tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Digimarkkinasäädös

EU:n digimarkkinasäädös, () on Euroopan komission lainsäädäntö. Digimarkkinasäädöksen tarkoituksena on varmistaa korkeampi kilpailu Euroopan digitaalisilla markkinoilla estämällä suuria yhtiöitä käyttämästä väärin markkinavoimaansa ja sallimalla uusien toimijoiden tulon markkinoille. Siinä todetaan velvoiteluettelo tiettyjen portinvartijoiden velvollisuuksista, ja jos sääntöjä ei noudateta, käytössä on seuraamusmekanismeja, mukaan lukien sakot, jotka ovat enintään 10 prosenttia maailmanlaajuisesta liikevaihdosta. 
Säädös astui voimaan 1. marraskuuta 2022 ja tuli sovellettavaksi 2. toukokuuta 2023.
24. maaliskuuta 2022 parlamentin ja neuvoston neuvottelijat sopivat tekstistä alustavasti. Kun säädösteksti on viimeistelty teknisellä tasolla ja juristilingvistien tarkastama, se tarvitsee vielä parlamentin sekä neuvosto hyväksynnän. Kun tämä prosessi on saatu päätökseen, se tulee voimaan 20 päivää sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallinen lehdessä, ja sääntöjä sovelletaan kuuden kuukauden kuluttua.
Säädös koskee Euroopan unionin suurimpia digitaalisia alustoja. Ne tunnetaan myös "portinvartijoina" johtuen "vakiintuneesta ja kestävästä" markkina-asemasta joillakin digitaalisilla aloilla ja koska ne täyttävät myös tietyt käyttäjien määrään, liikevaihtoon tai pääomaan liittyvät kriteerit. 
EU julkaisi syyskuussa 2023 digijättiläiset, joita DMA koskee. Niiden joukossa on neljä some-verkostoa (TikTok, Facebook, Instagram, LinkedIn); kuusi "välittäjä" palvelua (Google Maps, Google Play, Google Shopping, Amazon verkkokauppa, iOS App Store, Meta verkkokauppa); kolme ADS- eli mainosjakelujärjestelmää (Google, Amazon ja Meta); kaksi selainta (Chrome, Safari); kolme käyttöjärjestelmää (Google Android, iOS, Windows PC OS); kaksi N-IICS, tai pikaviestintäjärjestelmää (WhatsApp, Facebook Messenger); yksi hakukone (Google); ja yksi videoiden jakojärjestelmä (YouTube).
Vaikutus.
Yelpin väitteiden mukaan muutoksella on päinvastaiset vaikutukset kuin on tavoitteena. Tavoitteena on ohjata enemmän käyttöä suurten yritysten kilpailijoihin, mutta muutoksien jälkeen kuluttajat pysyvät entistä enemmän suurten yritysten asiakkaina. Googlen mukaan he ovat tehneet yli 20 muutosta jotta Yelpin kaltaisilla palveluilla on enemmän mahdollisuuksia näkyä tuloksissa. Yelpin liikevaihdosta alle yksi prosentti on peräisin Yhdysvaltain ulkopuolelta.
Brave Software, Mozilla ja Vivaldi ovat kertoneet selaimiensa asennusmäärien kasvusta säädöksen tultua voimaan. Vivaldin toimitusjohtaja Jon von Tetzchner kritisoi tilannetta, koska se ei vielä vaikuta laajempaan Eurooppaan kuten Norjaan ja Islantiin.
Open Web Advocacy (OWA) on kiinnittänyt huomiota erilaisiin sovellusohjelmiin integroituihin selaimiin. Open Web Advocacyn mukaan sovelluksiin integroidut selaimet toimivat eri säännöillä kuin itsenäiset verkkoselaimet. Muun muassa Tim Berners-Lee on kirjoittanut suljettujen järjestelmien haitoista.
Tapauksia.
Kesäkuussa 2024 EU-komissio syytti Applea kilpailun rajoittamisesta sovelluskauppa App Storessa. Komissio ilmoitti alustavassa lausunnossaan katsovansa, että sovelluskaupan säännöt ovat ristiriidassa DMA:n kanssa.
Mary Philbin

Mary Philbin (16. heinäkuuta 1902 Chicago, Illinois – 7. toukokuuta 1993 Huntington Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän oli Universal Pictures -elokuvastudion eturivin näyttelijöitä myöhäisellä mykkäelokuvakaudella. Philbin jäi myöhemmin muistetuksi lähinnä roolisuorituksestaan elokuvassa "Suuren oopperan kummitus" (1925).
Ura.
Philbin osallistui kauneuskilpailuun vuonna 1920, jonka kautta hän sai elokuvaohjaaja Erich von Stroheimin huomion ja päätyi näyttelijäksi Universal Pictures -yhtiölle. Hänestä tuli tähti elokuvan "Elämän valhe" (1923) myötä. Hän esiintyi muun muassa vuoden 1925 elokuvassa "Suuren oopperan kummitus" ja Conrad Veidtin vastanäyttelijänä vuoden 1928 elokuvassa "Nauruihminen". Philbin näytteli kolmessa äänielokuvassa vuonna 1929, mutta hän lopetti uransa äänielokuvien syrjäyttäessä mykkäelokuvat.
Ivan Vahylevytš

Ivan Vahylevytš, salanimiä Dalibor ja Volk Zaklyka, (2. syyskuuta 1811 Jasen, Stanislavin alue, Galitsia – 10. toukokuuta 1866 Lviv) oli länsiukrainalainen runoilija, kielitieteilijä ja kansatieteilijä. Hän edusti runoilijana romantiikan tyylisuuntaa ja kuului Galitsian renessanssiin.
Kun Vahylevytš opiskeli 1830-luvulla Lvivin yliopistossa ja Lvivin ortodoksisessa teologisessa seminaarissa, hänen tuttaviinsa kuuluivat Markijan Šaškevytš ja Jakiv Holovatskyi, ja he perustivat kirjailijaryhmän Ruteenikolmikko (Ruska trijtsja), joka julkaisi merkittävän kirjallisen kalenterin "Rusalka Dnistrovaja". Opintojen aikana hän teki arkeologista ja kansatieteellistä kenttätyötä Länsi-Ukrainan kylissä. Hän joutui näkemystensä ja yhteyksiensä vuoksi sekä kirkon että Itävallan viranomaisten häirinnän kohteeksi. Hän sai pappisvihkimyksen 1846 ja toimi pappina Nestanychissä Zolotšivin piirissä. Vuosien 1848–1849 Itävallan mullistusten aikana hän työskenteli Lvivissä kansallismielisen "Dnewnyk Ruskij" -lehden päätoimittajana. Hän erosi samana vuonna uniaattikirkosta sen kanssa syntyneiden ongelmien vuoksi ja kääntyi luterilaiseksi. Luterilaisuutensa ja puolalaismyönteisen politiikkansa vuoksi hän sai vakituista työtä vasta vuonna 1862 Lvivin kaupunginarkistonhoitajana.
Vahylevytš käytti 1829–1841 runoja kirjoittaessaan pääasiassa puolaa mutta kirjoitti myös ukrainaksi. Ukrainan kieltä käsittelevässä julkaisemattomassa tutkielmassaan (1841–1849) hän yhtenä ensimmäisistä käsitteli ukrainan kieltä erillisenä puolasta ja venäjästä. Hän erotti siinä Galitsian ja Kiovan murreryhmät. Samoja näkemyksiä hän esitti myös 1845 ja 1846 julkaisemissaan puolalaisissa kielioppikirjoissa. Vahylevytš julkaisi 1848 "Dnewnyk Ruskij" -lehdessä artikkeleita, joissa hän käsitteli Ukrainaa erillisenä kulttuurisena kokonaisuutena, kansankielisen opetuksen tarvetta ja ukrainankielistä kirjallisuutta. Hänen julkaisematon sanakirjansa (1834–1844) sisältää yli 10 000 ukrainan kielen sanaa. Vaikka hän kirjoitti tuotantonsa pääasiassa puolaksi, hän pysyi kuolemaansa asti uskollisena ukrainofiilisille ja demokraattisille periaatteilleen.
Kauppakeskus Vihtori

