tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Limbus

Limbus (, ; "reuna") on katolisen teologian mukaan välitila, jossa ovat kastamattomina menehtyneet lapset sekä Vanhan testamentin hurskaat henkilöt.
Kastamattomina kuolleille lapsille varattua paikkaa on kutsuttu "limbus puerorumiksi" ja Vanhan testamentin hurskaille puolestaan on varattu "limbus patrum", isien limbus. Näistä ainoastaan jälkimmäinen on katolisen kirkon virallista oppia.
Historia.
Keskiajalla uskottiin yleisesti kastamattomien lasten joutuvan kuollessaan helvettiin. Ongelmaksi alkoi muodostua ajatus viattomien lasten, joilla olisi vain perisynti taakkanaan, kohtalosta. Teologit, kuten Tuomas Akvinolainen, vastasivat ongelmaan kehittämällä käsitteen lasten limbuksesta.
Vuonna 2007 Vatikaanin kansainvälinen teologikomissio julkaisi raportin, jossa todettiin olevan "vakavia perusteita toivoa, että kastamattomina kuolleet lapset pääsevät taivaaseen". Paavi Benedictus XVI hyväksyi raportin. Raportin pohjalta italialainen lehti "Corriere della Sera" sekä ranskalainen "Le Monde" tulkitsivat Vatikaanin luopuvan limbus-opista. Oppi on jätetty pois katolisen kirkon katekismuksesta jo 1990-luvulla ja sen on kerrottu olleen hyvin epäsuosittu kirkon sisällä. Oppia on pidetty BBC:n mukaan rasitteena myös evankeliointityössä Aasiassa ja Afrikassa, jossa lapsikuolleisuus on suurta. Esimerkiksi islamin mukaan lapset pääsevät taivaaseen suoraan. 
Teologikomissio korosti kuitenkin raportin puhuvan täyden varmuuden sijaan pelastuksen toivosta. Komission asema on Vatikaanissa myös enemmän neuvoa-antava, kuin virallinen. Paavin hyväksynnästä huolimatta raportti ei ole vielä virallinen julistus, vaan selvitys pelastusteologian perusteista. Paavi Benedictus XVI sanoi vielä kardinaalina ollessaan olevansa valmis luopumaan opista ja pitävänsä sitä pelkkänä teoriana.
Pirkko Nukari

Pirkko Nukari (s. 4. tammikuuta 1943) on lintu- ja eläinaiheisista pronssiveistoksistaan tunnettu kuvanveistäjä. Nukari on opiskellut Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1961–1966. Hänen töitään oli ensi kerran esillä Helsingissä 1967.
Nukari toimi Taide-lehden päätoimittajana vuosina 1980–1984. Hänen puolisonsa oli vuonna 2006 kuollut kuvanveistäjä Tapio Junno.
Nukari löysi lintuaiheet viettäessään 1970-luvulla kesiä Hailuodossa. Nukari kuvaa linnut usein luonnollisen kokoisina. Pelkistämisestä huolimatta veistoksissa on luonnontieteellistä otetta. Nukari harkitsikin nuorena myös biologin uraa. Hänelle myönnettiin vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki. Vuonna 2019 Nukari sai Suomen Taideyhdistyksen myöntämän 10 000 euron tunnustuspalkinnon merkittävästä elämäntyöstä.
Juutalaisuuden kritiikki

Juutalaisuuden kritiikki on juutalaisuuden uskontokritiikkiä.
Juutalaista teologiaa ja tekstejä kritisoidaan muun muassa siitä, että ne kuvaavat Jumalan persoonallisena hahmona ja antiikin ajan juutalaisuuden Abrahamin ja Mooseksen tavoin. Esimerkiksi filosofi Baruch Spinoza näkee Jumalan sitä vastoin persoonattomana hahmona.
Juutalaisten harrastamaa ympärileikkausta vastaan on perustettu monikansallinen Jews Against Circumcision -järjestö (JAC).
Annikaisen virsi

Annikaisen virsi on suomalainen kansanruno, jota pidetään suomalaisen keskiaikaisen balladirunouden mestariteoksena. Runossa Turun neito Annikainen yrittää saada puolisokseen hansa-kauppiaan, mutta mies lähtee pois. Annikainen kostaa nostattamalla myrskyn kaatamaan kauppiaan laivan ja hukuttamaan miehen.
Annikaisen virttä lauletaan Ritvalan helkajuhlassa.
Holy Smoke – pyhässä pilvessä

Holy Smoke – pyhässä pilvessä on Jane Campionin ohjaama uskonnollista kokemusta käsittelevä draamaelokuva vuodelta 1999. 
Juoni.
Kate Winsletin esittämä Ruth (nimi muistuttaa englannin sanaa "truth", totuus) etsii Intiasta tarkoitusta elämälleen ja kokee mystisen elämyksen. Hän lankeaa gurun pauloihin. Ruth huijataan takaisin kotiin Australiaan, jossa hänet pannaan kultinpurkaja P. J. Watersin (Harvey Keitel) hoitoon. Asetelma muuttuu miehen ja naisen väliseksi valtataisteluksi.
Primaarinen biliaarinen kirroosi

Primaarinen biliaarinen kirroosi (PBC) eli sappikirroosi on autoimmuunisairaus, maksan sisäisten sappiteiden tulehdus. Se etenee hitaasti varsinaiseen kirroosivaiheeseen. Sairaus havaitaan yleensä oireettomassa vaiheessa. Myöhemmin saattaa ilmetä väsymystä, keltaisuutta ja joskus voimakastakin kutinaa. Kirroosivaiheessa tavataan kirroosille tyypillisiä komplikaatioita, kuten askitesta ja hepaattista enkefalopatiaa. Lääkkeillä lievitetään taudin oireita ja hidastetaan sen kulkua. Sappikirroosi on yleinen maksansiirron syy. Immunosuppressiosta huolimatta sairaus uusiutuu usein toimenpiteen jälkeen.
Veren korkea kolesteroli on yleistä henkilöillä, joilla on primaarinen biliaarinen kirroosi tai muu maksasairaus, johon liittyy kolestaasi. Noin neljänneksellä potilaista tavataan ksantoomia, kun tauti todetaan.
Primaarisen biliaarisen kirroosin aiheuttajaa ei tiedetä. Alkoholinkäyttö ei vaikuta sen syntyyn. Sairauden yhteydessä esiintyy usein muun muassa osteoporoosia. Kirroosissa tapahtuva terveen maksakudoksen tuho nostaa maksasyöpäriskiä. Osteoporoosi johtuu siitä, että luustolle välttämättömien rasvaliukoisten vitamiinien saanti ohutsuolesta estyy sappihappojen jäädessä verenkiertoon. Sappihapot ovat pitkäaikaisena rasitteena keskushermostolle myrkyllistä, mikä taas aiheuttaa sairauteen liittyvän enkefalopatian. 
Oireiden kehittyminen voi kestää primaarisessa biliaarisessa kirroosissa hyvin kauan, vuosikymmeniä. Suuri enemmistö (90 prosenttia) sairastuneista on naisia. Kyseessä on harvinainen tauti, jota Suomessa sairastaa 1–2 ihmistä 10 000:sta. Lisäksi taipumus sairauteen vaikuttaa jossain määrin perinnölliseltä. 
On olemassa myös sekundaarinen biliaarinen kirroosi, jonka taustalla voivat olla esimerkiksi sappikivet, biliaarinen atresia, perikolangiitti tai kystinen fibroosi.
Laboratoriodiagnostiikasta.
Primaarista biliaarista kirroosia sairastavilla ovat huomionarvoisia bilirubiinin ja mahdollisesti kolesterolin korkea taso. Myös Alkalinen fosfataasi (AFOS) on usein koholla kuten myös mitokondriovasta-aineet. Varsinaiset "maksaentsyymikokeet" alaniiniaminotransferaasi (ALAT) ja aspartaattiaminotransferaasi (ASAT) eivät tavallisesti ole kovin herkkiä kyseisen taudin määrityksessä.
Dalsfjellet

