tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jouni Palosaari

Jouni Palosaari (s. 25. lokakuuta 1961 Kittilä) on Levin rinteitä ja hissejä hoitavan Oy Levi Ski Resort Ltd toimitusjohtaja vuodesta 1988. Palosaari on ravintola-alan yrittäjä Päivikki Palosaaren veli.
Levin matkailukeskus alkoi kasvaa voimakkaasti 1990-luvun alussa, kun Oy Levi Ski Resort Ltd osti kolmen tappiollisen laskettelukeskuksen (Muurlan, Juupavaaran ja Kivesvaaran) kaluston hisseineen ja siirsi ne Leville.
Väärinkäytösepäilyt.
Joulukuussa 2013 Levi Ski Resortin hallitus vapautti Palosaaren toimitusjohtajan tehtävästä ja hän siirtyi projektitehtäviin. Taustalla olivat lehtitietojen mukaan investointihankkeisiin liittyvät asiat. Palosaaren toimista investointihankkeen yhteydessä tehtiin tutkintapyyntö poliisille. Myöhemmin rinnekeskuksen toisen pääomistajan, Kittilän kunnan, valtuutetut toivoivat Palosaaren paluuta uudelleen johtotehtäviin.
Maaliskuussa 2014 yhtiön vaihdettu hallitus palautti Palosaaren tehtävään ja tutkintapyynnöt peruttiin. Toinen pääomistaja, Levin Matkailukeskus Oy kuitenkin kanteli asiasta valtakunnansyyttäjänvirastoon, joka jatkoi poliisitutkintaa ja asia siirtyi Ouluun keskusrikospoliisille.
Yksityiselämä.
Palosaarella on vaimo ja kolme aikuista lasta. Palosaari opiskeli talonrakennusinsinööriksi Oulussa. Koulun ja armeijan jälkeen hän pääsi töihin Kittilän kunnan rakennustoimistoon, josta siirtyi vuoden kuluttua nykyiseen tehtäväänsä.
Jerzy Skolimowski

Jerzy Skolimowski [jɛʐɨ skɔliˈmɔfskʲi] (s. 5. toukokuuta 1938 Łódź, Puola) on puolalainen elokuvaohjaaja, näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Skolimowskin isä kuului toisen maailmansodan aikana Puolan vastarintaliikkeeseen ja joutui natsien teloittamaksi. Hänen äitinsä piilotteli juutalaisperhettä. Sota leimasi Skolimowskin lapsuutta voimakkaasti.
Skolimowski on valmistunut Varsovan yliopistosta 1959, ja sen jälkeen hän on käynyt Łódźin elokuva-akatemian, josta hän valmistui ohjaajaksi 1964. 
Läpimurtona elokuva-alalle toimivat Skolimowskin mukanaolo Roman Polanskin elokuvan "Veitsi vedessä" ja Andrzej Wajdan elokuvan "Yön leikit" (1960) käsikirjoitustiimissä. Hän ohjasi Puolassa aluksi kolme elokuvaa, joissa jokaisessa sivulliseksi jäävä hahmo etsii itseään: "Irrallinen" (1964), "Walkower" (1965) ja "Muuri" (1966). Godard-tyylisen elokuvan "Lähtö" (1967) hän ohjasi belgialaisella rahoituksella ja elokuvan "Kädet ylös" (1967) taas Puolassa. Se kiellettiin rienaavana, ja Skolimowski päätti muuttaa pysyvästi ulkomaille.
Töiden saanti lännessä oli aluksi vaikeata, mutta sitten Skolimowski sai ohjattavakseen brittituotannon "Hyväilysi kosketus" (1970), josta tuli hänen kansainvälinen läpimurtonsa. Sen jälkeen tehty, Vladimir Nabokovin tarinaan perustuva "Kuningas, rouva, sotamies" (1971) epäonnistui kaupallisesti, ja seuraavan tilaisuutensa hän sai vasta vuosikymmenen lopussa elokuvalla "Huuto" (1978), surrealistisella tarinalla miehestä joka kykenee tappamaan huutamalla. Skolimowskin 1980-luvun elokuvista "Kuutamokeikka" kuvaa Britanniaan laittomasti saapuvaa puolalaista rakennustyömiesporukkaa. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuoden 1984 "Menestys on paras kosto" on omakohtainen tarina Lontoossa asuvasta puolalaisohjaajasta ja tämän kapinoivasta teinipojasta. Siegfried Lenzin tarinaan perustuva, Yhdysvalloissa tuotettu "Majakkalaiva" (1985) sai parhaan elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla, mutta sitä levitettiin heikosti.
Skolimowski asui pitkään Los Angelesissa Yhdysvalloissa ja harrasti maalausta. 2000-vuosikymmenellä hän palasi kotimaahansa Puolaan. Vuonna 2016 hän sai elämäntyöpalkinnon Venetsian elokuvajuhlilla.
Skolimowski on ollut naimisissa puolalaisen näyttelijän Elżbieta Czyzewskan kanssa.
Pietarinkala

Pietarinkala ("Zeus faber") on viuhkaeväisiin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan lauhkean vyöhykkeen rannikkovesissä eri puolilla maailmaa: Välimeressä, Mustassameressä, Atlantin itäosissa, Pohjanmeressä, Intian valtameressä sekä Tyynessämeressä. Se pysyttelee lähellä merenpohjaa eikä nouse pintaan usein.
Pietarinkalan ruokavalio on laaja ja siihen kuuluvat muun muassa pienikokoiset parvikalat, äyriäiset ja mustekalat. Saalistuksessa se käyttää hyväkseen ulkonäköään, sillä heijastavan ihon johdosta sitä ei huomaa helposti tietyiltä suunnilta. Se on myös hidas uimari, joten naamioitumisesta onkin kalalle paljon hyötyä.
Pietarinkala on saanut nimensä kylkilaikkuihinsa liittyneen uskomuksen mukaan. Tarinan mukaan Jeesus kehotti apostoli Pietaria pyydystämään yhden kalan verojen maksamista varten. Pietari pyydysti kalan ja sen suussa oli hopeakolikko, jolla verot pystyttiin maksamaan. Samalla Pietarin sormenjäljistä jäivät merkit kalan kylkiin.
Neliöjuuri 2

Neliöjuuri 2 eli luvun 2 neliöjuuri (myös Pythagoraan vakio, merkitään formula_1) on positiivinen reaaliluku, joka itsellään kerrottuna on 2. Sen numeerinen arvo on noin 1,414213562373095. Jo pythagoralaiset tunsivat, että neliöjuuri 2 on irrationaaliluku - se on siis mahdollisesti ensimmäinen tunnettu irrationaaliluku.
Geometriassa neliöjuuri 2 on Pythagoraan lauseen mukaisesti suorakulmaisen kolmion, jonka sivujen pituus on 1, hypotenuusan pituus.
Neliöjuuri 2 liittyy myös hopeiseen suhteeseen, sillä hopeisen suhteen arvo on:
formula_2
Ketjumurtolukuna.
Neliöjuuri 2 voidaan esittää ketjumurtolukuna seuraavasti:
formula_3
Edward Blyth