Kauppakeskus Vihtori on Kuopion torin laidalla sijaitseva kauppakeskus, jossa on K-Supermarket, Tokmanni ja keilahalli. Lisäksi siellä on muita pienempiä liikkeitä ja yhteys Kauppakeskus Apajaan sekä Toriparkkiin. Aiemmin rakennuksessa on toiminut muun muassa Anttila-tavaratalo.
Historia.
Nykyisen kauppakeskus Vihtorin rakennus valmistui marraskuussa 1976, jolloin rakennukseen avattiin Heps-tavaratalo. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Toivo Korhonen. Anttila osti Heps-ketjun vuonna 1977, ja huhtikuussa 1978 Kuopion Heps muutettiin Anttila-tavarataloksi. Tavaratalo peruskorjattiin ja uudistettiin vuonna 1986. Vuonna 1988 Kuopion Anttila oli Tampereen Anttilan jälkeen myynniltään Suomen toiseksi suurin Anttila. Rakennukseen rakennettiin lasinen lisäosa vuonna 1992 ja sitä laajennettiin jälleen vuonna 1994. Anttilan siirryttyä Keskon omistukseen vuonna 1996 tavaratalon ruokaosasto muutettiin K-Supermarketiksi.
Ennen vuoden 2015 julkisivuremonttia rakennusta moitittiin usein rumaksi. Julkisivuremontissa aiemmin betoninharmaa rakennus sai valkoisen värin, jota koristavat Victor Barsokevitschin valokuvat. Samalla rakennus nimettiin Vihtoriksi. Anttila asetettiin konkurssiin heinäkuussa 2016, minkä seurauksena Kuopion Anttila lopetti toimintansa saman vuoden syyskuun lopulla. Anttilan entisiin tiloihin avattiin Tokmanni-halpatavaratalo saman vuoden joulukuun alussa.
Päätös (Euroopan unioni)

Päätös on Euroopan unionin säädös, joka sitoo vain niitä, joille se on osoitettu (esimerkiksi yksittäinen EU-maa tai yritys), ja niitä sovelletaan sellaisinaan. Euroopan unionin neuvosto voi siirtää päätösvallan Euroopan komissiolle.
Päätösten yleisiä käyttötarkoituksia ovat komission päätökset yritysten sulautumisista ja päivittäisistä maatalousasioista (esim. vihannesten vakiohintojen asettaminen).
Päätöksen kohteena olevilla tahoilla on oikeus riitauttaa päätös, mutta heidän on tehtävä se kuuden viikon kuluessa.
Mont-Sainte-Anne

Mont-Sainte-Anne on talviurheilukeskus Quebecissä Kanadassa. Se sijaitsee Beaupréen kaupungissa, joka kuuluu Capitale-Nationalen hallinnolliseen alueeseen. Mont-Saint-Annen vuori on osa Laurentidien vuoristoa.
Mont-Sainte-Annessa on 71 lasketteluun tarkoitettua rinnettä, joiden yhteispituus on 73 kilometriä.
Kaupallinen laskettelutoiminta alkoi alueella tammikuussa 1966 neljällä hiihtohissillä ja kymmenellä rinteellä.
Muut lajit.
Laskettelun lisäksi alueella voi harrastaa maastohiihtoa, lumikenkäilyä, luistelua, koiravaljakkoajoa, moottorikelkkailua ja varjoliitoa. Lisäksi alueella on kylpylätoimintaa. Kesälajeihin lukeutuvat patikointi, telttailu, golf, maastopyöräily ja varjoliito.
Maastopyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut on järjestetty alueella kolmesti, vuosina 1998, 2010 ja 2019.
Roberto Battaglia

Roberto Battaglia (23. kesäkuuta 1909 Milano – 25. huhtikuuta 1965 Milano) oli italialainen miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari, joka kilpaili kalvalla.
Battaglia voitti kalvan joukkuekilpailussa olympiakultaa Helsingissä 1952. Hän voitti kalvan joukkuekilpailussa myös neljä MM-mitalia: kultaa 1937 ja 1949, hopeaa 1951 ja pronssia 1937. Myös vuoden 1934 epävirallisista MM-kilpailuista Battaglia saavutti kalvan joukkuekilpailussa mitalin, hopeaa.
Margarete Depner

Margarete Depner, syntyjään Scherg, (22. maaliskuuta 1885 Brașov, Itävalta-Unkari – 2. syyskuuta 1970 Brașov, Romania) oli romanialainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja kuvittaja. Hän oli taustaltaan Transilvanian saksi. 
Kun Depner syntyi, Brașov kuului Itävalta-Unkariin ja sen nimi oli Kronstadt. Hänen vanhempansa kuuluivat porvaristoon, isä omisti kangaskutomon. Tytär lähetettiin vuosiksi 1901–1902 sisäoppilaitokseen Weimariin. Sisäoppilaitos antoi paljon opetusta musiikissa, kirjallisuudessa ja kuvataiteissa, mikä toimi tulevalle taiteilijalle herätteenä. 
Palattuaan Weimarista Depner opiskeli taidetta kotikaupungissaan, missä oli tuohon aikaan pätevää alkeisopetusta. Sen jälkeen hän matkusti vuonna 1906 Berliiniin saamaan opetusta yksityisessä taidekoulussa. Hän solmi avioliiton kirurgi Wilhelm Depnerin kanssa vuonna 1907. Aviomies perusti vuonna 1912 oman sanatorion. Ensimmäisen maailmansodan alettua aviomies kutsuttiin kouluttamaan lääkäreitä ja Margarete Depner evakuoitiin Budapestiin, missä oli tilaisuus jatkaa taideopintoja professori István Rétisin oppilaana. 
Vuodet 1925–1928 Depner opiskeli Münchenissä, ja vuonna 1931 hän opiskeli kaksi kuukautta Berliinissä kuvanveistoa Josef Thorakin oppilaana. Samana vuonna hänen töitään oli esillä Bukarestissa kansallisessa näyttelyssä ja yksi hänen töistään palkittiin. Viimeisen opintomatkansa hän teki vuonna 1934 Pariisiin, missä hän vietti kaksi intensiivistä kuukautta Rodinin oppilaan Marcel Gimondin ateljeessa. 
Vuoteen 1945 saakka Depnerillä oli intensiivinen luomiskausi. Hänen töitään oli esillä Saksassa ja Romaniassa useissa eri näyttelyissä. Hän työskenteli maalausten ja veistosten parissa. 
Kommunistit tulivat Romaniassa valtaan toisen maailmansodan jälkeen. Depnerin aviomiehen sanatorio valtiollistettiin. Depnerin oli pakko liittyä kommunistiseen taiteilijaliittoon. Hän osallistui kaikkiin alueellisiin taidenäyttelyihin vuosina 1949–1968. Valtakunnallisissa näyttelyissä hänen töitään oli vuosina 1953, 1954 ja 1959. 
Veistoksissaan Depner suosi klassista muotokieltä ja torjui kokeellisuuden. Hänen veistoksensa ovat sekä pienoisveistoksia että hautamuistomerkkejä.
Millenniaalin itsehoito-opas epävarmaan aikuisuuteen

Millenniaalin itsehoito-opas epävarmaan aikuisuuteen on Ikinä-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2019 levymerkillä Sakara Records.
Boa sigma