Dalsfjellet on Skandeilla sijaitseva vuori Tromssan lääniin kuuluvassa Paatsivuonon kunnassa, Norjassa. Se sijaitsee Kjusakdalenin länsipuolella. Vuoren korkein kohta on 1 482 metriä korkea Istinden. Vuorta kutsutaan myös "Istindeniksi" ja pohjoissaamelaiseksi "Jiekŋagáisiksi."
Fender Wide Range

Fender Wide Range on soitinyhtiö Fenderin vuodesta 1971 lähtien tuottama humbucker-tyyppinen kitaramikrofoni. Sillä pyrittiin murtamaan vakiintunut käsitys Fenderistä "yksikelaisten mikrofonien kitarayhtiönä" ja koetettiin saada jalansijaa humbucker-mikrofonien markkinaosuuksista, jotka olivat tuolloin Gibsonin hallitsemia.
Wide Range sai huomattavaa suosiota, mutta siitä ei koskaan tullut niin laajalti käytettyä ja yleistä kuin Fenderin yksikelaisista mikrofoneista. Sitä käytettiin "Fender Telecaster Custom", "Fender Telecaster Deluxe" ja "Fender Telecaster Thinline" -kitaroissa. Myös harvinaisempi "Fender Starcaster" varustettiin Wide Rangella. Mikrofonin valmistus lopetettiin 1979, koska edellä mainittujen kitaroiden tuotanto lopetettiin. Kitaroista alettiin kuitenkin 1983 tehdä reissue-malleja, jolloin Wide Rangenkin tuotanto aloitettiin uudestaan.
Alkuperäisten Wide Range-mikrofonien soundia on kuvailtu täyteläiseksi, mutta paljon selvemmäksi ja erottelevemmaksi kuin Gibsonin humbuckerien äänimaailma. Yhdistettynä Telecasterin tallamikin kanssa soundi on pehmeä ja lämmin, mutta myös pureva. Kuuluisia Wide Rangen käyttäjiä ovat muun muassa Keith Richards, Ryan Adams ja Billy Gibbons.
Perry Mason yllättää

Perry Mason yllättää ("Perry Mason") oli yhdysvaltalainen lakidraamasarja, jota CBS esitti 1957–1966. Nimiroolissa losangelesilaisena asianajajana Perry Masonina näytteli Raymond Burr. Sama tuotantoryhmä teki myös toisen Perry Mason -televisiosarjan 1973–1974, mutta sarjan näyttelijät oli korvattu uusilla ja sarjaa tehtiin vain 15 jaksoa. Burr palasi Masonin rooliin 1980-luvun puolestavälistä alkaen tehdyissä televisioelokuvissa, joita tehtiin liki kymmenen vuoden ajan. Perry Masonin hahmon oli luonut kirjailija Erle Stanley Gardner, ja se oli esiintynyt ensimmäisen kerran romaanissa "The Case of the Velvet Claws" vuonna 1933.
Masonia avustivat työssään hänen sihteerinsä Della Street, jota esitti Barbara Hale ja William Hopperin esittämä yksityisetsivä Paul Drake. Neljäs sarjassa koko sen kestoajan mukana ollut näyttelijä oli William Talman, joka esitti piirisyyttäjä Hamilton Burgeria.
I’Dees

I’Dees oli suomalainen popyhtye, joka toimi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Yhtyeessä oli alun perin neljä jäsentä: sisarukset Elina ja Hanna Silander sekä Niina Sinkkonen ja Lotta Svartsjö. Elina Silander jätti I’Deesin keväällä 2002, minkä jälkeen yhtye jatkoi triona.
Ura.
Turusta kotoisin olleen yhtyeen ponnahduslautana toimi MTV3-kanavan kilpailu "Tie tähtiin" vuodelta 2000. He saivat pian levytyssopimuksen ja yhtyeen ensimmäinen albumi "Sweet Confusion" ilmestyi maaliskuussa 2002 Columbia Recordsin kautta. Albumilta julkaistiin kuusi singleä. Parhaiten niistä menestyi Mikko Kivarin ja Marko Kumpulan säveltämä sekä Elena Madyn sanoittama ”Time”, joka nousi 13 viikoksi Suomen viralliselle singlelistalle, ja oli parhaimmillaan sijalla neljä. Myös kappale ”Automatic” nousi singlelistalle, viikoksi sijalle 19, ja itse albumi oli kaksi viikkoa Suomen virallisella albumilistalla, sijalla 18 vuoden 2002 13. viikolla ja sijalla 33 viikolla 14.
I’Deesin toinen albumi, nimeltään "Feed Me", ilmestyi lokakuussa 2003. Neljä albumin 12:sta kappaleesta oli jäsenten itsensä osaksi säveltämiä, kun yhtyeen ensimmäisellä albumilla ei ollut ollut yhtään heidän omaa sävellystään. Sen kappaleista julkaistiin singleinä ”Brave and Optimistic Girl” ja ”Special”. Albumi tai singlet eivät nousseet myyntilistoille. 
Vuonna 2005 I’Dees osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen-karsintoihin kappaleella ”Yeah Yeah”. Se pääsi jatkoon ensimmäisestä alkukarsinnasta ja sijoittui lopulta karsinnan finaalissa kuudenneksi. Samana vuonna yhtye vieraili Boy Novicen EP:llä "Girl" ”What They Want” -kappaleessa. Sittemmin yhtye lopetti toimintansa.
Ratihabitio

Ratihabitio ( &lt; "ratus," pätevä ja "habē're," omistaa) tarkoittaa oikeustoimen hyväksymistä jälkikäteen. Se on alkuaan pätemättömän oikeustoimen vahvistus, joka tekee oikeustoimesta pätevän, kun sillä on korjattu oikeustoimen puutteet. Sen avulla voi esimerkiksi holhooja hyväksyä holhottavan tekemän sopimuksen tai täysi-ikäiseksi tullut henkilö hyväksyä alaikäisenä tekemänsä sopimuksen. Ratihabitiolla voidaan myös tehdä sitovaksi oikeustoimi, joka on alun perin tehty ilman edustetun valtuutusta tai valtuutuksen rajat ylittäen. Näin edustettua sitomattomasta oikeustoimesta tulee häntä sitova.
Granit (yritys)

Ab Granit Oy oli vuosina 1886–1980 toiminut suomalainen kivialan yritys, joka oli 1900-luvun alkupuolella suurin alallaan Suomessa.
Yhtiön perusti Anton von Alfthan vuonna 1886. Hangossa toiminut yritys valmisti aluksi katukiviä, ja sillä oli kivilouhimot Hangon Kuningatarvuorella (Drottningberget) ja Märaskärillä. Kiviä käytettiin Helsingin rakennustöissä, ja niitä vietiin myös Venäjälle. Yritys alkoi pian valmistaa graniitista myös rakennusten kivijulkisivuja (Helsingin rautatieasema, Sokos-tavaratalo, Vakuutusyhtiö Kalevan talo, Vakuutusyhtiö Suomen talo, Helsingin pörssitalo), sokkeli- ja porraskiviä, myllynkiviä, valsseja paperitehtaisiin sekä hautakiviä ja kivisiä muistomerkkejä (Aleksanteri II:n patsas). Granit vei myös harmaata ja punaista graniittia ulkomaille sekä urakoi ensimmäisen maailmansodan aikana linnoitustöitä Suomenlahden rannikolla ja 1920-luvulla Karjalan kannaksella. Yhtiöllä oli parhaimmillaan useita kymmeniä kivilouhimoita ympäri Suomea. 1900-luvun alussa yhtiöllä oli haarakonttorit Helsingissä, Pietarissa ja Moskovassa. Arkkitehti Ilmari Wirkkala toimi yhtiön taiteellisena johtajana vuodesta 1911 alkaen.
Talvisodan jälkeen Hanko joutui Neuvostoliitton vuokra-alueeksi, ja Granit siirsi päätoimipaikkansa Saloon. Yritys myytiin vuonna 1965 Oy Kullgrens Enka Granit Ab:lle, ja vähitellen sen toiminta hiipui. Kullgrenin ruotsalainen emoyhtiö meni konkurssiin vuonna 1977, ja Ab Granit Oy poistettiin lopulta kaupparekisteristä vuonna 1980. Suomen Kullgren-yhtiö selvisi emoyhtiönsä konkurssista, siirtyi vuonna 1981 ruotsalaiselle AKF Granit Ab:lle ja toimi nimellä AKF Granit Oy Ab aina vuonna 1995 tapahtuneeseen konkurssiin saakka.
Ijen