Edward Blyth (23. joulukuuta 1810 Lontoo – 27. joulukuuta 1873 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä ja kemisti.
Edwardin isä kuoli pojan ollessa 10-vuotias, ja leskeksi jäänyt äiti joutui yksin kasvattamaan neljää lastaan. Hänen onnistui toimittaa vanhin poika Edward kouluun, jossa hän menestyi kemiassa ja luonnonhistoriassa. Edward vietti kaikki vapaa-aikansa British Museumissa. Vuonna 1832 Blyth osti rohdoskaupan Lontoon Lower Tootingista, mutta joutui lopettamaan liiketoiminnan vuonna 1837, ja muutti Brixtoniin, Surreyhin.
Vuonna 1841 Blyth muutti Intiaan "The Royal Asiatic Society of Bengal" -nimisen järjestön museon kuraattoriksi Kalkuttaan. Hän päivitti ja järjesti museon luettelon ja kokoelmat, ja julkaisi "Catalogue of the Birds of the Asiatic Societyn" vuonna 1849. Hän osallistui niukasti kenttätöihin, mutta kuvaili lintulajeja muiden englantilaisornitologien, muun muassa Allan Octavian Humen, Samuel Tickellin ja Robert Swinhoen lähettämien näytteiden perusteella.
Vuonna 1854 Blyth avioitui leskirouva Hodgesin kanssa, joka kuitenkin kuoli jo kolmen vuoden kuluttua. Vaimon kuolema oli Blythille raskas isku, eikä hän koskaan henkisesti toipunut siitä. Hän toimi kuraattorin virassa vuoteen 1862, jolloin heikentynyt mielenterveys pakotti hänet muuttamaan takaisin Englantiin. Vuonna 1881 hän julkaisi teoksen "The Natural History of the Cranes" kurjista.
Edward Blyth oli luonnonvalinnan ja evoluution tutkimuksen edelläkävijöitä. Jo vuonna 1835 hän julkaisi "The Magazine of Natural History" -julkaisussa kirjoituksen "An Attempt to Classify the ”Varieties” of Animals, with Observations on the Marked Seasonal and Other Changes Which Naturally Take Place in Various British Species, and Which Do Not Constitute Varieties", josta Charles Darwin ammensi tietoa ja muun muassa lainauksia omiin teoksiinsa (professori Loren Eiseleyn tutkimukset, Pennsylvanian yliopisto). Blyth ja Darwin olivat myöhemmin vilkkaassa kirjeenvaihdossa vuodesta 1855 alkaen.
Blyth toimitti "Cuvier"in "Animal Kingdom"in englanninkielisen laitoksen kappaleet nisäkkäät, linnut ja matelijat vuonna 1840, sisällyttäen tekstiinsä runsaasti korjauksia, muutoksia ja omia havaintojaan.
Blyth kuvaili ja nimesi muun muassa viitakerttusen, taigauunilinnun ja ruskouunilinnun.
Hugo Nousiainen

Hugo Olavi Nousiainen (25. toukokuuta 1913 Viipuri – 12. elokuuta 1957) oli suomalainen rikoskirjailija. Vuosina 1945–1951 hän julkaisi kolme romaania, "Murhattiinko hänet?", "Kello 21:n jälkeen" ja "Yöpäivystäjät". 
Hugo Nousiaisen vanhemmat olivat konemestari Viljam Nousiainen ja Ida Emilia Vartiainen. Hän oli naimisissa Ines Granstedtin kanssa. Hugo Nousiainen kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua ja vuosina 1930–1933 Viipurin taiteenystävien piirustuskoulua.
Nousiainen toimi rikosetsivänä Viipurissa 1936–1940. Näitä aikoja hän kuvasi myöhemmin kirjassaan "Varjon puolella Viipurissa" (1954). Sotien jälkeen hän siirtyi Helsinkiin, jossa hän toimi Rikostutkimuskeskuksen laboratorion assistenttina 1945–1952 ja Suomenlinnassa toimineen Valtion poliisikoulun tuntiopettajana 1946–1953. Vuonna 1954 hän siirtyi poliisitehtävistä Viikkosanomien toimittajaksi ja ehti olla myös Uuden Suomen toimittajana ennen kuolemaansa.
Nousiaisen pääteoksena on pidetty 1949 ilmestynyttä romaania "Yöpäiviystäjät" joka kertoo yhden työvuoron tapahtumista Helsingin Sofiankadun poliisiaseman yöpäivystyksessä. Juha Nevalainen kirjoitti sen perusteella käsikirjoituksen, josta Edvin Laine on ohjannut elokuvan "Yhden yön hinta" (1952).
Elisabet York

Elisabet York (); (11. helmikuuta 1466 – 11. helmikuuta 1503) oli englantilainen prinsessa, Englannin kuningas Henrik VII:n puoliso ja kuningas Henrik VIII:n äiti.
Suku.
Elisabet oli York-sukuisen kuningas Edvard IV:n ja Elisabet Woodvillen tytär. 
Avioliitto ja kuningatar.
Hänen avioliittonsa uuden kuningas Henrik VII:n kanssa yhdisti kilpailevat York- ja Lancaster-suvut yhdeksi Tudor-suvuksi ja vahvisti samalla Henrikin jälkeläisten oikeuden kruunuun. Elisabetin äiti Elisabet Woodville suostui järjestämään naimakaupan, mikäli Henrikin onnistuisi syrjäyttää Elisabet Woodvillen lanko Rikhard III valtaistuimelta. Tämä onnistui Bosworthin taistelussa vuonna 1485. Häät järjestettiin seuraavana vuonna. Kuningattareksi Elisabet kruunattiin vasta 25. marraskuuta 1487, yli vuosi pariskunnan ensimmäisen lapsen Arthurin syntymän jälkeen.
Jälkeläiset.
Elisabetin ja Henrikin avioliitto oli kaikin puolin suhteellisen onnistunut. Heille syntyi seitsemän (tai mahdollisesti kahdeksan) lasta:
Kuolema.
Elisabetin vanhin poika Arthur kuoli pian sen jälkeen, kun oli nainut Espanjan prinsessan Katariina Aragonialaisen. Ilmeisesti tämän johdosta Elisabet päätti tulla raskaaksi vielä viimeisen kerran vahvistaakseen kuningassukua. Hän synnyttikin vielä tyttären, Catherinen, joka kuitenkin kuoli heti synnyttyään. Elisabet itse sai synnytyksen jälkeisen infektion ja kuoli yhdeksän päivän kuluttua 37-vuotissyntymäpäivänään.
Vaikka Henrik VII olikin tunnetusti tarkka rahoistaan, Elisabet sai loisteliaat hautajaiset. Hänet haudattiin Lontoon Westminster Abbeyhyn, jonne myös hänen puolisonsa myöhemmin haudattiin hänen rinnalleen rakennettumaansa Henry VII:n Lady Chapeliin.
Yorkin Elisabet on ainoa Englannin kuningatar, joka on ollut kuninkaan puoliso (Henrik VII), kuninkaan tytär (Edvard IV), kuninkaan sisar (Edvard V), veljentytär (Rikhard III) ja kuningataräiti (Henrik VIII). Hänen myös sanotaan antaneen kasvonsa herttakuningattarelle.
Perintö.
Elisabetin toinen poika Henrik VIII seurasi Elisabetin miestä Englannin valtaistuimelle, Elisabetin vanhin tytär Margareeta nai Skotlannin kuninkaan Jaakko IV:n ja Elisabetin nuorempi eloonjäänyt tytär Maria Tudor nai Ranskan kuninkaan Ludvig XII:n. Margareetan pojasta tuli Skotlannin kuningas Jaakko V, hänen pojantyttärensä oli kuningatar Maria Stuart ja pojantyttärenpoikansa kuningas Jaakko VI, josta kaikki myöhemmät Ison-Britannian hallitsijat polveutuvat.
Paul Gerhardt

