tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
FirstEnergy Stadium

FirstEnergy Stadium on amerikkalaisen jalkapallon stadion Clevelandin kaupungissa. Stadionin pääkäyttäjä on NFL-seura Cleveland Browns.
Stadionin rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1997. Rakennuspäätöksen takana on päätös, jonka mukaan että Cleveland sai uuden laajennusjoukkueen vuonna 1999. Ensimmäinen ottelu stadionilla pelattiin 12. syyskuuta 1999, kun Browns kohtasi Pittsburgh Steelersin. Stadion tunnettiin aluksi nimellä Cleveland Browns Stadium, mutta stadion nimettiin nykyiseksi FirstEnergy Stadiumiksi tammikuussa 2013. Se on nimetty ohiolaisen sähköyhtiön FirstEnergyn mukaan. Vuosina 2014 ja 2015 stadionia remontoitiin, minkä jälkeen stadionin yleisökapasiteetti laski noin 67 tuhanteen entisestä 73 200:sta. Vuodesta 2017 lähtien stadionille on mahtunut 67 895 euroa.
Balazé

Balazé () on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 6 kilometriä Vitrén kaupungista pohjoiseen.
Kaupungin linna "Château du Châtelet" on alkujaan rakennettu 1200-luvulla. 1600-luvulla linna tuli Hay-suvun omistukseen. Suvun päämies sai markiisin arvonimen, ja jolla oli lupa jakaa oikeutta sekä verotusoikeus. Tämä oikeus loppui Ranskan suureen vallankumoukseen vuonna 1789. Nykyisen muotonsa linna on saanut 1800-luvulla, ja se on yhä Hay-suvun omistuksessa.
Johann Adam Hiller

Johann Adam Hiller (25. joulukuuta 1728 Wendisch-Ossig – 16. kesäkuuta 1804 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkikirjailija. Häntä pidetään puhuttua dialogia ja populaaria laulua yhdistelevän singspiel-genren luojana.
Hiller opiskeli Dresdenissä ja oppi hallitsemaan monien instrumenttien soiton sekä laulun ennen kuin muutti Leipzigiin opiskellakseen lyhyesti oikeustiedettä. Hilleristä tuli aktiivinen toimija Leipzigin musiikkielämässä: hän muun muassa työskenteli vuosina 1781–1785 Gewandhausin konserttien kapellimestarina ja perusti laulukoulun. Hänellä oli myös lyhytaikainen virka Kuurinmaan herttuan hovissa, ja hän lähti tämän jälkeen Breslauhun, josta palasi Leipzigiin. Leipzigissa Hiller toimi vuosina 1789–1800 Thomaskirchen kanttorina (tuomaskanttori). Hillerin säveltämien singspielien joukossa ovat "Die Liebe auf dem Lande" (1768) ja "Die Jagd" (1770). Hän sävelsi myös lauluja ja kirkkomusiikkia. Muuhun musiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi instrumentaaliteoksia. Lisäksi Hiller tuli tunnetuksi musiikkiaiheisella tutkimuskirjallisuudellaan.
Huomattavan suosion näyttämömusiikillaan saavuttanut Hiller sai melodioihinsa vaikutteita Johann Adolf Hasselta, jonka työhön hän oli tutustunut Dresdenissä.
Abdulrahman Akkad

Abdulrahman Akkad (s. 17. toukokuuta 1998 Aleppo) on syyrialaissyntyinen bloggaaja ja ihmisoikeusaktivisti, joka asuu nykyisin Berliinissä.
Elämäkerta.
Akkad syntyi vuonna 1998 Aleppon kaupungissa Pohjois-Syyriassa muslimivanhemmille. Hänen perheensä on polveutunut sefardilaisista juutalaisista, jotka joutuivat lähtemään Espanjasta ja Portugalista vuonna 1492 ja muuttivat Syyriaan. Akkadilla on kolme veljeä ja sisko.
Syyrian sisällissodan seurauksena Akkad ja hänen perheensä joutuivat lähtemään Syyriasta heinäkuussa 2013, kun he joutuivat Syyrian hallinnon vainoamiksi ja etsimiksi.
Homoseksuaalisuudesta kertominen.
Vuonna 2017, ennen kuin Akkad oli kertonut julkisesti olevansa homoseksuaali, hän suostui menemään kihloihin sukulaistytön kanssa, koska hänen perheensä oli painostanut häntä. Hänen äitinsä kertoi hänelle, että hänen seksuaalinen suuntautumisensa muuttuisi avioliiton jälkeen. Muutaman kuukauden kuluessa asia muuttui vakavaksi ja häät pidettiin Istanbulissa. Akkad yritti peruuttaa ja siirtää hääseremoniaa, mutta epäonnistui. Lopulta Akkad päätti julkaista live-videon Facebookissa, jossa hän ilmoitti seksuaalisesta suuntautumisestaan. Video oli suunnattu vain hänen perheelleen, mutta video talletettiin ja julkaistiin monilla arabisivuilla ja -ryhmissä. Video keräsi satoja tuhansia katselukertoja viikossa.
24. heinäkuuta 2020 Akkad jakoi kuvan perheestään. Hän ilmoitti virallisesti perheen hyväksyvänsä hänen seksuaalisen suuntautumisensa, ja että he rakastavat häntä ehdoitta, julistaen myös voiton tottumuksista, perinteistä ja yhteiskunnasta. Tätä kuvaa pidetään myös ensimmäisenä kuvana, jossa arabi-perhe hyväksyy julkisesti homoseksuaalisen poikansa seksuaalisen suuntautumisen.
Aktivismi Saksassa.
Myöhempinä vuosina Akkad on antanut useita haastatteluja useille tiedotusvälineille, pääasiassa saksalaisille ja arabialaisille, kokemuksistaan ja poliittisista mielipiteistään, erityisesti homoseksuaalisuuden tilanteesta ja HLBT-oikeuksista Lähi-idässä. Akkad antoi ensimmäisen haastattelunsa kuuluisalle saksalaiselle sanomalehti "Bildille" Saksassa ja sanoi, ettei halua jäädä Saksaan saamiensa uhkausten vuoksi.
Akkad työskenteli Saksan ateististen pakolaisjärjestöjen kanssa ja auttoi monia pakolaisia. Hän esiintyi heidän kanssaan vuonna 2019 Kölnin Pridessä pukeutuneenaan kasvohuntuun eli niqabiin, ja tuki naisia, jotka joutuivat käyttämään kasvohuntua Saudi-Arabiassa ja Lähi-idässä.
Akkad julkaisi videon, jossa hänellä oli HLBT-lippu yllään saksalaisen moskeijan edessä vuonna 2020. Hän esitti solidaarisuutta homoseksuaaleille Lähi-idässä ja muslimimaissa, joissa homoseksuaalisuus on laitonta ja rangaistaan kuolemalla.
Fumio Kishida