Ijen on ryhmä kerrostulivuoria Itä-Jaavassa Indonesiassa. Ijen sijaitsee laajassa 20 kilometriä leveässä kalderassa. Alueen korkein huippu on Gunung Merapi kerrostulivuori, jonka huippu on 2 799 metrin korkeudessa.
Kawah Ijen.
Gunung Merapin läheisyydessä sijaitsee Kawah Ijenin kraatterijärvi. Järvi on syvyydeltään 212 metriä ja leveydeltään lähes kilometrin mittainen. Veden lämpötila on 34 °C Kawah Ijenin vesi on väriltään sinistä ja siihen on liuennut huomattavia määriä vulkaanisia kaasuja. Sen vuoksi vesi on äärimmäisen hapanta. Järvi on tilavuudeltaan vajaat 40 miljoonaa kuutiometriä ja sen veden arvellaan sisältävän 1,4 miljoonaa tonnia kloorihappoa, kuusisataatuhatta tonnia suolahappoa ja viisisataaviisikymmentä tuhatta tonnia rikkihappoa. 
Rikin kerääminen alueella.
Kawah Ijenin ympäristössä on suuri määrä kuumia fumaroleja, jotka tuottavat hyvin paljon rikkiä. Järven ympärillä onkin paljon rikkikaivoksia. Rikkikaivosten työntekijät keräävät rikin käsin. Työläiset kantavat 80–85 kg painavat rikkisäkit 25 km päässä sijaitsevaan kylään, jossa se pakataan ja kuljetetaan myytäväksi. Rikin myyvät Indonesian valtion omistamat yhtiöt. Rikkikaivosten työntekijöiden keskimääräinen elinikä on 30–40 vuotta.
Aino Airamo

Aino Lyydia Airamo (7. syyskuuta 1883 Sortavala – 13. toukokuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä "Olli Solkio".
Aino Airamo kävi Sortavalan tyttökoulun ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston. Hänet valittiin v. 1906 Impilahdelle perustetun Itä-Karjalan kansanopiston ensimmäiseksi johtajattareksi (apulaisjohtaja). Työskenneltyään opistossa 13 vuoden ajan aina vuoteen 1919 hän siirtyi kansakoulunopettajaksi Viipuriin ja myöhemmin Helsinkiin.
Tommi Paalanen

Tommi Paalanen on suomalainen seksologi. Hän toimi aiemmin Suomen Sexpo-säätiössä. Paalanen on väitellyt seksuaalietiikasta filosofian oppiaineessa.
Ura ja toiminta.
Paalanen valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2005 teoreettisesta filosofiasta. Hänellä on elämänkatsomustiedon opettajan pätevyys ja hän on ollut Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat Feto ry:n hallituksen jäsen. Paalanen väitteli huhtikuussa 2015 Helsingin yliopistossa aiheesta "Vapaus ja seksuaalisuus – tutkielmia liberaalista etiikasta". Hän pitää Seksualistin päiväkirja -blogia.
Paalanen pitää pornografian ikärajoja Suomessa liian korkeina. Hänen mukaansa porno on pikemminkin hyödyllistä kuin vahingollista. Hänen mukaansa pornon ikäraja tulisi laskea 15 vuoteen sekä seksuaalikasvatukseen suunnitellun materiaalin pitäisi olla saatavilla kaikille ilman rajoituksia. Paalanen ei kannata eläinseksin kriminalisointia Suomessa.
Paalanen oli aloitteentekijänä Helsingin vapaa-ajattelijoiden 4. kesäkuuta 2010 pitämässä kampanjassa, jossa tarjottiin Raamatun vaihtoehdoksi pornolehtiä. Paalanen sai tempauksen ajatuksen Texasin ateistiopiskelijoilta. Heidän tunnuslauseensa oli ”vaihda roskasi roskaan”, toisin sanoen ”väkivaltaa, epäeettisiä elämänohjeita ja naisten alistamista” sisältävä Raamattu olisi suurempi paha kuin porno. Paalasen perusteluissa porno oli sen sijaan myönteinen asia.
Salakatselutuomio.
Paalanen oli vuoden 2023 syyskuussa oikeudessa häneen kohdistuneen raiskausta ja salakuvausta koskevien syytteiden takia. Syyte raiskauksesta hylättiin, mutta saman henkilön nostama syyte salakuvauksesta meni lävitse ja toi 60 päiväsakkoa. Sexpo vaihtoi Paalasen työtehtäviä järjestössä tuomion jälkeen. Sexpon silloisen hallituksen puheenjohtajan mukaan Paalanen todettiin syyttömäksi seksuaalirikokseen, kun taas salakuvaus ei ole seksuaalirikos. Paalasen mukaan syytteet olivat kumppanin kosto siitä, että hän lähti "myrkylliseksi muuttuneesta" ihmissuhteesta. Jutun käsittely eteni Helsingin hovioikeuteen, joka muutti käräjäoikeuden päätöstä raiskaussyytteen osalta ja tuomitsi Paalasen raiskauksesta ja salakatselusta yhden vuoden ja seitsemän kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja korotti asianomistajalle maksettavaa korvausta 500 eurosta 3 500 euroon.
Ivan Starov

Ivan Jegorovitš Starov (); (23. helmikuuta 1745 Pietari, Venäjän keisarikunta – 17. huhtikuuta 1808 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen klassismin ajan arkkitehti.
Ivan Starov opiskeli Keisarillisessa Pietarin taideakatemiassa vuosina 1758–1762 ja työskenteli vuosina 1762–1768 Pariisissa sekä Roomassa, jossa hän tutki antiikin ajan muistomerkkejä. Vuodesta 1785 lähtien hän toimi Keisarillisen taideakatemian professorina ja vuodesta 1794 sen vararehtorina. Vuonna 1769 Starov sai akateemikon arvonimen.
Vuosina 1772–1774 Starov toimi Pietarin ja Moskovan kivirakennuskomission pääarkkitehtina. Vuodesta 1774 lähtien hän johti Aleksanteri Nevskin luostarin uudistamista ja Pyhän kolminaisuuden katedraalin rakentamista. 1770–1780-luvuilla hän rakensi kartano- ja puistoalueita Pietarin lähelle Taaitsaan, Sivoritsaan ja Pellaan. Starovin huomattavin teos on Taurian palatsi (1783–1789) Pietarissa. 1790-luvulla hän työskenteli Ukrainassa (Grigori Potjomkinin kylä Bogojavlenskissa, katedraali Nikolajevissa, Nikolajevin ja Jekaterinoslavin asemakaavat). Vuodesta 1800 aina kuolemaansa saakka hän valvoi Kazanin katedraalin rakentamista.
Arkkitehti on haudattu Pietariin Aleksanteri Nevskin luostarin 1700-luvun hautausmaalle eli nekropoliin.
Väylävirasto

