tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haptodus

Haptodus on sukupuuttoon kuollut Sphenacodontiaan kuuluva synapsidisuku. Se on läheistä sukua Sphenacodontidae-heimolle ja terapsideille. Sukuun luetaan lajit "Haptodus garnettensis", "Haptodus baylei" ja "Haptodus grandis".
Aikuisten yksilöiden pituus vaihteli lajien välillä noin puolimetriä pitkistä noin yhden ja puolen metrin pituisiin. "Haptodus"-suvun lajit söivät todennäköisimmin niveljalkaisia ja pieniä selkärankaisia. Ne ilmestyivät myöhäishiilikaudella ja hävisivät varhaispermikaudella. 
Haptodukset olivat hyvin alkukantaisia Sphenacodontian jäseniä. Sphenacodontidae-heimon jäsenet kuten "Dimetrodon" ja "Sphenacodon" sekä terapsidit ovat polveutuneet niiden lähisukulaisista. "Haptodus"-suvun lajeilta puuttui "Dimetrodon"-suvulle tyypillinen lämmön säätelyyn käytetty purje selästään.
Fylogenia.
Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., &amp; Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
Frankenstein on tuhottava

Frankenstein on tuhottava (engl. "Frankenstein Must Be Destroyed") on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1969. Elokuvan on tuottanut Hammer Film Productions.
Kuten useimmat Frankenstein-elokuvat, tarinan pohjana on mustalla hehkulla kuvattu äärimmäisen karu ja kolkko aivojensiirtotarina. 
Kuten monet muutkin Hammer-yhtiön Frankensteinit, elokuva oli Suomessa kielletty raaistavana vuodesta 1968 vuoteen 1992. Sitä sai esittää vain suljetuissa tilaisuuksissa, kuten Suomen Elokuva-arkiston näytöksissä. 
Tarina.
Victor Frankenstein jatkaa maanisen pakkomielteen ajamana kokeitaan kuolleista kootuilla uusilla ihmiskehoilla. Aivojen viimeinen salaisuus on keksitty, mutta sen keksinyt tiedemies,professori Richter(Freddie Jones) on mielisairaalassa. 
Frankenstein kaappaa mielisairaan tiedemiehen, mutta koska potilas on kuolemaisillaan, hänen aivonsa siirretään toiseen kehoon niiden pelastamiseksi. Ruumis haudataan puutarhaan, jossa se välillä uhkaa paljastua vesijohtorepeämän vuoksi. 
Koska leikkaus tehtiin valtavalla kiireellä, tulos on kammottavan näköinen. 
Frankenstein kokee että hänen apulaisensa Anna (Veronica Carlson) niskuroisi häntä vastaan joten tohtori palauttaa mielestään naisen "järjestykseen" raiskaamalla hänet "opiksi ja ojennukseksi"; Anna onkin tämän jälkeen nöyryytetyn kuuliainen.
Lopulta Richter tulee tajuihinsa, ja monen mutkan jälkeen hän houkuttelee Frankensteinin taloonsa, jonka sytyttää palamaan tappaakseen vihollisekseen kokemansa maanisen tiedemiehen. 
Elokuva päättyy siihen, että molemmat katoavat liekkeihin.
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle vuonna 1969 ennakkotarkastukessa ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Videolevitystä varten teetetty uusintatarkastus vuonna 1987 varsin reippaasti leikatulle versiolle (noin 10 minuuttia) tuotti sekin ikärajan K18. K18 merkitsi kuitenkin sitä, että elokuvaa ei kuitenkaan silloisen uuden videolain perusteella saanut videotallenteena Suomessa levittää, vaikka elokuvanäytöksiin se sellaisena kelpasikin.
Mustatäplätokko

Mustatäplätokko, aiemmin "mustakitatokko" ("Neogobius melanostomus") on Mustanmeren ja Kaspianmeren alueelta peräisin oleva kalalaji, joka on ihmisen toimien mukana levittäytynyt vieraslajina Euroopan ja Pohjois-Amerikan sisävesiin sekä Itämereen. Puolan rannikolle mustatäplätokko ilmestyi 1990, ja vuodesta 2005 sitä on tavattu myös Suomen rannikkovesissä. Alkueräisellä kotiseudullaan se on arvostettu ruokakala.
Ulkonäkö ja koko.
Mustatäplätokko on pohjakala, joka kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi, eli selvästi isommaksi kuin muuta Suomessa tavattavat tokot. Pohjaväri on harmahtava ja kuviointi mustia ja ruskeita läiskiä. Etummaisen selkäevän takaosassa on musta täplä. Kutuasussaaan koiras muuttuu lähes mustaksi. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustatäplätokko on kotoisin Asovanmeren, Mustanmeren ja Kaspianmeren altaiden rannikoilta ja niihin laskevien jokien alajuoksuilta sekä Marmaranmeren pohjoispuolelta. SSen levittäytyminen alkoi Mustanmeren ja Kaspianmeren pohjoisille altaille laskevissa joissa 1980-luvulla, kun sitä havaittiin Volgan yläjuoksun sivujoesta Moskvajoesta. Sittemmin se on siirtynyt edelleen ylävirtaan Rybinskin tekojärvelle Volgassa, Orenburgiin Ural-joessa ja Kiovaan Dnepr-joessa. Lisäksi sitä esiintyy nykyään useimmissa Tonavan tärkeimmissä sivujoissa joen yläjuoksulle asti. Se löydettiin Wienin läheltä vuonna 2000 ja Saksa Passausta vuonna 2004.
Itämeren alueella se havaittiin ensimmäisen kerran Gdańskinlahdella Puolassa vuonna 1990, ja se on sittemmin levinnyt suurimpaan osaan altaasta.
Pohjois-Amerikasta mustatäplätokko löydettiin ensimmäisen kerran St. Clair -joesta vuonna 1990. Sittemmin se on levinnyt koko Suurten järvien vesistöön, mukaan lukien useita sivujokia sekä Montrealiin (Kanada) alavirtaan laskeva St. Lawrence -joki ja Mississippi-joen sivujoki Illinois-joki, johon se saapui Chicagon kanavien kautta.
Se elää 0-30 metrin syvyydessä ja se viihtyy vesissä, joiden lämpötila on 4–20 °C.
Esiintyminen Suomessa.
Mustakitatokkoa esiintyy yleisesti koko Suomen etelärannikolla sekä Selkämerellä Poriin asti, sekä myös Perämeressä Raahen seudulla. Ensimmäinen löytö oli Kaarinasta vuonna 2005.
Mahdolliset haitat.
Mustatäplätokko on Suomessa vieraslaji ja sen yleistyminen voi aiheuttaa muiden lajien vähenemistä. Esimerkiksi mustatokon määrät ovat joillakin alueilla jo vähentyneet. Lisäksi muiden lajien kalastus saattaa hankaloitua.
Heino Rautio