Fumio Kishida (, s. 29. heinäkuuta 1957 Shibuya, Tokio, Japani) on japanilainen poliitikko. Hän oli Japanin pääministeri 4. lokakuuta 2021 alkaen aina eroonsa 1. lokakuuta 2024 saakka. Hän oli Japanin sadas pääministeri. Kishida kuuluu Japanin liberaalidemokraattiseen puolueeseen.
Tausta ja yksityiselämä.
Myös Kishidan muu perhe on ollut mukana politiikassa; sekä hänen isänsä että isoisänsä ovat olleet edustajina maan alahuoneessa.
Kishida on opiskellut lakia Wasedan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1982.
Vuonna 1988 Kishida meni naimisiin Yuko Kishidan kanssa. Kishidan appi oli vaikutusvaltainen Hiroshiman kiinteistömaailmassa, ja pariskunnan avioliitto oli pitkälti järjestetty. Kishidan pariskunnalla on kolme poikaa.
Kishida on "Demon Slayer" -mangan harrastaja. Hän lupasi myös tukea mangan ja animen tuotantoa Japanissa pääministeriksi noustuaan.
Poliittinen ura.
Kishida valittiin parlamentin alahuoneen edustajaksi ensimmäisen kerran vuonna 1996. Hän on alusta asti edustanut Hiroshiman kaupungin 1. vaalipiiriä.
Kishida toimi 2012–2017 Japanin ulkoministerinä ja on toisen maailmansodan jälkeisen Japanin pisimpään virassa toiminut ulkoministeri.
Kun Yoshihide Suga ilmoitti luopuvansa pääministerin tehtävästä, Kishidaa pidettiin varteenotettavana ehdokkaana, jolla olisi realistiset mahdollisuudet tulla valituksi. Kishida voitti puolueensa puheenjohtajavaalit ja aloitti pääministerinä 4. lokakuuta 2021.
Joulukuussa 2023 Kishidan liberaalidemokraattista puoluetta koetteli korruptioskandaali, jossa useita sen jäseniä syytettiin varankeräyksistä, joiden tuotot jäivät puolueen virallisten asiakirjojen ulkopuolelle. Skandaali, sekä nousevat elinkustannukset ja muut huolet maan taloudesta söivät puolueen kannatusta. Elokuussa 2024 Kishida ilmoitti, että hän ei hae jatkokautta puolueen johdossa. Hänen seuraajakseen puolueen puheenjohtajaksi, ja sitä kautta pääministeriksi, valittiin Shigeru Ishiba, joka astui virkaan 1. lokakuuta 2024.
Salamurhayritys.
Huhtikuussa 2023 Kishida joutui salamurhayrityksen kohteeksi, kun häntä kohti heitettiin putkipommi. Kishida oli kampanjoimassa Wakayaman prefektuurissa. Vaikka salamurha epäonnistui, se palautti japanilaisten mieleen vuonna 2022 tapahtuneen Shinzō Aben murhan. Tapauksen johdosta pidätettiin 24-vuotias Ryūji Kimura, joka oli aikaisemmin yrittänyt haastaa oikeusteitse Japanin parlamenttivaaleissa sovellettavat vähimmäisikä- ja panttimaksuvaatimukset.
Poliittisia näkemyksiä.
Kishida, jonka perhe on kotoisin Hiroshimasta, vastustaa jyrkästi ydinaseita. Vuonna 2016 hän järjesti Yhdysvaltain silloiselle presidentille Barack Obamalle virallisen vierailun Hiroshimaan. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun istuva Yhdysvaltain presidentti vierailee kaupungissa. Kishida ilmaisi huolensa ydinaseista Venäjän hyökättyä Ukrainaan.
Monien puoluetovereidensa tavoin Kishida on äärikansallismielisen Nippon Kaigi -järjestön jäsen.
Lumo One

Lumo One on 120 metriä korkea tornitalo Helsingin Kalasatamassa. Se valmistui vuonna 2022 osaksi Redi-kokonaisuutta kolmantena tornitalona Majakan (2019) ja Loiston (2021) jälkeen. Rakennustyöt alkoivat keväällä 2020, ja rakennus valmistui kahdessa osassa heinä–elokuussa 2022. Ensimmäiseen kolmeentoista kerrokseen asukkaat pääsivät muuttamaan kesäkuussa 2022.
Lumo Onessa on 31 kerrosta ja yhteensä 291 Kojamon Lumo-vuokra-asuntoa. Asuntojen koot vaihtelevat 22 neliöstä 76 neliöön, ja jokaiseen asuntoon kuuluu viherhuone. Asuntojen vuokraaminen aloitettiin 3. tammikuuta 2022. Lumo Onea on kutsuttu ”Suomen ensimmäiseksi vuokrapilvenpiirtäjäksi”. 
Alun perin tornitaloon oli tarkoitus tulla omistusasuntoja, ja rakennus tunnettiin aikaisemmin nimellä Kompassi.
Washington Place

Washington Place on Honolulussa, Havaijilla sijaitseva palatsi, joka on toiminut sekä kuninkaallisena residenssinä sekä nykyisin myös osavaltion kuvernöörin virka-asuntona.
Asunnon rakennutti kapteeni John Dominis omaksi asunnokseen. Arkkitehtinä toimi Isaac Hart ja se noudattaa uuskreikkalaista tyyliä. Valmistuessaan vuonna 1847 rakennus oli yksi Honolulun suurimmista ja hallitsi paikallista kaupunkikuvaa.
John Dominis kuitenkin katosi merimatkallaan Kiinaan vuonna 1846, minkä johdosta hänen vaimonsa alkoi vuokrata yhtä rakennuksen huonetta lisätulojen toivossa. Yksi vuokralaisista oli Anthony Ten Eyck, joka perusti sinne Yhdysvaltain edustuston. Eyck alkoi kutsua asuntoaan nimellä Washington Place, ja nimi on säilynyt tähän päivään.
Washington Placen ehkä tunnetuin asukas lienee Havaijin viimeinen kuningatar Lili'uokalani, joka muutti taloon vuonna 1862 yhdessä miehensä John Owen Dominisin kanssa. John Owen oli talon rakennuttaneen John Dominisin poika. Asunto säilyi hänen kotinaan myös vallankaappauksen jälkeen, ja kuningatar kuoli vuonna 1917.
Havaijin territorion hallitus osti rakennuksen Lili‘uokalanin kuolinpesältä vuonna 1921. Kuvernööri Charles McCarthy oli vuokrannut sitä yksityishenkilönä vuodesta 1918 lähtien ja oli ensimmäinen kuvernööri, joka asui Washington Placessa. McCarthyn tytär Margaret meni naimisiin talossa vuonna 1919.
Vuonna 2002 samalle tontille rakennettiin uudet tilat, jotka ovat siitä lähtien toimineet kuvernöörin virka-asuntona itse Washington Placen sijasta. Vuonna 2007 Washington Place osoitettiin kansallishistorialliseksi maamerkiksi.
Linguasphere

Linguasphere on kielten luokittelujärjestelmä. Sen on kehittänyt Linguasphere Observatory. Järjestelmässä on koodi jokaiselle maailman kielelle. Koodi koostuu kolmesta osasta. Ensimmäinen osa on "Linguasphere-avain", joka on kaksi numeroa tarkoittaen kielten puhumisvyöhykettä ja kielikuntaa, codice_1:sta codice_2:ään. Toinen osa on "Linguasphere-ketju", joka on kolme isoa kirjainta tarkoittaen tiettyjä kieliä tai kieliryhmiä codice_3:sta codice_4:ään. Kolmas osa on "Linguasphere-yksikkö", joka on kolme pientä kirjainta codice_5:sta codice_6:ään tarkoittaen yksittäisen kielen murteita tai variantteja. 
Esimerkkejä.
Suomen kielen Linguasphere-koodi:
Floydin piirikunta

Floydin piirikunta () -nimisiä piirikuntia on Yhdysvalloissa 6:
Lennart Åberg

Lennart Åberg (26. helmikuuta 1942 Helsingborg – 30. syyskuuta 2021) oli ruotsalainen jazzmuusikko ja säveltäjä. Hän perusti vuonna 1972 ruotsalaisen jazzfuusioyhtyeen Rena Raman. Hän opetti jazzhistoriaa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän oli 1980-luvulla säveltäjä George Russellin yhtyeen jäsen yhdessä Jon Christensenin, Arild Andersenin ja Jan Garbarekin kanssa. Yhtye esiintyi elokuvassa "The Essence of George Russell" (Soul Note 1983). Vuonna 2002 hän sai Contemporary Jazz Star -kategoriassa Djangodorin. Jazzin lisäksi Aberg työskenteli myös Intian, Afrikan ja Itä-Euroopan musiikkityylien sekä nykymusiikin parissa.
Laikkuvoikukat