Väylävirasto () on Suomen valtion virasto, joka toimii liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalalla. Väyläviraston tehtävänä on vastata Suomen tie- ja rataverkosta sekä vesiväylistä. Virasto perustettiin vuoden 2010 alussa, ja vuoden 2018 loppuun saakka sen nimi oli Liikennevirasto ().
Väyläviraston pääjohtaja on varatuomari Kari Wihlman.
Digiroad on Väyläviraston kansallinen tie- ja katuverkon tietojärjestelmä.
Historia.
Vuonna 2010 Ratahallintokeskus, Merenkulkulaitos ja Tiehallinto yhdistettiin Liikennevirastoksi. Uuteen Liikennevirastoon siirtyivät Ratahallintokeskuksen ja Merenkulkulaitoksen kaikki sellaiset tehtävät, jotka eivät siirtyneet perustettuun tuotantoyhtiöön tai joita ei yhdistetty Liikenteen turvallisuusvirastoon (Trafi). Liikennevirastoon siirtyi myös Tiehallinto lukuun ottamatta ELY-keskuksiin yhdistettyjä tiepiirejä ja eräitä Liikenteen turvallisuusvirastoon siirrettyjä toimintoja.
Vuoden 2019 alussa Liikenneviraston nimi muuttui Väylävirastoksi, ja osa sen toiminnoista siirrettiin uuteen Liikenne- ja viestintävirastoon eli Traficomiin. Virasto käytti aluksi myös oheisnimeä Väylä, mutta eduskunnan oikeusasiamies piti sitä lainvastaisena ja sen käytöstä luovuttiin kesäkuussa 2020.
Hankkeet.
Väylävirasto vastaa valtakunnallisten tie-, rata- ja vesiväylähankkeiden toteuttamisesta. Väyläinvestoinneilla parannetaan liikenneverkon toimivuutta, turvallisuutta, ympäristöystävällisyyttä ja sujuvuutta.
Käynnissä olevia hankkeita.
Vuonna 2019 käynnissä on 23 kehittämishanketta, joista 10 on tiehankkeita, kolme perusväylänpidon isoja tiehankkeita, kuusi ratahanketta ja neljä vesiväylähanketta. Yksi tiehankkeista on Lahden eteläinen kehätie: valtatie 12:n siirtäminen kulkemaan eteläisempää reittiä parantaa merkittävästi liikenteen turvallisuutta ja sujuvuutta, koska se ohjaa liikenteen pois Lahden ja Hollolan keskusta-alueilta.
Palveluita.
Väyläviraston keräämiä tietoja avataan avoimesti kaikkien käyttöön. Digitraffic-palvelun data avattiin kaikkien käyttöön keväällä 2014.
Liikennetilanne-palvelun kautta on saatavilla ajantasaista tietoa Suomen teillä tehtävistä tietöistä, ruuhkista ja muista häiriöistä. Palvelun kautta on saatavilla myös kelikamerakuvaa.
Organisaatio.
Väylävirasto työllistää noin 400 henkilöä ja lisäksi välillisesti noin 12 000 ihmistä eri infrahankkeissa (2019). Tehtävät vaihtelevat liikenteen asiantuntijatehtävistä operatiiviseen liikenteen ohjaukseen ja hallinnollisiin tehtäviin. Väyläviraston budjetti on vuosittain noin 1,6 miljardia euroa.
Lapin elokuvakomissio

Lapin elokuvakomissio on järjestö, joka palvelee kotimaisia ja kansainvälisiä tuotantoyhtiöitä Lapin läänissä etsimällä niille yhteistyökumppaneita. Sen tehtävänä on markkinoida Lappia kuvauspaikkana. Lapin elokuvakomissio on perustettu vuonna 2008.
Lapin elokuvakomission toimintaa rahoittivat vuoteen 2014 asti Lapin liitto (EAKR ja valtio), sen jälkeen alueen kunnat, lappilaiset yritykset ja matkailun alueorganisaatiot. Lapin elokuvakomissio toimii Lapin markkinointi- ja viestintätoimisto House of Laplandin yhteydessä.
Lapin elokuvakomission elokuvakomissaarina toimii Anna Niemelä, ja apulaiselokuvakomissaarina Kirsikka Paakkinen.
Allan Wallenius

Allan Kurt Adolf Wallenius (13. joulukuuta 1890 Dragsfjärd – 15. syyskuuta 1942 Kuibyšev, Neuvostoliitto) oli suomenruotsalainen kirjastonhoitaja, toimittaja ja runoilija. Hän käytti nimimerkkejä "Don Q", "Per Nelson" ja "Rödgardist".
Elämä.
Keskiluokkaiseen suomenruotsalaiseen perheeseen kuulunut Wallenius kävi Turun ruotsalaista klassillista lyseota ja tutustui siellä sosialismiin opettajansa Georg Boldtin välityksellä. Ensimmäisen maailmansodan aikana 1915–1916 hän oli Yhdysvalloissa opiskelemassa kirjastoalaa New York Public Libraryssä ja palattuaan Suomeen hän toimi Turussa ilmestyneen Arbetet-lehden kolumnistina ja arvostelijana käyttäen nimimerkkiä "Don Q". Lehden päätoimittaja ja ainoa vakituinen työntekijä oli sittemmin punaisten jyrkän linjan johtohahmona tunnettu William Lundberg.
Suomen sisällissodan aikana Wallenius toimi punaisten puolella ja vastasi Turun postin toiminnasta. Sodan jälkeen hän pakeni Ruotsiin. Allan Walleniuksen vanhempi veli Paul Wallenius kuului myös aluksi Turun vasemmistoradikaaleihin, mutta hän liittyi jääkäreihin. Sotilasarvoltaan kapteenina hän johti valkoisten puolella tammi-helmikuussa 1918 useita taisteluita ja kaatui maaliskuussa Tampereen Kalevankankaalla. 
Allan Wallenius oli Ruotsissa suomalaisten punapakolaisten Tukholmaan perustaman "Viesti"-lehden toimitusneuvostossa. Hänet karkotettiin jonkin ajan kuluttua Ruotsista ja hän siirtyi sitten Venäjälle. Wallenius toimi Otto Wille Kuusisen sihteerinä sekä Kominternin kirjastonhoitajana ja oli muun muassa mukana järjestämässä neuvostoliittolaista filmiteollisuutta. 
Vuosina 1925–1930 Wallenius asui Yhdysvalloissa ja oli Chicagossa ilmestyneen ruotsinkielisen "Ny Tid" -lehden toimittajana. Palattuaan Neuvostoliittoon vuonna 1930 Wallenius toimi Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston Skandinavian osaston johtajana. Osasto siirrettiin myöhemmin Moskovan Kansainvälisen Lenin-koulun yhteyteen. Wallenius ja osastolla opettajana toiminut Uuno Vistbacka erotettiin koulusta 1935 Kullervo Mannerin kannattajina.
Wallenius pidätettiin Stalinin puhdistusten yhteydessä vuonna 1938 ja tuomittiin viideksi vuodeksi vankeuteen. Hän kuoli Kuibyševin vankilassa. Walleniuksen maine palautettiin vuonna 1956.
Yksityiselämä.
Allan Walleniuksen puoliso oli kielenkääntäjä Alice Wallenius, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1919.
Kakkosen kausi 2000

Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2000 sarja pelattiin neljässä lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Lohkojen voittajat nousivat suoraan Ykköseen. Toiseksi sijoittuneet karsivat noususta keskenään ja näiden otteluparien voittajat Ykkösen alempien loppusarjojen kolmanneksi viimeisten kanssa. Lohkojen kolme viimeistä putosivat suoraan Kolmoseen.
Karsinta Ykköseen.
AC Vantaa jatkoon yhteismaalein 3–1
JBK jatkoon yhteismaalein 6–1
Rakuunat säilytti paikkansa Ykkösessä yhteismaalein 2–0
Närpes Kraft säilytti paikkansa Ykkösessä yhteismaalein 3–1
Parhaat maalintekijät.
Etelälohko
Itälohko
Länsilohko
Pohjoislohko
Singerin talo