Heino Viljam Rautio (2. helmikuuta 1889 Ylivieska – 17. lokakuuta 1938 Neuvostoliitto) oli pedagogi ja venäjän/neuvostoliitonsuomalainen kulttuurivaikuttaja.
Heino Rautio syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän opiskeli Turun kauppaopistossa ja valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista vuonna 1915. Sen jälkeen Rautio toimi Haapajärven Ylipään kansakoulussa Suomen sisällissotaan, vuoteen 1918 saakka. Opettajana toimiessaan hän avusti sanomalehti Kansan Tahtoa, minkä takia valkoiset vangitsivat Raution sodan aikana ja veivät ensin Haapaveden ja sitten Kokkolan vankileirille. Valtiorikosoikeus tuomitsi hänet menettämään virkansa ja kansalaisluottamuksensa. Hieman ennen sotaa Raution puoliso Tyyne, o.s. Maarala oli kuollut espanjantautiin.
Vankileiriltä päästyään Rautio toipui vanhempiensa luona Alavieskassa. Hän hakeutui töihin Kajaanin osuuskauppaan toimien sen tarkastajana. Rautio osallistui Suomessa laittoman, Venäjällä perustetun Suomen kommunistisen puolueen toiminnan alkuvaiheisiin ja solmi avioliiton Ksenja (Ninni) Marjamaan kanssa.
Rautio siirtyi Venäjälle vuonna 1919 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Venäjän kommunistisen puolueen (bolsevikkien) jäsen. Rautio nimitettiin Petroskoihin perustetun Karjalan työkommuunin suomenkielisen opettajaopiston johtajaksi vuonna 1921. Hänestä tuli Kustannusliike Kirjan Petroskoin osaston johtaja vuonna 1931. Rautio kirjoitti artikkeleita ja esseitä sekä runoja. Hänen kirjansa "Suomenkielen runtelijoita vastaan!" herätti ilmestyessään suurta kohua. Kirjassaan Rautio asettui vastustamaan Neuvostoliitossa ehdotettua suomen kielen ”vallankumouksellista uudistamista” ja vaati sen kehittämistä puhdaskielisyyden pohjalta. Kirjan saamassa kritiikissä hänen todettiin horjahtaneen ”suomalaisen nationalismin harhapoluille”. Myöhemmin teosta käytettiin Rautioon kohdistettujen poliittisten syytösten perusteena.
Karjalan autonomisen neuvostotasavallan suomalaisjohdon syrjäyttämisen jälkeen Rautio vangittiin loppuvuonna 1935 ja näytösoikeudenkäynnissä tuomittiin vakoilusta viideksi vuodeksi vankeuteen. Hänet pidätettiin uudelleen vankileiriltä kesällä 1937, tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin. Rautio todettiin syyttömäksi vuonna 1970.
Kirjailija Urho Ruhasen mukaan ”Heino Raution ansiot Karjalan yhteiskuntaelämässä, koululaitoksen ja yleensä kulttuurin kehittäjänä olivat arvaamattomat. Vaikka Rautio ei ollutkaan korkeissa puolueviroissa, oli hänen antinsa ja merkityksensä Karjalalle paljon suurempi kuin monien puoluejohtajien.”
Potkumasurkka

Potkumasurkka on askelikko, jota tanssitaan masurkka-tanssin A-osassa avoimessa tanssiotteessa. B-osassa tanssitaan polkkamasurkkaa tai vanhaa valssia. 
Potkumasurkan askel.
Ensimmäisellä iskulla ulkojalan askel (kevyesti polkaisten). Iskuilla kaksi ja kolme sisäjalan hyppyaskel, jonka aikana potkaistaan ulkojalkaa. Vanhassa potkumasurkan tyylissä potkujalka nousee vähän. Uudessa tyylissä potkusta tehdään näkyvämpi.
Elisabeth Ingvaldsen

Elisabeth Ingvaldsen (s. 22. heinäkuuta 1973) on norjalainen suunnistaja. Seuratasolla hän edustaa norjalaista Nydalens SK:ta.
Nuorten MM-kilpailuissa Ingvaldsen voitti pronssia keskimatkalta ja viestistä Jyväskylässä 1992 sekä pronssia viestistä Castelrottossa 1993.
Aikuisten MM-kilpailuissa Grimstadissa 1997 Ingvaldsen voitti viestihopeaa. Kaksi vuotta myöhemmin Invernessissä hän voitti MM-kultaa viestistä joukkuetovereinaan Birgitte Husebye, Hanne Sandstad ja Hanne Staff. Tampereella 2001, Rapperswil-Jonassa 2003 ja Västeråsissa 2004 hän voitti MM-viestipronssia. Västeråsissa hän voitti myös ainoan henkilökohtaisen MM-mitalinsa voittaessaan pronssia sprintissä.
EM-kilpailuissa Ingvaldsen voitti viestikultaa Truskavetsissa 2000 ja Sümegissä 2002. EM-hopeaa hän voitti sprintistä Sümegissä 2002 ja viestistä Roskildessa 2004.
Eerikki

Eerikki on suomalainen miehen etunimi. Eerikin nimipäivä on 18. toukokuuta, Eerik Pyhän kuolinpäivänä, jolloin on myös Erkin ja Eeron nimipäivä. Suomessa nimi Eerikki oli 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4 064 miehelle.
Rurik Calamnius

Rurik Calamnius (14. elokuuta 1872 Pulkkila – 21. huhtikuuta 1921 Evijärvi) oli suomalainen kirkkoherra ja runoilija.
Henkilöhistoria.
Calamniuksen vanhemmat olivat Suomussalmen kirkkoherra, rovasti August Benjamin Calamnius ja Septimia Cecilia Katarina Lundahl. Calamnius oli naimisissa vuodesta 1903 Eva Amalia Castrénin (1880–1922) kanssa. Hänen nuorempi veljensä oli kirjailija Ilmari Kianto. Calamnius pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1891 ja hänet vihittiin papiksi 1896. Hän toimi kirkkoherrana Piippolassa 
1906–1917 ja Evijärvellä 1917–1921. Sitä ennen Calamnius oli ollut pappina useilla eri paikkakunnilla, kuten Suomussalmi, Oulu, Alatornio, Paavola, Kemi ja Lohtaja, samoin kuin opettanut uskontoa Tornion alkeiskoulussa.
Kirjallinen tuotanto.
Calamnius kirjoitti ja toimitti teoksia, laati runoja ja on sanoittanut vuoden 1938 virsikirjassa ilmestyneen virren 81 "On taisto tauonnut Golgatalla".
Radek Bonk

Radek Bonk (s. 9. tammikuuta 1976 Krnov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ammattilaisuransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan 13 kautta ja vajaa 1000 ottelua NHL-liigassa.
Ura.
Bonk aloitti pelaamisensa juniorina Tšekkoslovakian nuorten sarjassa HC Opavan ja HC Zlínin juniorijoukkueissa. Kaudella 1992–1993 hän nousi Zlínin pääsarjassa pelanneeseen kokoonpanoon. Seuraavaksi vuodeksi Bonk siirtyi pelaamaan Pohjois-Amerikkaan IHL-liigaan Las Vegas Thunderiin. Ensimmäisellä kaudellaan Bonk osoitti pystyvänsä pelaamaan amerikkalaisella tyylillä ja teki loistavat tehot liigassa. Hänet valittiin myös IHL:n kauden tulokkaaksi. Kykyjenetsijät noteerasivat tämän ja Ottawa Senators varasi lupauksena pidetyn Bonkin NHL:ään kolmantena vuoden 1994 varaustilaisuudessa.
Kausi alkoi lakolla, joten Bonk jatkoi Las Vegasissa kunnes kausi alkoi tammikuussa. NHL-ura alkoi heti ensimmäillä maalilla ensimmäisessä ottelussa, mutta muuten tulokaskausi oli heikko. Kauden Bonk aloitti Tšekissä HC Moeller Pardubicessa, jossa hän pelasi kolme ottelua ennen kuin uusi sopimus Ottawan kanssa syntyi.
Kyseinen kausi oli Bonkin läpimurtokausi. Hän sai tuolloin nuoren Marian Hossan rinnalleen ja myöhemmin Daniel Alfredssonin liityttyä ketjuun, heistä tuli Ottawan ykköskentällinen. Bonk pelasi tärkeää roolia Ottawan tavoitellessa Stanley Cupia 2000-luvun alussa, mutta epäonnistumisien myötä joukkuetta alettiin uusia, ja myös Bonk myytiin Los Angeles Kingsiin kauden päätteeksi. Kings myi Bonkin heti eteenpäin Montreal Canadiensiin mukanaan Mathieu Garon ja Cristobal Huet.
 Bonk palasi kotimaahansa ja pelasi HC Ocelaři Třinecissä ja kasvattajaseurassaan HC Zlínissä. Kaudet ja hän pelasi Montrealissa ilman kummoisia tehoja, minkä jälkeen hän jäi vapaaksi agentiksi. Bonk solmi kahden vuoden sopimuksen Nashville Predatorsin kanssa kesällä 2007., minkä loputtua hän jäi jälleen vapaaksi agentiksi.
Kaudeksi 2009–2010 Bonk siirtyi Venäjälle KHL-liigaan Lokomotiv Jaroslavlin joukkueeseen. Hän viihtyi Jaroslavlissa vain seitsemän ottelun verran, ja palasi takaisin Tšekkiin HC Ocelaři Třineciin. Bonk edusti HC Ocelaři Třineciä neljä kautta, kunnes hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Perhe.
Radekin poika Oliver Bonk pelaa OHL-liigan London Knightsissa. Kv. peleissä Oliver Bonk edustaa Kanadaa.
Keskiviikkokerho

