotot tapahtuivat Mavi Marmaralla. Yhteenotto alkoi ensimmäisen israelilaiskommandon ollessa vasta aloittamassa laskeutumista laivan kannelle. Tapahtumasta otetusta kuvamateriaalista näkyy, kuinka kepein, tangoin, puukoin ja raskain esinein varustautuneet aktivistit kävivät yksitellen köyttä pitkin laskeutuvien kommandojen kimppuun.
Kuolleet ja loukkaantuneet.
Yhdeksän aktivistia kuoli ja 48 loukkaantui israelilaissotilaiden luodeista. Avustussaattueessa mukana olleen leicesteriläisen Pro-Palestina-ryhmän puheenjohtajan Ismail Patelin mukaan kuusi rauhanaktivistia on edelleen kateissa hyökkäyksen seurauksena.
Kuolleista aktivisteista kahdeksan oli Turkin kansalaisia ja yksi turkkilaistaustainen Yhdysvaltain kansalainen.
Turkkilaisten viranomaisten suorittamien ruumiinavausten mukaan kuolleista yhdeksästä aktivistista viittä oli ammuttu lähietäisyydeltä päähän, joko otsaan tai takaraivoon. Yhdeksästä kuolleesta löytyi kaikkiaan yhteensä 30 ampumahaavaa. Useita oli ammuttu useita kertoja eri puolille kehoa.
Kahdeksan israilaissotilasta haavoittui hyökkäyksessä, kaksi heistä vakavasti.
Aktivistien näkemys.
Rauhanaktivistien mukaan laivaan nousseet Israelin joukot käyttivät ylimitoitettua voimaa aktivisteja kohtaan hakaten aktivisteja pampuilla ja käyttäen muun muassa kumiluoteja sekä etälamauttimia ja lopulta rynnäkkökiväärejä.&lt;ref name="Yle/2.6.2010"&gt;&lt;/ref&gt;
Laivalla olleiden rauhanaktivistien mukaan Israelin erikoisjoukkojen toiminta oli mielivaltaista ja uhrien annettiin kitua kuoliaiksi. Brittiaktivisti kertoo, että kameraansa sotilaita kohti osoittanutta turkkilaismiestä ammuttiin suoraan otsaan. Ruotsalaisaktivisti professori Mattias Gardell puolestaan kertoi, että sotilaat käsittelivät pahoin haavoittamiaan aktivisteja siten, että vammat vain pahenivat. Gardellin mukaan aktivisteja on edelleen myös kateissa, sillä aktivisteja sekä heitettiin että heitä heittäytyi hyökkäyksen aikana mereen. Gardellin oman arvion mukaan hän selviytyi paremmin, koska hän oli valkoihoinen. Espanjalaisaktivisti Manuel Tapial kertoi sotilaiden alkaneen heti laivaan noustuaan tappaa aktivisteja. Tapial kertoo myös nähneensä laivalla jopa 16-20 kuollutta.
Avustussaattueen johdossa olleen IHH:n johtaja Bulent Yildirimin mukaan sotilaat heittivät ruumiita myös mereen. Järjestön johtaja kertoo myös aktivistien siepanneen itsepuolustukseksi sotilailta aseita, mutta hänen mukaansa niitä ei käytetty. Yildirim sanoo lisäksi sotilaiden ampuneen loukkaantuneita sotilaita auttamaan mennyttä, rauhanaktivistien joukossa ollutta indonesialaista lääkäriä viisi kertaa vatsaan.
Ruotsalaisen Ship to Gaza -järjestön "Sofia"-laivalla matkustaneen ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin mukaan Israelin kommandot ampuivat jopa nukkuvia ihmisiä. "Sofia"-laivalla ei tiettävästi ammuskeltu. Ruotsalaisaktivistit, joita oli "Sofia"-laivan lisäksi myös muilla laivoilla, kiistivät Israelin väitteet siitä, että rauhanaktivisteilla olisi ollut aseita.
Israelilaisten näkökanta.
Israel ei ole julkisuudessa kommentoinut rauhanaktivistien vastaväitteitä. Israelin mukaan aseelliset rynnäköt laivoihin oli välttämättömiä, sillä laivueen tarkoituksena oli vain Gazan saarron rikkominen, ei humanitäärinen avustus. Israel nimitti aktivisteja terroristeiksi.
Israelilaiskommandot kertoivat, että heidän kimppuunsa hyökättiin välittömästi sen jälkeen, kun he olivat laskeutuneet helikopterista saattueeseen kuuluvan aluksen, Mavi Marmaran, kannelle. Israelin armeijan mukaan kommandoilla oli tuliaseet vain itsepuolustusta varten. Sotilaiden oli ensi sijassa tarkoitus käyttää värikuula-aseita. Laivaston sotilaita vastaan käymiseen epäillyiltä Mavi Marmaran aktivisteilta löytyi "improvisoituja aseita", luotiliivejä, kaasunaamareita sekä suuria määriä rahaa.