Singerin talo (; tunnetaan myös nimellä Dom knigi, Дом кни́ги eli "Kirjatalo") on vuosina 1902–1904 rakennettu liike- ja toimistorakennus Pietarissa Nevski-prospektin ja Gribojedovin kanavan kulmassa.
Arkkitehti Pavel Suzorin amerikkalaista Singer-ompelukoneyhtiötä varten suunnittelema liiketalo edustaa siirtymää eklektismistä jugendiin. Kyseessä on Pietarin ensimmäinen metallirunkoinen rakennus. Seinät on päällystetty Pernajan saaristosta tuodulla graniitilla, julkisivun veistosryhmät ovat Amandus Adamsonin käsialaa. Metallinen lasitettu kulmatorni muodostaa yhden Nevski-prospektin kiintopisteistä.
Vuodesta 1919 lähtien Singerin talossa sijaitsi Pietarin (myöhemmin Leningradin) suurin kirjamyymälä "Dom knigi" sekä kirjakauppa- ja kustannusalan yrityksien toimitiloja. 2000-luvun alussa remontoidussa rakennuksessa toimii nykyään jälleen kirjakauppa.
Singerin talon osoite on Nevski-prospekti 28. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Sivoritsa

Sivoritsa () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Suuren-Kolppanan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Pihkovan välisen M20-valtatien varrella 15 kilometriä Hatsinasta lounaaseen. Asukkaita kylässä on 2 900 henkeä (vuonna 2007).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500 nimellä "Živoritši". Ruotsin vallan aikana alue oli läänitettynä (ja myöhemmin vuokrattuna) von Termo-suvulle, joka perusti sinne Sivoritsan kartanon. Pietari I lahjoitti Sivoritsan vuonna 1712 Fjodor Apraksinille. 1770-luvulla sen osti Pjotr Demidov, joka rakennutti Sivorka-joen rannalle arkkitehti Ivan Starovin suunnitteleman klassistisen kartanon ja sitä ympäröivän maisemapuiston. Vuosina 1775–1784 kartanon yhteyteen pystytettiin Starovin suunnittelema pyhän Nikolaoksen kirkko, jonka mukaan kylä on saanut nykyisen venäläisen nimensä. Vuonna 1900 kartano muutettiin mielisairaalaksi, ja myöhemmin sen alueelle rakennettiin uusia sairaalarakennuksia. Nykyään siellä toimii Pjotr Kaštšenkolle nimetty psykiatrinen sairaala. Osa puistosta on avoinna vierailijoille. Nikolaoksen kirkosta on jäljellä vain rauniot.
Kylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu ja posti. Sen lähistöllä on puutarha-alueita sekä Sivoritsan lentourheilukenttä.
Aslak Laiti

Aslak Laiti (2. heinäkuuta 1837 Kostejärvi, Utsjoki – 10. marraskuuta 1895 Lappee) oli ensimmäinen valtion virkamieheksi Suomessa päässyt saamelainen, toimittuaan ensin opettajana ja kääntäjänä. 
Laitin vanhemmat olivat kalastajalappalainen David Laiti ja Anni Varsi. Poropaimenena toiminut Laiti sai rippikoulun käytyään opetusta kirjoitustaidossa Utsjoen kirkkoherra Antti Andelinilta ja hän toimi jo 19-vuotiaana itsekin saamelaisten lasten opettajana. Hän muutti 1859 Andelinin mukana Paltamoon jonne tämä siirtyi kirkkoherraksi. Andelin järjesti Laitin vuonna 1859 Kuopion opettajaseminaariin, josta hän valmistui opettajaksi 1861. Hän oli opettajana kaksi ja puoli vuotta Utsjoella ja Inarissa. 1862 hän käänsi utsjoenlapiksi A.F. Boreniuksen laatiman luvunlaskun eli aritmetiikan oppikirjan sekä kirkkoherra Antti Andelinin kanssa 1863 Martti Lutherin pienen postillan. Vuonna 1865 hän muutti Kittilään. 
Sittemmin Laiti vaihtoi alaa, toimien aluksi kirjurina ja myöhemmin Oulussa lääninhallituksen ylimääräisenä kanslistina. Vuonna 1870 hän oli paikallisten olojen tuntijana mukana Ivalojoen kultamaille järjestystä valvomaan lähetetyssä komennuskunnassa. Pian tämän jälkeen hän suuntasi Pietariin ja pääsi siellä lehtiuutisiin pelastettuaan tammikuussa 1871 Nevajoella jäihin pudonneen luistelemassa olleen aatelisneidon. Saman vuoden kesällä hänet nimitettiin vastavalmistuneen Vesijärven kanavan kaitsijaksi Asikkalaan. Laiti hoiti tätä tehtävää aina vuoteen 1887 saakka, jolloin hänet valittiin Taipaleen ja Konnuksen kanavien hoitajaksi Leppävirralle. Keväällä 1895 hänestä tuli Saimaan kanavan pääkasööri, mutta jo marraskuussa hän teki itsemurhan hirttäytymällä. Teon syynä saattoi olla pitkäaikaisen kuumesairauden aiheuttama masennus, taloudellisia vaikeuksia hänellä ei ollut ja myös kanavan raha-asiat olivat kunnossa.
Laiti sai aikanaan niin paljon julkisuutta, että hän oli mukana vuonna 1881 ilmestyneessä Biografisessa Nimikirjassa, vuonna 1927 ilmestyneessä Kansallisessa elämäkerrastossa sekä vuonna 1955 ilmestyneessä Suomen elämäkerrastossa.
Laitin puoliso vuodesta 1883 oli merikapteeni ja laivuri Josef Wahlgrenin tytär Maria Olivia Wahlgren (k. 1938).
Sean Parnell

Sean Parnell (s. 19. marraskuuta 1962) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän oli Alaskan kuvernööri heinäkuusta 2009 joulukuuhun 2014. Parnell nousi kuvernööriksi varakuvernöörin paikalta Sarah Palinin erottua virastaan. Vuonna 2010 hän voitti kuvernöörinvaalit ja sai näin ollen jatkaa kuvernöörinä neljä lisävuotta. Parnell oli ehdolla myös vuonna 2014, mutta hävisi vaalit riippumattonana ehdokkaana olleelle Bill Walkerille, jonka oli voittanut neljä vuotta aiemmin republikaanien esivaaleissa.
Koulutukseltaan Parnell on lakimies. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Pro Evolution Soccer 2010

Pro Evolution Soccer 2010 (PES 2010) on Pro Evolution Soccer -sarjan 9. jalkapallopeli. Peliä valmistaa Konami ja se julkaistiin Suomessa 23. lokakuuta 2009. Pelin ikäsuositus on 3+ (PEGI). Pelistä on julkaistu versiot PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, PC:lle, PlayStation Portable:lle, PlayStation 2:lle, Wiille sekä matkapuhelimeen. 
Joukkueet.
Maajoukkueet.
Lisensoidut maajoukkueet on merkitty vahvistettuna. Uudet maajoukkueet on "kursivoitu".
Sarjat.
Alankomaiden Eredivisie, Ranskan Ligue 1 ja Italian Serie A ovat ainoat täysin lisensioidut jalkapallosarjat. Englannin valioliigasta vain Liverpool FC sekä Manchester United FC ovat lisensioituja. Espanjalaisesta La Ligasta lisensioituja joukkueita on 12 (Athletic Bilbao, Atlético Madrid, Barcelona, Deportivo, Espanyol, Mallorca, Racing Santander, Real Madrid, Valladolid, Sevilla, Valencia ja Villarreal).
Takumar