Keskiviikkokerho on suomalainen suljettu keskustelukerho. Se kokoaa yhteen suomalaisia vaikuttajia etenkin talouden ja politiikan alalta.
Historia ja toiminta.
Keskiviikkokerhon perustivat jatkosodan aikana vuonna 1942 Sakari Tuomioja, Teuvo Aura, Jussi Lappi-Seppälä ja Simbri Ahola. Sen jäsenistö koostuu vaikutusvaltaisista suomalaisista miehistä etenkin talouden ja politiikan alalta. Sen jäseneksi voi päästä vain kutsuttuna, ja vain miehiä hyväksyttiin jäseniksi ennen huhtikuuta 2018. 
Huhtikuussa 2018 kerhon jäseniksi hyväksyttiin kolme naista: työmarkkinajohtaja Minna Helle, toimitusjohtaja Hille Korhonen sekä alivaltiosihteeri Päivi Nerg.
Kerho kokoontuu kerran kuukaudessa keskiviikkoisin. Kerhossa on noin sata jäsentä, joista kuhunkin kokoukseen osallistuu 30–40. Käytävät keskustelut ovat luottamuksellisia, eikä niistä laadita pöytäkirjoja.
Vuonna 1959 Aarne Nopsanen maalasi Keskiviikkokerhoa esittävän taulun, jossa on kuvattuna kerhon silloisia jäseniä. Teos on nykyään UPM-Kymmenen omistuksessa. Helsingin Suomalaisen Klubin Pohjola-kabinetissa esillä oleva maalaus on Jukka Nopsasen vuonna 1986 tekemä kopio isänsä alkuperäisestä teoksesta.
Jäsenluettelo vuonna 2007.
"Hufvudstadsbladetin" mukaan Keskiviikkokerhon jäseniä olivat vuonna 2007 seuraavat henkilöt:
Keskiviikkokerhon ei-aktiivia jäseniä vuonna 2007 olivat muun muassa:
Ida Auken

Ida Margrete Meier Auken (s. 22. huhtikuuta 1978 Frederiksberg, Kööpenhamina) on tanskalainen Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja entinen ministeri. Auken on ollut sosiaalidemokraattien jäsen tammikuusta 2021 lähtien.
Poliittinen ura.
Ida Aukenista tuli Sosialistisen kansanpuolueen kansanedustaja vuonna 2007 sekä puoleensa ympäristöasioiden vastaava. Auken oli Tanskan parlamentin ympäristö- ja suunnitteluvaliokunnan puheenjohtaja. Lokakuussa 2011 Auken valittiin Helle Thorning-Schmidtin hallituksen ympäristöministeriksi.
Sosialistinen kansanpuolue vetäytyi hallituksesta tammikuussa 2014. Samalla Ida Auken erosi SF:sta ja liittyi Radikaali Venstreen. Auken edusti Radikaali Venstreä tammikuuhun 2021, jolloin hän liittyi sosiaalidemokraatteihin. Elokuussa 2021 Aukenista tuli puolueen koulutus- ja tutkimusasioiden vastaava.
Yksityiselämä.
Auken opiskeli teologiaa Kööpenhaminan yliopistossa vuosina 1998–2006. Auken on Erik A. Nielsenin ja poliitikko, europarlamentaarikko Margrete Aukenin tytär. Vuosian 2004–2007 Auken työskentely kustannustoimittajana Forlaget ALFA -kustantamossa.
Maailman ihanin

Maailman ihanin on Katri Ylanderin kolmannen "Valvojat" -nimisen studioalbumin ensimmäinen single. Kappaleen ensisoitto oli YleX-radiokanavalla 18. toukokuuta 2009 ja samana päivänä se julkaistiin myös digitaalisesti.
Kappaleen on säveltänyt ja tuottanut Arto Tuunela. Sanoituksen kappaleeseen on tehnyt Inka Nousiainen.
Dinocephalia

Dinocephalia (nimen merkitys: "”kamalat päät”") on sukupuuttoon kuollut terapsidien alalahko, jonka jäsenet elivät permikauden keskisen epookin, Guadalupen aikana, ja olivat aikansa hallitseva eläinryhmä. Alalahkoon kuului sekä kasvin- että lihansyöjiä. Viimeiset Dinocephalian edustajat hävisivät Capitan-vaiheen lopuilla.
Ominaisuudet.
Dinocephalia on jokseenkin "primitiivinen" terapsidien ryhmä, jolla leukalihasten kiinnittymiseen liittyvä ohimoaukko on pienehkö, niiltä puuttui suuontelon nenäontelosta erottava suulaki, ja niiden alaleukaluu on vain kohtuullisen kokoinen muihin alaleuan luihin verrattuna. Esimerkiksi nisäkkäillä se on alaleuan ainoa luu. Primitiivisten ominaisuuksien lisäksi Dinocephalialle tyypillisiä ominaisuuksia ovat esimerkiksi paksuuntunut kallo, alas kääntyvä kuono ja lomittuvat etuhampaat. 
Dinocephalian edustajat kuuluivat permikauden suurimpiin eläimiin, vain Pareiasauridae-heimon matelijat ja Caseidae-heimon synapsidit ylsivät niiden kokoluokkaan. Esimerkiksi "Tapinocephalus" saattoi painaa jopa yli tonnin. Kladin Anteosauria lajit olivat aikansa hallitsevia petoja ja Tapinocephaliaan kuuluivat kasvejasyövä Tapinocephalidae-heimo, sekä kaikkiruokaisia lajeja sisältävä heimo Titanosuchidae.
Luokittelu.
Fylogenia.
Rubidge &amp; Sidor (2001):
E. Amson &amp; M. Laurin (2011)
Åland United

Åland United on vuonna 2008 perustettu ahvenanmaalainen ammattilaisjalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Kansallisessa Liigassa. Seuran kotipaikka on Lemland, mutta kotiottelunsa se pelaa Maarianhaminan Wiklöf Holding Arenalla.
Åland United syntyi syksyllä 2004, kun Lemlands IF ja IF Finströms Kamraterna loivat yhteisen edustusjoukkueen naisjalkapalloon. Aluksi joukkue toimi Lemlands IF:n alaisuudessa, kunnes syksyllä 2008 päätettiin perustaa itsenäinen seura. Samalla Sunds IF, IFK Mariehamn ja IF Fram tulivat mukaan yhteistyöhön. Yhdistykseksi Åland United rekisteröitiin 16. lokakuuta 2009. Vuonna 2010 Jomala IK ja Hammarlands IK liittyivät mukaan toimintaan.
Åland United nousi pääsarjatasolle kauden 2005 päätteeksi ja on siitä asti pelannut Naisten Liigassa. Seuran paras saavutus on Suomen mestaruus kausilta 2009, 2013 ja 2020. Kausilla 2021, 2022, 2023 ja 2025 se saavutti pronssia. Joukkue pelasi myös Naisten Mestarien liigassa kaudella 2010–2011, jolloin se selviytyi neljännesvälieriin asti.
Seura on voittanut Naisten Suomen Cupin kolmesti peräkkäin vuosina 2020, 2021 ja 2022. Hopealle se on sijoittunut 2019 ja 2025.
Pelaajat ja valmentajat.
Nykyinen joukkue.
"Tilanne 6. huhtikuuta 2025."
Ekstremismi