IDF:n mukaan sotilaita kohti tulitettiin ja kaksi sotilasta haavoittui luodeista. Merivoimien kommandojen johto antoi kaikille joukoille luvan avata tuli kaksi minuuttia kriisin puhkeamisen jälkeen. Israelin laivaston mukaan laivaan nousseet sotilaat olivat varautuneet kohtaamaan teräaseita ja saaneet luvan tarvittaessa puolustaa henkeään asein, mutta joukot eivät odottaneet kohtaavansa kymmeniä mellakoitsijoita.
Kansainvälinen reaktio.
Isku tuomittiin laajasti ympäri maailmaa. Turkki syytti Israelia valtionterrorismista. Euroopan unioni vaati täyttä tutkimusta tapahtumista. Hamas kehotti muslimeja protestoimaan Israelia vastaan kaikkialla maailmassa. Palestiinalaisten presidentti Mahmud Abbas kutsui Israelin iskua joukkomurhaksi. Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu pahoitteli kuolonuhreja. Turkin presidentti Abdullah Gül ilmoitti myöhemmin, että hyökkäyksestä johtuen Turkin suhteet Israeliin eivät tule koskaan palaamaan ennalleen. Yhdysvaltojen presidentti Barack Obama tuomitsi kaikki "tähän tragediaan" johtaneet toimet ja toivoi tapahtuman johtavan sovittelupyrkimyksiin.
Hyökkäys lisäsi vaatimuksia lopettaa Gazan saarto. Yhdistyneet kansakunnat sekä muun muassa EU, Venäjä, Ranska ja Turkki vaativat, että Israelin on lopettava vuosia jatkunut saarto. Egypti avasi väliaikaisesti Rafahin rajanylityspaikan Egyptin ja Gazan välillä hyökkäystä seuraavana päivänä. Israel ilmoitti karkottavansa heti kaikki ulkomaiset aktivistit, jotka pidätettiin laivoista. Karkotettavia ihmisiä oli 680 paristakymmenestä maasta. YK:n pääsihteeri Ban Ki Moon vaati saarron lopettamista välittömästi verisen hyökkäyksen seurauksena. Ban Ki Moon piti saartoa kestämättömänä ja vääränä. Arabiliitto puolestaan vaati YK:n turvallisuusneuvostoa lopettamaan saarron, joka johti hyökkäykseen.
YK:n ihmisoikeuskomissaarin Navi Pillayn mukaan Gazan saarto on laiton ja se pitäisi purkaa. Pillayn mukaan kansainvälinen ihmisoikeuslainsäädäntö kieltää siviilien näännyttämisen sodankäyntitapana ja siviileihin kohdistuvat kollektiiviset rangaistukset, joita saarto aiheuttaa. YK:n jäsenmaille toistuvasti saarron laittomuudesta raportoinut Navi Pillay huomautti, että vaikka saarto ei jonkun jäsenmaan mielestä rikkoisikaan kansainvälistä oikeutta, pitäisi Israelin velvollisuus sallia humanitaariset avustuskuljetukset Gazaan tutkia. Pillay väläytti myös mahdollisuutta siitä, että Israelin hyökkäys vietäisiin Kansainvälisen rikostuomioistuimen ICC:n tutkittavaksi turvallisuusneuvoston määräyksellä, koska Israel ei ole ICC:n jäsen.
Jerusalemissa toimivan israelilaisten ja palestiinalaisten yhteisen tutkimus- ja tiedotuskeskuksen johtaja, israelilainen tutkija Gershon Baskin kutsui Israelin laivaston iskua avustussaattuetta kohtaan merirosvoudeksi. Tohtori Baskin piti iskua kokonaisuutenaan kansainvälisen oikeuden vastaisena. Baskin muistutti, että esimerkiksi tuliaseiden käyttö tappavana voimana on kansainvälisen oikeuden perusteella aina ylimitoitettua voimaa, vaikka rauhanaktivisteilla olisikin ollut heikkotehoisempia aseita.
Ruotsin satamatyöntekijöiden liitto asetti Israelin merituonnin saartoon kymmeneksi päiväksi 15.–24. kesäkuuta 2010 vastalauseena hyökkäykselle. Satamatyöntekijöiden liitto kehotti myös muita ammattiliittoja ja järjestöjä boikotoimaan israelilaisia tuotteita.
Iran ilmoitti tarjoavansa vallankumouskaarti Pasdaranin eliittijoukkoja suojelemaan sotilaallisesti uusia suunniteltuja avustuskuljetuksia, jolla Israelin merisaarto pyritään rikkomaan. Ajatollah Ali Khamenei ilmoitti asiasta puolivirallisen uutiskanava Mehrin välityksellä. Iranin valtion uutistoimiston IRNA:n mukaan Iran ja Iranin Punainen puolikuu suunnittelee aiempien tapahtumien johdosta myös omia avustuskuljetuksia Gazaan Iranin lipun alla olevilla laivoilla. Iranin ilmoituksia pidetään paljolti provokaationa, koska Israel on syyttänyt Iranin toimittavan aseita Gazaan.
Hyökkäyksen laillisuus.
Puolesta.
Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitzin mukaan on selvää, että Israelin suorittama hyökkäys ei rikkonut kansainvälisen oikeuden normeja. Hänen mukaansa alukselle nouseminen kansainvälisellä vesialueella on laillista mikäli alus yrittää rikkoa merisaarron. Israelin hallituksen edustajan Mark Regevin mukaan San Remon sodankäyntiä merellä koskeva sopimus mahdollistaa kannellenousun saarron rikkomista yrittävälle laivalle. Johns Hopkinsin yliopiston kansainvälisen oikeuden professorin Ruth Wedgwoodin mukaan Israelilla on oikeus pysäyttää Gazaan tulevat laivat kansainvälisen humanitäärisen oikeuden mukaan estääkseen puolueettomia valtioita tuomasta aseita Hamasille.
Vastaan.
Northwestern University School of Law -yliopiston kansainvälisen oikeuden professorin Anthony D'Amaton mukaan Israelin suorittama hyökkäys kansainvälisellä vesialueella oli kuitenkin selkeästi laiton kansainvälisen oikeuden valossa. D'Amaton mukaan sodan lakeja ei voida soveltaa tässä kyseisessä tapauksessa, sillä konflikti on Israelin ja Hamasin välinen, jonka toinen osapuoli ei ole valtio.
Joukko Israelin syyttäjänviraston asianajajia ja kansainväliseen oikeuteen perehtyneitä israelilaisia asianajajia, kuten Avigdor Feldman, Itamar Mann, Omer Shatz ja Yiftah Cohen, piti heti hyökkäyksen jälkeen Israelin hyökkäystä kansainvälisen oikeuden vastaisena ja Israelia kansainvälisen YK:n merioikeusyleissopimuksen rikkojana. Syyttäjät vaativat, että Israelin on annettava oikeudellinen perustelu hyökkäyksestä, ja että israelilainen oikeusaste toteaa hyökkäyksen välittömästi laittomaksi. Asianajajat pitivät Israelia myös valtiona, joka harjoittaa piratismia ja avustuslaivueen matkustajien kaappausta.
Hastingsin korkeakoulun oikeustieteellisen tiedekunnan ja erityisesti Lähi-idän politiikkaan perehtyneen professorin George Bisharatin mukaan Israelin hyökkäys avustussaattueeseen oli kansainvälisen oikeuden näkökulmasta laiton ja kohtuuton. Bisharatin mukaan Israelilla ei ollut oikeutta hyökätä humanitääristä kuljetusta kuljettaneisiin laivoihin kansainvälisellä vesialueella. Bisharat toteaa myös, että laivan matkustajilla oli oikeus puolustautua Israelin yöllä suorittamaa laitonta hyökkäystä vastaan. Bisharat muistuttaa myös, että Israel kantaa joka tapauksessa oikeudellisen vastuun murhista kansainvälisellä vesialueella, johon sen sotilaat syyllistyivät. Bisharat muistuttaa myös, että laivaan nouseminen oli myös Israelin ylläpitämän Gazan saarron valossa laiton, sillä Gazan saarto perustuu Bisharatin mukaan poliittiseen eikä sotilaalliseen motiiviin, koska vastustaja on poliittinen puolue Hamas, ei valtio. Näin ollen Israelin ylläpitämä saarto ei kohdistu heikentämään Palestiinalaishallintoa sotilaallisesti, vaan Hamas -järjestöä poliittisesti, mikä on kansainvälisen oikeuden näkökulmasta laitonta. Bisharat toteaa laittoman saarron lisäksi rankaisevan kansainvälisen oikeuden näkökulmasta kollektiivisesti koko Gazaa, ei vain Hamas -järjestöä ja siten rikkovan räikeästi kansainvälisen oikeuden humanitäärisiä lakeja.
Tapauksen tutkinta.
YK:n pääsihteeri Ban Ki Moon esitti puolueettoman kansainvälisen tutkimusryhmän perustamista. Ryhmän johdossa olisi merioikeuteen perehtynyt Uuden-Seelannin entinen pääministeri Geoffrey Palmer ja tutkimusryhmään kuuluisi edustajia Israelista, Turkista ja Yhdysvalloista. Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu keskusteli asiasta Banin kanssa, mutta torjui ajatuksen. Israelin Yhdysvaltain-suurlähettiläs Michael Oren sanoi Israelin neuvottelevan Yhdysvaltain kanssa tutkinnan suoritustavasta.
YK:n ihmisoikeusneuvoston kesäkuussa 2010 asettama kolmihenkinen tutkijapaneeli, joka koostui kansainväliseen oikeuteen perehtyneistä asianajajista ja tuomareista, tuomitsi syyskuussa 2010 julkaisemassaan raportissa Israelin hyökkäyksen avustussaattueeseen ihmisoikeusrikoksena ja kansainvälisen oikeuden humanitääristen lakien vastaisena. Tutkijapaneeli sanoo lisäksi raportissaan Israelin käyttäneen uskomatonta väkivaltaa laivasaattueen ihmisiä kohtaan. Tutkijapaneelin mukaan Israelia voidaan syyttää avustustyöntekijöiden tarkoituksellisesta tappamisesta, kidutuksesta ja epäinhimillisestä kohtelusta. Israel kiistää tutkijapaneelin raportin oikeellisuuden.