Takumar oli Asahi Optical Co. Ltd:n (myöh. Pentax) järjestelmäkameroiden objektiivien tavaramerkki. 
Asahi Kogaku Goshi Kaisha -yhtiö perustettiin vuonna 1919. Yhtiö tuotti objektiiveja japanilaisille kamerayrityksille vuodesta 1929, muun muassa 1932 Molta Camera Companylle (myöh. Minolta) sekä 1933 Konishiroku, (myöh. Konica), mutta oma merkki, Takumar, tuotiin markkinoille 1952 yhdessä uuden järjestelmäkameran kanssa. Objektiivit nimettiin Takuma Kajiwaran mukaan, joka oli Yhdysvaltoihin muuttanut kuvataiteilija ja yhtiön perustajan, Kumao Kajiwaran eno. Vuoden 1975 jälkeen, jolloin linssien kiinnitystapa kamerarunkoon muuttui M42-kierteestä K-Bajonettiin, nimeksi tuli "SMC Pentax". 
Ensimmäisen kerran Takumar objektiiveja (Takumar 50/3.5) käytettiin Asahiflex kamerassa 1952, joka oli myös ensimmäinen japanilainen 35 mm:n peilietsinkamera.
Näränperän kenttä

Näränperän kenttä on jääpallokenttä Torniossa. Se sijaitsee Näränperässä, Tornion keskustan tuntumassa. Näränperän kenttää käyttää kotikenttänään Tornion Palloveikkojen naisten joukkue. Näränperän kenttää kutsutaan "Närskiksi".
Näränperän kentällä pelattiin jääpallon Bandyliigaa 1992–1993 ja 1995–2000 sen toimiessa Tornion Palloveikkojen joukkueen kotikenttänä. Vuonna 2000 ToPV siirtyi pelaamaan ottelunsa Haaparannalle Gränsvallenille.
E. V. Petterson

Erik Viktor Petterson (23. maaliskuuta 1834 Hailuoto – 17. marraskuuta 1900 Tampere) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies, joka menetti virkansa ja joutui vankeuteen 1889 suurta huomiota herättäneen petosjutun seurauksena.
Henkilöhistoria.
Pettersonin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Israel Reinhold Pettersson ja Johanna Gustava Ehrström. Hän oli naimisissa vuosina 1861–1896 Charlotta Fredrika Fabritiuksen (k. 1896) kanssa ja vuodesta 1898 Maria Kristina Nurmen kanssa. Petterson aikoi aluksi apteekkialalle ja oli jonkin aikaa oppipoikana Porvoon apteekissa. Hän siirtyi kuitenkin pian kansakoulunopettajaksi Hämeenlinnaan ja opiskeli samalla päästen ylioppilaaksi 1857. Hän toimi sitten Helsingin yksityisen lyseon saksan kielen opettajana ja kotiopettajana. Pettersson suoritti teologian erotutkinnon 1863, hänet vihittiin papiksi 1864 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1866.
Petterson toimi sitten uskonnon opettajana lyseossa ja oli Suomen kaartin seurakunnan pastori 1867–1876. Vuonna 1876 hän sai sotarovastin arvon. Hän piti myös yksityistä kirjoituskoulua Helsingissä ja toimi merimieslähetyksen kiertävänä matkasaarnaajana. Merimieslähetysseuran puheenjohtaja Pettersson oli 1875–1877. Vuonna 1876 hänet nimitettiin Asikkalan kirkkoherraksi. Hän syrjäytti seurakuntalaisten valitseman ehdokkaan, sillä Asikkala oli ns. keisarillinen seurakunta, jossa keisari senaatin esityksestä lopullisesti nimitti kirkkoherran. Pettersonin kirkkoherrakaudella Asikkalaan valmistui lokakuussa 1880 uusi kirkko. Hän oli pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1882 ja 1885. Valtiopäiville 1888 valittu Petterson sai niiden jo alettua pyytämänsä eron. Petterson oli myös edustajana vuoden 1886 kirkolliskokouksessa. 
Väärennöstuomio.
Tammikuussa 1888 paljastui, että Petterson oli lainannut vuodesta 1880 alkaen väärennettyjen papereiden avulla Asikkalan kirkonrakennuksen nimissä 117 000 markkaa Helsingin yliopistolta, useilta pankeilta ja vakuutusyhtiöiltä sekä yksityishenkilöiltä. Pettersonille oli kertynyt velkaa jo 37 000 markkaa hänen tullessaan kirkkoherraksi Asikkalaan. Perheen ylellinen elämä lisäsi velkojen määrää, kun tulot eivät riittäneet menoihin, ja niinpä Petterson joutui lopulta turvautumaan petoksiin saadakseen rahaa. Turun hovioikeuden vuoden 1889 alussa antaman päätöksen mukaan Petterson tuomittiin viideksi vuodeksi kuritushuoneeseen kirkonkokouspöytäkirjojen väärentämisestä sekä vuodeksi vankeuteen kevytmielisestä käytöksestään velkojiaan kohtaan. Hän joutui myös maksamaan sakkoja ja korvauksia. Hänet tuomittiin menettämään papin virkansa ja kunniansa ja seisomaan kaularaudoissa tunnin ajan. Papin virasta Pettersson erotettiin 18. heinäkuuta 1889. Päästyään vankilasta Petterson asui Helsingissä ja Tampereella.
Autoimmuunihepatiitti

Autoimmuunihepatiitti (AIH) on harvinainen autoimmuunisairaus, krooninen maksatulehdus. Geneettinen alttius vaikuttaa sen kehittymiseen. Erityisesti sairastumisriskissä ovat nuoret naishenkilöt. Heitä on sairastuneista jopa 70–80 %. Puolet ovat alle 30-vuotiaita. Sairastuminen on mahdollista myöhemmälläkin iällä ja myös miehillä. 
Tautia pyritään rauhoittamaan lääkkeillä. Erityisesti lääkehoito parantaa taudin ennustetta, jos diagnoosi on saatu varhaisessa vaiheessa. Hoitamattomana taudin ennuste on huono; potilaan riski kuolla maksan vajaatoimintaan on tällöin suuri. Sairaus voi pahimmillaan johtaa maksakirroosiin ja edellyttää maksansiirtoa. Useimmille potilaille krooninen aktiivinen autoimmuunihepatiitti ei kuitenkaan aiheuta vakavia oireita. Sairauden alkuvaiheessa maksan vajaatoiminnan vaara on suurimmillaan. Maksasyöpä on autoimmuunihepatiitista kärsivillä tavallista yleisempää mutta ei niin yleistä kuin kroonisista virushepatiiteista kärsivillä. Sairauteen liittyvät myös mahalaukun, suoliston ja ruokatorven verenvuotoriskit.
Sairauteen liittyy erilaisia mahdollisia oireita, kuten keltaisuutta, kuukautisten jäämistä pois, väsymystä ja ruokahaluttomuutta. Sairaus voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: I, II ja III. II-tyyppiin sairastutaan useimmiten lapsena. Autoimmuunihepatiittiin III sairastuvat lähinnä 30–50-vuotiaat. II-tyyppi on hyvin vakava ja johtaa kirroosiin jopa 82 %:lla potilaista. I-tyyppi on kuitenkin tavallisin. Sen kanssa tavataan usein muitakin autoimmuunisairauksia.
Love and Other Disasters

Love and Other Disasters on ruotsalaisen Sonic Syndicaten kolmas studioalbumi. Albumilta julkaistiin singlet: "Jack of Diamonds", "My Escape", "Power Shift" ja "Contradiction".
Albumi nousi Sverigetopplistanin sijalle 15.
Friedrich Wegener