Ekstremismi on erityisesti poliittista mielipiteiden tai asenteiden äärimmäistä jyrkkyyttä, ääriajattelua tai äärimmäisyyksiin menevää toimintaa. Ekstremismiä ovat sellaiset mielipiteet tai toimintatavat, jotka ovat normien tuolla puolen. Toisin kuin pelkkään ääriajatteluun, ekstremismiin voi kuulua myös väkivaltaa. Tällöin puhutaan väkivaltaisesta ekstremismistä.
Ekstremismi Suomessa.
Vuonna 2020 sisäministeriön mukaan Suomessa oli väkivaltaista äärioikeistoa ja myös väkivaltaisten äärivasemmistolaisten ryhmien toimintaa, enimmäkseen anarkistien ja antifasistien. Islamistijärjestö Isis oli yhä uhka ja antisemitismi oli noussut puheina, ilkivaltana ja väkivallan uhkana. Radikaali-islamistinen terrorismi oli suurin terrorismin uhka. Myös radikaalit vaihtoehtoliikkeet ja yksittäiset toimijat perustelivat väkivaltaa aatteilla.
Ligue Nationale de Basketball 2008–2009

Ligue Nationale de Basketballin kausi 2008–2009 oli sarjan 22. kausi. Mestarina kauteen lähti SLUC Nancy. Runkosarja alkoi 4. lokakuuta 2008 ja päättyi 13. toukokuuta 2009. Kauden voitti ASVEL Lyon-Villeurbanne.
Tulokset.
Runkosarjan voitti Lyon-Villeurbanne. Sarjan päätteeksi Besançon ja Pau Lacq Orthez putosivat Pro B:hen.
Gutenberg

Gutenberg voi viitata seuraaviin
Henkilöt:
Kaupungit:
Muuta:
Brunel

Brunel on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tapinocephalidae

Tapinocephalidae on sukupuuttoon kuollut Dinocephalia-alalahkoon kuuluva terapsidien heimo. Siihen kuuluu suuria kasveja syöneitä eläimiä, joiden paino vaihteli 500 kilosta yli tonnin painoisiin. Niiden fossiileja on löydetty Venäjältä ja Etelä-Afrikasta. Heimon lajit elivät keskisen permikauden aikana, ja hävisivät ennen permikauden lopun massasukupuuttoa.
Ominaisuudet.
Tapinocephalidaeen kuuluvien lajien kallo on massiivinen ja suuri. Suurimmilla lajeilla sen pituus voi olla yli puoli metriä, leveys noin puoli metriä ja korkeus suunnilleen 0,4m. Kuono voi olla joko lyhyt kuten "Moschops"illa tai pitkä kuten "Struthiocephalus"illa. Eläinten kokonaispituus saattoi olla jopa kolme metriä.
Hampaat ovat tappimaiset ja varsinainen kulmahammas puuttuu. Silmäkuopat ovat pienet ja sijaitsevat kokonaan kallon taemmassa osassa. Kallon etuosan luut eivät ole erityisen paksuuntuneita, mutta taempana varsinkin kallon yläosa on paksuuntunutta luuta. Paksuus vaihtelee keskinkertaisesta erittäin paksuun eri sukujen välillä. Paksua kalloa lienee käytetty aseena lajikumppaneiden välisessä kilpailussa.
Aikaisemmin tutkijat kuten Lieuwe Dirk Boonstra ovat epäilleet näiden eläinten eläneen puolittain vedessä kuten soilla syöden vesikasvillisuutta. Boonstra uskoi kallon massiivisuuden ja raajojen rakenteen viittaavan tähän elintyyliin. Toiset ovat taas pitäneet näitä terapsideja varsinaisina maaeläiminä. Robert T. Bakker esitti, että Tapinocephalidaen terapsidien luiden rakenne, maantieteellinen levinneisyys ja saalistaja-saalis suhde osoittavat niiden olleen aktiivisia ainakin osittain tasalämpöisiä täysin maalla eläviä eläimiä. 
Saattaa myös olla että osa Tapinocephalidaen lajeista viihtyi lampien rannalla ja osa suosi kuivempaa ympäristöä. On myös esitetty etteivät nämä eläimet olisi olleet varsinaisesti tasalämpöisiä, mutta niiden tanakka vartalo ja lyhyt häntä olisivat auttaneet lämmön säilyttämisessä tehden niistä käytännössö tasalämpöisiä, vaikka ne eivät itse tuottaneetkaan suurta määrää lämpöä.
Lorentz

Lorentz, Lorenz tai Lorents on Laurentius-nimen saksalainen muunnelma, joka on käytössä sekä etu- että sukunimenä. Samaa alkuperää ovat suomalaiset etunimet Lauri, Lassi ja Lasse.
Suomessa nimi Lorentz on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 133, Lorenz 174 ja Lorents alle 30 henkilölle. Lorentzin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 10. elokuuta, Pyhän Laurentiuksen muistopäivänä, joka suomenkielisen kalenterin mukaan on Laurin, Lassin ja Lassen nimipäivä.
Tunnettuja Lorentz-, Lorenz- tai Lorents-nimisiä.
Sukunimenä.
Tunnettuja henkilöitä, joiden sukunimi on Lorentz, Lorenz tai Lorents:
Etunimenä.
Tunnettuja henkilöitä, joiden etunimi on Lorentz, Lorenz tai Loorents:
Linde

Linde on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hintikka

Hintikka on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Hintikka oli myös jääkärikapteeni Kustaa Vuoksen salanimi.
Huittipenkoja

Huittipenkoja ("Psophodes olivaceus") eli aiemmalta nimeltään piiskatimali on Australiassa tavattava laulupenkojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan huittipenkoja on noin 26–30 cm. Huittipenkojan selkä, siivet ja pitkä pyrstö ovat väriltään oliivinvihreät. Pää ja kaula ovat mustat ja pään sivuilla on suurikokoiset valkeat laikut. Päälaella on musta töyhtö. Vatsa on linnulla musta. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään.Nuoret linnut ovat väriltään aikuisia vaaleampia. Harvinaisempi mustakurkkupenkoja ("Psophodes nigrogularis") muistuttaa huittipenkojaa, mutta on pienikokoisempi ja töyhtö on väriltään oliivinvihreä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Huittipenkojaa tavataan Itä-Australian rannikolla pohjoisesta Queenslandista Victorian osavaltioon. Lajin elinympäristöä ovat kosteat sademetsät eukalyptusmetsät ja pensaikot lähellä vesialueita. Usein laji piisleskelee tiheän kasvillisuuden suojissa.
Elintavat.
Huittipenkojien laulu on helposti tunnistettava. Koiraan kutsu on pitkä piiskansivallusta muistuttava ääni, johon naaras vastaa. Huittipenkojan pesimäkausi sijoittuu heinäkuusta joulukuulle. Pesimökaudella samalla parilla voi olla kaksi pesuetta. Kuppimainen pesä rakennetaan puuhun risuista kaarnan paloista ja heinistä. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa, joita vai se hautoo. Koiras osallistuu poikasten ruokintaa. Haudonta kestää noin 18 päivää ja poikaset poistuvat pesästään vajaan kahden viikon kuluttua kuoriutumisestaan. ¨
Huittipenkojan ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä ja muista selkärangattomista, joita se etsii maasta. Linnut ruokailevat yksin, pareitain tai pienissä ryhmissä.
Presto

Presto on kanadalaisen rock-yhtye Rushin 13. studioalbumi. 
Albumi myi platinaa kotimaassaan Kanadassa, sekä kultaa Yhdysvalloissa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat kirjoittaneet Geddy Lee, Alex Lifeson ja Neil Peart.
Allan Visanen