Boa sigma on boakäärmeisiin kuuluva käärmelaji, jota tavataan Meksikon länsiosissa. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina kuningasboan ("Boa constrictor") tai keskiamerikanboan ("Boa imperator") kanssa, mutta sitä ehdotettiin omaksi lajikseen vuonna 2016.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Boa sigman" levinneisyysalue kulkee pitkin Tyynenmeren rannikkoa Tehuantepecinkannaksen länsipuolella Meksikossa. Pohjoisimmat havainnot lajista ovat Sonorasta. Levinneisyysalueeseen kuuluu kolme saarta Islas Marías -saaristosta: María Madre, María Magdalena ja María Cleofas. "Boa sigman" ja keskiamerikanboan ("Boa imperator") levinneisyysalueet menevät osittain päällekkäin, mutta on epäselvää, risteytyvätkö lajit keskenään.
Tietokonemallinnusten perusteella "Boa sigma" elää trooppisissa kuivametsissä, kun taas keskiamerikanboa suosii kosteampia metsiä. "Boa sigmaa" on tavattu enimmillään 1420 metrin korkeudesta.
Taksonomia.
Vuonna 1943 Hobart Muir Smith kuvasi Islas Marías -saaristosta kuningasboan ("Boa constrictor", syn. "Constrictor constrictor") alalajin "Constrictor constrictor sigma". Uusi alalaji ei saanut laajaa hyväksyntää, vaan sitä alettiin pitää kuningasboan toisen alalajin, keskiamerikanboan ("Boa constrictor imperator"), synonyyminä.
2000-luvulla geenitutkimukset ovat osoittaneet, että mantereen kuningasboat edustavat kahta tai kolmea eri lajia. Ensin, vuonna 2009, ehdotettiin keskiamerikanboan erottamista omaksi lajikseen "Boa imperator". Myöhemmin geenitutkimuksissa havaittiin, että läntisen Meksikon keskiamerikanboat saattavat muodostaa kolmannen lajin. Vuonna 2016 ehdotettiin, että tämä kolmas laji tunnustettaisiin nimellä "Boa sigma". Geenitutkimuksissa ei ole ollut mukana Islas Marías -saaristosta kerättyjä yksilöitä, joten lisätutkimuksia tarvitaan vielä. "Boa sigma" on kuitenkin hyväksytty omaksi lajikseen muun muassa "The Reptile Database" -sivustolla.
Luettelo Massa-Carraran maakunnan kunnista

Tämä on luettelo Italian Massa-Carraran maakunnan kunnista.
Krymskin lentotukikohta

Krymskin lentotukikohta () eli Krymskin sotilaslentokenttä () (ICAO: URKW), on Venäjän Krasnodarin aluepiirissä, kolme kilometriä Krymskin kaupungin keskustasta pohjoiseen sijaitseva Venäjän ilmavoimien sotilastukikohta.
Krymskin lentotukikohdan kautta on kuljetettu venäläistä sotilaskalustoa sotaan Syyriassa. Krymskissä toimii Venäjän Eteläisen sotilaspiirin 3. yhdistetty lentorykmentti (3 SAP). Vuoden 2021 lopulla rykmenttiin kuului kaksi lentuetta Suhoi Su-27SM3 -hävittäjiä, joitain Suhoi Su-30M2 ilmaherruushävittäjiä/harjoituskoneita, laivueellinen päivittämättömiä Suhoi Su-27 -hävittäjiä sekä joukko Kamov Ka-27 -helikoptereita. Osa lähteistä ei mainitse kuin kaksi hävittäjälaivuetta. Tukikohdan hävittäjäkalustoa on oltu uusimassa, ja Krymsk on ollut esillä yhtenä ensimmäisistä viidennen sukupolven Suhoi Su-57 -hävittäjien operatiiviseen käyttöön ottavista tukikohdista toimitusten alettua vuodesta 2021 lähtien.
Paattisten kotiseutumuseo

Paattisten kotiseutumuseo on Turun Paattisilla sijaitseva kulttuurihistoriallinen paikallismuseo. Paattisten kotiseutumuseo syntyi vuonna 1928 maanviljelijä Vilho Poson toimesta ja museon kokoelma oli hänen omistamassaan rakennuksessa. Kokoelma siirrettiin vuonna 1968 Paattisten kirkon vieressä olevaan pitäjänmakasiiniin. Manttaaliomistajayhdistys oli luovuttanut lainamakasiinin Paattisten kunnalle. 
Lainamakasiini oli alun perin perustettu 1874 Iskoisten (Kirkonkylän) maille. Lainamakasiiniin on liittynyt ”suuri rottasota”.
Paattisten kotiseutumuseo aloitti toimintansa pitäjänmakasiinissa vuonna 1968. Vuonna 1973 Paattisten kunnan liittyessä Turun kaupunkiin vastuu kotiseutumuseosta siirtyi Turun kaupungin historialliselle museolle, nykyiselle Turun museokeskukselle. 
Lainamakasiinin lisäksi kotiseutumuseoon kuuluu sinne siirretty yksi Paattisten pappilan aitoista. Kotiseutumuseon osoite on Paattistentie 857.
Kotiseutumuseon nykyinen perusnäyttely on hyvin tyypillinen. Paattisten kotiseutumuseo ei ole säännöllisesti auki, vaan avaa ovensa muutamia kertoja kesässä.
Paul Köllensperger

Paul Köllensperger (s. 13. elokuuta 1970) on italialainen poliitikko, joka toimii Etelä-Tirolin maapäivien edustajana ja Team Köllensperger -puolueen puheenjohtajana.
Tausta ja yksityiselämä.
Köllensperger syntyi vuonna 1970 Bozenissa, Etelä-Tirolissa. Hän on opiskellut taloustiedettä Bolognan yliopistossa, jonka jälkeen hän palasi Bozeniin ja alkoi työskennellä digimarkkinoinnin ja verkkokaupan parissa.
Köllensperger on naimisissa ja hänellä on yksi tytär.
Poliittinen ura.
Köllensperger valittiin ensimmäisen kerran Etelä-Tirolin maapäivien edustajaksi vuonna 2013 viiden tähden liikkeen listoilta 1333 henkilökohtaisella äänellä.
Heinäkuussa 2018 Köllensperger jätti puolueen, koska katsoi, ettei se edusta saksankielisen vähemmistön asioita tarpeeksi äänekkäästi, mutta piti viiden tähden liikettä muuten ihan mahdollisena yhteistyökumppanina. 10. heinäkuuta Köllensperger ilmoitti perustavansa uuden puolueen.
Sackler

Sackler on useiden henkilöiden sukunimi, muun muassa yhdysvaltalaisen Purdue Pharma -lääkeyhtiön omistajasuvun:
Birgitta Ohlsson

Birgitta Ohlsson (s. 20. heinäkuuta 1975 Linköping) on ruotsalainen liberaalisen puolueen poliitikko. Hän on istunut valtiopäivillä vuosina 2002–2018 sekä toiminut Ruotsin EU-ministerinä vuosina 2010–2014. 
Ura.
Ohlsson opiskeli vuosina 1994–1997 valtio-oppia ja kansainvälisiä suhteita Tukholman yliopistossa. Hän toimi pääkirjoitustoimittajana muun muassa Dagens Nyheterissä ja johti Liberaalia nuorisoliittoa vuosina 1999–2002. Tämän jälkeen hänet valittiin valtiopäiville, jossa istui vuoteen 2018 toimien vuosina 2010–2014 Ruotsin EU-ministerinä. Vuonna 2017 hän pyrki puolueensa puheenjohtajaksi.
Yksityiselämä.
Ohlsson sairastui rintasyöpään vuonna 2021.
Dynaaminen konservatismi