Laikkuvoikukat ("Taraxacum" Naevosa-sektio) on voikukkien ("Taraxacum") sukuun kuuluva kasvisektio. Laikkuvoikukat luetaan toisinaan lännenvoikukkien ("Taraxacum" Spectabilia-sektio) kanssa samaan voikukkasektioon. Lännenvoikukat eroavat kuitenkin laikkuvoikukista lehtien laikkukuvioinnin sekä mykeröiden kehtosuomujen ulkonäön perusteella.
Laikkuvoikukat ovat monivuotisia ja keskikokoisia voikukkia, jotka voivat kasvaa noin 30 cm korkeiksi. Lehdet ovat liuskoittuneita ja lehdissä on sektiolle tyypillisesti lukuisia pieniä violetteja tai ruskehtavia laikkuja. Laikkuvoikukkien mykeröt ovat melko suuria ja mykeröiden kehtosuomut ovat pystyjä tai jonkin verran ulospäin kaartuneita. Kukkien väri vaihtelee vaaleankeltaisesta kirkkaankeltaiseen ja kukkien alapinnoilla on harmahtava juova. Hedelmien väri vaihtelee kullanruskeasta ruskeaan ja niissä on melko lyhyt kärki.
Laikkuvoikukat kasvavat laidunmailla sekä kosteilla niityillä.
Jemtlanninvoikukka

Jemtlanninvoikukka ("Taraxacum crocodes") on rantavoikukkiin ("Taraxacum Palustria"-sektio) kuuluva voikukkalaji. Kukkivana jemtlanninvoikukka on melko helppo erottaa muista rantavoikukkalajeista, mutta pelkkänä lehtiruusukkeena sen saattaa sekoittaa muihin kapealehtisiin voikukkalajeihin tai syysmaitiaiseen.
Jemtlanninvoikukka on monivuotinen ja pienikokoinen voikukkalaji, joka kasvattaa talvehtivan paalujuuren. Sillä on kapeat lehdet, joissa on vain muutamia tai ei ollenkaan liuskoja. Kehtosuomut ovat kalvolaitaisia. Mykeröt eivät avaudu tai avautuvat vain hieman kukinnan aikana. Tavallisesti kukinnan aikana näkyvät laitakukkien oranssinpunaiset ulkopinnat saavat mykerön näyttämään oranssinkeltaiselta. Kukat eivät tuota siitepölyä, joten siemenet kehittyvät ilman hedelmöitystä. Hedelmät ovat pähkylämäisiä ja niissä on pitkävartinen lenninhaiven.
Jemtlanninvoikukka kasvaa erilaisilla kivisillä rannoilla sekä rantaniityillä lähellä vettä. Laji saattaa kasvaa myös kauempana vesirajasta muun muassa kalkkikallioilla sekä kosteilla kalkkivaikutteisilla niityillä.
Kabulin museo

Kabulin museo, virallisesti Afganistanin kansallismuseo (; ) on museo Afganistanin pääkaupunki Kabulissa. Museo on saanut alkunsa vuonna 1919, mutta se on kärsinyt huomattavia vahinkoja Afganistanin myöhempien sotien aikana.
Museo.
Kabulin museo sijaitsee Afganistanin pääkaupunki Kabulissa Dar al-Amanin kaupunginosassa. Museorakennus on kaksikerroksinen ja siihen lukeutuvat suuret kellaritilat. Se on rakennettu betonista. Rakennuksen siivet ovat symmetriset ja sijaitsevat sisäänkäynnin sivuilla. Sisäänkäynnillä on korkea puuovi.
Kabulin museolla on järjestetty useita eri teemaisia näyttelyjä. Viime vuosina niitä ovat olleet esimerkiksi ”Baktria, tuhat kaupunkia”, ”Afganistanin buddhalainen menneisyys”, ”Aleksanteri Suuri ja kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta” ja ”Ghazni”. Kabulin museo on tehnyt yhteistyötä etenkin ranskalaisen Louvren museon kanssa.
Historia.
Kabulin museo sai alkunsa 1900-luvun alkupuolella. Joitakin esineitä ja asiakirjoja oli koottu mahdollisesti jo Habib Allah Khanin kaudella. Vuonna 1919 niitä sijoitettiin Bag-e Balan palatsille ja muutamaa vuotta myöhemmin kuningas Aman Allah Khanin kaudella pieneen rakennukseen kuninkaallisella palatsilla. Vuonna 1931 kokoelma siirtyi edelleen Dar al-Amaniin Kabulin keskustasta etelään. Dar al-Aman oli Aman Allahin rakennuttama uusi eurooppalaistyylinen kaupunginosa. Kabulin museo käytti rakennusta Aman Allahin rakennuttaman suuren palatsin vieressä. Rakennus oli alun perin kunnallinen hallintorakennus.
Koska rakennus oli alun perin hallinnollinen rakennus, se ei erityisesti soveltunut museoksi pienine huoneineen ja pitkine käytävineen. 1970-luvulla kaavailtiin uutta museorakennusta, jota varten palkattiin ranskalainen arkkitehtitoimisto. Vallankaappaus vuonna 1973 keskeytti kuitenkin hankkeen ja lopulta uutta museota ei rakennettu ollenkaan.
Museo säilyi Afganistanin sodan aikana 1980-luvulla suhteellisen koskemattomana. Kuitenkin vuonna 1989 Nazib Allahin kommunistihallinto päätti sulkea museon, jota pidettiin Kabulin reunamilla erityisen haavoittuvana. Sen kokoelmia siirrettiin esimerkiksi keskuspankille ja presidentinpalatsille. Museo kärsi suuria vahinkoja myöhemmissä taisteluissa vuosina 1992–1995. Sitä ryösteltiin laajasti vuonna 1993 ja rakennus kärsi vaurioita tulituksessa.
Myöhemmin Talibanin valtakaudella museolla oli vain noin 20 työntekijää ja he tekivät inventaarioita museon esineistä Talibanin kulttuuriministeriön tuella. Talibanin johtohahmo Mullah Omar kielsi laittomat kaivaukset ja historiallisten esineiden maastaviennin vuonna 2000. Samalla kaikki historiallinen aineisto julistettiin suojelluksi. Vuoden 2000 itsenäisyyspäivänä Kabulin museo avattiin juhlallisuuksissa pariksi päiväksi. Talibanin kanta muuttui kuitenkin nopeasti. Helmikuussa 2001 räjäytettiin kuuluisat Bamiyanin Buddha-patsaat ja museolla tuhottiin lukuisia kokoelmiin kuuluvia esineitä. Talibanhallinto kaatui toisessa Afganistanin sodassa marraskuussa 2001.
Taliban nousi jälleen valtaan Afganistanin hallinnon romahtaessa vuonna 2021. Taliban-viranomaiset lupasivat elokuussa 2021 suojella museota ja sen kokoelmia.
Sigge Stark

Sigge Stark, oikea nimi Signe Björnberg, s. "Petersen", (22. maaliskuuta 1896 Hidinge, Ruotsi – 1. helmikuuta 1964 Arvika, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja ravivalmentaja. Kirjallisen uransa alussa hän kirjoitti lehteen rakkauskertomuksia, ja rakkaus on keskeinen teema myöhemminkin hänen kirjoittamissaan kirjoissa.
Bagh-e Babor