Allan Viljam Visanen (26.1.1903 Turku – 6. syyskuuta 1936 Petroskoi) oli suomalainen kommunisti ja Neuvostoliitossa toiminut kirjailija.
Visanen syntyi työläisperheeseen. 14-vuotiaana poikasena hän liittyi punakaartiin ja osallistui Suomen sisällissotaan. Vuonna 1921 hänestä tuli Suomen kommunistisen puolueen työntekijä. Vuonna 1928 hänet pidätettiin ja tuomittiin kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vankilaan.
Vapauduttuaan vankilasta Visanen muutti vuonna 1931 Neuvostoliittoon. Hän työskenteli Petroskoissa teknikumin opettajana, opiskeli ja kirjoitti artikkeleita, kertomuksia ja kuvauksia suomenkielisiin lehtiin. Erillisinä kirjoina ilmestyivät "Punaista elämää" (1933), "Antero" (1934), "Nuotio palaa" (1934) ja näytelmä "Teppojevin keksintö" (1934).
Visanen kuoli 33-vuotiaana tuberkuloosiin.
Sami Franssila

Samuli Antero Sami Franssila (s. 1959 Koski Tl) on Aalto-yliopiston kemiantekniikan korkeakoulun materiaalitieteen professori.
Hän toimii Teknillisen korkeakoulun (TKK) materiaalitieteen professorina 1. elokuuta 2009 lukien.
Franssila kirjoitti ylioppilaaksi 1978, valmistui filosofian kandidaatiksi 1986 Helsingin yliopistosta ja väitteli filosofian tohtoriksi TKK:ssa 1995. Franssila on toiminut TKK:n mikro- ja nanotekniikan laboratoriossa ryhmänjohtajana vuosina 2006–2009. Hän on myös kirjoittanut mikrovalmistekniikkaa käsittelevän oppikirjan Introduction to microfabrication.
Franssila tutkii mikroteknologian materiaalitiedettä ja valmistusmenetelmiä.
Errol Zimmerman

Errol Zimmerman (s. 20. huhtikuuta 1986 Breda, Alankomaat) on alankomaalainen potkunyrkkeilijä.
Ura.
Zimmerman syntyi Bredassa, Alankomaissa, ja hänen vanhempansa ovat Curaçaolta ja Surinamesta. Zimmerman aloitti potkunyrkkeilyn kilpailemisen 15-vuotiaana ja voitti muun muassa vuonna 2008 K-1 World GP:n Amsterdamissa.
Potkunyrkkeily urallaan Zimmerman on otellut 89 kamppailussa voittaen niistä 71. Häviöitä hänellä on yhteensä 16, tasapelejä 1 ja päättämättömiä 1.
Hän on kokeillut myös kerran vapaaottelemista, mutta hävisi ottelunsa japanilaiselle Ikuhisa Minowalle 31. joulukuuta 2008.
Joshua Wurman

Joshua Michael Wurman (s. 1. lokakuuta 1960, Philadelphia) on yhdysvaltalainen ilmatieteilijä ja tunnettu tornado-, hurrikaani-, ja säätutkatutkimuksistaan. Hän oli kehittämässä yhteistyökumppanienssa kanssa mobiileja doppler-säätutkia (Doppler On Wheels, DOW), joilla seurataan tornadoja, hurrikaaneja, metsäpaloja ja muita ilmiöitä lähietäisyydeltä. 
Joshua Wurman vietti lapsuutensa Yhdysvaltain Pennsylvanian osavaltiossa. Hän opiskeli Massachusetts Institute of Technologyssä valmistuen maisteriksi jo 21-vuotiaana radioaktiivisten aineiden kaukokulkeutumista käsittelevällä lopputyöllään (1982). Muutaman vuoden tauon jälkeen hän palasi jatko-opiskelijaksi. Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1991) aiheena oli ukonilmojen syöksyvirtausten pakotemekanismit ("Forcing Mechanisms of Thunderstorm Downdrafts").
Tämän jälkeen tohtori Wurman siirtyi Coloradon osavaltion Boulderissa toimivaan National Center for Atmospheric Research -tutkimuslaitokseen (NCAR) vierailevaksi tutkijaksi ja työskenteli bistaattisten dopplersäätutkaverkkojen parissa (1991-1994). Kolleegojensa kanssa Wurman kehitti bistaattisia moni-doppler tutkaverkkoja; Wurmannilla on monia tähän tekniikkaan liittyviä ja muita yhdysvaltalaisia patentteja. Hänen johdollaan kehitettiin myös kuorma-autojen lavalle asennettuja liikuteltavia doppler-säätutkia (Doppler On Wheels, DOW). Tohtori Wurman siirtyi Oklahoman yliopiston apulaisprofessoriksi (1994-2003). 
Wurman havaitsi kollegansa kanssa ensimmäisenä hurrikaaneihin liittyviä alle kilometrin mittakaavan rajakerroksen vyörytuulirakenteita (mm. Science-lehden artikkeli hurrikaani Franista). Hän on työtovereineen ollut mittaamassa ennätyksellisiä hetkellisiä tuulennopeuksia tornadoista ja kooltaan suurimpia tornadopyörteitä. Hän on kuvannut myös esimerkiksi suuremman tornadon yhteydessä, alirakenteena toisinaan esiintyvien pienempien minitornadojen kehitystä. Nämä ovat osaltaan lisänneet tornadotuhoja ja aiheuttaneet kuolonuhreja. 
Hän on julkaissut ja yhteisjulkaissut monia tieteellisiä julkaisuja (sis. kaksi artikkelia Sciencessa) ja oli yksi laajan VORTEX2-tornadotutkimusprojektin (2009-2010) johtajista. Hän johtaa perustaamaansa alemman ilmakehän tutkimuslaitosta (Center for Severe Weather Research, CSWR) ja hallinnoi kansallisen tiedesäätiön rahoittamana kolmea edistyksellistä mobiilia säätutkaa (DOW6, DOW7 ja DOW8 (Rapid Scan)).
Tohtori Wurman on esiintynyt useissa televisio-ohjelmissa ja hänen työstään, varsinkin DOW:n kanssa, kerrotaan useissa kansantajuisissa ja teknisissä sääkirjoissa. Hän esiintyy myös Discovery Channel -kanavan Myrskynmetsästäjät tosiTV-sarjassa, jossa johtaa ryhmää myrskybongareita ja tutkimusta tornadokauden aikana. Wurman esiintyi myös National Geographic Channelin ohjelmissa "Tornado Intercept" ja "The True Face of Hurricanes", sekä "Forces of Nature" Imax-filmissä. Tohtori Wurmannia on haastateltu myös useissa muissa dokumenteissa ja ohjelmissa (mukaan lukien PBS(NOVA), NHK:n, History Channel, Weather Channel, NBC Dateline, CBS 48 tuntia ja Good morning America).
Leander Sirola