Paul Gerhardt (12. maaliskuuta 1607, Gräfenhainichen, Wittenberg – 27. toukokuuta 1676, Lübben) oli luterilaisen puhdasoppisuuden ajan pappi ja yksi saksankielisen maailman ja luterilaisen kirkon tunnetuimmista virsirunoilijoista.
Elämänvaiheet.
Paul Gerhardt syntyi Gräfenhainichenin kaupungin pormestarin perheeseen. Hän sai luterilaisen kasvatuksen, kun hän opiskeli Wittenbergin yliopistossa. Siellä hän tutustui runoilija Martin Opitziin ja hänen kulttuurihistoriallisesti keskeiseen teokseen "”Prosodia Grmanica Oder Buch von der Deutschen Poeterey"”, jonka pyrkimyksenä oli puhtaampi saksan kieli ja yksinkertainen runomitta.
Opintojensa jälkeen Gerhardt palasi kotikaupunkiinsa, jossa hän toimi kotiopettajana, mutta joutui pakenemaan 30-vuotisen sodan tieltä Berliiniin. Hän valmistui papiksi 1651 ja vuodesta 1657 hän toimi Berliinin Nikolain kirkon arkkidiakonina, ”toisena pappina”. Nikolain kirkko oli tuohon aikaan Berliinin merkittävin kirkko ja on Berliinin vanhin kirkkorakennus. Samalla hän toimi latinanlehtorina Grauen Kloster-lukiossa.
Samassa kirkossa oli urkurina Johann Crüger (1598–1662) ja he tekivät paljon yhteistyötä. Gerhardt kirjoitti useimmat virsimelodiansa Berliinin vuosien aikana ja hän onkin yksi protestanttisen virsirunouden merkittävimpiä virsirunoilijoita, ja merkittävin sitten Martin Lutherin. Hänen virtensä ovat yksinkertaisia, kansanomaisia ja syvällisiä. Gerhardt edustaa siirtymää objektiivisiesta oppivirrestä, konfessionalismista kohti subjektiivisempaa hengellisyyttä, ja hänen virsiään sävyttää ortodoksismin sijaan pietismi. Gerhardtin kirjoittamia virsiä on säilynyt noin 130.
Crüger keräsi virsien melodioita ja julkaisi niitä kirjana nimeltä "Praxis pietatis melica. ûbung der Gottseiligeit in christlichen und trostreichen Gesängen" (Hurskauden musikaalinen harjoitus) josta on otettu useita painoksi, viimeinen vuonna 1737. Kirjan 3. painoksessa vuodelta 1647 on 18 Gerhardtnin virttä ja 10. painoksessa 89.
Preussin ruhtinas Fredrik Wilhelm vaati vuonna 1664, että kaikki luterilaiset ja reformoidut papit lopettaisivat väittelyt opillisista eroavaisuuksista. Koska Gerhardt ei suostunut allekirjoittamaan sopimusta, joutui hän jättämään virkansa Berliinissä ja siirtymään arkkidiakoniksi Lübbeniin, missä hän kuoli 1676.
Lähde
Mäkihypyn maailmancup 2007–2008

Mäkihypyn maailmancup 2007–2008 alkoi Kuusamosta Suomessa 30. marraskuuta 2007. Kauden aikana järjestettiin 28 henkilökohtaista osakilpailua, joista yksi peruttiin ja 4 joukkuekilpailua, joista yksi peruttiin. Viimeinen osakilpailu hypättiin Planicassa Sloveniassa 16. maaliskuuta 2008. Thomas Morgenstern varmisti kokonaisvoiton 21. kisan jälkeen Willingenissä, kun kuusi kilpailua oli käymättä.
Valdemar Kosonen

Valdemar Kosonen (5. maaliskuuta 1916 Nuijamaa – 22. huhtikuuta 1942 Viipuri) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 25. Siviiliammatiltaan hän oli työmies. Hän oli perheetön.
Sotamies, kranaatinheittimistön tulenjohtoryhmän tähystäjä Valdemar Kosonen palveli jatkosodan hyökkäysvaiheessa JR 15:n toisessa pataljoonassa. 16. lokakuuta 1941 hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi numero 25. Hänet oli ylennetty alikersantiksi jo 11. lokakuuta 1941. Hänen nimitysesityksessään mainitaan oma-aloitteisuus ja esimerkillinen rohkeus sekä taito taisteluissa.
Kosonen kuoli sodan aikana Viipurissa 13. sotasairaalassa. Siviiliammatiltaan hän oli työmies.
Mannerheim ristin ritariksi.
"”Ylipäällikkö on pvm:llä 16.10.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi sotamies Valdemar Kososen, joka [Kokkolanjoen] jokivarressa, josta ei päästy eteenpäin, tuhosi oma-aloitteisesti käsikranaateilla ja kasapanoksilla varmistetun pesäkkeen ja korsun, joka oli täynnä vihollisia. Samasta paikasta ampui hän vihollisen tarkka-ampujan ja haavoitti tulenjohtajaa. Sotamies Kosonen ilmoittautui vapaaehtoisesti tuhoamaan asemien sisään päässeen hyökkäysvaunun ja saikin sen pysähtymään. Hyökkäysvaunu tuhottiin kasapanoksilla. Tapaus vaikutti kohottavasti koko pataljoonan taistelutehoon. Syntyneessä taistelussa tuhottiin heti alkuunsa viisi hyökkäysvaunua. Heti tämän jälkeen oli hän jälleen vapaaehtoisesti opastamassa ja valtaamassa erästä kunnalliskotia [Tiurala], joka liekinheittimin ja kasapanoksin vallattiin. Seuraavissa taisteluvaiheissa joutui tiedustelutehtävissä sotamies Kosonen yht’äkkiä vastakkain ojassa olevan vihollisen politrukin ja kolmen aliluutnantin kanssa. Selviydyttyään heti kolmesta aliluutnantista ja panoksien lippaasta loputtua Kosonen syöksyi seuraavaan ojaan politrukin ampuessa häntä kohti. Ojassa sai Kosonen kuitenkin pistoolinsa ladattua ja politrukin taistelu päättyi siihen."
"Sotamies Kososen esimerkillisestä rohkeudesta ja taidosta sekä oma-aloitteisesta toimesta on yllämainittu esimerkkinä esitetty.”"
Sitruunahai

Sitruunahai ("Negaprion brevirostris") on härkähaiden heimon hailaji.
Kuvaus.
Sitruunahai on helposti tunnistettavissa sen kahdesta samankokoisesta selkäevästä. Niillä on pyöristynyt kuono. Niiden suurin pituus on noin 340 senttimetriä, mutta yleensä ne kasvat 240 senttimetrin pituisiksi. Ne painavat 187 kilogrammaa ja ne voivat elää noin 25 vuotta.
Ravinto.
Sitruunahain pääravintoa ovat kalat, joista suurin osa on luukaloja, kuten monneja ja piikkimakrilleja. Se saattaa myös syödä rauskuja ja itseään pienempiä haita. Sitruunahailla on terävät hampaat, hyvä näkö ja erinomainen hajuaisti. Lisäksi sen kuonossa on erityisiä huokosia, jotka aistivat saaliseläimen tuottamia sähkökenttiä.
Elinalue.
Sitä tavataan Atlantin rannikoilla Yhdysvaltojen New Jerseystä Brasiliaan ja paikoin Länsi-Afrikassa sekä Tyynenmeren rannikolla Amerikassa.
Elinympäristö.
Sitruunahait viihtyvät parhaiten rannikkovesissä, kuten koralliriutoilla ja mangroverannikoilla.
Lisääntyminen.
Sitruunahain parittelu tapahtuu matalassa vedessä kevään ja kesän aikana, ja sen jälkeen seuraa 10-12 kuukauden raskausaika. Naaraat palaavat matalikoihin synnyttääkseen. Naaras voi saada poikasia 4-17 yksilöä. Poikanen on syntymänsä jälkeen noin 50-60 senttimetriä pitkä.
Vaara ihmiselle.
Sitruunahait eivät ole kiinnostuneita ihmisistä ja niiden on todistettu hyökänneen ihmisen kimppuun ainoastaan 22 kertaa vuodesta 1580 lähtien. Näistä tapauksista yksikään ei ole ollut kohtalokas.
Vaarat.
Ihmiset ovat vaarantaneet lajin kannan. Sitruunahai on suosittu myyntikala ja useita sen osia käytetään ruoan lisäksi erilaisina rohtoina. Se on myös suuren kokonsa vuoksi suosittu urheilukalastajien keskuudessa. Lisäksi hain lisääntymisalueet ovat vahingoittuneet saastumisen, katkarapujen pyynnin ja troolauksen vuoksi.
Akvaarioissa.
Koska sitruunahailla on muihin avovedessä eläviin haihin verrattuna poikkeuksellinen kyky ottaa happea vedestä pohjalla maatessaan, se on suosittu laji esimerkiksi yleisöakvaarioissa.
Lillois-Witterzée

Lillois-Witterzée () on entinen Belgian kunta, Valloniassa, Brabant Wallonin maakunnassa. 1. tammikuuta 1977 Lillois-Witterzée yhdessä Ophain-Bois-Seigneur-Isaacin kanssa liittyivät osaksi Braine-l'Alleudin kuntaa.
Lillois yhdistyi Witterzéehen 7. marraskuuta 1823.
Vache Bleue, Valion belgialainen tytäryhtiö vuosina 1996–2012, toimii Lillois-Witterzéessä.
Gröndal

Gröndal (lempinimeltään "Greenvalley") on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Etelä-Tukholman alueella, ja kuuluu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen. Nykyään siellä asuu noin 7 060 ihmistä; maa-alaltaan se on 0,91 neliökilometrin suuruinen.
Gröndalin kaupunginosa muodostettiin vuonna 1926 "Ekensberg"-nimisenä. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1934. Kaupunginosa tunnetaan 1940-luvulla rakennetuista tähdenmuotoisista kerrostaloistaan, "Stjärnhuseista". Niiden suunnittelusta vastasi ruotsalainen arkkitehtitoimisto Backström &amp; Reinius Arkitekter AB.
Alue on ollut huvila-aluetta ja vuoden 1913 tienoilla siellä oli satakunta vuokrahuvilaa, joista vain osa säästyi purkamiselta 1970-luvulla.
Serpo

Serpolla (neulansilmällä) tarkoitetaan ralliautoilussa tiukkaa, usein 180 asteen käännöstä, joka eroaa ajoteknisesti normaalista käännöksestä. 
Serpoa lähestytään noin 50% kovempaa kuin normaalisti ajettavaa mutkaa ja auton takaperä irrotetaan hallittuun sivuluisuun lukitsemalla takapyörät käsijarrulla noin 1,5 metrin matkalla.
Taka- ja nelivetoisilla autoilla serpo voidaan ajaa myös vastaheitolla, eli mutkaa lähestyttäessä auto saatetaan lievään sivuluisuun nokka poispäin käännöksestä. Samalla painetaan samanaikaisesti kaasu- sekä jarrupoljinta ja ohjataan käännöksen suuntaan. Kun jarrupoljin nostetaan, auto sinkoutuu haluttuun suuntaan.
Kiinankielinen Wikipedia

Kiinankielinen Wikipedia () on Wikipedian kiinankielinen versio. Kiinankielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään 14. suurin. Se perustettiin lokakuussa 2002.
Kiinankielisen Wikipedian kirjoittajat ovat pääasiassa Hongkongista, Taiwanista, Pohjois-Amerikasta ja Euroopasta.
Wikipedian kaikki kieliversiot on estetty Manner-Kiinassa.
Kiinankielisessä Wikipediassa on mekanismi, jolla luettavan artikkelin merkit voi muuttaa yksinkertaistetuiksi tai perinteisiksi merkeiksi ja sanat Manner-Kiinassa, Hongkongissa, Macaossa, Taiwanissa, Singaporessa tai Malesiassa käytetyiksi sanoiksi.
Kiinankielinen Wikipedia on kirjoitettu mandariinikiinaan pohjautuvalla kiinan kirjakielellä. Sen lisäksi on olemassa Wikipediat muilla kiinan kielillä:
Syyskuussa 2021 Wikimedia Foundation esti seitsemän kiinankielisen Wikipedian käyttäjää ja poisti ylläpitäjän oikeudet 12 ylläpitäjältä. Syynä tähän oli se, että mannerkiinalaisen, noin 300-henkisen wikipedistiryhmän epäiltiin vaikuttaneen ylläpitäjyysäänestyksiin ja manipuloineen niitä.
Johann Hermann

Johann Bernhard Hermann (31. joulukuuta 1738 Barr, Elsass – 4. lokakuuta 1800 Strasbourg) oli ranskalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Hermann oli Strasbourgin yliopiston lääketieteen professori. Strasbourgin kaupunki osti Hermannin eläintieteellisen kokoelman 1804, ja siitä tuli Strasbourgin eläintieteellisen museon perusta.
Hermann kuvaili ja nimesi suuren määrän uusia lintulajeja, muun muassa rytikerttusen, abessiniansininärhen ja kurolin.
Mansikkasammakko

Mansikkasammakko tai mansikkanuolimyrkkysammakko ("Oophaga pumilio") on punaisen yleisvärinsä mukaan nimetty nuolimyrkkysammakko.
Sitä tavataan trooppisissa sademetsissä Keski-Amerikassa, erityisesti Costa Ricassa.
Mansikkasammakkopariskunnat huoltavat poikasia yhdessä. Naaras laskee kudun (enintään viisi munaa) lehdelle. Uroksen tehtäväksi jää pitää kutu märkänä virtsaamalla sen päälle. Nuijapäiden kuoriuduttua naaras kuljettaa ne selässään yksitellen puuhun. Puusta se etsii kasvin, jonka ympyrässä kasvavat lehdet muodostavat keskelleen syvennyksen, johon kerääntyy vettä. Naaras etsii kullekin nuijapäälle oman kasvin, minkä jälkeen se käy lähes kerran päivässä munimassa kunkin poikasen ravinnoksi korkeintaan viisi hedelmöittymätöntä munaa.
Urossammakot ovat reviiritietoisia, ja saattavat käydä alueelleen pyrkivän tunkeilijan kimppuun. Tällöin molemmat sammakot seisovat takajaloillaan, ja pyrkivät etujaloillaan kaatamaan vastustajansa maahan. Paini saattaa kestää kaksikymmentäkin minuuttia. Sen voittaa usein reviiriään puolustava yksilö, joka vastustajansa kumottuaan antaa tämän yleensä lähteä tiehensä.
Mansikkasammakko ei ole harvinainen, mutta sen kanta on kärsinyt Keski-Amerikan sademetsien hakkuista, ja yläilmakehän otsonikerroksen ohentumisen johdosta lisääntynyt ultraviolettisäteily on luultavasti vaikuttanut sammakoihin. Lisäksi siitä on tullut suosittu lemmikkieläin, mikä on vähentänyt merkittävästi luonnonvaraisia kantoja. Sammakon kirkkaanvärinen iho varoittaa sen myrkyllisyydestä, mikä suojaa sitä vihollisilta.
Juan Corona

Juan Vallejo Corona (7. helmikuuta 1934 – 4. maaliskuuta 2019) oli Yhdysvalloissa vuonna 1971 25 miestä surmannut meksikolaistaustainen sarjamurhaaja. 
Corona saapui Kaliforniaan 1950-luvulla. Hänellä todettiin vuonna 1956 skitsofrenia, johon hän sai useaan otteeseen hoitoa vielä vuonna 1970. Corona oli naimisissa naisen kanssa, mutta kaikkien uhrien surmille oli taustalla seksuaaliset motiivit. 
Corona teki Yhdysvalloissa kunniallista työtä, mutta aloitti murhasarjan ilmeisesti keväällä 1971. Hän oli työnvälittäjä, joka murhasi miehet machetella ja hautasi ruumiit persikkatarhoihin Feather Riverin varrella Sutterin piirikunnassa, Kaliforniassa. 19. toukokuuta Yuba Citystä löydettiin yhden uhrin ruumis, ja lähiseuduilta löytyi vielä 24 lisää. 
Uhrien ikä vaihteli noin 40-vuotiaasta 65-vuotiaaseen. Kaikkia oli hakattu machetella ja puukotettu. Yksi oli myös ammuttu.
Joistakin haudoista löydetyt kauppakuitit ja pankkisiirtokuitit yhdistettiin Coronaan. 
Juan Corona kiisti kaikki murhat, mutta todettiin syylliseksi ja tuli vuonna 1973 tuomituksi 25:een peräkkäiseen elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Puolustus jopa väitti toisessa oikeudenkäynnissä vuonna 1982 että murhat oli tehnyt Coronan aggressiivisempi edesmennyt veli.
Pian vankeutensa jälkeen häntä puukotettiin 32 kertaa sairaalassa Vacavillessä. Pidätettynä ollessaan hän menetti toisen silmänsä toisen vangin hyökkäyksen seurauksena, hänen vaimonsa erosi hänestä, hänellä oli ainakin kaksi sydänkohtausta ja hän kärsi dementiasta.
Corona vihjasi syyllisyytensä ensimmäistä kertaa vuoden 2011 ehdonalaiskuulemisessa sanoen murhattujen miesten olleen "juoppoja" ja tunkeilijoita hedelmätarhoissa. Häneltä evättiin toistuvasti ehdonalainen vapaus vuosien varrella.
Hän kuoli sairaalassa luonnollisiin syihin 85-vuotiaana.
Katherine Moennig

Katherine Sian Moennig (s. 29. joulukuuta 1977 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Shane McCutcheonin roolista televisiosarjassa "L-koodi" ja Lena Burnhamin osasta sarjassa "Ray Donovan".
Ura.
Katherine Moennig muutti New Yorkiin 18-vuotiaana opiskellakseen näyttelemistä. Vuonna 2000 hän sai roolin "Dawson’s Creekin" spin-off-sarjasta "Young Americans". Sarja kuitenkin lopetettiin yhden kauden jälkeen. Vuosina 2004–2009 Moennig näytteli Shane McCutcheonia lesbonaisista kertovassa sarjassa "L-koodi". Hän palasi rooliin "L-koodin" spin off -sarjassa ' vuonna 2019. Moennig näytteli Lena Burnhamin osaa rikossarjassa "Ray Donovan" vuosina 2013–2019 ja palasi rooliin televisioelokuvassa ' vuonna 2022. 
Moennig on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Laivauutisia", "Love the Hard Way" ja "Invitation to a Suicide". Terry Zwigoffin elokuvassa "Art School Confidential" hän esitti lesboa taiteilijaa. Moennig on esiintynyt myös teatterilavalla, muun muassa näytelmissä "As You like It" ja "Comedy of Art" Williamstownin teatterifestivaalilla. Vuonna 2006 hän esitti Irakissa ollutta sotilasta Off Broadway -näytelmässä "Guardians".
Yksityiselämä.
Katherine Moennigin äiti Mary Zahn oli tanssija Broadwayllä ja isä William Moennig valmisti viuluja. Hänen isoisänsä on kotoisin Markneukirchenistä, pienestä saksalaisesta kylästä. Näyttelijä Blythe Danner on Moennigin täti ja tämän tytär Gwyneth Paltrow hänen serkkunsa.
Moennig on esittänyt elokuvissa ja televisiossa useita seksuaalivähemmistöihin kuuluvia roolihahmoja. Hän kieltäytyi pitkään kommentoimasta suhteitaan ja omaa seksuaalista suuntautumistaan, mutta on nykyisin avoimesti lesbo. Hän on kertonut seurustelleensa aiemmin miesten kanssa ja tajusi suuntautumisensa esiinnyttyään "L-koodi"-sarjassa. Moennig on naimisissa muusikko Ana Rezenden kanssa.
Danny and The Thunders

Danny and The Thunders on suomalainen vuonna 1978 perustettu rock and roll- ja rockabilly-yhtye. Yhtyeen jäsenet olivat kotoisin Helsingin Jakomäestä. 
Yhtye voitti "Suosikki"-lehden järjestämät Suomen Rock-kuninkuus kilpailut vuonna 1980, yhtyeen jäsenten ollessa noin 15-vuotiaita. Tämä tuotti EP-levyn mittaisen levytyssopimuksen. Neljän kappaleen albumi sisälsi yhden yhtyeen itse tekemän kappaleen, muut olivat cover-kappaleita. EP-levyllä olleita kappaleita käytettiin myös myöhemmin ilmestyneellä Rockin'-levy-yhtiön kokoelmalevyllä "Teenage Party". Yhtye teki esiintymisiä neljän vuoden ajan ja lopetti toimintansa vuonna 1983. Tämän jälkeen sen jäsenet soittivat erilaisissa yhtyeissä.
Vuonna 2002 Thunders kokoontui uudelleen yhteen tehden esiintymisiä. Kitaristi Henry Rothin tilalle tuli Dannyn pikkuveli Joona Nurminen, joka myöhemmin perusti myös oman yhtyeen nimellä Jonatan and the Band. Nykyisin Danny and The Thunders esittää myös tyylin mukaista omaa materiaalia.
Anna Rotkirch

Anna Ullica Rotkirch (s. 22. joulukuuta 1966 Helsinki) on suomalainen sosiologi ja tietokirjailija sekä Väestöliiton tutkimusprofessori, koulutukseltaan valtiotieteen tohtori ja Helsingin yliopiston dosentti. Hänen tutkimusalueitaan ovat perhetutkimus ja naistutkimus sekä Venäjä-tutkimus. Ennen Väestöliittoa hän on työskennellyt pääasiassa Helsingin yliopistossa, muun muassa Yhteiskuntapolitiikan laitoksessa, Tutkijakollegiumissa ja Kristiina-instituutissa. Toimittajana hän on työskennellyt "Ny Tid" -lehdessä ja kirjoittanut kolumneja muun muassa "Helsingin Sanomiin", Hufvudstadsbladetiin, "Kotilieteen", "Ny Tidiin" ja "Seura"-lehteen.
Rotkirch on yksi harvoista evoluutiobiologian tuloksia feministiseen tutkimukseen yhdistäneistä suomalaistutkijoista. Hän on European Evolution and Human Behavior -järjestön perustajajäseniä ja johtokunnan jäsen.
Siirtyessään vuoden 2007 alussa Helsingin yliopistosta Väestöliittoon Rotkirch kirjoitti blogimerkinnän "Jäähyväiset yliopistolle". Kirjoitus synnytti rajun keskustelun yliopistotutkimuksen tilasta ja työskentelyedellytyksistä.
Vuoden 2007 syksyllä syntyneessä keskustelussa Rotkirch puolusti eri kansojen välisten älykkyyserojen tutkimista sanomalla, että tutkimusaiheita ei saa hylätä poliittisin syin, mutta toisaalta muistutti, että faktoista ei kannata tehdä poliittisia johtopäätöksiä.
Anna Rotkirchin vanhemmat ovat ulkoasiainneuvos Holger Rotkirch ja toimittaja Kristina Rotkirch. Hän on naimisissa professori J. P. Roosin kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Comté (juusto)

Comté on ranskalainen pastöroimattomasta lehmänmaidosta valmistettu puolikova juusto. Se on peräisin Ranskan Jura-vuoristosta.
Comtén kuori on yleensä väriltään epätasaisen ruskea. Sisältä se on vaalean kellertävää tai kerman väristä. Juustomassa on rakenteeltaan puolikovaa ja joustavaa. Kokonainen juusto painaa noin 32–45 kg. Sen halkaisija on 55–75 cm ja paksuus noin 10 cm. Comtén rasvapitoisuus on noin 45 %.
Juustoa kypsytetään 4–18 kuukautta. Joskus Comtéssa voi olla vähän reikiä mutta useimmiten ei ollenkaan. Eri vuodenaikoina valmistetuissa juustoissa on eroja. 
Comtéa valmistetaan vuosittain noin 40 000 tonnia, mikä on enemmän kuin mitään muuta ranskalaista AOC-juustoa. Sen nimi on EU:n suojattu alkuperänimitys.
S-korsetti

S-korsetti (engl. "s-curve corset", "straight front corset", "s-bend corset") eli edvardiaaninen korsetti on korsettityyppi, jota käytettiin 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Sille ominaista on suora, jäykkä ja tiheästi luutettu etumus, joka korsetin leikkausten avulla kääntää lantion taakse ja rinnan edemmäs. Historialliset s-korsetit ovat rinnan alapuolelle ulottuvia toisin kuin monet edeltäjänsä. Lopputulos on s-kirjaimen muotoinen kurvikas ryhti, jugendille tyypillinen joutsenkaari, jolle ajan muotivaatteet perustuvat. S-siluetti on hyvä esimerkki alusvaatteen tärkeydestä ja suoranaisesta määräävyydestä muodin peruslinjoille. 
Korsetin kehitti ranskalainen korsetintekijä Inez Gaches-Sarraute, jolla oli lääketieteellistä tuntemusta. Ajatuksenaan Gaches-Sarrautella oli kehittää terveellinen, mukava ja luonnollisempi korsetti. Sitä markkinoitiin uuden ajan naiselle, joka on voimakas ja terve ja välittää mukavuudestaan. Todellisuudessa s-korsetti ei toiminut niin kuin sen oli tarkoitus, eikä sitä haluttu terveyskorsettina käyttääkään. Kapea vyötärö ei ollut muodin ihanteena kadonnut minnekään, ja s-korsetilla oli entistä kapeampi lopputulos mahdollinen, joskin tiukalle nyöritettynä sen terveysriskit ja aiheuttama rasitus olivat suurempia kuin aikaisempien korsettimallien. Korsetti aiheutti monille erityisesti selkäkipuja, sillä se taivutti selkää luonnottomaan asentoon ja saattoi avata nikamia. 
S-figuuri jäi aikakautensa naisten muodin symboliksi, joka on ikuistettu muun muassa Charles Dana Gibsonin töissä. Gibsonin naisia esittävissä piirroksissa, joiden naisia kutsutaan myös Gibson Girleiksi, näkyy selvästi s-korsetin antama muoto ja muita 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen muodikkaita piirteitä. Kuuluisa s-korsetin käyttäjä oli näyttelijätär Camille Clifford, joka on jäänyt kurveineen aikansa naisikoniksi. 
S-korsetti oli viimeinen yleisesti käytetty korsettimalli. 1910-luvun aikana naisen muodikas figuuri muuttui tasapaksummaksi, joskaan korsetteja ei hylätty vielä silloinkaan vaan siirryttiin joustavampiin ja enemmän hoikkuutta kuin kurvikkuutta korostaviin alusvaatteisiin ja linjoihin. Modernit korsetit, joita käytetään nykyään enemmän ja enemmän, eivät yleensä ole s-mallia, vaan perinteisiä niin sanottuja viktoriaanisia korsetteja.
Kunnallisvaalit 1953

Vuoden 1953 kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 4.–5. lokakuuta.
Vaaleissa asetettiin yhteensä 39 538 ehdokasta, joista naisia oli 3 959 (10 %). Valituista naisia oli 912 (7,4 %). Miehistä äänesti 75,3 ja naisista 68,0 prosenttia.
Kokoomus kampanjoi muun muassa tunnuksilla ”Vapauden puolesta puolueiden holhousta vastaan” ja ”Vapauden puolesta myös kunnalliselämässä”.
Seuraavan vuoden alussa tapahtui yksi kuntaliitos, kun Pielisensuu liitettiin Joensuuhun. Näissä kunnissa vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti.
Morbier (juusto)

Morbier on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettu puolipehmeä juusto.
Morbier-juustoa valmistetaan Juravuoristossa Alppien länsiosassa. Se on saanut nimensä Franche-Comtén alueella sijaitsevan Morbier’n kylän mukaan. Ensimmäiset maininnat morbier-juustosta historiallisissa lähteissä ovat 1700-luvun lopulta. Vuodelta 1795 peräisin olevassa dokumentissa se mainitaan nimellä "Petit Morbier". Alueen talonpojat toimittivat tavallisesti maitoa paikallisille juustontekijöille kylissä, mutta joskus Franche-Comtén ankara ilmasto esti matkat maatiloilta kylien keskustaan. Talonpojat alkoivat tällöin tehdä omaa juustoaan. Iltalypsyltä tehty juustomassa peitettiin sen suojaamiseksi kerroksella tuhkaa ja seuraavan aamulypsyn jälkeen edellisen juustomassan päälle lisättiin toinen kerros. Näin syntyi juustolle tyypillinen musta raita juuston keskelle. Morbier katosi myöhemmin paikallisesta tuotannosta, minkä jälkeen sitä valmistettiin pitkään yksinomaan tehtaissa. Vuonna 2002 morbierilaiset tuottajat saivat pitkän käsittelyn jälkeen juustolle suojatun alkuperänimityksen ja morbier-nimisen juuston valmistus Morbierin ulkopuolella lopetettiin vuoteen 2007 mennessä. Nykyisin juustoa tuottaa noin 40 eri juustonvalmistajaa, ja vuosittainen tuotettu määrä on noin 10 000 tonnia.
Morbier-juusto tehdään montbéliarde- ja simmental-rotuisten lehmien maidosta. Suojatun alkuperänimityksen mukaisesti lehmillä täytyy olla vähintään hehtaari laidunmaata lehmää kohden, ja niitä lypsetään kahdesti päivässä. Juustoa kypsytetään kellarissa vähintään 45 päivää ja keskimäärin 7-kiloisen juustotahkon valmistukseen kuluu 60–70 litraa maitoa. Juuston tumma vaakaraita saadaan nykyisin aikaan hiillytetyllä kasviaineksella. 
Valmiin juuston kuori on ohut, tasainen ja väriltään beesi tai oranssinpinkki. Juuston makua on kuvailtu miedoksi, hedelmäiseksi, vaniljaiseksi ja maidokkaaksi. Juusto sopii esimerkiksi juustotarjottimelle.
Vache Bleue

Vache Bleue S.A. on belgialainen maitotuotteiden tukkukauppayritys Braine-l'Alleudin kunnassa, Lillois-Witterzéen kylässä, Belgiassa. Vache Bleue toimii juuston pakkaajana, tukkurina ja jakelijana vähittäiskaupalle. Yhtiö on ollut Belgian suurin juuston tukkuliike ja tärkeä myyntikanava suomalaisille juustoille. Vuonna 2008 yhtiössä oli henkilöstöä 194 ja liikevaihtoa 122 miljoonaa euroa. Yhtiö omisti lisäksi Frigoway-kuljetusliikkeen ja lyhyen ajan tuorepakkauksiin erikoistuneen International Food&amp;Business-Brussels-Food Distributionin liiketoiminnan.
Valio osti Vache Bleuen vuonna 1996, mutta luopui siitä vuonna 2012.
Sonka

Sonka on kylä Rovaniemen kunnassa. Sonka sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta Pellon suuntaan kantatien 83 varrella. Songan maisemaa hallitsee Sonkajärvi, joka laskee Sinettäjärveen ja siitä edelleen Ounasjokeen. 
Maisemallisesti kylässä on rantoja ja jääkauden jälkeisiä kivirakkoja, joista tunnetuin on Möötikkärakka, entinen Juhannuskallio. 
Väestörekisterin mukaan vuonna 2011 Songan asukasluku oli 246. Kylän asukasluku on hieman noussut kylään muuttaneiden lapsiperheiden myötä. Nykyisin asukkaista kouluikäisiä on noin 10 %, työikäisiä noin 50 % ja eläkeläisiä noin 40 %. Vapaa-ajan asutusta on alueella runsaasti, joten asukasmäärä kaksinkertaistuu kesäkuukausina.
Työpaikkoja tarjoavat Palosalmen Metsätyömieskoti, Lomakoti Seitaranta ja osa-aikaisesti kylän yrittäjät. Songassa ja lähialueilla harjoitetaan myös poro-, maa- ja metsätaloutta. Kylällä on toiminut kalanviljelylaitos ja puutarha. Pääosin työikäinen väestö käy työssä Rovaniemellä ja muulla lähiseudulla. Lähin koulu on Sinetässä 10 kilometrin päässä kylältä, kuten myös kauppa ja posti. Sinetässä toimii myös huoltoasema. Songassa toimii kyläyhdistys.
Vapaa-ajanviettomahdollisuudet.
Kylässä on valaistu pururata, jonne tehdään talvisin hiihtolatu. Kylätalon vieressä on urheilukenttä, joka talvisin palvelee jääpelejä harrastavia. Songan luonto tarjoaa mahdollisuudet retkeilyyn, marjastukseen ja kalastukseen järvi- ja vaaramaisemissa. Sonkajärven Oitolan rannassa on kunnallinen veneenlaskupaikka, kota ja laavu tulisijoineen. Sonkaan on yhteydet virallisia moottorikelkkareittejä pitkin.
Paskaduuni

Paskaduuni eli paskatyö on arkikielessä käytetty halventava ilmaus työstä, joka on epäitsenäistä ja epämielekästä ja jossa on huonot työehdot ja huono palkka. Tällaisessa työssä työntekijällä ei juuri ole etenemismahdollisuuksia. Sanan lanseerasi yleiseen tietoisuuteen prekariaatti-aktivisti Eetu Viren Ylen "A-talk"-ohjelmassa toukokuussa 2006.
Hakusanat "paskaduuni" ja "paskatyö" lisättiin "Kielitoimiston sanakirjaan" vuonna 2008.
McJob.
Englannin kielessä "paskaduunia" vastaa termi McJob (suom. "McTyö"), joka viittaa pikaruokalassa työskentelyyn. Sana on väännös McDonald’s-hampurilaisketjun nimestä.
"McJob" on alkujaan peräisin "The Washington Post" -sanomalehden artikkelista vuodelta 1986. Termin teki tunnetuksi kanadalainen kirjailija Douglas Coupland vuonna 1991 julkaistussa teoksessaan "Tuntematon sukupolvi" (). Couplandin mukaan paskaduunia mainostetaan usein hyväksi uramahdollisuudeksi, mutta asialla ovat useimmiten henkilöt, joilla on aina ollut muitakin mahdollisuuksia edetä uralla.
"McJob"-sana on otettu mukaan "Oxford English Dictionaryyn" ja amerikkalaiseen Merriam-Websterin sanakirjaan. McDonald’s on kampanjoinut näitä lisäyksiä vastaan ja pyrkinyt sanan määritelmän muuttamiseen. Yhtiön mielestä määritelmä ei vastaa todellisuutta.
Hevonpaskatyö.
Vuonna 2013 antropologi David Graeber kirjoitti lehtiartikkelin, jossa hän kuvaili toisenlaista paskatyötä. Graeber käytti termiä "bullshit job", ”hevonpaskatyö”. Tällä sanalla hän kuvaili työtä, joka on tarkoituksetonta ja turhaa.
Vuonna 1930 John Maynard Keynes oli ennustanut, että työviikko tulisi tekniikan kehityksen myötä aikanaan lyhenemään 15 tunnin mittaiseksi. Todellisuudessa näin ei tapahtunut. Graeberin mukaan tuottava työ kyllä automatisoitiin ja se väheni aivan kuten oli ennustettu, mutta sitä korvaamaan luotiin uusia työpaikkoja, jotka olivat vailla tarkoitusta. Näitä olivat sellaiset uudet toimialat kuten rahoituspalvelut tai puhelinmyynti. Lisäksi ennestään olemassaolevat talouden sektorit laajenivat – näitä olivat esimerkiksi yhtiöoikeus, terveydenhoidon hallinto, yliopistojen hallinto ja PR-työ. Mukaan olisi luettava myös edellämäinittujen tukitoiminnot, kuten hallinto, tekninen tuki tai turvallisuusalan tehtävät; sekä ruokakuljetusten kaltaiset oheistoiminnot, jotka ovat olemassa vain siksi, että ihmiset kuluttavat kaiken aikansa keksityissä töissä.
Kapitalismissa voittoa tavoittelevan yrityksen voisi luulla hankkiutuvan eroon tarpeettoman työn tekijöistä. Kuitenkin turhan työn tekijöiden määrä vain kasvaa. Graeberin mukaan tämä johtuu poliittisista syistä: valtaapitävä luokka pelkää ajatusta kansasta, jolla olisi paljon vapaa-aikaa, koska se johtaisi levottomuuksiin. Valtaapitävien tavoitteita edistää yleinen uskomus, jonka mukaan ”joka ei työtä tee, sen ei syömänkään pidä”.
Graeberin mukaan työntekijäväestö jakautuu kolmeen luokkaan: 1) työttömät, joita parjataan, 2) tuottavat työntekijät, joita riistetään, mutta samalla kahdehditaan, koska heidän työllään on kiistaton yhteiskunnallinen arvo; ja 3) hevonpaskatyön tekijät, joille maksetaan tyhjästä työtehtävissä, joiden tarkoituksena on saada heidät samaistumaan hallitsevan luokan näkemyksiin.
Ludwig Purtscheller

Ludwig Purtscheller (6. lokakuuta 1849 Innsbruck – 3. maaliskuuta 1900 Bern, Sveitsi) oli itävaltalainen vuorikiipeilijä ja opettaja.
19. vuosisadan lopussa häntä pidettiin Alppien parhaana vuorikiipeilijänä yli 1700 valloittamallaan vuorella. Hänet tunnetaan parhaiten ensimmäisestä noususta Kilimanjaron huipulle yhdessä saksalaisen vuorikiipeilijä Hans Meyerin kanssa vuonna 1889.
Purtscheller kuoli kiivetessään Dru-vuorelle Ranskan Alpeilla Mont Blancin lähellä.
Suursaaren taistelu (1788)

Suursaaren taistelu oli Ruotsin ja Venäjän välillä käyty meritaistelu, joka oli osa a. Taistelu käytiin 17. heinäkuuta 1788 Suursaaren edustalla.
Sodan alussa ruotsalaisten tavoitteena oli tuhota Venäjän avomerilaivasto tai estää sen toiminta sulkemalla se Kronstadtin laivastotukikohtaan. Ruotsin laivastoa johti muodollisesti Södermanlandin herttua Kaarle, mutta todellisuudessa laivastoa johti vara-amiraali Otto Henrik Nordenskiöld. Venäjän laivastoa johti skotlantilainen amiraali Samuel Greigh. Hän sai Venäjän keisarinna Katariina II:lta ohjeet, joiden mukaan hänen tuli välttää taistelua. Sodan aluksi Suomenlahdella kohtasivat kaksi suurta laivastoa, joista toinen väisteli ja toinen jahtasi. 
Katariina antoi heinäkuun puolivälissä Greighille käskyn ryhtyä taisteluun. Greigh ryhmitti laivastonsa odottamaan Ruotsin laivastoa Suursaaren länsipuolelle, lähelle Kallbådagrundin matalikkoa. 17. heinäkuuta käytiin viisi tuntia kestänyt taistelu, joka päättyi ratkaisemattomana. 
Taistelun jälkeen laivastot vetäytyivät korjaamaan kärsimiään vahinkoja, venäläiset Kronstadtiin ja Tallinnaan, ruotsalaiset Viaporiin. Sekä venäläiset että ruotsalaiset katsoivat voittaneensa taistelun ja juhlivat voittoa.
Napoleon XIV

Napoleon XIV (oik. Jerry Samuels, 3. toukokuuta 1938 New York – 10. maaliskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänen hittikappaleensa ”They’re Coming to Take Me Away, Ha-Haaa!” saavutti vuonna 1966 Yhdysvalloissa "Billboardin" singlelistalla sijan kolme.
Roger McGuinn

Roger McGuinn (s. 13. heinäkuuta 1942 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hän on parhaiten tunnettu The Byrds -yhtyeen keulahahmona vaikuttaen myös suuresti yhtyeen ainutlaatuisen soinnin syntymiseen. The Byrdsin hajoamisen jälkeen McGuinn on julkaissut useita sooloalbumeita. 
Marraskuusta 1995 lähtien McGuinn on julkaissut kuukausittain uusia kappaleita nettisivuillaan.
Bernal Díaz del Castillo

Bernal Díaz del Castillo (1492–1584) oli Hernán Cortésin joukoissa taistellut sotilas, jonka kirjoittama on silminnäkijäkertomus asteekkien kukistamisesta eli Asteekkivaltakunnan valloittamisesta eli "Historia verdadera de la Conquista de la Nueva España" ('Totuudenmukainen Uuden-Espanjan valloituksen historia'). Ilman Bernal Díaz del Castillon teosta tiedot valloituksesta olisivat puutteelliset. 
Díazin käsikirjoituksen jäljennös oli lähtökohtana Alonso Remónin Madridissa vuonna 1632 laatimalle "Historia Verdaderan" laitokselle, joka on myöhemmin paljastunut jonkin verran virheelliseksi. William H. Prescott kertoo käyttäneensä Remónin versiota teoksensa "History of the Conquest of Mexico" lähteenä. Vasta vuodesta 1904 lähtien on ollut mahdollista saada Díazin alkuperäiseen käsikirjoitukseen pohjautuvia painoksia.
Díaz sai kertomukseensa herätteen vuonna 1553 ilmestyneestä Francisco López de Gómaran Meksikon-valloitusta käsittelevästä historiateoksesta "Historia de la conquista de Mexico", jonka Gómara omisti Cortésin pojalle Martín Cortésille. Díaz del Castillo närkästyi, kun Gómara hänen mielestään arvosti teoksessaan Cortésia liiallisesti.
Xero Sampler Tape

Xero Sampler Tape on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Linkin Parkin vuonna 1997 äänitetty demokasetti. Kasetti sisältää 4 raitaa. Kasetin aikana Linkin Parkin nimi oli vielä Xero, ja sen toisena laulajana toimi Mark Wakefield, josta tuli myöhemmin Taprootin manageri. Kasetti lähetettiin lukuisille levy-yhtiöille, mutta koska kukaan ei ollut yhtyeestä vielä silloin liiemmin kiinnostunut, yhtye pani hynttyyt yhteen itsenäisen Mix Media-nimisen levy-yhtiön kanssa. Vuonna 1999 yhtyeen kaikki toiveet kävivät toteen, kun Warner Brothers tarjosi sopimusta nuorelle yhtyeelle.
Vaikka internetistä löytyykin paljon huonolaatuisia taltiointeja, demokasetti on nykyään erittäin harvinainen.
Kappaleet.
A-puoli:
B-puoli:
Enterprise (huvipuistolaite)

Enterprise on pääosin Huss Maschinenfabrikin vuodesta 1972 valmistama huvipuistolaite. Laite on paranneltu versio Schwartzkopfin vastaavanlaisesta laitteesta, suurimpina eroina Enterprisen suurempi matkustajamäärä sekä hydraulinen nostovarsi. Tämän tyyppisiä laitteita valmistavat lisäksi Heintz Fahtze ja Emiliana Luna Park, ja kaikki käyttävät nimeä "Enterprise". Sekä kiinteitä että liikutettavia versioita on valmistettu ja käytetty eri puolilla maailmaa.
Suunnittelu ja toiminta.
Laitteessa yhdestä kahteen ihmistä istuu yhteen kahdestakymmenestä suljetusta vaunusta. Vaunut roikkuvat metallisesta renkaasta ja ne on asetettu yksi toisensa perään ympyräksi. Laite alkaa pyöriä vastapäivään ja muodostaa vapaasti heiluviin vaunuihin keskipakoisvoimaa. Hydraulinen nostovarsi nostaa laitteen ajon aikana 87° kulmaan, jolloin vaunut pyörivät pystysuunnassa.
Laitteessa ei ole mainittavampia turvalaitteita, sillä vaunuihin kohdistuva keskipakoisvoima riittää pitämään matkustajat paikoillaan. Joissakin Enterprise-malleissa käytetään kuitenkin jalkojen ylle laskeutuvaa turvakaarta. Emiliana Luna Parkin "Enterprisessä" käytetään pientä turvavyötä.
Liikuteltava versio kulkee kahdella kuorma-autolla, joista toinen kuljettaa rengasta, tukivartta ja ajojärjestelmiä, toinen vaunuja, alustoja ja loppuja tarvikkeita. Ensimmäinen rekka toimii myös laitteen pääalustana sen käytön aikana.
Variaatiot.
Schwartzkopf.
Schwartzkopf-versio "Enterprisesta" kantaa kuuttatoista vaunua. Schwartzkopf valmisti myös 21 gondolin "Enterprisea", kunnes yhtiö lopetti toimintansa vuonna 2001 Anton Schwartzkopfin kuoleman jälkeen. Yksi näistä laitteista sijaitsi Kouvolan Tykkimäellä, kunnes se poistettiin käytöstä vuonna 2018. Vaunujen pienempi lukumäärä pienentää myös renkaan kokoa. Vaunut ovat myös pienempiä kuin Hussin valmistamassa versiossa. Alun perin yhtiö valmisti vaunut itse, mutta jälkeenpäin ne korvattiin Reverchon-yhtiön valmistamilla, paremmilla vaunuilla.
Heintz Fahtze.
Heintz Fahtze on valmistanut yhden 16 vaunun "Enterprisen", joka asennettiin vuonna 2003.
Emiliana Luna Park.
Emiliana Luna Park on valmistanut yhden 20 gondolin "Enterprisen", joka asennettiin Linnanmäelle kaudeksi 2009.
Enterpriset Suomessa.
Suomessa on kaksi Enterpriseä, jotka sijaitsevat Linnanmäellä Helsingissä ja Power Parkissa Kauhavan Alahärmässä. Tykkimäen huvipuistossa Kouvolassa oli Enterprise (1999–2017). Se oli Linnanmäeltä aikoinaan poistettu laite. Linnanmäen kaudella 2009 käyttöönottaman uuden Enterprisen nimi on "Kehrä". Tykkimäen Enterprise oli hieman suurempi kuin Linnanmäen "Kehrä", sillä Tykkimäellä laitteessa oli 21 gondolia Linnanmäen 20 sijasta. Enterprisen korvaa Tykkimäellä Endeavour, joka muistuttaa hyvin paljon edeltäjäänsä. PowerParkiin saapui vuonna 2019 Saksassa valmistettu Enterprise, joka on ostettu käytettynä. Myös Wasalandiassa oli Enterprise vuosina 1988–1996.
Pallosara

Pallosara ("Carex globularis") on korpi- ja rämemailla tai kosteissa havumetsissä kasvava monivuotinen tuulipölytteinen sarakasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Pallosaran kapeat lehdet muodostavat löyhän, pallomaisen mättään, joka kasvaa 20–30 cm korkeaksi. Varret ja lehdet ovat suunnilleen samanpituisia. Varret ovat ohuet ja täyteiset, ja niiden päässä kohoaa monitähkäinen kukinto, jossa emi- ja hedekukat ovat eri tähkissä. Emitähkät ovat pallomaisia ja hedetähkät ovat lyhyempiä. Alimman tähkän alla oleva tukilehti on hieman lyhyempi kuin kukinto. Pullakot ovat ensin harmaanvihreitä ja ne muuttuvat myöhemmin vaaleanruskeiksi. Niissä on selvä suonitus ja tiheää karvaa. Kasvi kukkii kesäkuulta heinäkuulle.
Levinneisyys.
Pallosaraa on Suomessa, Ruotsissa muualla paitsi Skånessa ja tunturialueella, Baltiassa ja Venäjän keskiosissa.