Bagh-e Babor (, ) on puisto Afganistanin pääkaupunki Kabulissa. Puisto on yksi Kabulin tunnetuimmista nähtävyyksistä ja se on esimerkiksi Suurmogulien valtakunnan perustaja Baborin hautapaikka.
Puisto.
Bagh-e Babor sijaitsee Afganistanin pääkaupunki Kabulissa Šer Darvazan kukkulan länsirinteellä. Puistolla on kokoa noin 11 hehtaaria. Puisto on yksi Kabulin tunnetuimmista nähtävyyksistä.
Historia.
Bagh-e Babor perustettiin timuridihallitsija Baborin valtakaudella. Baborista tuli laajoja alueita Intian niemimaata hallinneen Suurmogulien valtakunnan perustaja. Bagh-e Baborin puiston hän rakennutti vallattuaan Kabulin vuonna 1504. Bagh-e Babor oli timuridien hautapuisto, jonne haudattiin esimerkiksi neljä Baborin sukulaista. Baborin kuoltua hänet haudattiin ensin Agraan valtaamassaan Pohjois-Intiassa, mutta myöhemmin ruumis tuotiin hänen vanhaan pääkaupunkiinsa Kabuliin, johon hän oli aikanaan erityisen kiintynyt. Kabulissa ruumis haudattiin Bagh-e Baboriin. Puistosta tuli Kabulin tärkein suurmogulien aikainen monumentti. Myöhemmät suurmogulien hallitsijat, kuten Jahangir ja Šah Jahan rakennuttivat paikalle uusia rakennuksia, kuten moskeijan ja Baburin hautamuistomerkin.
Bagh-e Baborille rakennettiin edelleen myöhempien Afganistanin hallitsijoiden aikana. Abd al-Rahman Khan rakennutti paviljonkiin ja palatsin vaimolleen Bibi Halimalle. Kuningas Muhammad Nadir Šah poistatti joitakin Abd al-Rahman Khanin rakennuksia tehden puistosta alkuperäisemmän näköisen. Puistoon tuli samalla tosin eurooppalaisia vaikutteita. Rakennuksia on entisöity esimerkiksi Aga Khan Trust for Culture -järjestön puolesta 2000-luvulla. Puisto on ollut Afganistanin aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2009.
Lucas Oil Stadium

Lucas Oil Stadium on urheilustadion Indianapoliksen kaupungissa. Stadionin pääkäyttäjä on NFL-seura Indianapolis Colts. Stadionia on käyttänyt myös jalkapalloseura Indy Eleven ja siellä on pelattu useita koripallo-otteluita. Stadion avattiin 16. elokuuta 2008 ja rakennuskustannukset olivat noin 720 miljoonaa dollaria. Stadionille mahtuu amerikkalaisen jalkapallon otteluissa noin 67 000 ja muissa tapahtumissa noin 70 000 katsojaa. Stadion on katettu, mutta se voidaan avata.
Cesiumjodidi

Cesiumjodidi (CsI) on cesium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää infrapunasovellutuksissa ja tuikeilmaisimissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa cesiumjodidi on väritöntä kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös alkoholeihin ja asetoniin. Aine läpäisee infrapunasäteilyä mutta absorboi röntgen- ja gammasäteilyä.
Cesiumjodidia valmistetaan cesiumhydroksidin tai -karbonaatin ja vetyjodidin reaktiolla.
CsOH + HI → CsI + H2O
Cs2CO3 + 2 HI → 2 CsI + H2O + CO2
Cesiumjodidia käytetään infrapunaspektrometrien kyvettien ja prismojen valmistamiseen. Sitä käytetään myös tuikeilmaisimissa ja lääketieteellisten laitteiden fluoresoivissa näytöissä.
Christina Stead

Christina Ellen Stead (1902 Sydney, Australia – 1938 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija.
Stead oleskeli vuodesta 1928 Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja kirjojen tapahtumaympäristötkin ovat yleensä muualla kuin Australiassa lukuun ottamatta romaania "Seven Poor Men of Sydney", joka ilmestyi 1934. Hän otti myöhemmin 1930-luvun laman herättämänä aiheikseen vaikeuksien keskellä kamppailevat ihmiset. 1940 ilmestyneessä teoksessa "The Man Who Loved Children" hän kuvaa perhe-elämässä ilmeneviä synkkiä käänteitä. Teoksesta suomennettu ote "Sam tulee kotiin" on julkaistu "Nuoressa Voimassa".
Betoniharkko

Betoniharkko on standardisoitu rakentamiseen käytettävä palikka. Betoniharkkoja käytetään yleisesti rakennusten perustuksissa, kellarin seinissä, ulko- ja väliseinissä sekä muureissa. Harkkoja käytettäessä niitä tuetaan teräsvahvikkeilla. Betoniharkot valmistetaan yleensä sementistä ja vedestä, muina materiaaleina voivat toimia muun muassa hiekka ja sora.
Historia.
Betoniharkkoja on valmistettu 1940-luvulta saakka, jolloin niitä käytettiin ennen kaikkea maatalousrakenteissa. 1970-luvulla alettiin valmistaa betonivaluharkkoja ja lämpöeristettyjä betoniharkkoja. Näiden suosio lähti nousukiitoon 1980-luvulla, jolloin markkinoille tulivat uudenlaiset muottiharkot, jotka voidaan asentaa ilman laastia. Myös muottiharkoista kehitettiin 1980-luvun loppupuolella lämpöeristetty muunnelma.
Selkokeskus

Selkokeskus on valtakunnallinen selkokielen asiantuntijakeskus, joka edistää selkokielen käyttöä ja kehittää selkokieltä. Selkokeskus pyrkii parantamaan selkokielen asemaa ja selkokielen käyttäjien oikeuksia Suomessa. Selkokeskuksen tavoite on, että jokainen voi saada tietoa ja nauttia kulttuurista itselleen ymmärrettävällä kielellä.
Selkokeskus on osa Kehitysvammaliiton Saavutettavuusyksikköä. Toiminnan päärahoittaja on sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA).
Selkokeskuksen tehtävät.
Selkokeskus tiedottaa selkokielestä ja selkokirjoista. Se edistää selkokieltä ja ainoana tahona Suomessa kehittää selkokielen ohjeistuksia pitkäjänteisesti. Lisäksi Selkokeskus neuvoo kaikkia selkokielestä kiinnostuneita ja tekee yhteistyötä selkokielen asiantuntijoiden ja tutkijoiden sekä selkokielen parissa työskentelevien ihmisten kanssa. Selkokeskus edistää selkokielen tutkimusta yhteistyössä Klaara-verkoston kanssa.
Selkokeskuksen yhteydessä toimii selkokielen neuvottelukunta, joka ohjaa Suomen selkotoimintaa. Neuvottelukunnassa on yli 50 jäsentä: valtion viranomaisia, järjestöjä, yliopistoja, oppilaitoksia, tutkimuskeskuksia ja medioita.
Selkokeskus kouluttaa selkokielestä, tarjoaa selkokielen tekstipalveluita ja myöntää selkojulkaisuille ilmaisen selkotunnuksen. Selkotunnus on tae julkaisun selkokielisyydestä, ja se helpottaa selkokielisen julkaisun tunnistamista. Selkokeskuksessa myös toimitetaan selkokielistä ajankohtaislehteä "Selkosanomia" ja sen ruotsinkielistä sisarlehteä "Lätta Bladetia".
Physaria

Physaria on ristikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jonka on kuvannut Asa Gray 1848. Suvussa on 108 lajia. Lähes kaikki suvun kasvit esiintyvät Amerikassa. Suomeksi nimetty laji on missourinrakkolitu ("Physaria filiformis", "Lesquerella filiformis"), joka on siirretty rakkoliduista ("Lesquerella") "Physaria"an, sillä lajin aiempi suku luokitellaan nykyisin synonyymiksi.
Olavi Heikkilä