Juho Leander Sirola (vuoteen 1906 Selenius, 23. huhtikuuta 1871 Mäntsälä – 9. helmikuuta 1960 Mäntsälä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922, 1924–1927 ja 1929–1930. Sosialidemokraateista erottuaan Sirola vaikutti 1930-luvun alusta lähtien Suomen Pienviljelijäin Puolueeessa sekä Pienviljelijäin ja Maalaiskansan Puolueessa.
Elämä.
Mäntsälän Kaukalammessa syntyneen Leander Sirolan vanhemmat olivat syytinkiläinen Johan Selenius (1824-1904) ja Orimattilan Mallusjoelta kotoisin ollut Anna Liisa Mattila (1831-1896). Käytyään pari vuotta kansakoulua ja lukuvuoden rakennuskoulua hän työskenteli muurarina Helsingissä. Isänsä kuoleman jälkeen Sirola viljeli synnyintilaansa, jonka ohella hän omisti toisen pientilan Levannon kylässä. 
Sirola liittyi SDP:n jäseneksi jo puolueen perustamisvuonna 1899 ja vaikutti Mäntsälän kunnalliselämässä 1910-luvun vaihteesta lähtien. Sisällissodan aikana Sirola valittiin punaisten kunnalliskokouksen muodostaman tutkijalautakunnan jäseneksi, mutta hän pysytteli erossa kapinasta. Sirolasta tuli kansanedustaja vuonna 1919, kun selvisi ettei Reinhold Svento ollutkaan vaalikelpoinen. Vuonna 1930 Sirola erosi sosialidemokraateista ja siirtyi Suomen Pienviljelijäin Puolueen riveihin. Syyksi hän mainitsi muun muassa puoluejohdon pienviljelijöitä kohtaan osoittaman piittaamattomuuden. Sirola väitti eronneensa jo keväällä ennen lokakuun eduskuntavaalien ehdokasasettelua, mutta piirijärjestön mukaan ero tapahtui vasta myöhemmin, kun häntä ei asetettu vaalilistan ensimmäiselle sijalle. Sirola jatkoi SPP:n edustajana Mäntsälän kunnanvaltuustossa ja oli ehdolla valtakunnallisissa vaaleissa. Vuonna 1936 Sirola oli perustamassa SPP:n seuraajaksi Pienviljelijäin ja Maalaiskansan Puoluetta, jonka ehdokkaana hän oli vuoden 1939 eduskuntavaaleissa. Sirola oli myös presidentin valitsijamiehenä 1925 ja toimi pitkään Mäntsälän kunnanvaltuuston puheenjohtajana. 
Perhe.
Leander Sirolan ensimmäinen puoliso oli Hilma Aurora Antintytär (1871-1899), jonka kanssa hän avioitui 1896. Heille syntyi yksi lapsi. Leskeksi jäätyään Sirola meni 1908 naimisiin Kuopion pitäjästä kotoisin olleen Eeva Sofia Holopaisen (1883-1972) kanssa. Perheessä oli kaksi lasta.
Antti Lehikoinen

Antti Lehikoinen (2. tammikuuta 1886 Juuka – 14. kesäkuuta 1953 Juuka) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1924, 1927–1930 ja 1937–1939.
Elämä.
Juukan Larinsaaressa syntyneen Antti Lehikoisen vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Lehikoinen (1853-1909) ja Anna Maria Martikainen (1857-1932). Kansakoulun ja käsityökoulun käytyään hän työskenteli 15-vuotiaasta lähtien kivityömiehenä Suomessa ja Venäjällä. Vuonna 1904 Lehikoinen liittyi Kajaanin työväenyhdistyksen ja sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi. Puuttteellista koulusivistystään hän paikkasi ahkeralla itseopiskelulla. 
Vuonna 1912 Lehikoinen osti Juuasta maatilan ja ryhtyi pienviljelijäksi. Hän toimi myös SDP:n kiertävänä luennoitsijana. Lehikoinen valittiin kansanedustajaksi kevään 1919 vaaleissa. Pudottuaan eduskunnassa hän työskenteli Pielisjärven Yleisen Osuusliikkeen Juukan myymälän hoitajana 1924-1927. Lehikoinen oli kansanedustajana jälleen 1927-1930, jonka jälkeen hän toimi rakennusurakoitsijana. Helmikuussa 1937 Lehikoisesta tuli kansanedustaja kolmannen kerran, kun hän nousi eduskuntaan varasijalta Matti Puittisen kuoltua. Lehikoinen oli presidentin valitsijamies vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Hän oli Juuan kunnanvaltuuston jäsen 1920-1947 ja toimi sen puheenjohtajana kymmenen vuoden ajan.
Perhe.
Antti Lehikoisen puoliso oli sotkamolainen Kaisa Lydia (Lyyli) Mustonen (1886-1966), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Heillä oli yksi tytär.
Matti Laukkonen

Matti Laukkonen (30. elokuuta 1883 Karstula – 20. toukokuuta 1946 Kannus) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922. Hän loikkasi myöhemmin äärioikeistolaisen IKL:n riveihin.
Elämä.
Matti Laukkosen vanhemmat olivat karstulalainen mylläri Kaarle Laukkonen (s. 1850) ja Lehtimäellä syntynyt Vilhelmiina Kaltiala (s. 1852). Perhe muutti Kannuksen kautta Ouluun, jossa Laukkonen meni maalarinoppiin. Hän oli Oulun maalarien ammattiosaston sihteeri ja vaikutti myös sosialidemokraattisen nuorisoliiton paikallisosastossa. Työskenneltyään jonkin aikaa Ruotsissa Laukkonen seurasi takaisin Kannukseen muuttanutta perhettään. Hän toimi muun muassa Kannuksen työväenyhdistyksen sihteerinä.
Vuonna 1912 Laukkonen lähti lyhyeksi aikaa siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin, jossa hän asui Massachusettsin Fitchburgissa. Suomeen palattuaan Laukkonen asettui jälleen Kannukseen ja toimi vuodesta 1914 lähtien sosialidemokraattien kiertävänä puhujana, kunnes hänet valittiin 1916 Oulun läänin eteläisen vaalipiirin piirisihteeriksi. Laukkonen pysytteli erossa sisällissodan tapahtumista ja vuoden 1919 vaaleissa hänestä tuli kansanedustaja. Laukkonen äänesti pienviljelijöitä koskevissa kysymyksissä usein Maalaisliiton linjan mukaisesti, minkä johdosta hän joutui epäsuosioon puolueessaan. Laukkonen perusteli äänestyskäyttäytymistään vaalipiirinsä pienviljelijöiden edulla.
Pudottuaan edukunnasta Laukkonen työskenteli 1922-1925 Oulussa ilmestyneen "Kansan Tahdon" toimitussihteerinä, jonka jälkeen hän pyöritti omaa maalausliikettä Kannuksessa. Vuosina 1927-1928 Laukkonen oli sosialidemokraattien piirisihteerinä Porissa. Hän toimi Kannuksen työväenyhdistyksen puheenjohtajana 1929-1932 ja kuului Lestijokilaakson Osuusliikkeen perustajiin. Laukkonen oli myös Kannuksen kunnanvaltuuston jäsen. 1930-luvun puolivälissä hän ryhtyi IKL:n kannattajaksi ja oli puolueen ehdokkaana vuoden 1936 eduskuntavaaleissa.
Perhe.
Matti Laukkosen puoliso oli Toholammilla syntynyt Alma Aliina Luoma (1887-1930), jonka kanssa hän avioitui Yhdysvalloissa vuonna 1912. Pariskunnalla oli kolme lasta.
Valojuova

Valojuova on Lapin Ilmatorjuntarykmentin ja Lapin Ilmatorjuntakillan lehti. Sen päätoimittaja on everstiluutnantti Teijo Oksanen.
Lehti oli alkujaan aliupseerikoulun kurssilehti, josta se on kehittynyt rykmentin viralliseksi tiedotuslehdeksi.
Artikulaatio

Artikulaatio tarkoittaa fonetiikassa äänenmuodostamistapaa. Artikulaatiolla tarkoitetaan, miten ihminen ääniväylässään tuottaa puheäänteitä ja prosodiaa, tai toisin ilmaisten kaikkea sitä, ”mitä puhujan puhe-elimistössä puhetta tuotettaessa tapahtuu”.
Yleisesti artikulaatiosta kuvataan vain se osa, joka suoraan vaikuttaa viestinnän kulkuun, esimerkiksi erottaa sanojen merkityksiä. Fonetiikassa kiinnostuksen kohteina ovat kuitenkin periaatteessa kaikki ääniväylän seikat ja tapahtumat, myös sellaiset vain osin tahdonalaiset kuten hengittäminen tai lihaskontrolli.
Fonetiikan kannalta artikulaatio on puheäänen tuottamisen viimeinen vaihe:
Joskus artikulaatio ja "ääntäminen" nähdään synonyymeiksi, jolloin artikulaatiota saatetaan kuvata arvottavin ilmauksin (”hyvä” – ”huono”) sen sijaan, että kuvattaisiin tieteen tavoin ainoastaan se, mitä ääniväylässä kullakin hetkellä tapahtuu. Esimerkiksi esiintyjiltä odotetaan yleensä ”hyvää artikulaatiota” eli "selkeää puhetta". Vastaavasti epäselvää ja mumisevaa puhetta kutsutaan huonoksi artikuloinniksi.
Gottfrid Hampf