Dynaaminen konservatismi on 1950-luvulla vaikuttanut konservatismin kehityssuuntaus. Suomen lisäksi termiä käytettiin Englannissa ja Saksassa. Dynaaminen konservatismi painotti konservatismia vähemmän perinteitä ja pyrki yhteiskunnan uudistamiseen. Dynaaminen konservatismi otti vaikutteita sekä liberalismista että sosialismista.
Poliittiset tavoitteet.
Dynaamiseen konservatismiin liittyy yksilön toimintavapaus sekä pyrkimys kokonaisvaltaiseen yhteiskuntanäkemykseen.
Historia.
Kokoomus halusi korostaa 1950-luvulla dynaamisen konservatismin käsitettä muiden Euroopan konservatiivisten puolueiden tapaan. Kokoomus halusi antaa ulospäin uudistusystävällisen ja omaa aikaansa seuraavan puolueen kuvan. Kokoomus markkinoi uusia peruslinjoja vuoden 1957 periaateohjelmassa. Dynaamisen konservatismin kysymykseksi muodostui, miten nämä sosiaaliset uudistukset toteutettaisiin. Yleisesti puolue tunnusti, että jokaisen täytyy tuntea itsensä sosiaalisesti turvatuksi, samanaikaisesti huomauttaen, että jokaisen on tultavat toimeen omalla eikä valtion kustannuksella. Edellämainittu oli konservatiiveille ja vanhaliberaaleille yhteinen periaate, jonka pyrkimyksenä oli tukea ihmisen pyrkimystä itse voittaa vaikeutensa.
Dynaamista konservatisma symbolisoi konservatismin tilanteenomainen teoria, jonka mukaan konservatismi etsii käytäntöjä selvitäkseen Suomen politiikassa. Tutkija Onni Rantalan mukaan dynaamisen konservatismi on seurausta konservatismin muuttumista luonteeltaan taloudelliseksi opiksi, joka lähentyy liberaalia taloudellista katsomusta.
Arne Geijer

Arne Geijer (7. toukokuuta 1910 – 27. tammikuuta 1979) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän istui valtiopäivien ensimmäisessä kamarissa vuosina 1955–1976 ja toimi keskusammattijärjestö LO:n puheenjohtajana 1956–1973. Poliitikkona Geijer kampanjoi pakollisen työeläkkeen ("allmän tilläggspension", ATP) puolesta vuoden 1957 kansanäänestyksessä. Ammattiyhdistysjohtajana hän oli kiinnostunut kansainvälisestä yhteistyöstä ja toimi Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälisen liiton puheenjohtajana vuosina 1957–65.
Theron

Theron (; k. 473 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Sisilian etelärannikolla sijainneen Akragaan eli nykyisen Agrigenton kaupungin tyranni vuodesta 488 eaa alkaen. Hänen isänsä oli nimeltään Ainesidemos ja sukunsa ilmeisesti Rhodokselta. Theron oli hyvissä väleissä Syrakusan kanssa kunnes heidän hallitsijansa Gelon kuoli noin 478 eaa., ja hän siirtyi sukuriitojen vuoksi kilpailevan Himeran kapinallisten puolelle sekaantuen useihin Sisilian herruudesta käytäviin kiistoihin ja taisteluihin saaden lopulta sekä Himeran että Akragaan hallintaansa. Hän osallistui myös Olympian kisoihin.
Gian Marco Berti

Gian Marco Berti (s. 11. marraskuuta 1982) on sanmarinolainen haulikkoampuja. Hän osallistui vuoden 2020 Tokion olympialaisiin, joissa hän sai hopeaa trap-ammunnan sekajoukkuekilpailusta. Hän kilpaili Alessandra Perillin kanssa, josta tuli samoissa olympialaisissa maansa ensimmäinen olympiamitalisti naisten trap-ammunnassa. Bertin isä Gian Nicola edusti San Marinoa ammunnassa vuoden 1988 Soulin olympialaisissa.
Kivirapu

Kivirapu ("Lithodes maja") on kivirapujen heimoon kuuluva korkeintaan 15 senttimetrin mittaiseksi kasvava rapulaji, jonka kuori ja raajat ovat voimakkaan piikkiset. Naaraan kovien levyjen suojaama takaruumis on epäsymmetrinen ja pienikokoinen, ja rapu pitää sitä eturuumiinsa alle käännettynä. Viimeinen raajapari on surkastunut. Kuoren väri on ruskea tai oranssi.
Kiviravun elinympäristöä ovat valtamerten rannikoiden punalevävyöhykkeen kivipohjat. Lajia tavataan laajalla alueella Pohjois-Atlantilla Norjasta ja Pohjanmereltä Yhdysvaltain itärannikolle.
Tyrskyleväsiira

Tyrskyleväsiira ("Idotea granulosa") on Itämeressä elävä siiralaji, joka viihtyy nimensä mukaisesti tyrskyisemmillä rannoilla kuin kaksi muuta Suomessa esiintyvää sukulaislajiaan.
Tuntomerkit.
Maasiiroja muistuttava tyrskyleväsiira on ulkomuodoltaan pitkänsoikea ja litteä; koiraiden pituus on 5–20 ja naaraiden 6–13 millimetriä. Pyrstölevy kapenee takapäätä kohti ja päättyy vain yhteen tylppään nipukkaan. Ruumiin toisen, kolmannen ja neljännen jaokkeen reunoilla olevat sivulevyt eivät ulotu saman jaokkeen takareunaan saakka. Tuntosarvet ovat lyhyemmät kuin muilla Suomessa esiintyvillä leväsiiroilla ja ulottuvat noin ensimmäisen ja toisen jaokkeen liitoskohtaan saakka. Kaikki kävelyraajaparit ovat lähes samanlaiset. Väritys vaihtelee ruskeasta vihreään tai harvemmin punaiseen; selässä on joskus vaaleita pitkittäisjuovia. Lisäksi siirat pystyvät vaihtamaan väritystään ympäristönsä mukaan.
Tyrskyleväsiiran tyypillinen elinikä on noin vuosi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tyrskyleväsiira elää merenrannikkojen vuorovesivyöhykkeillä rakkolevien ja vesikasvien lomassa. Lajia tavataan Euroopan Atlantin rannikolla, etenkin mantereen pohjoisosissa; Suomessa sitä esiintyy lähinnä rannikon lounaisimmissa osissa ja Ahvenanmaalla. Pohjanlahdelta ja itäiseltä Suomenlahdelta laji puuttuu tyystin.
Päiväsaikaan tyrskyleväsiirat oleskelevat rakkolevien tai putkilokasvien päällä syöden niiden tuoretta solukkoa. Öisin ne liikkuvat rakkoleväkasvustosta toiseen, sekä syöden että etsien mahdollista pariutumiskumppania. Itse ne ovat tärkeää ravintoa muun muassa ahvenelle.
Lisääntyminen.
Tyrskyleväsiira tulee sukukypsäksi toukokuun loppuun mennessä, ja parittelu tapahtuu touko-kesäkuussa. Koiraat ruiskuttavat siittiönsä naaraan kahteen sukuaukkoon, minkä jälkeen naaras laskee hedelmöittyneet munat jalkojensa tyvessä olevaan alkiotaskuun. Parittelun jälkeen koiraat kuolevat. Tyrskyleväsiira on ovovivipaarinen, ja heinäkuussa naaras vapauttaa noin sata poikasta. Nuoruusvaiheet ovat muuten aikuisen kaltaisia, mutta viimeinen jalkapari puuttuu. Poikaset hakevat ravintonsa rannan rihmaleväkasvustoista syöden pääasiassa sieltä löytämiään pieniä piileviä ja siirtyvät elokuussa rihmalevävyöhykkeestä rakkolevävyöhykkeeseen. Hyvissä olosuhteissa leväsiirat voivat lisääntyä kahdestikin.
Punameriaurinko

Punameriaurinko ("Solaster endeca") on valtamerissä elävä meritähtilaji, jolla on 10–12 sädehaaraa ja jonka halkaisija voi olla yli 25 senttimetriä. Väritykseltään se on kellanpunainen tai violetti, ja sen pinnassa on lukuisia pienehköjä piikkejä. Elintavoiltaan punameriaurinko on peto ja syö muita piikkinahkaisia, kuten meritähtiä ja merisiilejä sekä lisäksi merivuokkoja ja nilviäisiä. Lisääntymisaika on maalis-huhtikuussa.
Maailmanlaajuisesti punameriauringon levinneisyysalue on laaja; lähimpänä Suomea sitä esiintyy Norjan rannikolla.
Gemma Bertagnolli

Gemma Bertagnolli (s. 20. heinäkuuta 1967 Bolzano) on italialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Bertagnolli aloitti uransa hyvin nuorena ja saavutti menestystä useissa kansallisissa sekä kansainvälisissä kilpailuissa, kuten AsLiCo-kilpailussa ja Francesc Viñas -kilpailussa (erikoispalkinto parhaasta W. A. Mozart -tulkinnasta). Hän nousi maineeseen yhtenä oman sukupolvensa ansioituneimmista barokin ja klassismin kausien ohjelmiston laulajista. Bertagnolli on esiintynyt muun muassa La Scalassa, Rossini-oopperafestivaalilla, Staatsoper Unter den Lindenissä, Salzburgin musiikkijuhlilla, Maggio Musicale Fiorentinossa, Baijerin osavaltionoopperassa, Théâtre des Champs-Élysées'ssä, Teatro Regio di Torinossa ja Teatro Comunale di Bolognassa. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Roberto Abbadon, Semjon Bytškovin, Daniele Gattin, Gianandrea Gavazzenin, Gianluigi Gelmettin, Fabio Luisin, Lorin Maazelin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Wolfgang Sawallischin, Simone Youngin ja Jonathan Webbin kanssa.
Bertagnolli on tulkinnut barokkiohjelmistoa myös periodisoittimin esiintyvien kokoonpanojen kanssa. Hän on tehnyt lisäksi tyylilajien rajat ylittänyttä yhteistyötä Ennio Morriconen ja Dulce Pontesin kanssa. Bertagnollin rooleihin oopperoissa ovat lukeutuneet Sophie ("Ruusuritari"), Amenaide ("Tancredi"), Pamina ("Taikahuilu"), Ismene ("Mitridate, re di Ponto") ja Susanna ("Figaron häät"). Hänen konserttiohjelmistoonsa ovat kuuluneet muiden muassa Gustav Mahlerin sinfoniat nro 2 ja 4 sekä teoksia Johann Sebastian Bachilta, Georg Friedrich Händeliltä, Giovanni Battista Pergolesilta ja Wolfgang Amadeus Mozartilta.
Bertagnolli on toiminut UNICEF-lähettiläänä.
Sara Mingardo

Sara Mingardo (s. 2. maaliskuuta 1961 Mestre, Venetsia) on italialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan altto.
Mingardo opiskeli tenori Franco Ghittin johdolla Benedetto Marcello -musiikkikonservatoriossa. Hän teki debyyttinsä vuonna 1987. Hän on esiintynyt muun muassa La Scalassa, Teatro La Fenicessä, Teatro Regio di Torinossa, Salzburgin musiikkijuhlilla, Lontoossa, Ranskassa ja Sveitsissä. Mingardon ohjelmisto on ollut huomattavan monipuolinen. Hänet tunnetaan muun muassa nimiroolista Georg Friedrich Händelin "Rinaldossa". Muu oopperaohjelmisto on vaihdellut muun muassa Claudio Monteverdistä Benjamin Britteniin sekä Vincenzo Bellinistä ja Gaetano Donizettistä Giacomo Pucciniin. Mingardo on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa, johon on kuulunut teoksia muiden muassa Johann Joseph Fuxilta, Ottorino Respighiltä, Händeliltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Gioacchino Rossinilta.
Mingardo teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1995. Hän on levyttänyt esimerkiksi Rinaldo Alessandrinin johdolla. Hän sai vuonna 2002 kaksi Grammy-palkintoa Hector Berlioz'n "Les Troyens"-levytyksestä, jonka oli tehnyt Colin Davisin johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Vuonna 2009 Mingardolle myönnettiin Italian kansallisen musiikkikriitikoiden liiton Franco Abbiati -palkinto.
Rinaldo Alessandrini

Rinaldo Alessandrini (s. 25. tammikuuta 1960 Rooma) on italialainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hänet tunnetaan italialaisen barokkioopperan ja -soitinohjelmiston innovatiivisena tulkitsijana.
Alessandrini aloitti pianonsoiton 14-vuotiaana ja löysi neljä vuotta myöhemmin cembalon, jota matkusti opiskelemaan Ton Koopmanin johdolla Amsterdamin Sweelinck-konservatorioon Alankomaihin. Hän alkoi soittaa myös urkuja ja teki niillä ensimmäisen levytyksensä. Se koostui Girolamo Frescobaldin "Fiori musicali" -kokoelman kappaleiden tulkinnoista. Tämän levytyksen Alessandrini teki Naïve Recordsille, jolla hän on muutenkin paljolti tehnyt levytysuraansa. Lisäksi hän on levyttänyt Arcanalle ja Opus 111:lle.
Alessandrini on johtanut Concerto Italiano -kokoonpanoa, jonka perusti vuonna 1984. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut Frescobaldin lisäksi musiikkia muiden muassa Alessandro Scarlattilta, Claudio Monteverdiltä, Francesco Cavallilta, Leonardo Vinciltä, Johann Sebastian Bachilta, Georg Friedrich Händeliltä ja Antonio Vivaldilta. Alessandrini on tulkinnut muun muassa Monteverdin oopperaa La Scalassa.
Alessandrini on Ordre des Arts et des Lettres'n "Chevalier".
Kirjoitettu tähtiin

Kirjoitettu tähtiin on Pihlajan esikoisalbumi, joka julkaistiin 23. lokakuuta 2020.
Lauri Viding

Lauri Kullervo Viding (10. elokuuta 1913 Viipuri – 20. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Vidingin vanhemmat olivat verhoilija Karl Johan Viding ja Emilia (Emma) Stubb. Vuorineuvos, ministeri Paavo A. Viding ja teollisuusneuvos Eino Viding olivat hänen veljiään. Lauri Vidingin puoliso vuodesta 1942 oli Kaarina Köri. Viding valmistui rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta vuonna 1940. Osallistuttuaan jatkosotaan, minkä aikana hän toimi myös Viipurin sotilashallintopiirin jälleenrakennusosastolla, Viding työskenteli useissa eri rakennusliikkeissä. Vuonna 1949 hänestä tuli helsinkiläisen Runkotyö-yhtiön teknillinen johtaja.
Oman rakennusliikkeen Viding perusti vuonna 1951. Yhtiö rakensi julkisia, teollisia ja liiketiloja Etelä- ja Kaakkois-Suomessa sekä asuinrakennuksia varsinkin pääkaupunkiseudulla. Herttoniemen kirkko, Järvenpään kirkko ja Käpylän kuntouttamislaitos ovat esimerkkejä yhtiön kohteista. Yritys toteutti myös useita kokonaisia alueita, esimerkiksi Helsingin Roihuvuoressa, Vartioharjussa ja Lehtisaaressa. Aluerakentamiseen liittyen Viding oli vuonna 1964 mukana perustamassa Rakennustuotanto Salpa -yhtiötä. Viding kehitti myös merkittävästi betonivalumuottien käyttöä rakentamisessa. 
Viding tunnettiin urheilu-, kuorolaulu- ja karjalaisen kultuurin harrastuksistaan. Hän oli perustamassa kolmea eri oppikoulua ja tuki lahjoituksin useita järjestöjä ja yhdistyksiä. Eläkkeelle Viding jäi vuonna 1974 ja myi rakennusyrityksensä vuonna 1981. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1966.
Viding

Viding on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Klaus Solanko

Klaus Solanko (19. lokakuuta 1935 Helsinki – 25. tammikuuta 2022 Kirkkonummi) oli suomalainen arkkitehti. Solanko valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1966.
Solanko asui varhaislapsuudessa Yhdysvalloissa jossa hänen isänsä oli töissä Suomen lähetystössä Washingtonissa. Hän opiskeli arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa ja sai opintonsa päätökseen 1966. Hän työskenteli jo opiskeluaikanaan pääkaupunkiseudulla useissa arkkitehtitoimistoissa ja ollessaan Terttu ja Heikki Suvitien toimiston palveluksessa hän oli vuodesta 1965 lähtien ollut suunnittelemassa ja toteuttamassa projekteja Pohjois-Karjalaan. Solanko muutti perheensä kanssa 1975 Joensuuhun josta oli saanut kaupunginarkkitehdin viran.
Solanko muutti 2007 viettämään eläkepäiviään vaimonsa Liisan kanssa Kirkkonummelle, koska heidän tyttärensä asui siellä.
Herman Hagman

Herman Almus Hagman (3. heinäkuuta 1855 Ilmajoki – 1. tammikuuta 1934 Kangasala) oli suomalainen valtioneuvos ja rautatiehallituksen liikennejohtaja.
Hagmanin vanhemmat olivat pitäjänkirjuri, valtiopäivämies Karl Henrik Hagman ja Hedvig Gustava Borgeman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1872.
Hagman oli rautatielaitoksen palveluksessa eri tehtävissä muun muassa kontrollikonttorin esimiehenä. Hagman oli rautatiehallituksen liikennejohtajana 1910–1915. Hän sai valtioneuvoksen arvon vuonna 1916. Vuodesta 1931 lähtien Hagman asui Kangasalla. Hagman kirjoitti muistelmateoksen "Georg Strömberg ja muita Suomen rautatieläisiä" (Otava 1922). Kirja sisälsi henkilökuvaukset Suomen rautateiden ensimmäisestä pääjohtajasta Georg Strömbergistä ja noin viidestäkymmenestä muusta Suomen rautatielaitoksen uranuurtajasta.
Herman Hagman oli naimisissa vuodesta 1891 Elisabeth Katharina Mendelsohnin kanssa.
Romano Battisti

Romano Battisti (s. 21. elokuuta 1986 Priverno) on italialainen kilpasoutaja ja -purjehtija. Hän saavutti parhaat soutumenestyksensä pariairokaksikossa: olympiahopeaa, kaksi MM-mitalia ja Euroopan-mestaruus.
Battisti osallistui kaksiin olympialaisiin. Lontoossa 2012 hän saavutti pariairokaksikossa Alessio Sartorin kanssa hopeaa 1,13 sekuntia Uuden-Seelannin parille hävinneenä. Rio de Janeirossa 2016 hän sijoittui Francesco Fossin parina neljänneksi.
Battisti osallistui aikuisten maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 2009, jolloin hän sijoittui kahdeksikossa kuudenneksi. Chungjussa 2013 hän saavutti Francesco Fossin kanssa pariairokaksikossa pronssia. Seuraavana vuonna Amsterdamin MM-kilpailuissa sama pari saavutti hopeaa. Aiguebeletten MM-kilpailuissa 2015 Battisti sijoittui Giacomo Gentilin kanssa kymmenenneksi. Myöskään vuonna 2017 pariaironelosessa ja vuonna 2018 pariairokaksikossa ei tullut menestystä.
Battisti saavutti Euroopan-mestaruuskilpailuissa neljä mitalia. Vuonna 2008 hän saavutti nelosessa ja vuonna 2012 pariairokaksikossa hopeaa. Sevillan EM-kilpailuissa 2013 Battisti ja Fossi voittivat pariairokaksikossa kultaa. Vuonna 2017 Battisti saavutti pariaironelosessa pronssia.
Battisti kilpaili vuonna 2021 purjehtijana Italian "Luna Rossa" -veneessä, joka Prada Cupin voittajana selviytyi America’s Cupiin. Siinä se hävisi Uuden-Seelannin venekunnalle.
Daniela Barcellona

Daniela Barcellona (s. 28. maaliskuuta 1969 Trieste) on italialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Barcellona opiskeli pianonsoittoa konservatoriossa Triestessä, mutta siirtyi oopperan pariin opettajanaan kapellimestari Alessandro Vitiello. Vitiello oli hänen ainoa lauluopettajansa. Barcellona meni opettajansa kanssa naimisiin vuonna 1998.
Barcellona teki debyyttinsä vuonna 1993 "La tragédie de Carmenissa", joka on ohjaaja Peter Brookin versio Georges Bizet'n oopperasta "Carmen". Barcellonan useimmat muut varhaiset roolit kuitenkin olivat italiankielisissä oopperoissa, kuten Gioacchino Rossinin "Tuhkimon" ("La Cenerentola") nimiroolissa Genovassa vuonna 1997. Barcellona on erikoistunut bel canto -ohjelmistoon ja etenkin Rossinin oopperoiden "travesti"- eli housurooleihin. Hän teki ensimmäisen merkittävän "travesti"-esiintymisensä Rossinin "Tancredin" nimiroolissa Pesaron Rossini-oopperafestivaalilla vuonna 1998. Hän on esiintynyt myös muun muassa La Scalassa, Metropolitan-oopperassa, Salzburgin musiikkijuhlilla ja Royal Opera Housessa.
Barcellona on 2000-luvulla laajentanut ohjelmistoaan kattamaan muun muassa Hector Berlioz'n oopperan "Les troyens", Giuseppe Verdin tuotantoa, verismin ohjelmistoa ja barokkikauden oopperoita. Hän on tehnyt barokkiteosten historiallisia tulkintoja eli periodiesityksiä muiden muassa Fabio Biondin ja Ottavio Dantonen johdolla.
Barcellona on tehnyt myös konserttiesiintymisiä sellaisten kapellimestareiden kuin Riccardo Chaillyn, Riccardo Mutin ja Gianandrea Nosedan johdolla. Konserttiohjelmistoon kuuluneita teoksia ovat olleet muiden muassa "Missa solemnis" (Ludwig van Beethoven), "Stabat Mater" (Rossini), "Requiem" (Verdi) ja Gustav Mahlerin sinfonia nro 2.
Nana Coupeau

Anna ”Nana” Coupeau on ranskalaisen kirjailija Émile Zolan vuonna 1880 julkaistun "Nana"-romaanin nimihahmo.
Hahmo.
Nana esiintyy ensimmäisen kerran Zolan kirjassa "Ansa" ("L’Assommoir)," kirjan lopussa hän on aloittamassa elämäänsä prostituoituna paetakseen Pariisin slummeja.
1915 Çanakkalen silta

1915 Çanakkalen silta () on riippusilta Çanakkalen maakunnassa Luoteis-Turkissa. Silta ylittää Dardanellien salmen noin 10 km etelään Marmaranmerestä. Presidentti Recep Tayyip Erdoğan avasi sillan virallisesti 18. maaliskuuta 2022 noin viiden vuoden rakentamisen jälkeen. Virallisessa turkkilaisessa nimessä vuosi "1915" kunnioittaa tärkeää ottomaanien merivoimien voittoa brittejä ja ranskalaisia vastaan ensimmäisen maailmansodan aikana.
Silta on maailman pisin riippusilta (4 608 metriä), jonka pääjänneväli on 2 023 metriä, mikä ylittää Japanin Akashi-kaikyōn sillan 32 metrillä.
Agostino Abbagnale

Agostino Abbagnale (s. 25. elokuuta 1966 Pompei) on italialainen kilpasoutaja. Hän voitti kolme olympiakultaa ja kaksi maailmanmestaruutta.
Abbagnale osallistui kolmiin olympialaisiin ja voitti jokaisessa kultaa. Soulissa 1988 hän souti pariaironelosessa Piero Polin, Gianluca Farinan ja Davide Tizzanon kanssa, ja he voittivat hopealle sijoittuneen Norjan 1,71 sekunnilla. Atlantassa 1996 Abbagnale ja Tizzano voittivat kultaa pariairokaksikossa 1,44 sekunnin erolla Norjaan. Sydneyssä 2000 pariaironelosen kultamitalimiehistöön kuuluivat Abbagnalen lisäksi Alessio Sartori, Rossano Galtarossa ja Simone Raineri; eroa Alankomaiden venekuntaan tuli 2,35 sekuntia.
Abbagnale kilpaili maailmanmestaruuskilpailuissa ensimmäisen kerran Hazewinkelissa 1985 ja saavutti tuolloin kahdeksikossa hopeaa. Aiguebelettessa 1997 ja Kölnissä 1998 hän voitti pariaironelosessa kultaa. Sevillassa 2002 hän saavutti pariairokaksikossa hopeaa.
Agostino Abbagnalen isoveljet Giuseppe ja Carmine ovat soudun kaksinkertaisia olympiavoittajia.
Kake 40 v.