Erkki-Olavi Heikkilä (17. huhtikuuta 1927 Uusikaupunki – 15. joulukuuta 2001) oli suomalainen arkkitehti.
Heikkilä kirjoitti ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1946 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1956. Hän työskenteli opintojen ohessa ja niiden jälkeen eri arkkitehtitoimistojen palveluksessa 1950–1959 ja siirtyi sitten Keskus-Sato Oy:n arkkitehdiksi 1959–1961, arkkitehtiosaston toimistopäälliköksi 1961–1969 ja Keskus-Sato Oy:n arkkitehtiosaston päälliköksi vuonna 1970.
Vantaan kaupungin rakennuslupa-arkkitehtina toimiessaan Heikkilä oli Hakunilan kaupunginosan pääarkkitehti, mutta paljon suunnitteluvastuuta oli myös aluerakentamisesta vastanneilla Keskus-Sato Oy:llä ja Polarilla.
Linja T (New Yorkin metro)

Linja T on New Yorkin metroon suunnitteilla oleva linja. Linja T:n päätepysäkki pohjoisessa on Harlem-125th Street ja etelässä Hanover Square.
Pysäkit.
Suunniteltu pysäkkien listaaminen.
Kun osio 3 on rakennettu, T-linja liikkuu koko Manhttanissa ja se tulee olemaan ainut sukkulaton New Yorkin metropalvelu joka pyörii vain yhdellä boroughilla.
A36 (rap-artisti)

Geivar Hasado Shlaimon (s. 11. toukokuuta 1995, Göteborg, Ruotsi), taiteilijanimeltään A36, on ruotsalais-assyrialainen räp-artisti. Hän teki debyyttinsä vuonna 2020. Hänen musiikkinsa on saanut inspiraatiota muun muassa ranskalaisesta hip hopista.
Lapsuus.
Shlaimon on tehnyt musiikkia suurimman osan elämästään, mutta hän julkaisi ensimmäisen singlensä vasta vuonna 2020. Nuoruudessaan hän harrasti piirtämistä, tanssia, jalkapalloa ja tennistä. Taiteilijanimen ensimmäinen kirjain ”A” viittaa Alien-kappaleeseen. ”36” tulee postinumerosta 433 36, jonka alueella hän varttui Oluff Nilssons vägillä Partillessa.
Ura.
A36:n ensimmäisen kappaleen nimi on ”Alien”. Se julkaistiin kesällä 2020. Kappale sai suosiota sosiaalisen median kautta ja sijoittui Ruotsin 50 parhaan listalla kuuden parhaan joukkoon. Debyyttinsä jälkeen hän julkaisi toisen singlensä nimeltä ”Alé Alé” marraskuussa 2020. ”Alé Alé” kertoo A36:n kotikaupungista Göteborgista ja ajasta hänen debyyttinsä jälkeen. ”Alé Alé” pääsi Top 75 -listalle ja nousi ruotsalaisen ”Heatseeker”-listan ykköseksi. Noin kuukausi myöhemmin julkaistiin ”Ego”, jonka kansikuva jatkoi ulkomaalaista teemaa. Kappaleen nimi tulee hänen voittaja-asenteestaan ja tavoitteestaan olla parhain. "Kingsize"-lehti valitsi A36:n vuoden uudeksi tulijaksi vuonna 2020.
”Tamaka” julkaistiin maaliskuussa 2021. Se on kokeellinen uptempo-kappale, jossa on klubimainen tunnelma. ”Tamaka” päätyi YouTubessa "Ruotsin paras musiikkivideo" -listalla 38 parhaan joukkoon.
”Samma gamla vanliga” julkaistiin 9. huhtikuuta 2021. Kappaleessa on nopeatempoinen rytmi, ja laulu on rytmikkäämpää kuin A36:n aikaisemmissa melodisissa kappaleissa. ”Samma gamla vanliga” sai suuren suosion TikTokissa ja oli kuukauden sisällä päässyt 24 tuhannen videon taustamusiikiksi. Kappale nousi Ruotsin 50 kuunnelluimman kappaleen listan kärkeen. Sama kappale päätyi 41. sijalle "Top Viral Spotify World" -sivustolla. ”Samma gamla vanliga” nousi Ruotsin hittilistalle 4. kesäkuuta 2021. Elokuussa 2022 A36 esitti "Samma gamla vanligan" Allsång på Skansen -tapahtumassa.
Vaikutteet ja yhteistyöt.
A36 on saanut vaikutteita ranskalaisesta hip hopista. Djungeltrummanin tekemässä haastattelussa hän sanoo:
A36:lla on läheinen suhde Aden x Asmeen, joka esiintyy kappaleella ”Way Back på Adens” albumilla "Ingen efter tolv".
Matewan – kuoleman kaivos

Matewan – kuoleman kaivos ("Matewan") on John Saylesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen independent-draamaelokuva vuodelta 1987. Se perustuu vuoden 1920 kaivoslakkoon Länsi-Virginiassa, joka johti avoimeen taisteluun kaivosyhtiön ja työläisten välillä. Chris Cooper näyttelee tapausta selvittämään tulevaa ammattiliiton miestä, joka pyrkii käännyttämään afroamerikkalaisten ja italialaissiirtolaisten joukosta haalitut rikkurityöläiset lakkolaisia tukemaan. Muissa keskeisissä osissa nähdään muun muassa David Strathairn, Will Oldham, James Earl Jones ja Mary McDonnell.
Vastaanotto.
Haskell Wexler oli kuvauksesta ASC- ja Oscar-ehdokkaana ja voitti kategoriansa Film Independent Spirit Awards -gaalassa, jossa elokuva toi ehdokkuuksia neljässä muussakin sarjassa.
Elokuvaa ei tuotu Suomen teattereihin, vaan se julkaistiin videokasettina. Suomen tv-kanavilla se on nähty 1993 ja 1995. "Helsingin Sanomien" Petri Immonen luonnehti "Matewania" balladinomaisesti kerrotuksi lännenelokuvaa muistuttavaksi tarinaksi, joka ei pyri saarnaamaan. Saman lehden Mikael Fränti kirjoitti kesäkuun 1993 tv-esityksen alla: ”John Saylesia kiinnostaa kollektiivin synty ja ryhmän toiminta. Sayles ei kuvaa Amerikkaa yhtenä suurena kokonaisuutena, vaan hän pyrkii näyttämään lähihistorian oikeat kasvot ja vaietut ristiriidat.” "Video-oppaassa 95" Amerikkalaiselokuvalle harvinaista kollektiivin kuvausta kehui myös Tapani Maskula: ”Matewan on sangen tarkkanäköinen ja oivaltava analyysi amerikkalaisesta demokratiasta sekä sen sisälle rakennetusta riistomekanismista. Toisaalta Sayles käyttää historiallista etäisyyttä hyväkseen viedäkseen tarinansa lähes westerniä muistuttaviin myyttisiin raameihin. Koko ajan elokuva silti pohtii yksilön sidonnaisuutta ryhmäänsä, paneutuu luokkatietoisuuden heräämiseen ja varoittaa valtasuhteiden kärjistymisestä.” "Video-opas 95" -kirjassa Asko Alanen kuvaili elokuvaa tuimaksi raportiksi, joka leikittelee tulitikuilla luokkasodan ruutitynnyrin äärellä.
Djungeltrumman