Gottfrid Hampf (; 12. heinäkuuta 1904 Turku – 16. tammikuuta 1938 Petroskoi) oli neuvostoliitonsuomalainen agronomi ja kirjailija.
Hampf muutti Neuvostoliittoon vuonna 1923. Hän valmistui maatalousteknikumista ja työskenteli agronomina Tunkuan piirin Lehdon kylässä. Hän kirjoitti runoja "Nuori kaarti" ja "Rintama" -lehtiin ja toimi "Soihdun", "Punakanteleen" ja "Rintaman" taiteilijana. Vuonna 1931 ilmestyi Hampfin ja Einari Leinon yhteiskokoelma "Radan varrelta". Hän laati myös karjanhoitoa käsitteleviä oppaita.
1930-luvun lopun suomalaisvainojen aikana Hampf pidätettiin, tuomittiin vakoilijana kuolemaan ja ammuttiin Petroskoin lähellä. Hänet todettiin syyttömäksi vuonna 1959.
Tom Söderman

Tom-Christian Leander Söderman (3. huhtikuuta 1936 Helsinki – 14. huhtikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja toimittaja.
Söderman oli vuosina 1956–1959 sekä 1960–1961 Suomen Tietotoimiston toimittaja ja 1961–1963 Yleisradion toimittaja. Hän siirtyi diplomaattiuralle ja toimi Tukholmassa 1963–1967 avustavana lehdistöattaseana ja 1971–1975 vastaavana lehdistöattaseana. Lehdistöneuvoksena Söderman toimi 1975–1977 Tukholmassa ja 1977–1984 Lontoossa. Tukholmassa hän pyrki kylmän sodan aikana esittämään mielipiteitä Suomen ulkopolitiikan tueksi. Söderman oli ulkoministeriön lehdistöpäällikkö 1985–1988, Göteborgin pääkonsuli 1988–1993 ja Reykjavikin suurlähettiläs 1993–2000.
Diplomaattiuransa jälkeen Söderman toimi vapaana kirjoittajana. Hän kirjoitti säännöllisesti kolumneja ruotsalaiseen Utrikesbloggeniin ja kulttuurireportaaseja Nya Argusiin. Yhdessä Camilla Lindbergin kanssa hän kirjoitti kirjan "Röster från Rosala" (Schildt, 2007).
Nora Ikstena

Nora Ikstena (s. 1969 Riika) on latvialainen kirjailija.
Ikstena valmistui Latvian yliopistosta 1992 ja opiskeli jonkin aikaa Yhdysvalloissa Columbian yliopistossa. Hän on ollut toimittajana latvialaiseen kirjallisuuteen keskittävässä julkaisussa The Review of Contemporary Fiction.
Ikstenan ensimmäinen teos oli latvialaisen kirjailijan ja poliitikon Anna Rūmane-Ķeniņan elämäkerta. Sen jälkeen häneltä ilmestyi kaksi novellikokoelmaa. Romaaneista "Dzīves svinēšana" (1998) ja "Jaunavas mācība" (2001) hän on saanut Latvian kirjallisuuden vuosipalkinnon. Vuonna 2004 ilmestyi novellikokoelma "Dzīvesstāsti", jossa hän irtautui aiemmasta koristeellisesta tyylistään. 2006 ilmestyi hänen yhteistyössä Imants Ziedonisin kanssa tekemänsä kaunokirjallis-elämäkerrallinen teos "Nenoteiktā bija", jossa yritetään löytää Ziedonisin lapsuusmuistoja. Hän sai teoksesta useita palkintoja: Baltian Seuran palkinnon, Latvian kirjallisuuden vuosipalkinnon ja Diena-sanomalehden vuosittaisen kulttuuripalkinnon.
Ludvig Kosonen

Ludvig Kosonen, myös: L. Kosonen (2. syyskuuta 1900 Pietari – 21. maaliskuuta 1933 Leningrad) oli suomalainen kommunisti ja Neuvostoliitossa toiminut kirjailija.
Kosonen syntyi pietarinsuomalaiseen työläisperheeseen. Vuonna 1918 perhe muutti Suomeen, jossa Ludvig suoritti loppuun kansakoulun ja toimi kauppa-apulaisena. Vuonna 1920 hän muutti Helsinkiin, jossa työskenteli Strömbergin tehtaalla. Syksyllä 1921 Kosonen liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen. Helmikuussa 1926 hänet pidätettiin Sosialistisen nuorisoliiton jutussa ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankilaan.
Vuonna 1929 Kosonen vapautui vankilasta ja siirtyi seuraavana vuonna Neuvostoliittoon. Hän kirjoitti artikkeleita, runoja ja kertomuksia suomenkielisiin lehtiin ja toimi "Punakanteleen" päätoimittajana. Vuonna 1932 julkaistiin kuvaus Suomen kommunistisen nuorisoliikkeen toiminnasta "Lippulaulu" ja runokokoelma "Marssimme eteenpäin".
Kosonen kuoli tuberkuloosiin leningradilaisessa sairaalassa.
Simo Lampinen

Simo Lampinen (s. 22. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen ralliautoilija.
Ura.
Simo Lampisen isä oli Raine Lampinen ja äiti Doris Lampinen (o.s. Rosenqvist). Raine Lampinen oli yksi Suomen menestyneimmistä moottoripyöräkilpailijoista ja Porvoon Moottorikerhon perustaja. Hänen kilpailu-uransa kesti 34 vuotta. Simon isoisä Emil Lampinen oli myös kilpa-ajaja, ja hän perusti Porvoon Kerkkooseen Karhun suksitehtaan 1901 ja Lampisen suksitehtaan 1922. 
Simo Lampinen sairastui 13-vuotiaana polioon, jonka vuoksi hänen oli luovuttava ratamoottoripyöräilijän unelmastaan. Lampinen sai erikoisluvalla ajokortin 17-vuotiaana ja osallistui ensimmäiseen ralliinsa viikkoa 18-vuotispäivän jälkeen.
Simo Lampinen on Porvoon Moottorikerhon tunnetuimpia autokilpailijoita. Kilpailemisen lisäksi hän on ollut aktiivisesti mukana kerhon järjestötoiminnassa. Hän on toiminut kerhon puheenjohtajana 1983-1985 ja ottanut pitkään osaa kerhon kilpailujärjestelyihin. Kerhon arkistojen mukaan hän aloitti kilpailemisensa jäärata-ajoissa. Eräs hänen ensimmäisistä kilpailuistaan oli kerhon järjestämät jäärata–ajot 25. maaliskuuta 1962 Kokonniemen jäällä. Hän otti tuolloin osaa kaikkiin neljään luokkaan ja ajoi eri luokissa Saab- ja Jaguar-autoilla. Hän voitti kolme luokkaa ja oli toinen luokassa alle 1300 cm3 tavallisin renkain.
Lampinen aloitti ralliuransa 18-vuotiaana heti ajokortin saatuaan, ja kilpaura kesti vuoteen 1979 saakka. Hän on ajanut lukuisia kilpailuja sekä Suomessa että ulkomailla. Suurimmat kotimaiset voitot ovat neljä Suomen mestaruutta ja voitot Jyväskylän Suurajoissa 1963, 1964 ja 1972. Hän oli Jyväskylän Suurajoissa myös kolme kertaa toinen ja kerran kolmas. Hän sijoittui tässä kilpailussa 15 kertaa yleiskilpailun viiden parhaan joukkoon. Kansainvälisiä ykkössijoja hän saavutti RAC-rallissa 1968, Skotlannin rallissa 1969 ja Portugalin rallissa 1970. Vuonna 1965 hän voitti luokkansa Le Mansin 24 tunnin ajossa Triumph GT6 -autolla. Kilpauransa aikana hän ajoi 35 rallin MM-osakilpailua.
Autourheilun järjestöpuolella Lampinen on ollut muun muassa Suomen Autourheiluliiton puheenjohtaja ja pitkään Jyväskylän Suurajojen puheenjohtaja. Lisäksi hän on ollut kansainvälisen autourheiluliiton (FISA) rallivaliokunnan jäsen, MM-rallien tarkkailija sekä Alastaron formularataa hoitavan kiinteistöyhtiön puheenjohtaja. Suomen Leijonan Ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin hän sai vuonna 1982. Kilpauransa aikana hän ajoi seuraavia kilpa-autoja: Saab 96, Lancia, Peugeot, Fiat ja Triumph. Simo Lampinen toimii edelleen toimitsijana rallikilpailuissa ympäri maailmaa.
ASVEL Lyon-Villeurbanne