Friedrich Wegener (7. huhtikuuta 1907 – 9. heinäkuuta 1990) oli saksalainen patologi. Hän tuli tunnetuksi kuvaamalla vuonna 1936 sairauden, joka on 1950-luvulta lähtien tunnettu Wegenerin granulomatoosina. 
Vuonna 1932 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen liittynyt Wegener salasi natsitaustansa toisen maailmansodan jälkeen. Se tuli julki vasta Wegenerin kuoltua. Hänen mukaansa nimetyn sairauden nimen vaihtoa on vaadittu. American College of Chest Physicians, joka oli palkinnut Wegenerin vuonna 1989, on perunut palkinnon.
Tasmanianrosella

Tasmanianrosella ("Platycercus caledonicus") on Tasmanian kotoperäinen kaija.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 36 cm ja paino 127–142 g. Sen pää ja alapuoli ovat kellahtavat, siivet, pyrstö ja kurkku siniset, otsassa on punainen täplä ja selkäpuoli on vihreän ja sinisen kirjava. Naaras on kooltaan hieman koirasta pienempi ja sen kurkku on oranssinpunainen. Nokka on sarvenvärinen, iiris ruskea ja koivet harmaat. Nuoren linnun pää ja alapuoli ovat kellanvihreät sekä selkä ja siivet vihertävät.
Esiintyminen.
Nimensä mukaisesti tasmanianrosella elää lähes kaikkialla Tasmaniassa ja sen lähisaarilla Bassinsalmessa. Sen elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä ja populaation koko noin 50 000 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, mutta varsinkin nuoret linnut kokoontuvat joskus suuriksikin parviksi ja voivat vaellella laajalti. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Tasmanian Adventure Bay'sta saadusta näytteestä, tosin hän luuli, että näyte oli Uudesta-Kaledoniasta, minkä vuoksi hän nimesi lajin "caledonicukseksi".
Elinympäristö.
Tasmanianrosellaa tavataan muualla paitsi puuttomilla nummilla ja avohakatuilla, puuttomilla alueilla.
Lisääntyminen.
Lisääntymisaika on syyskuulta tammi-helmikuulle. Pesä on tavallisimmin eukalyptuksen kolossa tai onkalossa, toisinaan rakennusten raunioiden onkalossa. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo kolme viikkoa. Haudonta-aikana naaras poistuu pesästä vain aikaisin aamulla ruokailemaan koiraan kanssa, joka antaa sille ruokaa. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä ja liikkuvat vanhempiensa seurassa vielä neljä-viisi viikkoa. Laji on sukukypsä vuoden ikäisenä, vaikka sen aikuispuku valmistuu vasta 14 kuukauden iässä.
Ravinto.
Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, kukista, marjoista, pähkinöistä, hedelmistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Talvisin parvet ruokailevat orapihlaja-aidoissa marjoja syöden.
Luumukanaa

Luumukanaa on iranilais-ranskalaisen sarjakuvataiteilija Marjane Satrapin toinen suomennettu sarjakuvaromaani. Vuonna 2004 ilmestynyt ranskankielinen alkuteos "Poulet aux prunes" sai ensimmäisen palkinnon Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla.
Tositapahtumiin pohjautuvassa sarjakuvassa on monitasoinen Satrapin sukulaisiin liittyvä juoni. Juonirungon muodostaa kertomus Nasser Ali Khan -nimisen nerokkaan muusikon viimeisistä päivistä Teheranissa vuoden 1958 marraskuussa. Pahasti masentunut mies odottaa huoneessaan kuolemaa saapuvaksi. Kertomus haarautuu toisaalta Nasser Ali Khanin nuoruuteen ja toisaalta hänen lastensa vaiheisiin 1970 - 1990-luvuilla.
Suomennoksen julkaisi Like Kustannus vuonna 2008.
Linja 4 (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 4 on yksi Pariisin metron kuudestatoista linjasta. Se kulkee kaupungin läpi Porte de Clignancourtista etelään Bagneux Lucie Aubracille. Linja kulkee Pariisin kuudesta pääasemasta kolmen kautta (Gare du Nord, Gare de l'Est ja Gare Montparnasse). Se oli ensimmäinen Pariisin metron linja, joka kulki Seinen ali maan alla.
 
Linja 4 avattiin vuonna 1908, ja viimeisin laajennus on vuodelta 2022. Linja kulkee pohjois-eteläsuunnassa ja on Pariisin metrolinjoista ainoa, jolla on vaihtoasema kaikkien muiden linjojen kanssa (paitsi 3bis ja 7bis). Linja kulkee kokonaan maan alla, ja sitä liikennöitiin 6-vaunuisilla kumipyöräisillä MP 59-yksiköillä. Niitä oli käytössä yhteensä 556 vaunua. MP 59-vaunut kuitenkin poistettiin vaiheittain linjan 4 käytöstä, kun linjan 1 MP 89 CC-vaunujen siirto valmistui (linja 1 täysautomatisoitiin). 
linja täysautomatisoitiin vuosien 2015-2023 aikana jonka aikana kaikille asemille asennettiin laituriovet ja junat muutettiin toimimaan ilman kuljettajaa.
Linjan 4 pituus on 13,9 km, ja siinä on asemia 29, joista neljässätoista on mahdollisuus vaihtaa linjaa. Keskimääräinen asemien välimatka on 442 m. Linja on Pariisin toiseksi käytetyin; sitä käyttää noin 155 miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Kartta ja asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Turismi.
Linja 4 kulkee seuraavien turistikohteiden läheltä:
Köyliönkylä

Köyliönkylä ("Köyliö") on kylä Loimaalla. Kylän vieritse virtaa Kojonjoki. Köyliönkylässä on alakoulu, Kojonkulman koulu.
Köyliönkylä lienee saanut nimensä Satakunnasta saapuneilta uudisasukkailta. Euran, Köyliön ja Kuninkaisten kylät muodostivat jakokunnan. Ensimmäiset maininnat Köyliönkylästä ovat 1400-luvulta, jolloin mm. suoritettiin rajankäynti naapurissa sijaitsevan Euran kylän kanssa.
Köyliönkylän kautta kulkevat maantiet 12610 (Kojonkulmantie), 12617 (Köyliöntie) ja 12619 (Kojonperäntie).
Tsakonian kieli

Tsakonian kieli on Kreikassa Peloponnesoksen alueella puhuttu kreikan kielen murre, tosin sen asemasta kiistellään. Jotkut kielentutkijat luokittelevat sen omaksi kielekseen, koska kreikan ja tsakonian kielten puhujat eivät täysin ymmärrä toisiaan, noin 70 prosenttia tsakonian kielen sanoista on yhteneviä normaalin kreikan kielen kanssa. 
Levinneisyys.
Nykyisin tsakoniaa puhutaan Peloponnesoksen itäosan vuoristokylissä. Kieltä puhuttiin aiemmin laajemmalla alueella myös Peloponnesoksen eteläisemmissä ja läntisemmissä osissa muun muassa muinaisen Spartan alueella sekä muutamissa kreikkalaisten asuttamissa kylissä Marmaranmeren rannoilla. Marmaranmeren tsakonialaisyhteisö muutettiin Kreikkaan Turkin ja Kreikan väestönvaihdoissa 1928. Marmaranmeren tsakonian murre kuoli Kreikassa 1970-luvulla. Kreikassa tsakonialla ei ole virallista asemaa. Kielellä oli vuoden 1981 arvion mukaan 1 200 puhujaa.
Kielen piirteet.
Tsakonialaisen laulun sanat tsakoniaksi ja kreikaksi:&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Tsakoniaksi&lt;br&gt;
Poulaki ema echa t-tho klouvi tse meroute oi ema echa&lt;br&gt;
tachigha ni ema zachari pokicha ema mosko&lt;br&gt;
tse apo to mosko to persu tse apo ta mirodia&lt;br&gt;
eskantaliste to klouvi ts efitze mi taidine.&lt;br&gt;
Tsafegi si ni tsinighou me to klouvi t-tha chera&lt;br&gt;
Ela pouli t-tho topo oti ela t-tha katitsia&lt;br&gt;
o alatsou ta koudhounia oti na valou alla tsenourza&lt;br&gt;
Kreikaksi&lt;br&gt;
Poulaki icha sto klouvi ke meromeno to icha&lt;br&gt;
to taiza zachari ke to potiza moscho&lt;br&gt;
ke apo ton poli ton moscho ke tin mirodia tou&lt;br&gt;
eskantalisti le to klouvi ke mou efyghe taidoni.&lt;br&gt;
ke o afegis to kinigai me to klouvi sto cheri&lt;br&gt;
Ela pouli ston topo sou, ela stin katikia sou&lt;br&gt;
Nallaxo ta koudounia sou na valo alla kenourgia
Kitasampi

Kitasampi ("Huso huso"), myös "beluga", on suurikokoisin sampilaji. Kitasammen nimitys beluga ja maitovalaan nimitys beluga juontuvat ilmeisesti samasta kannasta, ja sekaannuksia on ilmennyt. 
Kitasampi on arvostettu erityisesti mätinsä takia: siitä saatava beluga-kaviaari on parhaita kaviaarilajeja.
Kitasampi on vaelluskala, jonka alkuperäistä esiintymisaluetta ovat Kaspianmeri, Asovanmeri, Mustameri ja Adrianmeri ja niihin laskevat joet. Adrianmereltä laji on ilmeisesti hävinnyt, muualla sen luonnollinen lisääntyminen on estynyt jokien patoamisen takia, ja kannat ovat lähes täysin istutusten varassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on arvioinut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Nykyään kitasampea ja sen mätiä tuotetaan monissa maissa kalanviljelmillä, joiden tuotanto on jo suurempi kuin luonnosta pyydetty. Tilastoitu kokonaistuotanto on kuitenkin vain sadan tonnin luokkaa. Viljelyssä on käytetty myös naarasbelugan ja koirassterletin risteytystä ("bester"), jonka mäti on hyvälaatuista.
Kitasampi voi väitetysti kasvaa jopa kahdeksan metriä pitkäksi ja 1600 kilogramman painoiseksi. Vanhin tunnettu yksilö eli 118-vuotiaaksi. 
Kitasampi kutee luonnossa jokien yläjuoksulla kevään runsasvetiseen aikaan, yleensä usean metrin syvyyteen kovalle pohjalle. Poikaset siirtyvät pian mereen ja vaihtavat selkärangattomista varhain kalaravintoon, alle 30 cm:n mittaisena. Merivaiheessaan kitasampi syö pientä kalaa ja oleskelee varsin syvässä vedessä. Koiraskalat tulevat sukukypsiksi noin 15 ja naaraat 20 vuoden ikäisinä. Jokeen noustessaan ne noudattelevat joen syvintä pääuomaa. Ne palaavat mereen ja kutevat uudelleen vasta noin viiden vuoden kuluttua.
Petrus Ekerman

Petrus Ekerman (s. 1697 Vadstena, Ruotsi – 1. lokakuuta 1783 Uppsala) oli ruotsalainen professori, joka ohjasi väitöskirjan Ahvenanmaasta vuonna 1745.
Petrus (Per) Ekermanin vanhemmat olivat Maria Löfgren ja Länsi-Enebyn kirkkoherra Paulus Ekerman. Vuonna 1727 Ekerman nimitettiin Uppsalan yliopiston filosofian dosentiksi, seuraavana vuonna filosofian apulaiseksi eli adjunktiksi ja 1729 yliopiston sihteeriksi. Runouden ja kaunopuheisuuden professoriksi Ekerman nimitettiin 1737 ja hän pysyi virassa aina vuoteen 1779 asti, jääden silloin virkavapaalle.
Vuonna 1745 Ekerman ohjasi Christopher Tärnströmin väitöskirjan "Dissertatio Academica de Alandia Maris Baltici Insula", missä herrat tekivät havaintoja Ahvenanmaasta ja muun muassa sen linnustosta.
Ekerman on jäänyt historiaan Ruotsin yliopistojen tuotteliaimpana väitöskirjojen tekijänä. Kaikkiaan hän laati 615 opinnäytetyötä. Ekerman ja Anna Törner, joka oli professorin tytär, menivät avioliittoon vuonna 1730. Heille syntyi ainakin neljä lasta, joista kaksi tytärtä kuoli jo alle vuoden ikäisinä. Kolmas tytär Eva Maria Ekerman (s. 1733, k. 1803) avioitui professori Carl Aurivilliuksen (s. 1717, k. 1786) kanssa vuonna 1764, ja heille syntyi tytär Eva Maria Aurivillius (s. 1758, k. 1844).
Ricochet

Ricochet on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja vuonna 2013 Linuxille ja OS X:lle.
"Ricochet 2:n" kehitys on Valven mukaan alkanut.
Kehitys.
Peli on kehitetty modina "Half-Life"-pelille. Peli oli yksi ensimmäisistä peleistä Steam-palvelussa.
Pelaaminen.
Pelissä hypitään pyöreillä alustoilla, joiden reunoissa on joissain kohdin nuolen mutotoiset rampit, joiden kautta siirrytään alustalta toiselle. Pelin tarkoituksena on osua vastapelaajaan suoraan eteenpäin lentävällä kiekolla, joita pelaajalla on alun perin kolme. Lennätetty kiekko tulee muutaman sekunnin jälkeen pian takaisin pelaajalle. Oikealla hiiren näppäimellä voi ampua erikoisvahvan kiekon, joka käyttää kaikki kolme kiekkoa ja kykenee osuessaan katkaisemaan vastustajan kaulan, kun taas normaalit vain tönäisevät. Kentän jostain kohdasta ilmasta löytyy yleensä piste, johon ilmaantuu välillä erikoistaitoja. Yleensä erikoistaito kestää kolmen kiekon ajan. Erikoistaitoja voi myös yhdistellä esimerkiksi niin, että nopeat kiekot jakautuvat kolmeksi ja ne ovat erikoisvahvoja. Kentästä löytyy myös keltaisia seiniä, joiden kautta voi kimmottaa kiekkoja.
Knut Drake

Knut Hemming Drake (6. maaliskuuta 1927 Helsinki – 19. helmikuuta 2013 Turku) oli suomalainen keskiajan linnoihin erikoistunut rakennushistorioitsija ja filosofian tohtori. Hän johti muun muassa Hämeen linnan kunnostustöitä vuosina 1955–1970 ja toimi pitkään Turun maakuntamuseon johtajana. 
Knut Drakella on viisi lasta; heistä tytär Sunniva Drake on kirjailija.
Jari Pehkonen

Jari Pehkonen (s. 26. kesäkuuta 1961 Kuusjärvi) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Helsingin Kaupunginteatterissa. Pehkonen näyttelee Jouko Turkan ohjaamassa televisiossarjassa "Seitsemän veljestä" (1989) Simeonin roolissa.
Pehkonen kirjoitti 1980 ylioppilaaksi Outokummun lukiosta ja opiskeli kaksi vuotta lääketiedettä Kuopion yliopistossa. Näyttelemistä hän harjoitti Kuopion ylioppilasteatterissa ja pääsi toisella yrityksellä Teatterikorkeakouluun, josta valmistui 1987. Lisäoppia näyttelijäntyöhön hän hankki Los Angelesissa Yhdysvalloissa 1994–1995. Työuransa Pehkonen aloitti freelance-näyttelijänä 1987–2004 ja on ollut Helsingin Kaupunginteatterin näyttelijä vuodesta 2004.