Djungeltrumman on ruotsalainen ilmaislehti ja verkkosivu joka keskittyy viihteeseen, kulttuuriin, klubielämään, yöelämään, jne. Lehden perustivat Jesper Strömqvist ja Jens Waern Göteborgissa vuonna 2001. Lehti keskittyi tuolloin jakamaan vinkkejä kaupungin klubielämästä. Vuonna 2007 mediakonserni Stampen alkoi tekemään yhteistyötä "Djungeltrummanin" kanssa. Lehti laajensi hetkeksi Tukholman ja Malmön alueelle. Vuodesta 2017 lähtien "Djungeltrumman" on ollut "Nöjesguidenin" omistuksessa, ja nykyään lehti kattaa vain Göteborgin alueen. Lehden painopiste on nykyisin populaarikulttuurissa.
Lehti ilmestyy 11 kertaa vuodessa ja se on saatavilla esimerkiksi kauppojen, kahviloiden, ravintoloiden ja lehtikioskien kautta Göteborgin keskustassa ja sen ympäristössä. Lehti järjestää myös omia tapahtumia, esimerkiksi Djungeltrumman Sessions -tapahtuman.
Grete Stenbæk Jensen

Grete Stenbæk Jensen (1925 Nørre Bork, Tanska – 2009) oli tanskalainen kirjailija. Hän oli merkittävä työläiskirjailija 1970-luvulla. Hän nousi julkisuuteen 1973 ilmestyneellä dokumenttipohjaisella romaanilla "Konen og æggene".
Williamin diskografia

William on suomalainen rap-artisti ja laulaja. Hänen diskografia koostuu kolmesta studioalbumista, yhdestä EP:stä ja kahdestakymmenestäviidestä singlestä.
Artturi Sola

Artturi Jalmari Sola, entinen Friman (24. maaliskuuta 1882 Tampere – 11. joulukuuta 1961 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Artturi Solan vanhemmat olivat rakennustyönjohtaja Aleksander Friman ja Elisabeth Nikkilä ja puoliso vuodesta 1905 Elsa Vilhelmiina Silander. Sola kävi Tampereen teollisuuskoulun ja valmistui rakennusmestariksi koulun talonrakennuksen opintosuunnalta 1911. Hän työskenteli ensin rakennustyönjohtajana vieraan palveluksessa, mutta perusti Antti Tähtisen kanssa 1915 Rakennustoimisto Tähtinen &amp; Sola -nimisen rakennusyrityksen. Yhtiö rakensi kiinteistöjä erityisesti Tampereelle, mutta myös muualle Suomeen Kemiä myöten. Tähtisen kuoltua 1933 yrityksestä tuli osakeyhtiö, jonka toimitusjohtajana Sola työskenteli, hänen poikansa lunastivat Tähtisen osakkeet. Yhtiö toteutti useiden teollisuusrakennusten lisäksi kerrostaloja, kouluja sekä liike- ja hotellirakennuksia. Se oli 1950-luvun puolivälissä liikevaihdoltaan Suomen suurin rakennusalan yritys. Solalla oli liiketoiminnan johtamisen lisäksi runsaasti luottamustoimia Tampereen seudulla, samoin kuin laajemmin rakennusalalla. Teollisuusneuvoksen arvon hän sai 1949.
Taiwanin kansanäänestys 2021

Taiwanissa järjestettiin 18. joulukuuta 2021 kansanäänestys, jossa kansalaisille esitettiin neljä kysymystä.
Taustaa.
Vuonna 2019 Taiwanissa säädettiin laki, jonka mukaan kansanäänestyksiä voidaan järjestää aikaisintaan kahden vuoden välein eikä niitä pidetä enää parlamentti- ja presidentinvaalien yhteydessä, jotta näiden kahden vaalin tulokset saataisiin nopeammin julki ja äänestyspaikoilla ei olisi liikaa ruuhkaa. Uuden lain mukaan kansanäänestykset pidetään tästä lähtien elokuun neljäntenä lauantaina. Jotta kansanäänestyksen tulos on käypä, on äänestysaktiivisuuden oltava vähintään 25 prosenttia äänioikeutetuista.
Vuoden 2021 neljän kansanäänestyksen sarja oli tarkoitus pitää uuden aikataulun mukaisesti. Heinäkuun alussa ilmoitettiin kuitenkin, että vaaleja siirrettiin joulukuulle koronapandemian takia, koska äänestyspaikoilla liikkuu paljon väkeä.
Maan parlamentti päätti myös syyskuun lopussa aloittaa lain valmistelun, jonka voimaan tultua Taiwanissa asuvat äänestäjät saavat äänestää kansanäänestyksissä kirjeitse, mikäli hakevat tähän ensin lupaa. Lakimuutos ei ehdi tulla voimaan ennen vuoden 2021 kansanäänestyksiä.
Kansanäänestyksen kysymykset.
Lungmenin ydinvoimalan käyttöönotto.
Ensimmäinen kysymys koskee Taipeissa sijaitsevaa Lungmenin ydinvoimalaa. Voimalaitoksen sulku aloitettiin vuonna 2015, kun kansalaiset ilmaisivat huolensa ydinvoimasta ja siihen liittyvistä riskeistä. Valtaa pitävä demokraattinen edistyspuolue lupasi aluksi lakkauttaa kaiken ydinvoiman Taiwanista vuoteen 2025 mennessä. Tästä kuitenkin luovuttiin vuonna 2018, ja maassa on tarkoitus jatkaa ydinvoiman käyttöä.
Taoyuanin riutan suojelu.
Toinen kysymys koskee Taoyuanin rannalla sijaitsevan riutan alueelle suunnitelltua nestekaasun kuljetusputkea, jota vastustavat ympäristöaktivistit käynnistivät kansalaisaloitteen riutan suojelun puolesta. Aloite keräsi yli 290 000 allekirjoitusta. Kansanäänestyksen kysymys oli: ”Hyväksytkö CPC Corpin kolmannen kaasua vastaanottavan linjan uudelleensijoittamisen pois Taoyuanissa sijaitsevan Datanin riutan rannikkoalueelta?”
Sianlihan maahantuonti.
Kolmas kysymys koskee raktopamiinia sisältävän sianlihan maahantuontia. Raktopamiini on kielletty Taiwaniin tuotavissa lihoissa. Kyseessä on kasvuhormoni, joka alentaa tuotantoeläinten kehon rasvaprosenttia, ja se on luokiteltu terveydelle haitalliseksi ja siten myös kielletty useassa maassa. Kansanäänestyksen kysymys oli: ”Pitäisikö raktopamiia sisältävän sianlihan, sisäelinten ja muiden samankaltaisten tuotteiden maahantuonti kieltää?”
Kansanäänestysten päivämäärä.
Neljäs kysymys koskee kansanäänestyksien päivämäärää, ja kansalaisilta kysyttiin, pitäisikö kansanäänestykset järjestää parlamentti- ja presidentinvaalien yhteydessä, mikäli kansanäänestyksen järjestämisestä tehdään päätös viimeistään puoli vuotta ennen vaaleja. Aloite tästä tuli oppositiopuolue Kuomintangilta.
Puolueiden kannat.
Taiwanilaisten puolueiden kannat kansanäänestyksen kysymyksiin olivat seuraavat:
Tulokset.
Äänestäjät hylkäsivät kaikki kansanäänestyksissä esitetyt muutosehdotukset.
A Hidden Life

A Hidden Life on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut, yhdysvaltalais-saksalainen eeppinen historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Terrence Malick. Sen pääosia esittävät August Diehl, Valerie Pachner, Matthias Schoenaerts sekä Michael Nyqvist ja Bruno Ganz viimeisissä rooleissaan. Elokuva perustuu tositapahtumiin, ja se kertoo Franz Jägerstätteristä, itävaltalaisesta maanviljelijästä ja hartaasta katolisesta, joka kieltäytyy palvelemasta natsi-Saksaa toisessa maailmansodassa.
"A Hidden Life" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 2019, jossa se kilpaili Kultaisesta palmusta.
Träskbyträsket