ASVEL Lyon-Villeurbanne tai ASVEL Basket ranskalainen koripalloseura, joka sijaitsee Villeurbannessa. Seura on kautta aikain Ranskan menestynein joukkue.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1948. Heti seuraavan vuonna joukkue voitti ensimmäisen Ranskan mestaruuden. Vuodesta 1949 alkoi ajanjakso vuoteen 1981 saakka, jolloin ASVEL voitti 15 Ranskan mestaruutta. Joukkueen paras sijoitus Euroliigassa oli vuonna 1997 saavutettu semifinaalipaikka. Voittojen teille Asvel palasi vuonna 2002, kun se kaatoi Ranskan liigan finaalissa arkkivihollisensa Pau Orthezin. Debyyttinsä ULEB Cupissa joukkue teki kaudella 2005–2006, jolloin se pääsi puolivälieriin saakka.
Kissimmee

Kissimmee on kaupunki Floridassa, Yhdysvalloissa. Asukkaita kaupungissa on 62 632 (2009).
Kissimmee sai kaupunkioikeudet vuonna 1883. Se on ollut maanviljely- ja karjatalousaluetta, mutta kun 1800-luvun loppupuolella Kissimmee-jokea ruopattiin läheisten peltoalueiden kuivattamiseksi, kaupungista tuli höyrylaivaliikenteen keskus. Samalla kaupunki sai höyrylaivatelakan. Vuonna 1916 valmistui maantieyhteys Floridasta muualle Yhdysvaltoihin, ja höyrylaivojen merkitys hiipui.
Rozentāls-seura

Rozentāls-seura on vuonna 1990 perustettu Suomi–Latvia-ystävyysseura. Seuran tarkoituksena on toimia Suomen ja Latvian kulttuurisuhteiden ja muun yhteistyön kehittämiseksi sekä Latvian historian ja yhteiskunnallisen, taloudellisen ja sivistyksellisen elämän tuntemuksen levittämiseksi ja syventämiseksi Suomessa. Tarkoituksensa toteuttamiseksi seura järjestää esitelmätilaisuuksia, näyttelyjä ja erilaisia kulttuuri- ja muita tilaisuuksia, asiantuntijatapaamisia ja harrastustoimintaa, edistää latvian kielen opetusta ja opiskelua sekä harjoittaa julkaisu- ja tiedotustoimintaa. Seura toimii valtakunnallisesti koko Suomessa. Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 250 jäsentä.
Seura on nimetty latvialaisen taidemaalarin ja kansallistaiteilijan Janis Rozentālsin mukaan, joka asui Suomessa yhdessä suomalaisen vaimonsa Elli Forssellin kanssa. Vuosina 1915–1916 Rozentāls asui vaimoineen Kulosaaressa Hopeasalmentie 2:n huvilassa, joka purettiin Itäväylää rakennettaessa. Huvilan muistolaatta paljastettiin Kulosaaressa 18. marraskuuta 2008. Se on kiinnitetty Kulosaarentielle lännestä tulevan luiskan kallioseinään. Rozentāls kuoli Kulosaaressa vuonna 1916. 
Rozentāls-seuran perustamiskokous pidettiin 17. toukokuuta 1990. Kokous valitsi seuran hallituksen ja hyväksyi varatuomari Kari Paason valmistelemat säännöt. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Heikki Koski.
Rahoitus.
Opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää valtakunnallisten ystävyysseurojen toimintaan yleisavustuksia eli vuotuiseen toimintaan tarkoitettuja toiminta-avustuksia. Ehtona on, että toiminta on vakiintunutta sekä yhteiskunnallisesti ja kulttuuripoliittisesti vaikuttavaa. Eduskunta päättää vuosittain, minkä enimmäissumman ministeriö käyttää avustuksiin. Vuosina 2012–2020 ministeriö on myöntänyt Rozentāls-seuralle yleisavustuksia valtakunnalliseen ystävyysseuratoimintaan seuraavasti:
Toni Ulmen

Toni Ulmen (25. tammikuuta 1906 – 4. marraskuuta 1976, Düsseldorf) oli saksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui Veritas-Meteorin yksityistallin autolla kahteen F1-osakilpailuun kaudella 1952 ja oli parhaimmillaan kahdeksas Saksan GP:ssä 1952. 1940-1950-luvuilla Ulmen ajoi myös Saksan Formula 2 -sarjassa (mestaruus 1949) ja Formula 1:sten ulkopuolisissa kilpailuissa. Vuonna 1953 Ulmen osallistui Belgian 24 tunnin ajoon, jossa sijoittui kolmanneksi C-tyypin Jaguarilla.
Ulmen perusti 1900-luvun alussa autotalo Gebrüder Ulmenin (nyk. autotalo Ulmen) yhteistyössä veljiensä Peterin ja Andreaksen kanssa.
Nino Vaccarella

Nino Vaccarella (4. maaliskuuta 1933 Palermo, Italia – 2021) oli italialainen autourheilija, joka voitti kolmesti sisialaisen Targa Florio -kilpailun ja kerran Le Mansin 24 tunnin ajon. Formula 1 -sarjassa hän osallistui viiteen osakilpailuun.
Vaccarella osallistui viiteen F1-osakilpailuun kausilla 1961–1962 ja 1965. Hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Italian GP:ssä 1962. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Vaccarella voitti vuoden 1964 Le Mansin 24 tunnin kilpailun. Hänestä tuli paikallinen sankari voittaessaan Targa Florion kilpailun vuonna 1965. Hän uusi voittonsa vuosina 1971 ja 1975.
Togon alueet

Togo on jaettu hallinnollisesti viiteen alueeseen ("régions", yksikössä "région"), jotka ovat luetteloituna alla eteläisimmästä pohjoisimpaan. Alueet on puolestaan jaettu 30:een prefektuuriin ja yhteen kuntaan (Lomé).
Historia.
Togon nykyinen jako muodostettiin vuonna 1955, kun siirtomaa-ajan hallintoalueet lakkautettiin ja muodostettiin neljä aluetta (Centrale, Maritime, Plateaux ja Savanes). Vuonna 1981 Centralen ja Savanes´n alueista lohkaistiin Karan alue.
Savanes (Togo)

Savanes on Togon viidestä alueesta pohjoisin. Savanesin asukasluku on vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 1 143 520, ja sen pinta-ala on 8 603 km². Alueen pääkaupunki on Dapaong.
Savanesin alue rajoittuu idässä Beniniin, lännessä Ghanaan, pohjoisessa Burkina Fasoon ja etelässä Karan alueeseen.
Prefektuurit.
Savanesin alue koostuu seitsemästä prefektuurista: