tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leo Blech

Leo Blech () oli saksalainen oopperasäveltäjä ja kapellimestari. Hän oli Woldemar Bargielin ja Engelbert Humperdinckin oppilas, ja toimi oopperanjohtajana Berliinissä, Wienissä, Riiassa sekä Tukholmassa.
Elämä.
Ura.
Blech opiskeli Berliinissä käymänsä Hochschulen jälkeen aluksi kaupallista alaa vuosina 1887–1891, vaikka oli jo nuorena taitava pianisti. Myöhemmin hän aloitti musiikin opinnot Berliinissä, jossa Woldemar Bargiel opetti hänelle säveltämistä ja Ernst Rudorff pianonsoittoa. Vuonna 1893 Blech sävelsi ensimmäisen oopperansa "Aglajan" ja sai Aachenin kaupunginteatterin apulaiskapellimestarin paikan. Tänä aikana hän sai opetusta myös Engelbert Humperdinckiltä.
Blech muutti Prahaan vuonna 1899, jossa hän työskenteli vuoteen 1906 asti Saksan kansallisteatterissa. Siellä hän johti muun muassa Eugen d'Albertin "Tieflandin" kantaesityksen vuonna 1903. Blech sai kutsun Berliinin hovioopperaan (nykyinen Staatsoper Unter den Linden) 1906, jonka Generalmusikdirektoriksi hänet nimitettiin vuonna 1913. Vuosina 1923–1926 Blech työskenteli Deutsches Opernhausissa Charlottenburgissa (nykyinen Deutsche Oper Berlin), Berliinin kansanoopperassa (nykyinen Theater des Westens) ja lopulta Wienin kansanoopperassa. Tämän jälkeen Blech palasi Berliiniin Generalmusikdirektoriksi Staatsoper Unter den Lindeniin, jossa hän ohjasi vuoteen 1937 mennessä yhteensä 2 846 esitystä.
Natsien vallan aikana Blech sai aluksi pitää työnsä juutalaisesta syntyperästään huolimatta Hermann Göringin päädramaturgi Heinz Tietjenille antamalla erityisluvalla. Lopulta hän joutui kuitenkin lähtemään maasta. Blech muutti aluksi Liettuaan ja työskenteli siellä Riian kansallisoopperassa. Neuvostoliiton miehittäessä maan vuonna 1940 häntä pyydettiin Moskovan konservatorion johtajaksi. Blech kuitenkin kieltäytyi ja jäi Riikaan, jonka Saksa valloitti vuonna 1941. Heinz Tietjenin avulla hän vältti pakkosiirtämisen ghettoon ja pakeni vaimonsa kanssa salaa Berliinin ja Sassnitzin kautta Ruotsiin. Siellä hän toimi Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Tukholmassa, jossa hänet oli nimitetty hovikapellimestariksi jo vuonna 1935. Tänä aikana Blech oli mukana perustamassa Freie Deutsche Kulturbundia, ja toimi siinä aktiivisesti.
Vuonna 1949 hän palasi Saksaan Charlottenburgiin, ja toimi siellä Generalmusikdirektorina. Huonontunut kuulo pakotti hänet lopettamaan työt vuonna 1953. Blech kuoli Berliinissä 25. elokuuta 1958, ja hänet haudattiin Heerstraßen hautausmaalle.
Yksityiselämä.
Blech meni naimisiin sopraano Martha Frankin (1871–1962) kanssa vuonna 1899. Myös heidän tyttärestään Lislistä tuli laulaja. Lisl meni naimisiin kapellimestari Herbert Sandbergin kanssa.
Julkaisut.
Leo Blechin sävellykset ovat pääasiassa oopperoita ja operetteja, mutta hän teki myös lauluja ja liedejä. Hän teki paljon yhteistyötä libretisti Richard Batkan kanssa.
Operetit.
"Rappelkopfia", viimeistä oopperaa, ei koskaan esitetty. Se oli uusi versio "Alpenkönig und Menschenfeindista".
LGV Est

LGV Est européenne (usein lyh. LGV Est) on Ranskassa Pariisin ja Baudrecourtin välillä kulkeva suurnopeusrata ("ligne à grande vitesse"). Radalla kulkevat Pariisista Strasbourgiin ja edelleen Saksaan tai Sveitsiin menevät TGV-junat sekä saksalaiset ICE-junat. Rata on 301,4 kilometriä pitkä, mutta sen lopullisen pituuden on tarkoitus olla 406 kilometriä, kun Strasbourgiin ulottuva toinen vaihe avataan liikenteelle huhtikuussa 2016. Rataosalla suurin käytettävä nopeus on 320 km/h, ja se on varustettu ERTMS-järjestelmällä.
Liikenne rataosalla alkoi 10. kesäkuuta 2007. Sitä ennen radalla tehtiin 3. huhtikuuta tavallisesta TGV:stä muunnellulla V150-junalla uusi tavanomaisten junien nopeusennätys 574,8 km/h. 
Radalla on yhteensä kolme asemaa.
Viirupääkipuaja

Viirupääkipuaja ("Lepidocolaptes souleyetii") on Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa tavattava kipuajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan viirupääkipuaja on 19–20 cm. Lajin pää on mustan ja valkoisen viiruinen. Selkä on väriltään kastanjanruskea ja muuttuu siivissä ja pyrstössä punaruskeaksi. Viirupääkipuajan kurkku on valkeahko. Vatsa on ruskea ja siinä on vaaleampia viiruja. Nokka on ohut ja alaspäin kaartunut. Viirukipuaja muistuttaa ulkonäöltään säämiskäkurkkukipuajaa ("Xiphorhynchus guttatus"), jonka nokka on paksumpi. Tikkakipuaja ("Xiphorhynchus picus") on hieman suurikokoisempi ja pään sivuilla on enemmän valkoista. Myös kaitanokkakipuaja ("Lepidocolaptes affinis") on hyvin samannäköinen kuin viirupääkipuaja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Valkokurkkukipuajaa tavataan Meksikosta Länsi-Panamaan ja Kolumbiasta Venezuelan ja Bolivian pohjoisosiin. Lajia tavataan kuivissa lehtimetsissä ja tiheämpien metsien reunamila. Tiheiden metsien sisäosia laji sen sijaan karttaa ja tulee toimeen myös viljelysmetsissä ja jopa kuivilla kaktuksia ja pensaita kasvavilla seuduilla Yleensä laji elää alle puolentoista kilometrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Viirupääkipuajat elävät yleensä yksin ja liittyvät usein muiden hyönteisiä syövien lintujen parviin. Laji pesii kolme kertaa vuodessa yleisimmin huhtikuussa, toukokuussa ja lokakuussa. Pesä sijaitsee puun kolossa 3–25 metrin korkeudella. Naaras munii yleensä kaksi munaa.
HMS Curlew (D42)

HMS Curlew oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ceres-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus.
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Armstrongilta, missä köli laskettiin 21. elokuuta 1916. Alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 14. joulukuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön, jossa alus oli toukokuuhun 1919. Palvelukseen kuului muun muassa purjehdus joulukuussa 1918 Itämerellä.
Suuren laivaston nimen vaihdon myötä alus siirrettiin osaksi 1. kevyt risteilijäviirikköä Atlantin laivastossa touko-kesäkuussa 1919. Alus siirrettiin elokuussa Devonportiin reserviin, mistä se siirrettiin Rosythiin ja otettiin uudelleen palvelukseen huhtikuussa 1920. Alus liitettiin osaksi 5. kevyt risteilijäviirikköä asemapaikkana Kiina (Hongkong), mistä se siirrettiin Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle (Bermuda) marraskuussa 1922.
Vuonna 1923 alus oli saattamassa "HMS Repulsea" aluksen kuljettaessa Walesin prinssiä Pohjois-Amerikan ja Kanadan kierroksella.
Lontoon laivastosopimus vuodelta 1930 edellytti risteilijöiden hävittämistä ja 1934 aloitettiin suunnittelutyö alusten muuttamiseksi ilmatorjuntaristeilijöiksi. Seuraavana vuonna tehtiin päätös, jonka mukaisesti kaikki C-luokan alukset muutettaisiin. "HMS Coventry" ja "Curlew" valittiin prototyypeiksi. Näiden kahden aluksen muutostyöt aloitettiin 1935-1936.
Suunnitelman mukaan aluksen alkuperäinen aseistus poistettiin ja korvattiin kymmenellä yksiputkisella 4 tuuman Mk V -ilmatorjuntatykillä. Tykeistä yksi sijoitettiin keulaan, kuusi kyljille ja kolme perään. Perään sijoitettiin myös kaksi kahdeksanputkista 2 naulan Mk VI -ilmatorjuntatykkiä. Kaksi tulenjohtopaikkaa rakennettiin ja aluksen sisärakenteita muutettiin. Kaikki torpedoputket poistettiin.
Alus asetettiin osaksi Noren reserviä 1936.
Toisen maailmansodan syttyessä "Curlew" liitettiin osaksi Kotilaivastoa. Alus otti osaa taisteluun Norjasta ja ollessaan Narvikin edustalla se joutui Junkers Ju 88 koneiden ilmahyökkäykseen. Alus upposi Lavangsfjordiin Ofotsfjordin sivuhaaraan lähelle Narvikia.
Abağa

Abaga (, )) on maalaiskunta Amgan ulusissa Sahan tasavallassa. Se sijaitsee ulusin pohjoisosassa Amgajoen länsirannalla 25 kilometriä piirikeskuksesta Amgasta koilliseen. 
Asukasluvun kehitys:
Abagassa on terveyskeskus, koulu, kauppa, jokisatama ja kulttuuritalo.
Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta sekä maanviljelystä. Nautakarja tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa. Tärkein viljelykasvi on peruna.
Laintulkinta

Laintulkinta tarkoittaa oikeussäännösten soveltuvuuden ja sisällön tutkimista ratkottaessa jotain yksittäistä oikeudellista kysymystä. Laajasti ymmärrettynä laintulkintaa on kirjoitettujen säädösten lisäksi myös tapaoikeuden soveltuvuusalueen selvittäminen. Niin sanottu varsinainen laintulkinta nojautuu oikeussäännöksen sanamuotoon ja analoginen laintulkinta ulottaa säännöksen soveltuvuuden myös sellaisiin tapauksiin, joihin säännöstä voidaan sen tarkoituksen perusteella soveltaa.
Kirjoitetun säädöksen soveltaja saa käyttää objektiivista tulkintaa, eikä hänen tarvitse pitäytyä lainsäätäjien tarkoitukseen. Laajassa tulkinnassa () sanamuotojen tulkinta on laveampaa kuin suppeassa tulkinnassa ("interpretatio stricta"). Suomessa ei laintulkinnassa tarvitse pitäytyä ennakkopäätöksiin, vaikka niillä onkin merkittävä vaikutus oikeuskäytäntöön.
Lakien tulkinnassa tärkeää aineistoa ovat eduskunnan valiokuntien mietinnöt ja hallituksen esityksen perustelut. Myös kohtuus on yksi laintulkinnan näkökohta, oikeudenmukaisuuden ja ennustettavuuden ohella.
Laintulkintaoppi.
Laintulkintaoppi on oikeustieteen ala, joka käsittelee laintulkinnassa tarvittavia näkökohtia. Sellaisia ovat esimerkiksi oikeussäännösten sanojen yleiskielinen merkitys, säännöksen säätämisen syy ja tarkoitus, historialliset perusteet sekä sosiaaliset näkökohdat.
Lainselitys

Lainselitys on epäselvän tai vaikeaselkoisen lakisäännöksen tarkoituksen selvittävä lainsäädäntötoimi. Lainselityksessä selitettävä säännös muotoillaan uudelleen alkuperäistä tarkoitusta muuttamatta. Säädäntötoimen tuloksena syntyy lainkäyttäjiä ja muita oikeusalamaisia velvoittava oikeussäännös. Lainselitystä on käytännössä hankala erottaa lainmuutoksesta, sillä kumpikin säädetään samalla tavoin. Suomessa lainsäädäntö tapahtuu eduskunnan myötävaikutuksella. Ruotsin vallan aikana lainselitysvalta kuului kuninkaalle.
Lainselitysteos.
Lainselitysteos eli lakikommentaari on kirja, joka sisältää tiedot yhden tai useamman säädöksen synty- ja muutoshistoriasta, tarkoituksesta, sisällöstä ja suosituksia sisällön tulkintaan.
Altan

Altan ( ja ) on maalaiskunta (nasleg) Amgan ulusissa eli piirissä Sahan tasavallassa. Se sijaitsee piirin pohjoisosassa Amgajoen länsirannalla lähellä Megino-Kangalassin ulusin rajaa. Matkaa piirikeskukseen Amgaan on 120 kilometriä. 
Asukasluvun kehitys:
Altanissa on kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, klubi, terveyskeskus, koulu ja kauppa. Paikkakunnalla harjoitettava hevostalous tuottaa lihaa ja nautakarjatalous maitotaloustuotteita ja lihaa.
Tower Hamlets

Tower Hamlets "(London Borough of Tower Hamlets)" on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee lähellä kaupungin keskustaa, Thamesin pohjoispuolella ja Lontoon Cityn itäpuolella. Sen pinta-ala on 20 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin ihmistä. Tower Hamletsissa aivan lähellä Cityn rajaa on kaksi Lontoon tunnettua maamerkkiä: Towerin linna ja Tower Bridge.
Tower Hamlets on keskeinen osa Lontoon East Endiä. Erityisesti siihen kuuluva Whitechapel on vanha työväestön asuinalue. Thamesin varrella oleva osa Tower Hamletsia on aiemmin ollut tyypillistä teollisuusaluetta satamineen ja telakoineen. Viime vuosina jokivarsi on kuitenkin ollut laajan uudisrakentamisen ja kehittämisen kohteena. Lontoon uudisrakennusalueista tunnetuin, Docklands, on osa Tower Hamletsia. Sinne on rakennettu myös useita pilvenpiirtäjiä.
Kolmasosa Tower Hamletsin väestöstä on sukutaustaltaan bangladeshiläisä, ja myös somaliyhteisö on melko suuri. Alkuvuodesta 2011 alueella levitettiin tarroja, jossa se julistettiin homovapaaksi vyöhykkeeksi ja uhattiin Allahin rangaistuksella. Myöhemmässä julistekampanjassa ääri-islamisti Anjem Choudary julisti alueen šarian hallitsemaksi alueeksi, jossa on kielletty uhkapeli, pornografia ja prostituutio, alkoholi, musiikki ja konsertit ja huumeet.
Puikkotorvijäkälä

Puikkotorvijäkälä ("Cladonia cornuta") on nimensä mukaisesti kapean puikkomainen pensasjäkälä. Se voi kasvaa jopa yli 10 cm korkeaksi. Laji on harmaanvihreä ja sileäkuorinen tyvi on ruskehtava. Puikkotorvijäkälän podeetio on lähes haaraton ja kärjestään hienojakoisen jäkälämurun peitossa, tyvi on usein harvasuomuinen. Puikkotorvijäkälä kasvaa erittäin yleisenä koko maassa runsaimmin Etelä- ja Keski-Suomessa. Se viihtyy erityisesti kuivissa kangas- ja kalliometsissä kasvaen pienehköinä ryhminä lahopuulla, turpeella ja humuspitoisella kivennäismaalla. Puikkotorvijäkälän alalaji lapintorvijäkälä (subsp. "groenlandica") on matalampi ja kasvaa vain Pohjois-Suomessa. Puikkotorvijäkälän leväosakkaana toimii viherleviin kuuluva (Asterochloris). Puikkotorvijäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy fumaariprotoketraarihappoa (C22H16O12).
Jyrkkäkosken ruukki

Jyrkkäkosken rautaruukki toimi Pohjois-Savossa Sonkajärvellä 1831–1909 ja vielä 1915–1919. Ruukki käytti raaka-aineenaan järvien pohjasta nostettua järvimalmia (limoniittia).
Ruukki sai alkunsa kun raahelainen kauppaneuvos ja piispa Frans Mikael Franzénin veli Zachris Franzén (1787–1852) hankki viljelyoikeuden Sonkajärvellä sijainneisiin Jyrkän ja Ronkalan rappiolla olleisiin kruununtiloihin. Franzén osti pian tilat omakseen ja hän hankki myös malmioikeudet läheisiin järviin. Jyrkkäkosken ruukki sai toimiluvan 1831. Ruukille rakennettiin masuuni ja kankivasarapaja. Rakennustöitä haittasivat vaikeat kulkuyhteydet mutta masuuni aloitti raudantuotannon joulukuussa 1835.
Ruukin toimintaa haittasi alusta saakka se, että valmiit tuotteet jouduttiin kuljettamaan pitkien matkojen päähän muun muassa Kuopioon, Raaheen, Mikkeliin ja Viipuriin. Franzénin kuoltua hänen seuraajansa ja vävynsä Fredrik Sovelius myi ruukin maatiloineen sekä kotitarvesahoineen ja -myllyineen 1853 Varkauden ruukin hoitajalle Johan Erik Malmborgille 8 000 hopearuplan hinnasta. Vuonna 1855 ruukki siirtyi viipurilaiselle kauppaneuvos Paul Wahlille.
Wahlin aikana ruukin raudantuotanto kasvoi noin 250 kippuntan vuosituotannosta parhaimmillaan 700 kippuntaan. Ruukin tuottama rauta meni Wahlin Varkauden putlaus- ja valssilaitoksen käyttöön. Ruukki sai 1874 uuden skotlantilaistyyppisen masuunin.
Jyrkkäkosken ruukki suljettiin kannattamattomana 1909 mutta se oli vielä uudelleen toiminnassa 1915–1919 raudan hinnan noustua ensimmäisen maailmansodan aikana korkeaksi. Ruukin rakennuksista on säilynyt uudempi masuuni, 1830-luvulla rakennettu ruukin johtajan asuintalo Herrala, työntekijöiden asuinrakennus, talousrakennus ja sauna. Uuden masuunin viereen 1938 rakennettu mylly on nykyisin kahvilana.
Museovirasto on määritellyt Savon järvimalmiruukit, joihin kuuluvat Jyrkkäkosken ohella myös Salahmin ja Haapakosken ruukit valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi.
Välitysliikerekisteri

Välitysliikerekisteri on aluehallintoviraston pitämä virallinen luettelo alueellaan toimivista kiinteistönvälitysliikkeistä ja vuokrahuoneistojen välitysliikkeistä. Rekisterin pidon aloittivat vuonna 2001 Lääninhallitukset. Välitysliike merkitään rekisteriin siinä aluehallintovirastossa, jonka alueella liikkeen pääasiallinen hallinto sijaitsee. Rekisteriin ilmoittautuminen on pakollista, ja sen laiminlyöjää voidaan varoittaa, toiminta voidaan kieltää tai voidaan asettaa uhkasakko. Rekisterin tiedot ovat julkisia, joten jokaisella on oikeus saada merkinnöistä tietoja ja otteita.
Välitysliikerekisteriin merkitään yksityisestä henkilöstä nimi, henkilötunnus ja toiminimi, oikeushenkilöstä toiminimi sekä kaupparekisterinumero, välitysliikkeen toiminnan laatu, vastaavan hoitajan nimi ja henkilötunnus, vastuuvakuutuksen vakuutusmäärä ja vakuutuksen antaja. Rekisteriin merkitään myös liikkeelle annettu rekisteritunnus ja rekisteröinnin päivämäärä sekä annetut varoitukset, kiellot ja rekisteristä poistamisen syy ja päivämäärä.
Ruotsissa on vastaava kiinteistönvälittäjälautakunnan () ylläpitämä rekisteri, johon ei tarvitse ilmoittautua, jos on asianajaja tai ainoastaan vuokraoikeuksien välittäjä. Tanskassa rekisteriviranomaisena toimii Erhvervs- og Selskabsstyrelsen, ja rekisteriin merkitään kiinteistönvälitystä harjoittavat kiinteistönvälittäjät, asianajajat, pankit ja vakuutusyhtiöt.
Harvaetuhampaiset

Harvaetuhampaiset (Diprotodontia) on pussieläimiin kuuluva nisäkäslahko, jonka nimi juontuu kreikan kielestä tarkoittaen kahta etuhammasta. Lahko jakaantuu kolmeen alalahkoon, joissa on yhteensä noin 120 pussieläinlajia, kuten kengurut, koala ja vompatit. Lahkon sukupuuttoon kuolleisiin lajeihin lukeutuvat muun muassa suurikokoiset "Diprotodon" ja "Thylacoleo".
Lähes kaikki harvaetuhampaislajit ovat kasvinsyöjiä. Joitakin hyönteissyöjiä ja kaikkiruokaisiakin lajeja on, mutta nämä ovat pääasiassa viimeaikaisia muunnoksia vallitsevasta kasvinsyönnistä.
Harvaetuhampaisia elää vain Australaasiassa.
Steve Stevens

Steve Stevens (oik. Steven Schneider, s. 5. toukokuuta 1959 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on tunnettu lähinnä yhteistyöstään Billy Idolin kanssa, mutta hän on luonut myös oman soolouran ja toiminut sessiokitaristina useiden eri artistien, muun muassa Michael Jacksonin ja Vince Neilin albumeilla. Stevens toimi kitaristina 1991-1992 Michael Monroen yhtyeessä Jerusalem Slim.
William Wynn Westcott

William Wynn Westcott (17. joulukuuta 1848 Warwickshire, Englanti – 30. heinäkuuta 1925 Durban, Etelä-Afrikka) oli englantilainen lääketieteen tohtori, esoteerikko, rituaalimaagikko ja vapaamuurari.
Hermetic Order of the Golden Dawn.
Westcott oli liittynyt vapaamuurareihin vuonna 1871. Hän tutki ahkerasti Kabbalaa ja liittyi englantilaisen ruusuristiläisjärjestö Societas Rosicruciana in Anglian jäseneksi vuonna 1880. Järjestön Supreme Magus hän oli vuodesta 1891 kuolemaansa asti. Elämä ja harrastukset salatieteiden parissa johtivat lopulta siihen, että hän perusti okkultisen järjestön nimeltä Hermetic Order of the Golden Dawn, yhdessä William Robert Woodmanin ja Samuel Liddell MacGregorin kanssa. Okkultismiharrastuksen koettiin olevan ristiriidassa Westcottin coroner-viran (kuolemansyytutkija) kanssa, ja Westcott ei 1890-luvun viimeisinä vuosina esiintynyt ulospäin järjestön nimissä. Westcottin asemaa hankaloitti myös se, että hänen esittämiään ruusuristiläisiä asiakirjoja ja kirjeenvaihtoa, jossa hän saa ohjeita ruusuristiläisen järjestön perustamiseksi saksalaiselta adeptilta, todettiin väärennöksiksi. 
Westcott toimi myös aktiivisesti Teosofisen Seuran piirissä, ja hänen kirjoituksiaan julkaistiin Madame Blavatskyn toimittamassa "Lucifer"-lehdessä. 
Westcott jäi eläkkeelle coronerin virasta vuonna 1910, muutti Etelä-Afrikkaan ja kuoli siellä vuonna 1925.
Amma Naaxarata

Amma Naaxarata () on maalaiskunta eli nasleg () Amgan ulusissa Sahan tasavallassa. Se käsittää alueen eteläosan Amgajoen molemmin puolin. Kunnan keskuskylä on Onnjos (), joka sijaitsee 81 kilometriä piirikeskuksesta Amgasta lounaaseen. Keskuskylän lisäksi kyläalueeseen kuuluvat Jefremovon ja Tjogjulten kylät. 
Asukasluvun kehitys
Vuonna 2001 asui väestöstä keskuskylä Onnjosissa 648, Jefremovossa 29 ja Tjogjultessa 9 asukasta. Vuonna 2007 luvut olivat 599, 21 ja 19 asukasta. 
Keskuskylässä on terveyskeskus, koulu, kauppa, ja kulttuuritalo.
Paikkakunnalla harjoitetaan nautakarjanhoitoa ja hevostaloutta. Nautakarjatalous tuottaa maitotaloustuotteita ja hevostalous lihaa.
Hyvin elliptinen kiertorata

Hyvin elliptinen kiertorata ("Highly Elliptical Orbit", HEO) on satelliittien kiertorata esimerkiksi Maan ympäri, jossa perigeum on matala ja apogeum on hyvin korkea. Apogeumin luona satellitti liikkuu ja muuttaa asentoaan hitaasti kiintotähtien ja Maan suhteen. Siksi se soveltuu tietoliikenteeseen ja esimerkiksi röntgentähtitieteeseen. 
Yleisisin on Molnija-rata, jota venäläiset käyttävät monille tietoliikennesatelliiteilleen.
Haitin lippu

Haitin lippu on Haitin symboli. Se hyväksyttiin 25. helmikuuta 1986. Se on jaettu keskeltä vaakasuoraan kahtia, sen ylempi osa on sininen, alempi punainen ja keskellä on Haitin vaakuna. Sininen symboloi maan mustia, punainen mulatteja. Sanotaan, että Haitin lippu sai muotonsa, kun kapinoitsija, Haitin ensimmäinen hallitsija, Jean-Jacques Dessalines otti Ranskan trikolorista valkoisen palkin pois valkoisen miehen symbolina.
François ja Jean-Claude Duvalierin aikana 25. toukokuuta 1964 – 25. helmikuuta 1986 lipun sininen väri oli korvattu mustalla. Tämän lisäksi lipun vaakasuora jako oli korvattu pystysuoralla niin, että vasemmanpuoleinen (tangonpuoleinen) palkki oli musta ja oikeanpuoleinen punainen.
Vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa kävi ilmi, että Haitin ja Liechtensteinin silloiset liput olivat keskenään samannäköisiä. Sekaannuksien välttämiseksi tulevaisuudessa Liechtenstein lisäsi kruunun omaan lippuunsa seuraavana vuonna.
Apatheia

Apatheia (; "a-", ”epä-” + "pathos", ”tunne”; ”vapaus tunteista”) on antiikin filosofian ja erityisesti stoalaisuuden termi, joka viittaa mielentilaan, jossa henkilö on vapaa tunteiden aiheuttamista häiriöistä.
Stoalaisuudessa.
Siinä missä Aristoteles oli katsonut, että hyveelle on olleellista kultainen keskitie liiallisten ja liian vähäisten tunteiden välillä ("metriopatheia"), stoalaiset sen sijaan pyrkivät vapautumaan kaikista intohimoista eli passioista ("apatheia", kirjaimellisesti ”ei-passioita”).
Nykyajan psykologian termi ”apatia” on peräisin "apatheiasta". Stoalaiset on usein ymmärretty väärin, koska ”apatia” merkitsee nykyään muuta kuin antiikin aikana. Antiikin aikana sanaan ”tunne” tai ”passio” sisällytettiin suuri joukko inhimillisiä tuntemuksia ja intohimoja, joista monet olivat kielteisiä, kuten viha, pelko, kipu, nautinto, tuska, halu, jne. — näin ”passio” tarkoitti paitsi ”intohimoa” myös ”kärsimystä”.
Stoalaisten tavoitteena oli tosiasiassa siis vapautua kärsimyksestä "apatheian" kautta, eli olemalla objektiivinen, omaamalla ”selkeitä arvostelmia” todellisuudesta ja säilyttämällä mielentyyneys elämän hyvien ja huonojen hetkien aikana. Tarkoituksena ei ollut tunteiden täydellinen kuolettaminen, vaan niistä aiheutuvien ongelmien välttäminen niin, että turhista arvoarvostelmista luovutaan.
Stoalaisille "apatheia" oli paras rationaalisista tavoista reagoida ulkoisiin tapahtumiin, koska emme voi vaikuttaa asioihin, jotka ovat toisten ihmisten tahdon tai luonnon aiheuttamia — voimme vaikuttaa vain omaan tahtoomme ("prohairesis"). "Apatheiassa" oli kyse ulkoisten tapahtumien — eli meidän valtamme ulkopuolella olevien asioiden — aikaansaamien tunnevasteiden poiskitkemisestä.
Stoalaisuudessa ”apatialla” ei näin ollen tarkoitettu ”tylsämielistä välinpitämättömyyttä”, kuten nykyään, vaan ennemmin objektiivisuutta ja ”selkeää arvostelmaa” todellisuudesta, sekä näistä seuraavaa järkkymätöntä mielenrauhaa. "Apatheia" ei tarkoittanut kaikkien tuntemusten menettämistä tai täydellistä irrottautumista maailmasta. Stoalainen joka tekee oikeita (hyveellisiä) arvostelmia ja tekoja osana maailmanjärjestystä kokee tyydytystä ("eudaimonia") ja hyviä tunteita ("eupatheia").
Muissa filosofioissa.
Pyrrhonistiset skeptikot pyrkivät myös kitkemään tuntemukset silloin, kun niiden aiheuttama häiriö riippuu uskomuksista, mutta sallivat vain tuntemuksen säätelyn silloin kun ne ovat seurausta aistimuksista, kuten kivusta. 
Myöhemmin termin omaksui Plotinos hänen kehittäessään uusplatonismia. Plotinokselle "apatheia" tarkoitti sielun vapautta tunteista silloin, kun se saavuttaa puhdistuneen tilan. Termi siirtyi myös varhaiskristilliseen opetukseen, jolloin "apatheia" merkitsi vapautta kurittomista vieteistä tai tarpeista.
Theria

Theria on nisäkkäiden alaluokka, johon kuuluvat istukkanisäkkäiden (Eutheria) ja istukattomien nisäkkäiden (Metatheria) osaluokat. Jälkimmäisen osaluokan edustajista ovat nykyisin elossa vain pussieläimet. Theria-alaluokan lajit synnyttävät eläviä poikasia ilman kuorellisia munia, ja siksi siitä onkin käytetty suomenkielistä nimeä synnyttävät nisäkkäät.
Synnyttävillä nisäkkäillä on korvalehdet, ne imettävät ja niillä on erikoistunut liikkumista helpottava nilkka. Lähes kaikki nykyiset nisäkkäät kuuluvat "Theria"-alaluokkaan, myös ihminen. Vain nokkaeläimet kuuluvat toiseen alaluokkaan, muniviin nisäkkäisiin ("Prototheria").
Alaluokat Theria ja Prototheria erosivat toisistaan noin 166 miljoonaa vuotta sitten. Theria puolestaan jakaantui pussieläimiin ja istukkanisäkkäisiin 18 miljoonaa vuotta myöhemmin, noin 148 miljoonaa vuotta sitten.
Libyan dinaari

Libyan dinaari (; valuuttakoodi LYD, symboli ل.د) on Libyan valuutta. Se on jaettu tuhanteen dirhamiin (). Se otettiin käyttöön 1971, jolloin se korvasi Libyan punnan. Käytössä on 5, 10, 20, 50, 100, 250 ja 500 dirhamin kolikot sekä 1/4, 1/2, 1, 5, 10, 20 ja 50 dinaarin setelit. 
Historia.
Dinaari otettiin käyttöön vuoden 1969 vallankumouksen jälkeen, kun Muammar Gaddafin johtama Libyan arabitasavalta perustettiin. Valuuttauudistus oli osa laajempaa talousuudistusta ja kansallisen identiteetin vahvistamista. Aluksi dinaari oli sidottu Englannin puntaan, mutta valuuttakurssijärjestelmää muutettiin useaan otteeseen, muun muassa siirryttiin kiinteään valuuttakurssiin 1980-luvulla. Poliittinen epävakaus ja sisällissodat, erityisesti vuodesta 2011 alkaen, ovat heikentäneet valuutan arvoa. 
Ulkoasu ja ominaisuudet.
Libyan dinaarien setelit kuvaavat maan kulttuuriperintöä, historiallisia hahmoja ja luonnonmaisemia. Setelit ovat polymeerimateriaalia, mikä parantaa kestävyyttä ja turvallisuutta. Turvaominaisuuksiin kuuluvat mm. vesileimat, turvalangat ja mikropainatus. 
Rahapolitiikka ja taloushaasteet.
Libyan keskuspankki vastaa rahapolitiikasta, mutta valuutan arvoon vaikuttavat muun muassa öljyn hinnan vaihtelut, poliittinen epävarmuus ja kansainväliset pakotteet. Libya on vahvasti riippuvainen öljytuloista, mikä tekee sen taloudesta haavoittuvan. Inflaatio ja valuutan heikkeneminen suhteessa dollariin ja euroon ovat olleet merkittäviä ongelmia. Mustat markkinat valuutanvaihdossa ovat yleistyneet rajoittavan virallisen järjestelmän rinnalle.
Kansainvälinen käyttö.
Libyan dinaaria ei käytetä laajasti maan ulkopuolella, ja sen vaihtaminen voi olla hankalaa ulkomaisissa valuutanvaihtopisteissä. Tästä syystä Yhdysvaltain dollaria ja euroa käytetään yleisesti vaihtoehtoisina valuuttoina Libyassa.
Wilfrid

Wilfrid (noin 633–709) oli anglosaksinen pyhimys, Hexhamin ja Leicesterin piispa sekä Yorkin arkkipiispa. Syntyjään hän oli northumbrialaisen aatelismiehen poika. Hän sai koulutusta Lindisfarnessa, Canterburyssa ja Roomassa.
Wilfridin ollessa Galliassa, jonne hän oli matkustanut piispanvihkimystä varten, hänen tilalleen piispaksi nimitettiin Chad Mercialainen. Kun Theodoros Tarsoslainen oli vuonna 668 nimitetty Canterburyn arkkipiispaksi, hän korjasi asian nimittämällä Wilfridin hiippakunnan piispaksi. Hän joutui riitoihin Northumbrian kuninkaan Ecgfrithin kanssa ja meni Roomaan valittamaan paavi Agatholle, joka päätti asian Wilfridin hyväksi, mutta Ecgfrith ei kuitenkaan taipunut vaan tuomitsi hänet maanpakoon. Hän lähti saarnaamaan pakanalliseen Sussexiin ja perusti luostarin Selseyyn.
Theodoros ja Wilfrid sopivat myöhemmin riitansa, ja uusi kuningas Aldfrith päästi Wilfridin palaamaan Yorkiin. Vuonna 691 Aldfrith karkotti hänet uudestaan, ja hän siirtyi Merciaan, jossa hän toimi piispana ja perusti lisää luostareita. Wilfrid valitti karkotuksestaan vuonna 700 uudelleen paaville. Austerfieldissä pidetty synodi vaati häntä luopumaan piispan virasta ja luostareista. Jälleen hän valitti Roomaan päätöksestä, joka todettiin vääräksi. Hänen yleisesti epäoikeudenmukaisena pidetty karkotuksensa päättyi vuonna 705.
Perintö.
Wilfridille on omistettu 48 kirkkoa. Nykyajan historioitsijat ovat eri mieltä hänen roolistaan. Jotkut pitävät häntä Rooman kirkon kannattajana kelttiläistä kristillisyyttä vastaan.
Kun solttu-Juusosta tuli herra

Kun solttu-Juusosta tuli herra (esitettiin myös nimellä Solttu, josta tuli herra) on vuonna 1921 valmistunut Hjalmar V. Pohjanheimon tuottama suomalainen mykkäkomedia. Elokuva kuvattiin Mikkelissä (muun muassa Tuukkalan kasarmialueella) ja se sai ensi-iltansa 14. helmikuuta 1921 Lyyra-teatterissa Helsingissä.
Elokuvassa Solttu-Juuso liehittelee leskirouva Söderlundin palvelijatarta ja saa myös leskirouvan ihastumaan itseensä. Kihlajaispäivä on jo ehditty sopia, mutta leskirouvan veljenpojat luutnantti Kannus ja vänrikki Paukku lopettavat seurustelun. Elokuva on tuhoutunut.
Sunnuntaimetsästäjät

Sunnuntaimetsästäjät on vuonna 1921 valmistunut suomalainen Hjalmar V. Pohjanheimon tuottama mykkäkomedia. Elokuva sai ensi-iltansa 27. maaliskuuta 1921 Lyyra I -teatterissa Helsingissä.
Elokuvassa seikkailevat kaksi likinäköistä metsämiestä asemapäällikkö Fasán ja maalaislääkäri Reseptén, sekä Fasánin poika Felix-Leo. Felix-Leo lähtee yhteiselle syysmetsästysreissulle mielellään, sillä hän tietää tapaavansa siellä metsävartijan tyttären Kertun, johon hän on rakastunut. Maalaislääkäri Reseptén haluaisi kuitenkin naittaa nuorimman sisarensa Eulalian Felix-Leolle. Metsästysreissulla Felix-Leo käyttää kaikkia mahdollisia keinoja saadakseen suostumuksen avioliittoon Kertun kanssa, joka lopulta onnistuukin. 
Elokuvan yleisömenestys oli teatteriesityskertojen mukaan vuoden kotimaisista uutuuksista paras. Elokuva on tuhoutunut kahta välitekstiplanssia lukuun ottamatta, ja se jäi Lyyra Filmin viimeiseksi elokuvaksi.
Hollannintyöhevonen

Hollannintyöhevonen on alankomaalaisperäinen työhevosrotu. Se on alankomaalaisista hevosroduista jykevin. Se jalostettiin Alankomaissa 1900-luvun alussa suoriutumaan raskaista maatöistä ja vetotehtävistä. Se näyttää hyvin paljon belgiantyöhevoselta, mikä johtuu siitä, että hollannintyöhevonen kehitettiin astuttamalla hollantilaisia zeelandintammoja belgian- ja ardennienhevosoreilla. Isokokoisuudestaan ja voimakkuudestaan huolimatta hollannintyöhevonen on kiltti ja rauhallinen. Luotettava ja varma työhevonen osaa kuitenkin juosta myös lennokkaasti.
Rakenne.
Hollannintyöhevosella on iso pää, lyhyet korvat ja suora profiili. Kaula on lyhyt ja paksu, rinta lihaksikas. Runko on tanakka, tiivis, lihaksikas, selkä lyhyt. Sillä on erittäin voimakas ja leveä takaosa. Jalat ovat vahvat ja lyhyet, hyvin kehittyneet. Vuohisissa on runsaasti karvoitusta, kaviot ovat vahvat. Säkäkorkeus vaihtelee 163–170 cm välillä.
Hollannintyöhevonen on luotettava, vakaa puurtaja, joka jaksaa työskennellä pitkiä aikoja. Sitä käytetään maatöissä ja nykyisin valjakkoajossa. Se on luonteeltaan erittäin hillitty, luotettava, rauhallinen ja työintoinen.
Australianhevonen

Australianhevonen on hevosrotu, joka on kehittynyt 1700-luvulla Australiaan viedyistä useista roduista. Sitä käytetään karjanpaimennukseen, matkaratsastukseen ja moniin englantilaisiin ratsastuslajeihin, etenkin pooloon ja koulu- ja esteratsastukseen. Se on luonteeltaan sisukas, vireä, rauhallinen, rohkea.
Ominaisuudet.
Australianhevosella on täysveriselle tyypillinen viehättävä pää ja valpas katse. Sillä on viisto lapa, vahva selkä, syvä runko ja voimakas takaosa. Jalat ovat pitkät ja sirot. Se on kookas, nivelet eivät ole ulkonevat. Kaviot ovat hyvät. Säkäkorkeus vaihtelee 152–168 cm välillä. Se voi olla minkä värinen tahansa.
Historia.
Englantilaisia täysiverisiä ja espanjalaisia hevosia vietiin Australiaan vuonna 1788, jolloin brittien ensimmäinen vankilaivue rantautui maihin. Myöhemmin maahan vietiin lisää englantilaisia täysiverisiä, arabialaisia täysiverisiä ja welsh mountain -poneja. Ne kaikki vaikuttivat nykyään australianhevosena tunnetun kestävän ja monikäyttöisen rodun kehitykseen.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Australian armeijan ratsuväen kevyesti aseistettu rykmentti ei juurikaan käyttänyt muita rotuja, koska walerista polveutuva australianhevonen oli varsin sisukas. Nykyään se on hyödyllinen yleisratsu, joka kestävyydellään ja rakenteeltaan muistuttaa englantilaista täysiveristä.
Talossa

Talossa on sekä Talossan kuningaskunnan (talossaksi "El Regipäts Talossan") että Talossan tasavallan mikrovaltioista käytetty nimitys.
Talossan perusti 26. joulukuuta 1979 Ben Madison, tuolloin 13-vuotias Milwaukeen asukas, joka oli menettänyt äitinsä. Perustamishetkellä kuningaskunta käsitti Madisonin makuuhuoneen. Nimensä kuningaskunta sai, kun Madison sai tietää että suomen kielen sana "talossa" tarkoitti "sisällä talossa".
Vuosien mittaan Talossan aluevaatimukset laajentuivat kattamaan lähes koko Milwaukeen East Siden, Ranskalle kuuluvan Cézembren saaren sekä suuren osan Antarktista, jolle Madison antoi nimeksi "Pengopäts", talossan kielellä "Pingviinimaa".
Madison ylläpiti mikrovaltiota nuoruusaikansa, jolloin sen asukaskunta koostui noin kymmenestä sukulaisesta ja tuttavasta. 1990-luvun puolivälissä sanomalehdissä, mukaan lukien New York Times sekä Wired, julkaistiin tarina Talossan mikrovaltiosta, ja Talossan internetsivuilla vieraili satoja tuhansia kävijöitä. Uutiset levisivät myös muihin maihin, ja niiden seurauksena useita kymmeniä ihmisiä haki mikrovaltion kansalaisuutta. Näihin aikoihin Madison myös esitti väitteen, että hän olisi mikrovaltio-käsitteen keksijä.
Vuosien 2003–2004 vaihteessa eräät kuningaskunnan kansalaisista alkoivat nähdä Madisonin sietämättömänä eksentrikkona ja autokraattina, kun tämä yritti häätää kansalaisen kuningaskunnasta tekaistuin syyttein. Chris Gruberin (myöhemmin Kane Gruber) johdolla osa kansalaisista perusti Talossan tasavallan 1. kesäkuuta 2004, johon oli vuoteen 2007 mennessä liittynyt 20 entistä kuningaskunnan kansalaista. Talossan kuningaskunta ei tunnusta Talossan tasavallan olemassaoloa, mutta osapuolten välillä on yhteistyö- ja ystävyyssopimus.
Madison jatkoi kuningaskunnan johdossa aina vuoteen 2005 saakka, jolloin hän itse luopui kansalaisuudestaan. Uudeksi kuninkaaksi valittiin hänen lapsenlapsensa Louis, joka kruunattiin mikrovalion kuninkaaksi 16. elokuuta 2005. Tri Gregory Rajala hoiti valtionpäämiehen tehtäviä Louisin kruunusta luopumisesta 29. marraskuuta 2006 alkaen. 14. maaliskuuta 2007 uudeksi kuninkaaksi äänestettiin John W. Woolley.
Vuoden 2009 alussa Talossan kuningaskunta ilmoitti jäsentensä lukumääräksi 120 henkilöä.
Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa

Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa on vuonna 1921 valmistunut suomalainen Teuvo Puron ohjaama mykkäkomedia. Elokuvan ensi-ilta oli 9. huhtikuuta 1921 Olympia-teatterissa Helsingissä.
Elokuvassa Martti Vaara viettää hummailevaa ylioppilaselämää odottaen perintöä enoltaan sahanomistaja Penttilältä. Rahapulassaan hän kirjoittaa enolleen menneensä kihloihin ja tarvitsevansa sen vuoksi rahaa. Juoni tehoaa, mutta rahat on pian tuhlattu. Muutaman kerran samaa temppua yritettyään eno vastaa yllättäen tulevansa vierailemaan Helsinkiin. Pitääkseen kulisseja yllä Martti järjestää itselleen ystävänsä Jussin avulla lainahuvilan, lainavaimon ja lopulta myös lapsenkin. Lopulta huijaus kuitenkin paljastuu ja viimeisenä käänteenä eno Kustaa kosii Martin "lainavaimoa" Lauraa, ja lopputuloksena Martti jää yksin ja tyhjin taskuin.
Elokuvan ensi-ilta oli Suomi-Filmi -tuotantoyhtiön ensimmäinen julkinen esiintyminen uudella nimellä ja logolla.
Erkki Karu filmasi elokuvan tarinan uudelleen lähdes identtisenä elokuvassa "Runoilija muuttaa" kuusi vuotta myöhemmin.
Arvioita.
Satakunnan Kansan arviossa 1. marraskuuta 1921 elokuvan kehutan pitävän hyvin kunnialla paikkaansa ulkomaisten filmien rinnalla, jopa ylikin. Myös Iltalehdessä kehutaan 9. huhtikuuta 1921 elokuvan yleisöön menevyyttä.
Ardennienhevonen

Ardennienhevonen eli ardenner on vanha työhevosrotu. Rotu on nimetty Ranskan ja Belgian Ardennien vuoristoalueen mukaan, jossa se kehittyi yli 1000 vuotta sitten.
Ominaisuudet.
Rodun yleisimmät värit ovat päistärikkö, ruunikko ja rautias. Rodun edustaja on tyypillisesti sitkeä, voimakas, kestävä ja lempeäluonteinen. Rodun säkäkorkeus on 152-163 cm. Luonteeltaan rotu on melko rauhallinen, tottelevainen, helppo käsitellä ja erittäin kiltti.
Historia.
Rodun uskotaan polveutuvan Solutré-kulttuuripiirissä esihistoriallisella ajalla eläneestä hevosesta, ja se on Ranskan vanhimpia kylmäverisiä. Sitä on aikoinaan käytetty sekä sotaratsuna että maatyössä, mutta nykyinen ardennienhevonen on raskaampi ja massiivisempi kuin mitä se oli 1600-1800-luvulla. Rodun suuri koko ja voimat ovat peräisin risteytyksistä muiden työhevosrotujen kanssa. Eräitä rodun jalostuksessa käytettyjä rotuja ovat belgiantyöhevonen, perchenhevonen ja boulognenhevonen.
Puerto Ricon vaakuna

Puerto Ricon vaakuna on Yhdysvalloille kuuluvan Puerto Ricon tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Se on Uuden mantereen vanhin edelleen käytössä oleva vaakuna. Sen hyväksyi 1511 Espanjan kuningas. Nykymuotoinen vaakuna hyväksyttiin vuonna 1960 territorion sisäministerin päätöksellä. Vaakuna on myös ainoa entisten espanjalaisten siirtomaaisäntien hyväksymä vaakuna, joka on edelleen käytössä.
Vaakunan vihreä tausta kuvaa saaren kasvillisuutta. Lammas ja lippu kuvaavat saaren suojeluspyhimystä Johannes Kastajaa. Lampaan alla oleva seitsemän sinettinen kirja kuvaa apostoli Johannekseen yhdistettävää Ilmestyskirjaa.
Vaakunan ympärillä kiertää Kastilia ja Leónin vaakuna (keltainen linna punaisella pohjalla sekä violetti, keltakruunuinen, leijona valkoisella pohjalla); lippu, jossa on Aragonian ja Sisilian vaakunat ja valkoisella pohjalla keltainen Jerusalemin risti, Jerusalemin kuningaskunnan symboli, jonka kruunu on nykyisin Espanjan kuninkaalla sen siirryttyä sille Sisilian kuningaskunnalta.
Vaakunan vasemmalla puolella oleva F-kirjain ja ies kuvaavat Ferdinand Katolilaista kun taas Y-kirjain ja nuolet kuvaavat Espanjan kuningatarta Isabella Katolilaista.
Vaakunan alla on latinaksi "Joannes Est Nomem Ejus", suomeksi "Hänen nimensä on Johannes". Teksti tulee Raamatun Luukkaan evankeliumin jakeesta 1:63.
Sinetti.
Kuten kaikilla Yhdysvaltain hallinnollisilla yksiköillä, myös Puerto Ricolla, on sinetti, mutta sitä käytetään vähän vaakunaan verrattuna.
Kalle Kirjavainen

Kaarlo Einar (Kalle) Kirjavainen (17. huhtikuuta 1899 Teisko – 12. joulukuuta 1968 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Kalle Kirjavainen valmistui ammattinäyttelijäksi Eino Salmelaisen näyttelijäkurssin kautta. Kirjavainen teki elämäntyönsä Tampereen Teatterissa, jossa aloitti ammattilaisuransa vuonna 1928. Hänet nähtiin yleensä pienissä sivurooleissa. Vuosina 1947–1949 Kirjavainen toimi Porin Teatterin johtajana.
Kirjavainen näytteli elämänsä aikana kuudessa elokuvassa. Hän oli amatöörinäyttelijä vielä ensimmäisen elokuvansa "Ei auta itku markkinoilla" aikoihin. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa oli "Kauhavan ruma vallesmanni" elokuvassa "Härmästä poikia kymmenen". Lisäksi Kirjavainen esitti majuria saksalaisessa elokuvassa "08/15 - Zweiter Teil", mikä oli tuohon aikaan erittäin poikkeuksellista. Kirjavainen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1959.
Kirjavainen kuoli Tampereella 69-vuotiaana.
Tiina Salmén

Tiina Salmén (s. 3. elokuuta 1984) on suomalainen jalkapalloilija.
Salmén pelasi urallaan Ponnistuksessa ja Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 2005 sekä Suomen cupin 2002 ja 2006. HJK:sta hän siirtyi Norjaan ja pelasi siellä Amazon Grimstadissa ja Klepp IL:ssä. Salménin pelaajaura päättyi syksyllä 2011.
Naisten maajoukkueessa Salmén pelasi ensimmäisen ottelunsa huhtikuussa 2004 ja kaikkiaan hänelle kertyi 77 maaottelua ja hän teki niissä 4 maalia. Salmén oli mukana myös Suomen joukkueessa 2005 EM-kisoissa.
Salmén valittiin vuoden naispelaajaksi 2007.
Salmén kuului Mäkelänrinteen lukion joukkueeseen, joka voitti toukokuussa 2001 koululaisten maailmanmestaruuden. Hän teki loppuottelussa Ruotsia vastaan yhden Suomen kolmesta maalista.
Lion Feuchtwanger

Lion Feuchtwanger (myös pseudonyymillä J. L. Wetcheek, 7. heinäkuuta 1884 München, Saksa – 21. joulukuuta 1958 Pacific Palisades, Yhdysvallat) oli saksanjuutalainen kirjailija ja näytelmäkirjailija. 
Feuchtwanger syntyi ja kasvoi Münchenissä, jonka yliopistossa hän myös opiskeli kirjallisuutta ja filosofiaa Berliinin yliopiston ohella. Hän palveli Saksan armeijassa ensimmäisen maailmansodan rintamilla. Sota sai Feuchtwangerin siirtymään hiukan vasemmalle kirjoituksissaan. Sodan jälkeen Feuchtwanger teki yhteistyötä Bertolt Brechtin kanssa. 
Feuchtwangerin ensimmäinen kuuluisa kirja oli historiallinen romaani "Jud Süß" (suom. "Valta"), joka kertoo keinottelijasta Joseph Süß Oppenheimerista, joka ajoi Württembergin valtion korruptioon vallan- ja omaisuudenhimossaan. Hän julkaisi myös teoksen "Erfolg", joka oli fiktiivinen kuvaus kansallissosialistien noususta ja tuhosta. Natsit alkoivat vainota juutalaista Feuchtwangeria. Vuonna 1933 Adolf Hitlerin noustua valtaan Feuchtwangerin kotiin tehtiin ratsia, jossa tuhottiin ja varastettiin hänen omaisuuttaan. Kirjailija oli itse tuolloin matkalla Ranskassa, jonne päätti jäädä maanpakoon. Feuchtwangerin teoksia poltettiin natsien kirjarovioissa. Vuonna 1940 natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels teetätti elokuvan Feuchtwangerin kuuluisimmasta teoksesta "Jud Süssistä". Tarinaa maustettiin antisemitismillä, jota ei löydy alkuperäisteoksesta.
Vierailu Neuvostoliittoon.
Vähän ennen Stalinin vainojen puhkeamista Feuchtwanger kutsuttiin Neuvostoliittoon. Hän tapasi Stalinin henkilökohtaisesti. Feuchtwanger kirjoitti matkastaan kirjan, jossa hän esitti Neuvostoliiton myönteisessä valossa. Feuchtwanger ylisti Stalinin puhdistuksia ja puolusti Stalinia. Hän kirjoittaa: "Kun osallistuin Moskovan toiseen oikeudenkäyntiin, näin Pjatakovin, Radekin ja hänen ystävänsä, ja kuulin, mitä he sanoivat ja miten, minun oli pakko uskoa aistieni todistusta, ja epäilyni sulivat pois yhtä luonnollisesti kuin suola liukenee veteen. Jos tämä oli valhetta tai järjestettyä, silloin en tiedä, mitä totuus on."
Myöhemmät vaiheet.
Kun Saksa miehitti Ranskan kesällä 1940, Feuchtwanger pidätettiin, ja hän joutui internointileirille. Hän pääsi pakenemaan muun muassa yhdysvaltalaisen Varian Fryn avulla. Feuchtwanger asettui Yhdysvaltoihin ja osti talon Pacific Palisadesista vaimonsa Martan kanssa. 
Feuchtwanger jatkoi kirjoittamista kuolemaansa saakka, vuoteen 1958. Historialliset romaanit olivat hänen erikoisalaansa. DDR:ssä jaettiin vuosittain historiallisten romaanien Lion Feuchtwanger -palkintoa vuodesta 1971 lähtien. Palkintoa ei ole jaettu vuoden 2009 jälkeen.
Marja-Liisa Vartio -palkinto

Marja-Liisa Vartio -palkinto on Haavikko-säätiön vuodesta 1994 jakama palkinto. Se myönnettiin aluksi tutkimuksen, luovan kirjoittamisen tai tiedottamisen alalla toimivalle naiselle. Palkinnon arvo oli aluksi 25 000 markkaa, sittemmin 5 000 euroa.
Palkinto myönnettiin vuonna 2025 uudelleen 17 vuoden tauon jälkeen, ja se jaetaan vastedes joka toinen vuosi. Palkinnon arvo on 10 000 euroa. Vuoden 2025 alusta palkinto on kirjallisuuspalkinto.
Palkinnon ovat saaneet:
Clinton Hart Merriam

Clinton Hart Merriam (5. joulukuuta 1855 New York – 19. maaliskuuta 1942 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä, lintutieteilijä, hyönteistieteilijä ja etnografi.
Merriamin isä Clinton Levi Merriam oli Yhdysvaltain kongressiedustaja ja äiti Caroline Hart. Merriam opiskeli biologiaa ja anatomiaa Yalen yliopistossa. Maisteriksi hän valmistui Columbian yliopiston lääketieteellisestä (School of Physicians and Surgeons) 1879.
Vuonna 1886 Merriamista tuli Yhdysvaltain maatalousministeriön lintu- ja nisäkäsosaston (Division of Economic Ornithology and Mammalogy of the United States Department of Agriculture) ensimmäinen johtaja. Virasto edelsi myöhempiä ”National Wildlife Research Center” ja ”United States Fish and Wildlife Service” -nimisiä osastoja. Merriam oli yksi National Geographic Societyn perustajista vuonna 1888. Hänet tunnetaan nisäkkäiden taksonomian uudelleenjärjestelijänä, ja hän jakoi eli ”splittasi” suuren määrän nisäkäslajeja eri lajeiksi ja alalajeiksi. Linnuista hän nimesi täpläpöllön ("Strix occidentalis") alalajin "caurina".
Merriam toimi jonkin aikaa Harvardin yliopiston professorina. Hän oli perustamassa American Ornithologists' Unionia vuonna 1883 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1900–1903. Vuodesta 1910 alkaen hän tutki Yhdysvaltain länsiosien alkuperäisasukkaiden kieltä ja kulttuuria. Hänen tutkimuksensa Keski-Kalifornian intiaanien myyteistä ja kulttuurista ovat merkittäviä. Hän julkaisi yli 500 tieteellistä kirjoitusta ja nimesi yli 600 uutta eläinlajia tai -alalajia.
Myös Merriamin sisar Florence Augusta Merriam Bailey oli ansioitunut lintutieteilijä, joka kehitti ajatuksen kansantajuisista kenttäoppaista lintujen määrittämisen apuna.
Pelimannitalo (Kaustinen)

Pelimannitalo on talonpoikaisrakennus, joka sijaitsee Kaustisen keskustassa. Vuoden 1800 vaiheilla rakennetussa kaksikerroksisessa talossa on yleisessä käytössä lähinnä kaksi erillistä tupaa sekä sivukamari. Talo edustaa Perhojokilaakson tyypillistä sivukamarillista talonrakennustyyliä, joka oli vallalla noin vuosina 1750–1850.
Pelimannitalon tilat ovat nykyisin kokous- ja koulutuskäytössä sekä erilaisten perhejuhlien pitopaikkana. Kaustisen kansanmusiikkijuhlien ja Kaustisen kamarimusiikkiviikon aikana Pelimannitalon tupa on esiintymispaikkana ja toinen tupa ravintolana. Keskeisellä paikalla mäen päällä sijaitseva punainen talo onkin yksi kansanmusiikkifestivaalien maamerkeistä.
Talon vaiheita.
Alun perin talo valmistui Veteliin suurperheen taloksi. Talon rakensi Matti "Rapakkoleuka" Matinpoika Pulkkinen 1800-luvun vaiheilla. 1960-luvulla Aapintuvaksi nimetyn talon tyhjennettyä ryhdyttiin suunnittelemaan sen säilyttämistä ja siirtämistä. Vuonna 1968 Kaustisen kansanmusiikkijuhlien johto alkoi suunnitella kansanmusiikkimuseon perustamista ja Aapintuvan siirtämistä Kaustiselle museon tiloiksi.
1970-luvun alkuvuodet kiisteltiin talon paikasta, mutta lopulta se siirrettiin vanhan nuorisoseurantalon paikalle keskelle Kaustisen kirkonkylää. Talon vihki nykyiseen käyttöönsä tasavallan presidentti Urho Kekkonen 15. kesäkuuta 1974. Pelimannitalo siirtyi Kansanmusiikkisäätiölle, minkä ohella Kaustisen Nuorisoseuralle jäi käyttöoikeus taloon.
Pelimannitalon teknisen suunnittelun teki 1970-luvun alussa arkkitehti Risto Tilus. Nurkkatakat on muurannut alkuperäisten mallien pohjalta Aarre ja Eero Kuorikoski, työryhmässä oli mukana myös Purppuripelimannien Veli Valo. Taiteilija Veikko Vionoja on osallistunut talon sisustamiseen: Hän on lahjoittanut isoon tupaan Pelimannit-maalauksensa ja valmistanut muita maalauksia talon sisustukseen ja valinnut ovien värit Ullavassa sijaitsevan kotitalonsa Vion talon värien mukaan ja valmistanut myös muutamia muita maalauksia talon sisustukseen.
Vuonna 2006 Pelimannitalon ostivat paikalliset yrittäjät. Tilausravintolan ja festivaalikäytön lisäksi taloa on suunniteltu nuorten pelimannien Näppäriopiston koulutilaksi.
Legio I Isaura Sagittaria

Legio I Isaura Sagittaria () oli roomalainen myöhäisen keisariajan legioona. Nimen perusteella se sijoitettiin Isauriaan, Taurusvuoristoon, Vähään-Aasiaan ja sen sotilaat käyttivät myös jousta aseenaan, mikä on epätavallista legioonalaisten keskuudessa. Sen perusti todennäköisesti keisari Probus, joka soti Isauriassa paikallisia rosvojoukkioita vastaan vuonna 279. Toisten tutkijoiden mukaan legioona perustettiin Diocletianuksen aikana (284-305) tai jopa vuosina 325-354. Diocletianuksen aikana Legio I Isaura sijoitettiin vuonna 354 kotiseudulleen Seleuceiaan tukahduttamaan Isaurian asukkaiden rosvoustoimintaa.
"Notitia Dignitatumin" mukaan legioona oli 400-luvulla yksi itäisen armeijan legioonista. Legio I Isaura Sagitaria oli Magister Militum per Orientemin alaisuudessa, ja tätä legioonaa käytettiin Rooman valtakunnan Isaurian alueen puolustamiseen. Tähän legioonaan liittyivät myös Legio II Isaura ja Legio I Isaura.
Mahdollinen "Notitian" jälkeinen viittaus yksikköön saattaa olla peräisin 500-luvun puolivälissä eläneeltä Skythopolisin Kyrillokselta, joka mainitsee Isaurian sotilaat Pyhä Sabaksen elämässä.
Andokides

Andokides () voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Aurinkotervehdys

Aurinkotervehdys (sanskritiksi सूर्यनमस्कार "Sūrya Namaskāra"; jossa "Sūrya" tarkoittaa 'aurinko' ja "Namaskāra" tarkoittaa 'tervehdys') on klassinen joogan liikesarja, jossa on 12 eri asentoa eli asanaa. 
Aurinkotervehdystä käytetään usein alkulämmittelyyn, jäykkyyden poistamiseen ja huonosta mielialasta palautumiseen ennen varsinaisia asanaharjoituksia. Harjoitukset venyttävät ja vahvistavat kehon tärkeimpiä lihasryhmiä, taivuttavat selkärankaa eteen ja taakse sekä stimuloivat verenkiertoa. Aurinkotervehdystä ennen voidaan tehdä esimerkiksi hetki hengitysharjoituksia. 
Aurinkotervehdyksen juuret ovat Suryan eli hindulaisten auringonjumalan palvonnassa.
Liikesarja.
Aurinkotervehdyksestä on lukuisia variaatioita, joissa asanat ja hengitysrytmi vaihtelevat. Alla yksi esimerkki aurinkotervehdyksestä.
Kuona (kylä)

Kuona on Haapajärvellä ja osittain Pyhäjärven puolella sijaitseva noin 300 asukkaan kylä. Kylällä on toimiva kyläkoulu ja vuonna 1961 perustettu metsästysseura. 
Kylän nimen pohjalla on Kuonanjärven nimi, jonka nimi viitannee "järvikuonaan" eli järvimalmiin, jota järvestä on aikoinaan nostettu. Asutusnimenä Kuona mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1778.
Taidemaalari ja taidegraafikko Erkki Sakari Heinonen (1933–2010) syntyi, työskenteli koko luovan kautensa ajan ja kuoli Kuonalla.