Träskbyträsket on pieni, kapea ja saareton järvi Kirkkonummen eteläosassa Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 5,56 hehtaaria. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on kuusi kilometriä kaakkoon ja Helsingistä 24 kilometriä länsilounaaseen.
Träskbyträsket on lounais–koillissuuntainen. Sen pituus on 800 metriä ja suurin leveys 100 metriä. Järvi kapenee koillista kohden. Pohjoisranta on metsäistä, etelärannalla on Träskbyn kulttuurimaisemaa. Träskbyträsket laskee Espoonlahden Långvikeniin, laskuoja alkaa järven koilliskolkasta ja kulkee noin 1,3 kilometriä koilliseen. Järvi oli aikoinaan osa Långvikeniä, mutta maankohoamisen seurauksena se eriytyi rautakauden aikana omaksi altaakseen.
Träskbyträsketin vanha rinnakkaisnimi on Karybyträsket.
Träskbyträsket (81V060.1.003) kuuluu Välialueeseen (81V060), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Träskbyträsket on Välialueen toiseksi pienin vakavesi, sitä edeltävät Finnträsk, Sommarvägsträsket, Gillobackaträsket, Vintervägsträsket ja Ilmetton. Hemviken on hieman Träskbyträsketiä pienempi. Ranta10-menetelmän mukaisesti Hemviken on Träskbyträsketiä laajempi.
Hemviken

Hemviken on pieni, soistunut järvi Kirkkonummen eteläosassa Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 7,84 hehtaaria. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on kahdeksan kilometriä itään ja Helsingistä 21 kilometriä länsilounaaseen. Hemviken on lounais–koillissuuntainen ja rannoiltaan epämääräinen. Järven etelärannalta on noin 250 metriä Espoonlahden Långvikenin rantaan.
Hemviken (81V060.1.006) kuuluu Välialueeseen (81V060), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Hemviken on Välialueen pienin vakavesi, sitä edeltävät Finnträsk, Sommarvägsträsket, Gillobackaträsket, Vintervägsträsket, Ilmetton ja Träskbyträsket. Ranta10-menetelmän mukaisesti Hemviken on Träskbyträsketiä laajempi.
Myös Lemlandissa ja Porvoossa on Hemiviken-niminen vakavesi.
Korsolampi

Korsolampi on pieni erämaajärvi Kirkkonummen länsiosassa Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 3,36 hehtaaria. Etäisyys Kirkkonummen keskustasta on viisi kilometriä luoteeseen ja Helsingistä 32 kilometriä länteen.
Korsolammen pituus lounaasta koilliseen on 300 metriä. Suurin leveys kaakosta luoteeseen on 150 metriä. Järveä ympäröi Meikon luonnonsuojelualue. Järven ympäristö on kosteaa ja mäkistä metsämaata, jonka korkeimmat kohdat ovat noin 15 metriä järven pintaa ylempänä. Runsaat sata metriä Korsolammelta koilliseen sijaitsee Immerlampi (52,1 metriä mpy). Lounaassa sijaitsee Meiko (42,9 metriä mpy).
Korsolammen nimi lienee suomalaisten antama, mutta sen alkuperä ja merkitys ovat jääneet vaille selitystä.
Korsolampi (81.061.1.011) kuuluu Estbyån valuma-alueeseen (81.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Valuma-alueen laajimmat vakavedet ovat Humaljärvi ja Meiko. Valuma-alueella sijaitsee 13 vähintään hehtaarin laajuista järveä.
Iisjärvi

Iisjärvi on järvi Äänekosken pohjoisosassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 4,3 neliökilometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 68 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Iisjärven pituus kaakosta luoteeseen on 4,2 kilometriä. Järven itäranta on kaakkois–luoteissuuntainen, länsiranta on etelä–pohjoissuuntainen. Järven etelärannalla sijaitsee Räihänniemi ja luoteisrannalla Tuliniemi. Niemien välissä on 1,3 kilometrin pituinen matala vyöhyke, jolla sijaitsee useita saaria ja luotoja. Niemet ja saaret jakavat järven keskiosan laajaa selkävettä. Matalan vyöhykkeen länsi- ja itäpuolella on useita 10–15 metriä syviä alueita. Iisjärven syvin kohta, 24 metriä, sijaitsee järven kaakkoisosan Pilkanlahdella rannan läheisyydessä. Syvännettä ympäröi järven ainoa yli 20 metriä syvä alue, sen pinta-ala on kaksi hehtaaria. Iisjärven pohjoisosa jakautuu Saharinlahteen ja Ansainlahteen.
Iisjärven pinta-ala 10 metrin syvyydessä on 61 hehtaaria mutta 11 metrin syvyydessä enää 15 hehtaaria.
Iisjärven laajin saari on noin kuusihehtaarinen Kumpusaari järven kaakkoisosassa. Järven syvänne sijaitsee saaren eteläpuolella. Kumpusaaren länsipuolella sijaitsee noin 400 metriä pitkä Räihänsaari.
Iisjärven kaakkoisen syvänteen eteläpuolella sijaitsee Hiitolanmäki, jonka korkeustaso on noin 200 metriä merenpinnan yläpuolella eli runsaat 60 metriä järven pintaa korkeammalla ja noin 85 metriä syvännettä korkeammalla.
Iisjärven rannoilla on pientaloja, mutta ei juurikaan peltoja. Iisjärven luusua sijaitsee lounaisosan Joensuussa, josta lähtee Iisjoki etelään Kaijanjärveen (111,8 metriä mpy). Reitti jatkuu Alajokea Kotasen (99,5 metriä mpy) kautta Keiteleen (99,5 metriä mpy) Lintulahteen. Etäisyys Iisjärven luusuasta Lintulahteen on runsaat viisi kilometriä.
Iisjärven vesitilavuus on 23 272 000 kuutiometriä.
Iisjärvi (14.422.1.003) kuuluu Iisjoen valuma-alueeseen (14.422), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Keiteleen keskiosan alue (14.42) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Iisjärvi on Iisjoen alueen laajin vakavesi ja ainoa, jonka pinta-ala on yli neliökilometrin. Seuraavaksi laajimmat ovat Kotanen ja Kaijanjärvi. Alueeseen kuuluu myös yhdeksän muuta vakavettä.
Iisjärvi on neljänneksi laajin Äänekosken 169:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltää Keitele, Kuhnamo ja Niinivesi. Iisjärveä seuraa Kiimasjärvi, Iso-Jurvo ja Naarajärvi.
Stefán Hörður Grímsson

Stefán Hörður Grímsson (1919 Lounais-Islanti – 2002) oli islantilainen runoilija. Alkuun perinteinen runoilija oli sittemmin modernisti ja kuului atomirunoilijoihin. Esikoiskokoelma "Glugginn snyr í norður" ilmestyi 1948 ja modernismia edustava "Svartálfadans" 1951.
Suomennettuja runoja.
Stefánin runojen suomennoksia on antologiassa "Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa", suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin+Göös 1977
Punkalaitumen lukio

Punkalaitumen lukio on Punkalaitumella sijaitseva paikkakunnan ainoa toisen asteen oppilaitos. Se on ollut toiminnassa vuodesta 1963 alkaen. Punkalaitumen lukio toimii Punkalaitumen Yhteiskoulun kanssa samassa 2020 vuonna käyttöönotetussa hirsikoulussa. Punkalaitumen lukiossa opiskelee noin 60 lukiolaista.
Menestys kansallisessa vertailussa.
Punkalaitumen lukio sijoittui STT:n lukiovertailussa pienistä lukioista kolmanneksi valtakunnallisesti vuonna 2023. Sen lisäksi se sijoittui Pirkanmaan kaikkien lukioiden kärkeen.
Oates