Kake 40 v. on Anssi Mänttärin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen televisioelokuva, joka ensiesitettiin 11. huhtikuuta 1994 Yle TV1:n "Kotikatsomo"-ohjelmapaikalla.
Elokuvassa esimiehenä toimiva Kake viettää 40-vuotisjuhliaan ravintolassa, jonne saapuvat vain ne, joiden on pakko.
Aarne Tirkkonen

Aarne Tirkkonen (3. marraskuuta 1904 Helsinki – 25. maaliskuuta 1932 Turku) oli suomalainen viulutaiteilija ja konserttimestari.
Tirkkonen antoi konsertteja hyvällä menestyksellä Helsingissä ja muualla Suomessa. Vuonna 1928 hänet kiinnitettiin Turun kaupunginorkesteriin konserttimestariksi. 
Tirkkonen teki itsemurhan hyppäämällä Turussa alas viidennen kerroksen ikkunasta maaliskuun lopulla 1932. Hän oli ollut sairaalassa hoidettavana hermotaudin vuoksi ja pääsi sitten kotiinsa, jossa sairaanhoitaja hoiti häntä. Tirkkonen juoksi kylpyhuoneesta huoneistonsa pihanpuoleisen ikkunan luokse särkien sen ja yritti hypätä alas ikkunasta. Sairaanhoitaja ehti estää aikeen, mutta kun hän sitoi Tirkkosen käteen tulleita verta vuotavia haavoja, Tirkkonen pääsi riistäytymään irti ja hyppäsi ikkunasta alas. Hän kuoli sairaalaan vietäessä.
Labyrintti – Tappava lääke

Labyrintti – Tappava lääke () on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut Wes Ballin ohjaama yhdysvaltalainen toimintatrilleri. Elokuva perustuu James Dashnerin vuonna 2011 julkaistuun romaaniin "Maze Runner III – Tappava lääke". Elokuvan pääosissa ovat Dylan O’Brien, Kaya Scodelario ja Thomas Sangster.
Elokuva on päätösosa elokuvatrilogialle, jonka aiemmat osat ovat vuonna 2014 julkaistu elokuva "Labyrintti" ja vuonna 2015 julkaistu "Labyrintti – Aavikkokokeet".
Aiheesta muualla.
The Mix-Up

The Mix-Up on Beastie Boysin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. kesäkuuta 2007.
Eder Gama

Eder de Gama (s. 20. elokuuta 1982 Ribeirao Pires, São Paulo) on brasilialainen karateka ja vapaaottelija. Hän voitti Kyokushinin Etelä-Amerikan mestaruuden ja on kolminkertainen Brasilian mestari.
Karateura.
Gama sijoittui 2001 Brasilian Openissa kuudenneksi.
Hän onnistui parantamaan sijoitustaan Brasilian Openissa 2005, kun hän otteli pronssimitalista Roberto E. Melloa vastaan. Gama kuitenkin hävisi mitalikamppailun. Joulukuussa hän sijoittui viidenneksi Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa Brasiliassa.
Gama onnistui saavuttamaan ensimmäisen mitalinsa Brasilian Openissa 2008 voitettuaan pronssiottelussa Fábio Furlanin. Seuraavana vuonna Gama onnistui etenemään loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Anderson Rosalle.
Seuraavan kerran Gama eteni kymmenen joukkoon Brasilian Openissa 2012, kun hän sijoittui kuudenneksi.
Gama saavutti 2014 ensimmäisen Brasilian mestaruuden voitettuaan loppuottelussa hallitsevan mestarin Dioga Silvan.
Huhtikuussa 2015 Gama saavutti Etelä-Amerikan mestaruuden Argentiinassa voitettuaan loppuottelussa maanmiehensä Diogo Silvan.
Gama saavutti 2017 hopeaa Brasilian Openissa hävittyään loppuottelun Daniel Pereiralle.
Gama saavutti uransa toisen Brasilian mestaruuden 2018 voitettuaan loppuottelussa Alan Menezesin. Lokakuussa hän sijoittui toista kertaa viidenneksi Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa Chilessä.
Hän saavutti kolmannen Brasilian mestaruuden 2021 voitettuaan loppuottelussa Jorge Carvalhon.
Vapaaottelu.
Gama aloitti vapaaottelun kotimaassaan Brasiliassa elokuussa 2008. Hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Hercio de Souzalle takakuristuksella.
Rossano Galtarossa

Rossano Galtarossa (s. 6. heinäkuuta 1972 Padova) on italialainen kilpasoutaja. Hän on olympiavoittaja ja nelinkertainen maailmanmestari.
Galtarossa osallistui viisiin olympialaisiin ja saavutti niissä neljä mitalia. Barcelonassa 1992 hän saavutti pariaironelosessa pronssia. Atlantassa 1996 hän sijoittui samassa luokassa neljänneksi. Sydneyssä 2000 hän voitti pariaironelosessa kultaa Agostino Abbagnalen, Alessio Sartorin ja Simone Rainerin kanssa; eroa hopealle sijoittuneeseen Alankomaiden venekuntaan tuli 2,35 sekuntia. Ateenassa 2004 Galtarossa saavutti pariairokaksikossa pronssia ja Pekingissä 2008 pariaironelosessa hopeaa.
Galtarossa saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa yksikössä hopeaa vuonna 1989 ja voitti pariairokaksikossa kultaa vuonna 1990. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa hän kilpaili 12 kertaa vuosina 1991–2011. Hän voitti pariaironelosessa neljä peräkkäistä maailmanmestaruutta Indianapolisissa 1994, Tampereella 1995, Aiguebelettessa 1997 ja Kölnissä 1998. Lisäksi hän saavutti pariairokaksikossa yhden MM-hopean ja yhden MM-pronssin sekä pariaironelosessa kaksi MM-pronssia.
Simone Raineri

Simone Raineri (s. 7. helmikuuta 1977 Bozzolo) on italialainen kilpasoutaja. Hänellä on pariaironelosesta yksi olympiakulta ja yksi olympiahopea sekä kolme MM-mitalia.
Raineri osallistui neljiin olympialaisiin. Sydneyssä 2000 hän voitti pariaironelosessa kultaa Agostino Abbagnalen, Alessio Sartorin ja Rossano Galtarossan kanssa; eroa hopealle sijoittuneeseen Alankomaiden venekuntaan tuli 2,35 sekuntia. Ateenassa 2004 hän sijoittui pariaironelosessa kymmenenneksi. Pekingissä 2008 hän saavutti pariaironelosessa hopeaa 2,24 sekuntia Puolalle hävinneenä. Lontoossa 2012 hän sijoittui pariaironelosessa 11:nneksi. 
Raineri saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa pariaironelosessa hopeaa vuonna 1994 ja voitti samassa luokassa kultaa vuonna 1995. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa hän kilpaili 12 kertaa vuosina 1998–2014. Hän saavutti pariaironelosessa pronssia Luzernissa 2001 ja Sevillassa 2002 sekä hopeaa Karapirolla 2010.
Les Rougon-Macquart