Oates on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kira Horn

Kira Leonie Horn (s. 12. helmikuuta 1995) on saksalainen maahockeypelaaja, joka edusti Saksaa Tokion olympialaisissa vuonna 2021. Hän pelaa puolustajana.
Maahockeyn viisivuotiaana TuS Alstertalissa aloittanut Horn pelasi ensimmäisen maajoukkueottelunsa Saksan alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa huhtikuussa 2010. Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta Horn edusti neljässä eri turnauksessa yhteensä 55 ottelussa, joissa hän teki kolme maalia. Horn sijoittui Saksan joukkueessa viidenneksi nuorten maailmanmestaruusturnauksessa 2016. Hän pelasi turnauksessa kaikissa Saksan kuudessa ottelussa ja teki kaksi maalia.
Debyyttinsä aikuisten maajoukkueessa Horn teki marraskuussa 2018. Hän on voittanut EM-hopeaa kahdesti, vuonna 2019 Antwerpenissä järjestetyssä turnauksessa sekä vuoden 2021 turnauksessa Amsterdamissa. Alankomaat voitti molempien turnausten loppuotteluissa Saksan 2–0.
Horn valittiin Saksan maajoukkueeseen vuoden 2020 olympialaisiin. Saksa eteni turnauksessa puolivälieriin, jossa lopulta hopeaa voittanut Argentiina pudotti joukkueen jatkosta maalein 3–0.
Lokakuuhun 2021 mennessä Horn oli edustanut Saksan maajoukkuetta yhdeksässä turnauksessa, joissa hän oli pelannut 42 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Yhteensä hän oli pelannut 52 naisten maaottelua. Lisäksi Horn on voittanut Saksan joukkueessa pronssia FIH Pro Leaguesta vuonna 2019.
Seuratasolla Horn edustaa Bundesliigassa pelaavaa Der Club an der Alsteria, johon hän siirtyi Uhlenhorster HC:sta vuonna 2014.
Sinfonia nro 1 (Brahms)

Johannes Brahmsin ensimmäinen sinfonia (c-molli, op. 68) on syyskuussa 1876 valmistunut sinfonia. Se kantaesitettiin Karlsruhessa 4. marraskuuta 1876. Kapellimestarina toimi tuolloin Felix Otto Dessoff.
Brahms työskenteli ensimmäisen sinfonian parissa jo 1850-luvulta saakka. Hän oli kuullut vuonna 1854 ensimmäisen kerran Ludwig van Beethovenin sinfonian nro 9 ja päätti tämän jälkeen laatia oman sinfoniansa. Seuraavana vuonna Brahms kirjoitti ystävälleen, viulisti Joseph Joachimille laatineensa sinfoniaa, josta oli orkestroinut jo ensimmäisen osan sekä viimeistellyt toisen ja kolmannen. Säveltäjä jäi kuitenkin tyytymättömäksi kesken olleeseen teokseen; hän käyttikin materiaalia muissa teoksissaan ja uudisti sinfoniaosia sisältömuutoksin. Brahms saikin lopulta itselleen mieluisan sinfonian valmiiksi ja esityskuntoon vuonna 1876. 
Kantaesityksen jälkeen Brahmsin ensimmäinen sinfonia esitettiin myös Wienissä. Kriitikko Eduard Hanslick vertaili Brahmsin sekä Beethovenin tyylejä ja katsoi Brahmsin omaksuneen vahvoja vaikutteita Beethovenin vakavasta puolesta. Lisäksi hän huomioi neljännen osan jousimelodian selkeän yhtäläisyyden Beethovenin 9. sinfonian "Oodi ilolle" -teemaan. Hans von Bülow nimittikin Brahmsin ensimmäistä sinfoniaa "Beethovenin kymmenenneksi". Laajuuden ja muodon voiman tajunsa Brahms olikin omaksunut suoraan Beethovenilta.
Heränneen leijonan kunniasapeli

Heränneen leijonan kunniasapeli () oli Kiinan tasavallan armeijan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Se oli tarkoitettu sellaisille jo korkeasti palkituille upseereille, joita oli tarve palkita vielä edelleen. Kunniamerkki perustettiin vuonna 1935. Miekasta oli kolme eri luokka, jotka olivat III (viisi leijonaa), II (seitsemän leijonaa) ja I (yhdeksän leijonaa).
Miekkaa ei koskaan jaettu yhdellekään sotilaalle, minkä vuoksi kunnianosoitus lakkautettiin virallisesti vuonna 2017.
Ville Leinonen (neurokirurgi)

Ville Leinonen (s. 1977) on suomalainen lääketieteen tohtori ja neurokirurgian erikoislääkäri, joka on vuoden 2020 alusta lähtien toiminut Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan (KYS) Rankakeskuksen ylilääkärinä. Tätä ennen hän toimi Oulun yliopiston neurokirurgian professorina kaksi vuotta.
Leinonen opiskeli Kuopion yliopistossa lääkäriksi (LL 2002) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (2004). Hänen englanninkielinen, fysiologian alaan kuuluva artikkeliväitöskirjansa (2003) tarkasteli selän liikekontrollia ja sen häiriöitä perussyyltään tunnettujen pitkittyneiden selkäongelmien tapauksessa. Väitöskirja oli otsikoitu "Neuromuscular control in lumbar disorders" (Liikekontrolli alaselkäongelmissa). Leinonen suoritti samassa yliopistossa myös neurokirurgian erikoislääkärin pätevyyden (2009). Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian dosentiksi Leinonen nimitettiin vuonna 2012.
Sittemmin Leinosen tutkimustyö painottui selkäongelmien sijaan enemmän neurokirurgiaan. Hän työskenteli Itä-Suomen yliopiston kliinisenä opettajana sekä Kuopion yliopistollisen sairaalan Neurokeskuksen neurokirurgian erikoislääkärinä vuosina 2012–2019. Kuopiosta Leinonen siirtyi Oulun yliopiston neurokirurgian professoriksi ja Oulun yliopistollisen sairaalan osastonylilääkäriksi (12/2017–12/2019).
Valeri Poljanski

Valeri Kuzmitš Poljanski (s. 1949 Moskova) on venäläinen kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Poljanski opiskeli Moskovan konservatoriossa muiden muassa Boris Kulikovin ja Odysseas Dimitriadiksen sekä myöhemmin Gennadi Roždestvenskin johdolla. Hän avusti vuonna 1977 Roždestvenskiä Bolšoi-teatterin esityksessä Dmitri Šostakovitšin "Katerina Ismailovasta". Tuotanto oli menestys, ja Poljanski kiinnitettiin pysyväksi oopperakapellimestariksi. Vuonna 1992 hän seurasi Roždestvenskiä Venäjän valtion sinfoniakappelin musiikillisena johtajana.
Poljanski on tullut tunnetuksi johtavana Sergei Rahmaninovin tuotannon tulkitsijana. Hän on levyttänyt tämän kaikki orkesteri- ja kuoroteokset. Lisäksi Poljanski on tulkinnut vähemmän esitettyjen venäläissäveltäjien, kuten Alfred Schnittken, Sergei Tanejevin ja Nikolai Mjaskovskin tuotantoja. Hän on tuonut esiin lukuisia unohduksiin jääneitä teoksia Aleksandr Gretšaninovilta ja Dmitri Bortnjanskilta.