Les Rougon-Macquart on kollektiivinen otsikko kirjailija Émile Zolan kirjoittamalle romaanisarjalle. Sarja koostuu 20 romaanista. 
Kirjat seuraavat kunnioitettavien Rougonien ja alaluokkaisten Macquartien perheiden elämää viiden sukupolven ajan Ranskan toisen keisarikunnassa (1852 -1870). Zola aloitti kirjallisen hankkeensa tarkoituksenaan aikansa Ranskan sosiaalisia, poliittisia ja moraalisia mullistuksia. 
Sarja alkaa vuonna 1871 julkaistulla "La Fortune des Rougon" kirjalla ja päättyy vuonna 1893 julkaistulla Le Docteur Pascal teoksella. 
Les Rougon-Macquart-romaanisarja on yksi merkittävimmistä naturalistisista teoksista.
Zolan naturalistisen tuotannon taustalla on Hippolyte Tainen esittämä miljööteoria, joka korostaa ympäristön ja perimän vaikutusta ihmiseen. Zola pyrki kokeellisen romaanin metodin kautta tarkastelemaan ihmisiä objektiivisesti tietyssä ympäristössä tiettynä ajankohtana.
Rusalka Dnistrovaja

Rusalka Dnistrovaja ('Dnestrin nymfi'), alaotsikko "Ruthenische Volks-Lieder", oli ensimmäinen ukrainalainen kirjallinen kalenteri. Se julkaistiin Galitsiassa.
Kalenterin kokosivat Ruteenikolmikon jäsenet Markijan Šaškevytš, Jakiv Holovatskyi ja Ivan Vahylevytš. Se painettiin 1836 Unkarin Budassa uudistetulla, hraždanka-kirjaimistolla tuhannen kappaleen painoksena. Kalenterissa on eri puolilta Galitsiaa kerättyjä kansalauluja ja kolmikon omia runoja ja proosaa sekä serbialaisten kansanrunojen käännöksiä ja katkelmia Václav Hankan "Králové Dvůr -käsikirjoituksesta". Lisäksi mukana on keskiaikaista lyriikkaa ja sankarirunoutta, Holovatskyin kommentti Lvivin Pyhän Vasilin luostarin kirjaston slaavilaisista käsikirjoituksista sekä Šaškevytšin katsaus vuonna 1835 ilmestyneestä Josyp Lozynskyn teoksesta "Ruskoje wesile", joka käsittelee ukrainalaisia häätapoja.
Šaškevytš tähdentää alkusanoissa ukrainan kansankielen, suullisen kansarunouden ja -proosan kauneutta. Mukana on luettelo tärkeimmästä Venäjän vallan aikaisesta kirjallisuudesta ja kansanrunoudesta. Poliisi takavarikoi Lvivissä kalenterin alkuperäisestä tuhannen kappaleen painoksesta 800, ja Galitsiassa julkaisun levittämisen kielsi paikallinen sensori Venedykt Levytsky, syynä kieli ja ortografia. Levityskielto ei koskenut Itävallan keisarikunnan muita osia, ja kielto kumottiin 1848. Myhailo Pavlyk on kuitenkin esittänyt, että sensuuritoimellaan Levytsky suojeli kolmikkoa vankeustuomiolta. Julkaisulla oli kuitenkin merkittävä vaikutus Länsi-Ukrainassa kansallisen tietoisuuden ja kirjallisuuden heräämiseen. Kalenteri julkaistiin uudestaan Ternopilissä 1910 ja myöhemmin faksimilepainoksina Kiovassa 1950 ja 1972 sekä Yhdysvalloissa Philadelphiassa 1961.
Gian Nicola Berti

Gian Nicola Berti (s. 9. elokuuta 1960) on sanmarinolainen poliitikko ja entinen haulikkoampuja. Hän toimi San Marinon kapteenivaltionhoitajana huhtikuusta lokakuuhun vuonna 2016. Hän edusti Me sanmarinolaiset -puoluetta. Hän oli aikaisemmin toiminut San Marinon suur- ja yleisneuvoston jäsenenä vuonna 2008. Koulutukseltaan hän on juristi. 
Berti osallistui vuoden 1988 Soulin olympialaisiin, joissa hän kilpaili trap-ammunnassa sijoittuen jaetulle 33. sijalle. Hänen poikansa Gian Marco on myös kilpaillut olympialaisissa, joista paras tulos oli hopeamitali vuoden 2020 Tokion olympialaisten trap-ammunnan sekajoukkuekilpailusta.
Habiturientti

Habiturientti on Adi L Haslan debyyttialbumi, joka julkaistiin 14. elokuuta 2015.
Pieni punainen kana

Pieni punainen kana on Adi L Haslan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2017.
Cnidoscolus quercifolius

Cnidoscolus quercifolius on tyräkkikasvien (Euphorbiaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta pensas tai puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan kahdeksan metriä korkeaksi. Alimmat oksat kasvavat usein jo rungon tyveltä ja runko voi kasvaa 20–35 cm paksuksi. Lajin lehdissä on piikkimäisiä karvoja.
"Cnidoscolus quercifolius" kasvaa kuivien alueiden metsissä, mäenrinteillä sekä jokien lähellä suosien syvämultaisia, kosteita ja ravinteikkaita kasvupaikkoja. Laji pärjää kuitenkin monenlaisella maaperällä. Lajia tavataan luonnossa Etelä-Amerikassa Brasilian itä- ja koillisosissa.
"Cnidoscolus quercifolius" -lajin siemenistä on valmistettu elintarvikekäyttöön sopivaa öljyä. Lajia on myös kaadettu paikallisesti puutavaraksi, joskaan sen puuaines ei ole erityisen kestävää tai laadukasta, joten sitä on käytetty vain laatikoihin sekä muihin vastaaviin kohteisiin. Puuta on käytetty myös polttopuuna sekä puuhiilen valmistukseen. Lisäksi lajia on istutettu yhtenä ensimmäisistä puulajeista uudelleen metsitettäville alueille.
Egica

Egica (k. 702 Toledo) oli visigoottien kuningas vuosina 687–702. Egica meni naimisiin edeltäjänsä kuningas Erwigin tyttären Cixilon kanssa, ja Erwig nimesi Egican seuraajakseen. Tämä lienee ollut Erwigin tapa varmistaa oma vallassaolonsa, sillä Egica lukeutui Erwigin vastustajiin. Erwigin kuoltua vuonna 687 Egica nousi visigoottien kuninkaaksi. Heti valtaannousunsa jälkeen Egica pakotti Erwigin leskikuningatar Liubigotonan vetäytymään luostariin.
Egican kuninkuuden aikana oli useita ylimystön kapinoita, jotka kaikki kuningas kukisti ja rankaisi kapinoijia ankarasti. Alfonson kronikan mukaan Egica hallitsi ensin yksin kymmenen vuotta ja sen jälkeen viisi vuotta yhdessä poikansa Witizan kanssa. Egica kuoli luonnollisen kuoleman Toledossa vuonna 702.
8. päivä (albumi)

8. Päivä on Adi L Haslan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. toukokuuta 2020.
Rästäsmäki

Rästäsmäki on asuinalue Varsinais-Suomessa Nousiaisten kunnassa. Siellä sijaitsee pururata ja Mikko Rantasen frisbeegolfrata. Rästäsmäki sijaitsee noin kilometrin päässä Nousiaisten keskustasta.
Ensimmäiset maininnat Rästäsmäestä löytyvät 1800-luvulta liittyen Moision kylään.
Hauke

Hauke on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi: