tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harmaa-aratti

Harmaa-aratti ("Psilopsiagon aymara") on eteläamerikkalainen papukaija. See elinympäristö käsittää Bolivian pohjois- ja keskiosat sekä Argentiinan luoteisosia. Lajin holotyypin kuvaili Alcide d'Orbigny Sicasicasta, La Pazin eteläpuolelta Boliviasta 1862. 
Lajia on myös erehdyksessä kutsuttu nimellä harmaapääaratti, vaikka harmaapääaratti oli lajinimenä jo toisella lajilla. Se kuului aiemmin "Bolborhynchus"-sukuun, mutta erotettiin nykyiseen sukuunsa "Psilopsiagon" vuonna 2006 yhdessä ylänköaratin kanssa. Lajia on myös kutsuttu nimellä aymarapapukaija.
Ulkonäkö.
Harmaa-aratti on pitkäpyrstöinen, pienehkö papukaijalintu. Nokasta pyrstön kärkeen se on noin 20 senttimetriä pitkä, ja painaa noin 45 grammaa. 
Suurimmaksi osaksi se on kirkkaanvihreä. Kyljissä vihreä muuttuu kellertäväksi. Vaaleanharmaa, melkein valkoinen rinta ja pää silmän linjasta alaspäin, joka alavatsassa vähitellen muuttuu vihreään. Nimensä mukaan sillä on harmaa pää: päälaella on tummempi, ruskeanharmaa lakki. Nokka on vaalea, samoin jalat. Silmät aikuisenakin tummat, jotka eivät kauas erotu tummasta lakista.
Poikasen värit samankaltaiset, mutta värit ovat haaleammat ja kellertävämmät. Poikasten pyrstö on lyhyempi kuin aikuisilla.
Harmaa-aratilla ei ole alalajeja.
Ohansk

Ohansk () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman muodostaman Votkinskin tekojärven rannalla 119 kilometriä Permistä lounaaseen. Kaupunki on Ohanskin piirin keskus. Asukkaita on 7 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikalla sijainnut Ohanskojen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1547. Vuonna 1781 siitä tuli kaupunki ja Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Asukkaat harjoittivat maanviljelyä, jokiliikennettä ja kalastusta.
Nykyään Ohanskissa toimii ompelimo, elintarviketeollisuutta, sahalaitos ja maatalousyritys. Kaupungissa on kotiseutumuseo ja biologian tutkimusasema.
Ylänköaratti

Ylänköaratti ("Psilopsiagon aurifrons") on eteläamerikkalainen papukaijalaji. Sen esiintymisalue käsittää mantereen länsiosaa Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinan luoteiskolkassa. Lajin holotyypin kuvaili René-Primevère Lesson Perusta vuonna 1830.
Se kuului aiemmin "Bolborhynchus"-sukuun ja oli lajinimeltään vuoriaratti. Lajin nimi ja suku muuttuivat vuonna 2006. Vuoriaratit jäivät yhä suvun nimeksi.
Otšor

Otšor () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman sivujoen Otšorin varrella 125 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Otšorin piirin keskus. Asukkaita on 15 100 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1759 perustetun Stroganovien rautatehtaan yhteyteen. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1950. Nykyään Otšorissa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Venäjän liittovaltiollinen maahanmuuttovirasto on sijoittanut paikkakunnalle maan ainoan turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksen.
Markku Lepistö

Markku Lepistö (s. joulukuussa 1963 Kuortane) on suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja. Hänen soitannollinen uransa alkoi syksyllä 1969 ja ensimmäisinä opettajina olivat pelimannit Kuortaneen Salmen kylässä.
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistosta valmistumisen jälkeen Lepistö opiskeli 1982–1983 Oriveden Opiston musiikkilinjalla. Vuonna 1983 hänet valittiin vastaperustetun Sibelius-Akatemian kansanmusiikin koulutusohjelman ensimmäisten opiskelijoiden joukkoon ja hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1990 pääsoittiminaan yksi-, kaksi- ja viisiriviset harmonikat. 
Urallaan Lepistö on musisoinut lukuisissa yhtyeissä, jotka ovat edustaneet suomalaisen nykykansanmusiikin kärkeä: mm. Värttinä, Doina Klezmer, duo Lepistö&amp;Lehti, duo Hakala &amp; Lepistö, Progmatics, Pirnales ja Markku Lepistö Company. Perinteisen kansanmusiikin esittämisen lisäksi Lepistö on myös säveltänyt paljon uutta kansanmusiikkia. Eri yhtyeiden albumeja on julkaistu noin 20 kpl ja kaikkiaan Lepistön musisointia löytää yli 50 äänitteeltä. 
Doina Klezmer –yhtyeen Nomada-albumi oli Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2004 ja Lepistö&amp;Lehti –duon albumi Helsinki niin ikään Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2008. 
Lepistö valmistui musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2016.
Clarins

Clarins on ranskalainen kosmetiikkayritys, jonka tarina on saanut alkunsa vuonna 1954, kun Jacques Courtin avasi ensimmäisen Clarins-hoitolan. 
Hoitolaa seurasi ensimmäinen Clarins-laboratorio, jossa syntyivät varhaisimmat Clarins-tuotteet: kasviraaka-aineisiin pohjautuvat eteeriset öljyt. 1970-luvun alkupuolella Clarins aloitti tuotteidensa myynnin kansainvälisesti. Ensimmäinen Clarins-tytäryhtiö perustettiin Yhdysvalloissa tammikuussa 1981.
Vuonna 1978 Courtin ja hänen kaksi poikaansa lisäsivät yhtiön nimen sukunimeensä.
Clarins-tuotteita myydään 150 maassa yli 19 000 myyntipisteessä, ja yrityksellä on noin 6 100 työntekijää.
Vuonna 2008 perustajan pojat ostivat yhtiön koko osakekannan itselleen. Silloin sen arvo oli 2,3 miljardia euroa ja liikevaihto miljardi euroa.
Clarins on yhä perustajasuvun hallussa, ja Clarinsin hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2000 yrityksen perustajan poika Christian Courtin-Clarins.
Suomessa Clarinsin tuotteiden maahantuojana toimii Berner Oy.
Tšernuška

Tšernuška () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kazanin ja Jekaterinburgin välisen rautatien varrella 231 kilometriä Permistä etelään. Kaupunki on Tšernuškan piirin keskus. Asukkaita on 36 300 henkeä (vuonna 2009).
Tšernuška sai kaupunginoikeudet vuonna 1966. Nykyään siellä on elintarvike-, metalli- ja rakennustarviketeollisuutta. Seudulla harjoitetaan öljynporausta. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Vereštšagino

Vereštšagino () on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Permin ja Kirovin välisen rautatien varella 142 kilometriä Permistä länteen. Kaupunki on Vereštšaginon piirin keskus. Asukkaita on 22 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1800-luvun lopulla rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1915 se sai nimen "Vereštšagino" taidemaalari Vasili Vereštšaginin mukaan. Vuonna 1942 Vereštšaginosta tuli kaupunki. Nykyään siellä on rautatieliikenneyrityksiä, elintarviketeollisuutta ja trikootehdas.
Grace Metalious

Grace Metalious synt. Marie Grace de Repentigny (8. syyskuuta 1924 Manchester, New Hampshire – 25. helmikuuta 1964) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka myyntimenestykseen "Kaupunki nimeltä Peyton Place" perustuu televisiosarja "Peyton Place".
Metalious valmistui Manchester Central High Schoolista 1942 ja avioitui seuraavana vuonna George Metaliousin kanssa. Sodan jälkeen George Metalious opiskeli sodassa palvelleille tarkoitetun tuen turvin, ja valmistuttuaan New Hampshiren yliopistosta hän vastaanotti rehtorin viran Gilmantonin kylässä New Hampshiressa. Gilmantonin on sanottu olevan sen kaupungin esikuva, johon Metalious sijoitti vuonna 1956 julkaistun romaaninsa "Kaupunki nimeltä Peyton Place" tapahtumat. Kirja oli myyntimenestys, ja se oli yli vuoden "The New York Timesin" myydyimpien kirjojen listalla. Vuonna 1957 kirjasta tehtiin elokuvaversio "Peyton Place – vihan tyyssija" ja myöhemmin televisiosarja "Peyton Place". Metalious kirjoitti kirjalle myös jatko-osan "Paluu Peyton Placeen".
Metalious kuoli 39-vuotiaana alkoholin aiheuttamaan maksakirroosiin.
Täydelliset naiset (3. tuotantokausi)

Täydellisten naisten kolmatta tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2006 ja se jatkui 20. toukokuuta 2007 saakka. Kausi koostuu 23 jaksosta. Tuotantokauden pääosassa ovat jälleen Wisteria Lanen asukkaat Susan Mayer, Lynette Scavo, Bree Hodge, Gabrielle Solis ja Edie Britt. Mary Alice Young jatkaa sarjan kertojana, paitsi jaksossa ”Pokerinaamat” ("My Husband, the Pig"), jossa kertojana toimii Rex Van de Kamp. Tämän kauden mysteeri koskee Breen uutta aviomiestä Orson Hodgea.
"Täydellisten naisten" kolmatta tuotantokautta esitettiin edellisten kausien tapaan ABC:llä sunnuntai-iltaisin kello 21.00. Suomessa Nelosella kauden esittäminen aloitettiin maanantaina 17. syyskuuta 2007 kello 21.00. Tavallisten jaksojen lisäksi Yhdysvalloissa esitettiin kaksi erikoisjaksoa, joissa pohjustettiin kauden tapahtumia. Jaksot esitettiin 3. syyskuuta 2006 ja 1. huhtikuuta 2007. 
Sarjan katsojaluvut laskivat huomattavasti kolmannen kauden aikana, sillä lähes neljännes katsojista katosi kauden aikana. Katsojakadosta huolimatta sarja pysyi kymmenen katsotuimman ohjelman joukossa. Tuotantokausi keräsi keskimäärin 17,5 miljoonaa katsojaa jaksoa kohden.
Kausi julkaistiin DVD:nä Suomessa 7. maaliskuuta 2008.
Tuotanto.
Kolmannella kaudella Marc Cherry palasi sarjan pyörittäjäksi ja vastaavaksi tuottajaksi. Hän alkoi jälleen myös kirjoittaa jaksoja. Michael Edelstein ja Tom Spezialy – jotka työskentelivät vastaavina tuottajina ensimmäisellä ja toisella kaudella – eivät palanneet enää kolmannelle kaudelle. Heidät korvasi Kevin Murphy ja Georhe W. Perkins, jotka olivat aikaisemminkin toimineet sarjan tuottajina. Myös John Pardee, Joey Murphy, ja Chris Black jatkoivat myös sarjan tuottamista.
Näyttelijät.
Päähenkilöt.
Muita keskeisiä henkilöitä:
Sivuhenkilöitä.
Vierailevia tähtiä:
"Katso myös Luettelo televisiosarjan Täydelliset naiset jaksoista
Jaksot.
&lt;onlyinclude&gt;
&lt;/onlyinclude&gt;
Seychelliensinikyyhky

Seychelliensinikyyhky ("Alectroenas pulcherrima") on Intian valtamerellä sijaitsevan Seychellien saariryhmän Praslinilla, Félicitéllä, Silhouettella, Frigatella, Mariannella ja Mahélla elävä kyyhkylintu. Sen holotyypin kuvaili Giovanni Antonio Scopoli Seychelleiltä 1786.
Ptolemaios Khennos

Ptolemaios Khennos (, ; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän toimi Aleksandriassa ja eli Trajanuksen ja Hadrianuksen aikana.
"Sudan" mukaan Ptolemaios kirjoitti historiallisen näytelmän nimeltä "Sfinksi", 24 kirjaa käsittäneen eeppisen runoelman nimeltä "Anthomeros", sekä teoksen "Hämmästyttävä kertomus". Näistä kaksi ensin mainittua ovat kadonneet. Viimeksi mainittu on todennäköisesti sama kuin kuusi kirjaa käsittävä teos "Uusi kertomus", jonka Fotios on laittanut Ptolemaios Hefaistionin nimiin. Teoksesta on säilynyt yhteenveto Fotioksen teoksessa "Bibliothēkē". Teos sisälsi kirjavan joukon kaikenlaisia legendoja ja taruja, jotka sijoittuvat sekä myyttiseen että historialliseen aikaan. Fotios huomautti sarkastisesti sen herkkäuskoisesta tekijästä, että tämä yrittää jopa löytää selityksiä kirjansa sisältämille ihmeellisille jutuille.
Joskus Ptolemaios on yhdistetty henkilöön, joka esiintyy arabiankielisissä teksteissä nimellä Ptolemaios el-Garib, ja joka kirjoitti Aristoteleen elämästä ja teoksista. Nykyisin tutkijat eivät kuitenkaan enää hyväksy tätä.
Kataisk

Kataisk () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Iset-joen varrella 214 kilometriä Kurganista luoteeseen. Kaupunki on Kataiskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Jekaterinburgin ja Kurganin välinen rautatie. Asukkaita on 14 400 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1655 venäläiset rakensivat Kataiskiin linnoituksen suojaksi paimentolaisten hyökkäyksiltä. 1700–1800-luvuilla sen kautta kulki tärkein Siperian kauppareitti. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa Kataisk oli huomattava viljantuotannon keskus. Toisen maailmansodan aikana sinne evakuoitiin Melitopolin pumpputehdas. Kaupunginoikeudet Kataisk sai vuonna 1944.
Nykyään Kataisk on maatalousalueen keskus, jossa on pumpputehdas sekä rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Kurtamyš

Kurtamyš () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tobolin sivujoen Kurtamyšin varrella 90 kilometriä Kurganista lounaaseen. Kaupunki on Kurtamyšin piirin keskus. Asukkaita on 17 800 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1745. Vuonna 1956 siitä tuli kaupunki. Nykyään Kurtamyš on maatalousalueen keskus, jossa on mm. puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta.
Carl Ferdinand Nordlund

Carl (Karl) Ferdinand Nordlund (6. joulukuuta 1820 Luvia – 6. marraskuuta 1905 Porvoo) oli suomalainen rehtori ja kirjailija joka käytti nimimerkkejä "K. Pohjanen" ja "vanha koulumies".
Nordlundin vanhemmat olivat Luvian kappalainen Isak Nordlund ja Albertina Helena Törnroth. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun lukiota päästen ylioppilaaksi 1838. Nordlund valmistui filosofian kandidaatiksi 1843 ja maisteriksi 1844. Hän toimi Turun yläalkeiskoulun vt. kollegana 1843 ja Uudenkaupungin ala-alkeiskoulun vt. rehtorina 1844–1845. Nordlund oli Porin yläalkeiskoulun ja myöhemmin Porin lyseon 1. kollega vuodesta 1845, konrehtori vuodesta 1847 sekä rehtori 1870–1882.
Nordlund oli naimisissa vuosina 1852–1901 Johanna Elisabet von Schantzin (k. 1901) kanssa. Heidän tyttärensä oli taidemaalari ja piirustuksenopettaja Elin Nordlund.
Makušino

Makušino () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kurganin ja Petropavlovskin välisen rautatien varrella 131 kilometriä Kurganista itään. Kaupunki on Makušinon piirin keskus. Asukkaita on 9 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on perustettu vuonna 1797. Vuonna 1963 siitä tuli kaupunki. Nykyään Makušino on maatalousalueen keskus, jossa toimii mm. konepaja.
Petuhovo

Petuhovo () on kaupunki Kurganin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kurganin ja Petropavlovskin välisen rautatien varrella 178 kilometriä Kurganista kaakkoon. Kaupunki on Petuhovon piirin keskus. Asukkaita on 11 400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1892 rakennetusta Siperian radan asemataajamasta. Myöhemmin siihen liitettiin vuonna 1779 perustettu Judinon kylä. Vuonna 1944 Petuhovosta tuli kaupunki. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa toimii mm. konepaja ja ratapiiri.
Sosiokulttuurinen innostaminen

Sosiokulttuurinen innostaminen on Ranskasta toisen maailmansodan jälkeen, vapaaehtoistyön pohjalta lähtenyt yhteiskunnan uudelleenrakentamiseen pyrkivä sosiaalipedagoginen toiminta.
Sosiokulttuurinen innostaminen on ihmisten välistä vuorovaikutusta toisiin, esim. vapaa-ajantoiminnan järjestämiseen tähtäävä muoto. Toisille se on sosialistava ja kasvattava pedagoginen työmuoto.
Innostamisen tarkoituksena on luoda yksilölle sosiaalisia verkostoja, esimerkiksi harrastustoiminnan kautta. Tarkoituksena on lisäksi herätellä erilaisia tunteita sekä avata innostettavan maailmankuvaa ja lisätä kiinnostuksen kohteita ympäristöstään. Lisäksi innostaminen tavoittelee ihmisten välistä kommunikaatiota lisäämällä antamaan tukea oppimiseen. 
Lisäksi halutaan opettaa yksilöä tekemään päätöksiä sekä olemaan dialogissa muiden ihmisten kanssa.
Sosiokulttuurisen innostamisen muodot.
Sosiokulttuurisella innostamisella on kolme muotoa: sosiaalinen, joka pyrkii esimerkiksi luomaan uusia ystävyyssuhteita, pedagoginen, joka pyrkii opettamaan uutta ja keinoja tavoitteiden saavuttamiseksi sekä kulttuurinen, jonka tarkoitus on tuoda erilaisia mahdollisuuksia yhteiskunnastamme esille.
Innostamisen elementit.
J-C Gillet'ä mukaillen.
Lorenzo Luzuriaga

Lorenzo Luzuriaga (1889–1959) on Ramón Ruiz Amadon lisäksi espanjalaisen sosiaalipedagogiikan toinen tienraivaaja, joka eli suuren osan elämästään maanpaossa Argentiinassa. Hän edusti vahvasti vasemmistolaiseen liikehdintään yhteydessä olevaa liberaalista pedagogiikkaa. Hän näki sosiaalipedagogiikan olevan kiinteässä yhteydessä politiikkaan. Hänen mielestään kasvatus ei ole mikään passiivinen elementti, joka vain ottaa vaikutteita yhteiskunnasta, vaan se on myös dynaaminen tekijä, joka muokkaa ja muuttaa yhteiskuntaa. 
Luzuriaga on kuitenkin espanjalaisessa sosiaalipedagogiikassa kiistelty hahmo. Esimerkiksi José María Quintana Cabanas on sitä mieltä, että Luzuriagan yhteydessä ei voida puhua sosiaalipedagogiikasta vaan täytyy tyytyä puhumaan sosiologiasta.
Jalkaväkirykmentti 6 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 6 (JR 6) eli Kannaksen kahlaajat oli Suomen maavoimien 18. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa. Rykmentin rungon muodostivat välirauhan aikaisen 6. prikaatin yksiköt täydennettynä Saimaan suojeluskuntapiirin perustamilla yksiköillä.
Perustaminen.
Jalkaväkirykmentti 6 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Keskittäminen.
Rykmentti jaettiin kahteen osaan: Puumalan ja Sulkavan ryhmään. Kumpikin osa sai käskyn marssia rajalle ja rykmentinkomentajaksi määrättiin eversti T. E. Ekman.
Rykmentin II pataljoona oli saanut perustamisen päätökseen 10. kesäkuuta kello 18 ja se lähti Rauhaniemestä marssille seuraavana aamuna kello kuusi. Iltaan mennessä pataljoona oli Pajasalmen ja Vekarasalmen lossit ylitettyään saapunut Lohikosken-Särkilahden tienhaaraan, jonne se majoittui. Pataljoona saavutti tavoitteensa Särkijärvellä seuraavana päivänä. Marssia jatkettiin 14. kesäkuuta Ruokolahden Pohjalankilaan, jonka kansakoululle ryhmitettiin pataljoonan esikunta.
Puumalan kasarmialueelta 11. kesäkuuta kello 11 lähtenyt I pataljoona Inkilänmäen tukikohtaan Ruokolahdelle, jonne se saapui seuraavana päivänä kello 18.30 yövyttyään Vuolteella ja Syyspohjassa. Pataljoona sai III armeijakunnalta käskyn siirtyä puolustukseen Ruokolahti-Kärinkijärvi-Tarkkola linjalle ja se siirtyi 15. kesäkuuta.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Jalkaväkirykmentti 5 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 5 (JR 5) eli Aaverykmentti oli Suomen maavoimien 4. divisioonan yksikkö jatkosodassa. Rykmentin rungon muodostivat välirauhan aikaisen 5. prikaatin varusmiesyksiköt täydennettynä Salpausselän sotilasläänin perustamilla reserviläisyksiköillä.
Perustaminen.
Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Jalkaväkirykmentti 2 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 2 (JR 2) oli Suomen maavoimien joukko-osasto jatkosodassa. Se liitettiin perustettaessa 10. divisioonan, jonka muodostui välirauhan aikaisesta 2. prikaatista täydennettynä Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin perustamilla reserviyksiköillä. Joulukuussa 1941 rykmentti liitettiin 5. divisioonaan, johon se kuului lakkauttamiseensa saakka.
Perustaminen.
Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Historia.
Hyökkäysvaiheessa se kuului 10. divisioonaan Karjalankannaksella. Vuoden 1942 vaihteessa rykmentti siirrettiin Syvärille 5. divisioonan osaksi ja palveli siinä aina rauhan tuloon ja kotiuttamiseen asti 1944.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Jalkaväkirykmentti 4 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 4 (JR 4) eli Punamustarykmentti oli 8. divisioonan yksikkö jatkosodassa, jonka rungon muodostivat välirauhan aikaisen 4. prikaatin varusmiesyksiköt täydennettynä Suomenlahden sotilasläänin perustamilla reserviläisyksiköillä.
Perustaminen.
Rykmentti sai niin sanottuna varusmiesrykmenttinä lähes määrävahvuuden mukaisen varustuksen, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Huomioitavaa.
Jalkaväkirykmentti 4:stä muodostettiin 26. elokuuta 1941 kevyt prikaati T, joka lakkautettiin 5. syyskuuta 1941.
Rykmentissä palveli myös Tapio Rautavaara ja Reino Helismaa, mutta he eivät tunteneet toisiaan vielä tuolloin.
Karl Mager

Karl Mager (1. tammikuuta 1810 – 10. kesäkuuta 1858) oli saksalainen kasvatustieteilijä ja kirjailija. Mager otti ensimmäisenä käyttöön käsitteen sosiaalipedagogiikka yhdessä Adolph Diesterwegin kanssa. Mager ja Diesterweg ovat Saksassa olleet sosiaalipedagogiikan käsitteeseen nojaavan keskusteluperinteen ja teoriamuodostuksen alullepanijoita. Sosiaalipedagogiikan käsitteen kehityksessä erottui 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa kaksi kehityslinjaa, joista toinen versoo Diesterwegistä ja toinen Magerista.
Magerilaisessa kehityslinjassa käsitettä on tulkittu pedagogiikan ja ihmisen yhteisöllisyyden sisällöllisestä yhteenkuuluvuudesta käsin. Tällöin sen pohjalta on luotu kasvatuskeskeisiä yhteiskuntafilosofisia ja sosiologisia teorioita, joissa sen alaan on sisällytetty: sosiaalisaatiota koskevat pedagogiset toimenpiteet, yhteiskunnalliselle kehitykselle välttämätön kasvatus ja siihen liittyvä lasten- ja nuortenhuolto, ajatus kasvatuksen yhteiskunnallisia kytkentöjä tutkivasta tieteestä, tulkinta, jossa sosiaalipedagogiikka on käsitetty opiksi kasvatuksesta yhteisyyteen ja elämään yhteiskunnassa.
Mager käytti sosiaalipedagogiikan käsitettä eri merkityksissä. Hänen käyttötavassa korostui ajatus kasvatuksen ja yhteiskunnan kiinteästä yhteenkuuluvuudesta. Magerin mukaan pedagogiikan kantava elementti on yhteiskunnallinen tai yhteiskuntaan kasvatus, jonka tulisi lähteä kunkin kulttuurin ja yhteiskunnan sisäisistä tarpeista.
Magerin sosiaalipedagogiikka merkitsi lähinnä kasvatuksen yhteiskunnallisia kytkentöjä tutkivaa pedagogiikan aluetta. Mager käsitti kasvatuksella ”kasvatusta yhteiskunnassa, yhteiskunnan kautta ja yhteiskuntaa varten.” Hänelle individuaali- ja kollektiivipedagogiikka olivat teesi ja antiteesi; synteesiä hän kutsui sosiaalipedagogiikaksi. Hän jakoi kasvatustieteen kolmeen osa-alueeseen: yleiseen kasvatusoppiin, koulukasvatusoppiin ja sosiaalipedagogiikkaan. Sosiaalipedagogiikan käsitteen lähtökohta oli kasvatuksen yhteiskunnallisessa luonteessa. Sosiaalipedagogiikka merkitsi kasvatuksen tutkimusta ja opetusta olemassa olevassa yhteiskunnassa. Magerin sosiaalipedagogiikkaan sisältyi myös pyrkimys kehittää yleisen siveellisen rappion lievittämiseen suuntautuvaa pedagogiikkaa. Sosiaalipedagogiikan käytännöllisenä tehtävänä oli siveellisen yhteiskuntaelämän edistäminen ja kontrollointi.
Hammaslahden rautatieasema

Hammaslahden rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla, Hammaslahden taajamassa Joensuussa, entisen Pyhäselän kunnan alueella. Joensuun keskustaan on matkaa 25 kilometriä. Asemalta ei ole enää henkilöliikennettä, mutta puutavaraa kuormataan säännöllisesti.
Hammaslahti avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1894. Asemarakennus rakennettiin Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan. Se valmistui 1894, ja sitä laajennettiin 1902. Rakennus tuhoutui tulipalossa 1921, ja nykyinen asemarakennus rakennettiin sen jälkeen. Aseman tavaraliikennettä lisäsi Hammaslahden kaivoksen avaaminen. Kaivostoiminnan päätyttyä Hammaslahti muutettiin miehittämättömäksi 1. maaliskuuta 1988. Henkilöliikenne lakkautettiin 5. kesäkuuta 2005.
Rautatieaseman pihapiirissä olevassa rakennuksessa on Karjalan radan museopiste, joka on auki kesäisin.
Bertta Tammelin

Bertta Tammelin (21. kesäkuuta 1907 Suoniemi – helmikuu 1988) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Tampereen Työväen Teatterissa. Vahvimmillaan hän oli tiukkojen ja johdonmukaisten luonteiden tulkitsijana.
Elämä ja ura.
Bertta Tammelinin vanhemmat olivat kivityömies Vihtori Tammelin ja Hilja Niittynen. Hän kävi kansakoulun synnyinpaikkakunnallaan Suoniemellä. Syksyllä 1924 hän aloitti näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa. Hän suoritti myös lauluopintoja. Hänen ankara työkurinsa kiinnitti TTT:n johtajan Kosti Elon huomion. Tammelinin uran alkuvuosien töihin kuuluivat muun muassa Agnes (näytelmässä "Synti"), Aino Zink ("Miehen kylkiluu") ja Kaarin ("Kaksi kuningatarta"). Myöhemmin hän tulkitsi Hella Wuolijoen suosittujen Niskavuori-näytelmien hahmoja, kuten Ilonaa ("Niskavuoren leipä") ja Malviinaa ("Niskavuoren nuori emäntä"). Hänen tulkintansa Niskavuoren Hetasta oli erityisen vaikuttava.
Jatkosodan aikana Tammelin oli mukana sotamiesten viihdytyskiertueilla. 20-vuotisnäyttelijäjuhlassaan hän tulkitsi "Conwayn perheen" Maddea. Itse hän nimenomaan halusi puhua näyttelijäjuhlasta taiteilijajuhlan sijaan. Tammelin jäi Tampereen Työväen Teatterista eläkkeelle 1952. Hänen jäähyväisroolinsa oli rouva Maret Alfred Gehrin näytelmässä "Kuudes kerros". Tammelinin näyttelijäntyölle oli ominaista intensiivinen eläytyminen. Haastatteluissa hän painotti näyttelijäntyön rehellisyyttä. Hän näyttäytyi pienessä sivuosassa Edvin Laineen elokuvassa "Yrjänän emännän synti" (1943).
Väinö Saikko

Väinö Gabriel Saikko (20. joulukuuta 1893 Viipuri – 8. marraskuuta 1952) oli suomalainen taidemaalari.
Saikon vanhemmat olivat järjestelymestari Gabriel Saikko ja Anna Kajanus. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui agronomiksi 1924. Saikko opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalilla 1916–1917 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1918–1920. Hän teki opintomatkat 1928 Tallinnaan, Berliiniin ja Pariisiin sekä 1931–1932 Tukholmaan ja Lontooseen.
Saikko oli Hankkijan siemenosaston hoitajana vuodesta 1922 ja OTK:n maatalousosaston hoitajana 1924–1926. Vuodesta 1927 hän toimi vapaana taiteilijana. Saikko osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1926, 1928, 1933 ja 1946. Hän maalasi muotokuvia, maisemia ja asetelmia.
Bertha Tammelin

Bertha Carolina Mathilda Tammelin (o.s. Bock; 21. maaliskuuta 1836 Tukholma – 1915) oli ruotsalainen näyttelijä, muusikko ja näyttämötyön opettaja.
Elämä ja ura.
Bertha Tammelin oli balettitanssija Karolina Bockin ja muusikko C. F. Bockin tytär. Hän suoritti Dramatenin oppilaskoulun vuosina 1853–1855 ja työskenteli Kuninkaallisessa teatterissa näyttelijänä ja laulajana vuodesta 1856 vuoteen 1887. Hänellä oli satoja puhe- ja laulurooleja. Alati heikkenevän näön takia hän joutui jättämään näyttämötyönsä verraten varhain. Viimeisen kerran Tammelin nähtiin teatterilavalla maaliskuussa 1884.
Tammelinin tunnetuimpiin puherooleihin kuului kaksi Ingrid-nimistä hahmoa. Toinen oli näytelmässä "Bröllopet på Ulvåsa" ja toinen näytelmässä "Engelbrekt och hans dalkarlar". "Daniel Hjortissa" hän tulkitsi Ebba Flemingiä. Hänen muita näyttämötaiteellisia tulkintojaan olivat muun muassa kuningatar "Hamletissa", Debora teoksessa "Qvinnans sanna styrka" sekä Ulrika teoksessa "Slägtingar". Oopperalaulajana hänen tulkintojaan olivat muun muassa Puck oopperassa "Oberon" ja Karin oopperassa "Elfjungfrun". Tammelinin mezzosopraanoa luonnehdittiin hienostuneeksi, muttei erityisen vahvaksi. Hän sävelsi yhden laulun ja soitti näytelmiin musiikkia. Konserttipianistina hän esiintyi ensi kerran jo 1850.
Vuodesta 1879 Tammelin opetti laulua Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa. Vuonna 1889 hän aloitti opettajana Dramatenin oppilaskoulussa. Hänen oppilainaan olivat lukuisat aikansa tunnetut ruotsalaistaiteilijat, kuten näyttelijä Ellen Hartman-Cederström.
Bertha Tammelin sai Litteris et Artibus -mitalin 1885. Hänen puolisonsa oli reviisori Filip Tammelin vuodesta 1873.
Jalkaväkirykmentti 1 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 1 (JR 1) oli Suomen maavoimien 10. divisioonan yksikkö jatkosodassa. Sen rungon muodostivat välirauhan aikaisen 1. prikaatin varusmiesyksiköt täydennettynä Päijänteen sotilasläänin ja Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin perustamilla reserviläisyksiköillä.
Perustaminen.
Perustamisvaiheessa rykmentin kokoonpanoon kuuluivat:
Jalkaväkirykmentti 1 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen niin sanottuna varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Kaakkois-Sulawesi

Kaakkois-Sulawesi, , on Sulawesin saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Sen pääkaupunki on Kendari, joka sijaitsee maakunnan muodostavan niemimaan itärannikolla. Niemimaata ympäröivät Bandanmeri idässä ja etelässä ja Boninlahti lännessä. Provinssin väkiluku on 2,2 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 38 068 km2. Suurin osa asukkaista on keskittynyt Sulawesin etelärannikolla sijaitsevalle Butonin, sekä Kendariin ja sen ympäristöön.
Kaakkois-Sulawesi on Sulawesin saaren syrjäisimpiä seutuja. Sen kaupungeista ei ole maantieyhteyttä muualle saareen, joten pääasiallisia kulkuyhteyksiä ovat lautat, jotka liikennöivät Boninlahden poikki Watamponesta (Bone) Etelä-Sulawesista Kolakan satamaan.
1600-luvulta 1900-luvun alkupuolelle alue muodosti Butonin sulttaanikunnan (Butung).
Kaakkois-Sulawesin runsaslukuisimmat etniset ryhmät ovat tolakit, bugisit, butonit, munat.
Hallintoalueet.
Kaakkois-Sulawesi jakautuu hallinnollisesti kahteen kaupunkiin ja useisiin hallintoalueisiin:
Vaasan ylioppilaskuoro

Vaasan ylioppilaskuoro eli VYK on neliääninen sekakuoro, jonka riveissä laulaa noin 15-30 laulajaa, joista suuri osa on vaasalaisia korkeakouluopiskelijoita. Vaasan ylioppilaskuoroon on pääasiallisesti tarkoitettu nuorille aikuisille, jotka ovat kiinnostuneet kuorotoiminnasta. VYK esittää sekä kotimaista että ulkomaista taidemusiikkia keskiajalta nykypäivään.
Historia.
Vaasan ylioppilaskuoro perustettiin vuonna 2000, jolloin Vaasan yliopiston ylioppilaskunta ja Onkilahdenkoulun entiset musiikkiluokkalaiset päättivät yhdistää voimansa musiikillisen toiminnan saralla. Johtajana on siitä lähtien toiminut Juri Kadar sekä varajohtajana ja myös kuoron säestäjänä toimiva Anne Tienhaara.
Jalkaväkirykmentti 3 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 3 (JR 3) oli Suomen puolustusvoimien 12. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa, jonka rungon muodostivat välirauhan aikaisen 3. prikaatin varusmiesyksiköt täydennettynä Helsingin sotilasläänin perustamilla reserviläisyksiköillä. JR 3 liitetään osaksi 12. divisioonaa, ja sen sijainti on Miehikkälän alueella.
Perustaminen.
Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Taistelut.
JR 3 siirtyy heinäkuun alussa Nuijamaanjärven pohjois- ja itäpuoliseen maastoon, jossa rykmentti oli rintamapalveluksessa. 
20.8.1941 rykmentti sai hyökkäyskäskyn. 12. D:n tehtävä on hyökkäämällä päävoimin Suokumaanjärven molemmin puolin suorittaa läpimurto. Rykmentti eteni 22.8 Antrean eteläpuolelle Hannilaan ja edelleen Viipurin-Pietarin välisen radan katkaisuun Kämärässä. Rykmentti oli tässä vaiheessa vajaassa kahdessa vuorokaudessa marssinut noin 90 km. Tässä vaiheessa Porlammin alueella joutui II pataljoonan joukkue saarroksiin, ja alikersantti Eino Mallila omaa puolijoukkuettaan johtaen pääsi saarroksista. Hänet nimettiin tästä toiminnasta Mannerheim-ristin ritariksi. Kämärän alueella käytyjen taistelujen yhteydessä taistelulähetti, korpraali Tauno Savolainen onnistui kukistamaan hänet vangineen venäläispartion, jonka seurauksena hänet nimettiin myös Mannerheim-ristin ritariksi. 
Rykmentti valtasi 2.9.1944 Koiviston. Sen jälkeen rykmentti alistettiin 8. divisioonalle majoittuen Koiviston alueelle toimien samalla rannikkovartioinnissa. Syyskuun lopulla 1941 JR 3 marssii vanhan rajan tuntumaan Kuokkala - Kellomäki alueelle. Lokakuun lopulta lähtien rykmentti oli Terijoen alueen rantalohkolla rintamapalveluksessa.
Lokakussa 1941 käynnistyi rykmentin uudelleenjärjestely, jonka yhteydessä vanhimpia ikäluokkia kotiutettiin ja lopuista yhdessä JR 46:n kanssa muodostettiin 3. prikaati 16. tammikuuta 1942. Tässä yhteydessä JR 3 lakkautettiin.
Moniytimellisyys (tietotekniikka)

Moniytimellisyydellä () tarkoitetaan tietotekniikassa prosessorissa olevia useampia ytimiä, jotka on pakattu samaan koteloon, usein samalle piisirulle.
Moniytimelliset prosessorit voivat jakaa välimuistia keskenään sekä sisältää erillistä välimuistia. Suorittimissa voi olla ytimillä oma L1-tason välimuistinsa sekä ytimien välillä jaettu L2-tason välimuisti.
Monisäikeisessä ohjelmassa prosessorin ytimet voivat kaikki suorittaa eri säikeitä tai ne voivat suorittaa niitä yhdessä. Säikeistysteknologia on käytössä laajalti muun muassa verkko- ja digitaalisten signaaliprosessoreiden ohjelmoinnissa. 
Yleisesti moniytimelliset prosessorit ovat tehokkaampia kuin yksiytimelliset prosessorit, sillä ne voivat suorittaa useita ohjelmia rinnakkain, suoritinytimien määrästä riippuen. Tietyn ohjelman käyttöön saatava suorituskyky ei kuitenkaan riipu pelkästään ytimien lukumäärästä: jos ohjelma on suunniteltu toimimaan tehokkaasti vain yhdellä ytimellä se on hitaampi tilanteessa, jossa tietyn arkkitehtuurin prosessori on moniytiminen ja käy alhaisella kellotaajuudella kuin tilanteessa, jossa rakenteeltaan samanlainen yksiytiminen prosessori toimii korkealla kellotaajuudella. 
Historia.
Moniytimelliset prosessorit ovat moniprosessointiin perustuvia, joissa erilliset suorittimet ovat integroitu samalle suoritinkannalle tai samalle piisirulle. Kellotaajuuksien kasvattamisen sijaan suoritettavien komentojen määrää voidaan nostaa lisäämällä ytimiä samanaikaiseen suorittamiseen. Suoritettavat komennot ovat ohjelmissa usein erillisinä säikeinä.
Moniytimelliset prosessorit voivat sisältää useita muitakin rinnakkaisuutta hyödyntäviä tekniikoita kuten tuen monisäikeistykselle jokaisessa ytimessä sekä käskytason rinnakkaisuuden eli superskalaarisuuden.
Esimerkkejä moniydinprosessoreista.
AMD markkinoi moniytimellisiä prosessoreita Phenom-nimellä, jossa esimerkiksi X2-loppu kertoo prosessorin olevan kaksoisytiminen. AMD on kehittänyt myös harvinaisempia triplaydin (X3) prosessoreita, jotka kuitenkin vastaavat hinnaltaan kaksoisydinprosesseita. Intel valmistaa kaksiydinprosessoreita E-alkuisella suoritinnimellä, ja suosittuja Intelin nykypäivän kaksoisydinsuorittimia ovat muun muassa E7400, E8400 ja E8500. Neliydinmalleja ovat Q-alkuiset prosessorit, kuten Q8400 (2,66 GHz), Q9550, ja Q9650 (2,83 GHz ja 3,00 GHz). 
Erityisesti sulautetuissa järjestelmissä kuten puhelinverkkojen solmuissa ja tukiasemissa moniytimelliset prosessorit ovat jo tavallisia, kuten Caviumin 1-48 -ytimiset Octeon-prosessorit tai Texas Instrumentsin älypuhelimiin tarkoitetut OMAP-prosessorit sekä ARM-ytimiin perustuvat piirit.
Jalkaväkirykmentti 10 (jatkosota)

Jalkaväkirykmentti 10 (JR 10) oli Suomen puolustusvoimien 14. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa, jonka rungon muodostivat välirauhan aikaisen 10. prikaatin yksiköt täydennettynä Maaselän sotilasläänin perustamilla yksiköillä.
Perustaminen.
Rykmentti sai perustettaessa lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen ns. varusmiesrykmenttinä, joten sen varustus oli pääosin parempi kuin divisioonan muiden rykmenttien.
Varakreivi

Varakreivi (tai viskontti) oli keskiajalla hallinnollinen virkamies, joka edusti hallitsijaa paikkakunnalla. Hän saattoi esimerkiksi olla kaupungin hallinnossa toiminut henkilö, joka edusti hallitsevaa ruhtinasta. Myöhemmällä ajalla varakreivi oli Espanjassa, Italiassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa kreivin tai jaarlin ja paronin väliin sijoittuva aatelisarvo.
Heikki Tandefelt

Karl Henrik Magnus (Heikki) Tandefelt (27. huhtikuuta 1882 Sysmä – 12. tammikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja Suomenlinna-museon intendentti.
Elämä.
Tandefeltin vanhemmat olivat tilanomistaja Gustaf Magnus Otto Tandefelt ja Anna Maria Renqvist. Käytyään reaalilyseota hän opiskeli sitten Taideteollisessa keskuskoulussa 1899 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1900–1901. Tandefelt jatkoi vielä taideopintojaan Italiassa 1902–1904 sekä Ranskassa 1904–1907 ja 1909–1910.
Tandefelt oli opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1911–1918 sekä johtajaopettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1917–1918 ja hän toimi myös taidearvostelijana "Dagens Tidning" -lehdessä 1912–1913 ja "Uudessa Suomettaressa" 1914. Vuodesta 1918 aina kuolemaansa saakka Tandefelt toimi Suomenlinnan museon intendenttinä. Hän oli myös Ehrensvärd-seuran sihteerinä 1921–1943.
Tandefelt osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1902–1907 sekä vielä viisi kertaa vuosien 1916 ja 1937 välillä. Hänen taidegrafiikkaansa oli esillä 1930-luvulla näyttelyissä Tšekkoslovakiassa, Saksassa, Tanskassa, Unkarissa, Itävallassa ja Englannissa. Lisäksi Tandefelt julkaisi esteettis-taidehistoriallisen esseekokoelman "Hyvät ja huonot taiteilijat" (1915). Kirjassa Tandefelt arvosteli Akseli Gallen-Kallelaa mainitsematta häntä kuitenkaan suoraan nimeltä. 
Tandefelt palveli jatkosodassa luutnanttina. Hän kuoli sotasairaalassa tammikuussa 1943.
Perhe.
Heikki Tandefelt oli naimisissa Signe Tandefeltin kanssa vuosina 1904–1919. Heidän poikansa oli arkkitehti Claus Tandefelt.
Ny Framtid

Ny Framtid () on ruotsalainen, rekisteröity poliittinen puolue. 
Puolue muodostettiin valtiopäivävaaleihin 1994, tarkoituksena vastustaa Ruotsin EU-jäsenyyttä. EU-positiivisen kansanäänestyksen jälkeen, puolue aikoi tehdä työtä saadakseen Ruotsin pois EU:sta. Vaihtoehdoksi EU:lle, oli ajatuksena EU:n tyylinen yhteistyö Norjan ja Suomen kanssa. Puolue kannattaa nordismia, mutta Tanskaa ei usein mainita asiayhteydessä. Ny Framtidin mukaan nämä maat ovat soveltuvaisimpia yhteistyöhön Ruotsin kanssa. Puolue sai 1 171 ääntä valtiopäivävaaleissa 2006. Sune Lyxell on puolueen johtaja.
Maata meren alla

Maata meren alla on Lenka Hellstedtin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva aikuistumisesta, perhesiteistä, rakkauden kaipuusta ja hyväksytyksi tulemisesta. Elokuva perustuu kirjailija Riikka Ala-Harjan samannimiseen romaaniin. Elokuvan ensi-ilta oli 23. tammikuuta 2009. Hellstedtin edellinen ohjaustyö oli vuonna 2001 ilmestynyt "Minä ja Morrison".
Näyttelijä Amira Khalifalle rooli "Maata meren alla" -elokuvan Idana on ensimmäinen pääosa pitkässä elokuvassa. Tarinan muissa keskeisissä osissa nähdään Marja Packalén, Leena Uotila, Matti Ristinen, Jarkko Niemi ja saksalaiset näyttelijät Annika Ernst ja Ismail Sahin. Elokuva sijoittuu Suomen lisäksi Berliiniin, missä sitä kuvattiin alkukesästä 2008. Elokuvan trailerin tunnusmusiikkina on Maija Vilkkumaan kappale ”Superpallo”. Elokuvan tunnuskappaleen ”Maata meren alla” laulaa Emma Salokoski.
Juoni.
"Maata meren alla" kertoo Idasta (Amira Khalifa), joka on adoptoitu kolmivuotiaana Afrikasta Suomeen. Äitinsä Katin (Marja Packalén) kanssa suomalaisessa pikkukylässä yhä asuva Ida on kouluttautunut ompelijaksi, mutta työnhaku ei näytä tuottavan tulosta. Ex-aktivistiäidin yritykset puuttua tyttärensä elämään suorapuheinen Ida tyrmää. Ystävänsä Villen (Matti Ristinen) rohkaisemana Ida löytää itsestään halun ja voiman lähteä liikkeelle – Berliiniin – ja todistaa äidilleen, että pärjää myös omillaan. Ida haluaa itsenäistyä, ihastua ja löytää oman paikkansa maailmassa.
Glasvegas (albumi)

Glasvegas on skotlantilaisen vaihtoehtorockyhtyeen Glasvegasin samanniminen debyyttialbumi. Se ilmestyi Columbia Recordsin julkaisemana Britanniassa 8. syyskuuta 2008. Ilmestymisviikollaan albumia myytiin Britanniassa 56 000 kappaletta ja se nousi albumilistan kakkoseksi Metallican "Death Magneticin" jälkeen. Suomessa levy nousi Rumban albumilistalla sijalle kahdeksan viikolla 45/2008.
Levystä julkaistiin myös rajoitettu painos, jossa on mukana DVD. DVD:llä on viisi kappaletta yhtyeen esiintymisestä Glasgowissa, akustinen sooloversio ”Flowers and Football Topsista” sekä ”Geraldinen” ja ”Daddy’s Gonen” musiikkivideot.
Kappaleet.
Kaikkie kappaleet on sanoittanut ja säveltänyt James Allan. ”Flowers and Football Topsilla” on otteita Mitchell/Davis-laulusta ”You Are My Sunshine”.
Gorgias (sotilas)

Gorgias oli makedonialainen sotilas. Gorgiaan taustasta ei tiedetä mitään, mutta hän kuului Aleksanteri Suuren lähipiiriin, joten hän tuli luultavasti hyvästä makedonialaisesta perheestä. Gorgias mainitaan vuonna 328 eaa. taksiarkkina, eli jalkaväkiosaston ("takseis") komentajana. Gorgias johti tuolloin jalkaväkiosastoa, jota Krateros aikaisemmin oli komentanut. Intian sotaretken aikana Gorgiaan, Kleitos ”Valkoisen” ja Meleagroksen jalkaväkiosastot muodostivat armeijan esijoukon jota johtivat Hefaistion ja Perdikkas. Hydaspesjoen taistelussa Gorgias, Meleagros ja Attalos johtivat joukkoja, jotka oli sijoitettu puoliväliin leirin ja Aleksanterin joukkojen väliin. Vuonna 324 eaa. Gorgias lähetettiin Makedoniaan Krateroksen kanssa. Gorgias häviää tämän jälkeen historiallisista lähteistä. Hän on ehkä sama Gorgias, joka Plutarkhoksen mukaan tunnisti Krateroksen ruumiin Krannonin taistelun jälkeen.
Mekaaninen energia

Mekaanisella energialla tarkoitetaan fysiikassa mekaanisen systeemin osien potentiaali- ja liike-energiaa.
Yksinkertaistavia oletuksia.
Mekaanisen systeemin käyttäytymisen laskemiseksi joudutaan useimmiten tekemään joitakin yksinkertaistavia oletuksia. Esimerkiksi sen sijaan, että laskettaisiin erikseen jonkin kappaleen jokaisen molekyylin mekaaninen energia, on helpompaa käsitellä koko kappaletta yhtenä kokonaisuutena. Tällöin kutakin ulottuvuutta kohti tarvitaan vain kaksi lukua osoittamaan kappaleen energiaa; niistä toinen tarkoittaa potentiaali- ja toinen liike-energiaa. 
Ilman tällaisia yksinkertaistuksia systeemin energian määrittäminen vaatisi jokaisen siinä olevan alkeishiukkasen ja kaikkien neljän perusvaikutuksen huomioon ottamista. Näin yleensä tehdään vain tutkittaessa hyvin pieniä systeemejä, joita käsitellään hiukkasfysiikassa.
Ero muihin energianmuotoihin.
Energian muotojen jakaminen eri tyyppeihin vastaa pitkälti fysiikan ja muiden luonnontieteiden jakoa eri aloihin. Sellaisia ovat esimerkiksi:
Rajat näiden tyyppien välillä eivät kaikissa tapauksissa ole aivan selviä. Ei esimerkiksi voida yksikäsitteisesti sanoa, onko aineen kiderakenteeseen varastoitunut potentiaalienergia mekaanista vai kemiallista energiaa. Tätä jaottelua voidaan kuitenkin yleisesti käyttää ilmiöiden luokitteluun. Moniin ilmiöihin liittyy kuitenkin useita erilaisia energian muotoja. Esimerkiksi kahden atomin sitoutuessa esiintyy atomien värähdysliikkeeseen, kiertoliikkeeseen, ydinten sähkövarauksiin, elektronien energiatasoihin sekä myös Van der Waalsin voimiin liittyvää energiaa 
Lausekkeita.
Kun kappale, jonka massa on "m", liikkuu nopeudella "v", sen etenemisliikkeen liike-energia on
formula_1.
Pyörivässä liikkeessä olevan kappaleen pyörimiseen liittyvä liike-energia lasketaan vastaavasti sen hitausmomentin "J" ja kulmanopeuden formula_2 avulla:
formula_3.
Mekaniikassa useimmin esiintyvä potentiaalienergian muoto on gravitaation potentiaalienergia. Kun kappale sijaitsee korkeudella "h" tietystä perustasosta, sen potentiaalienergia on
formula_4,
missä "g" on painovoiman kiihtyvyys.
Päiväkauppa

Päiväkauppa () on rahoitusinstrumenttien ostoa ja myyntiä tavoitteena hyötyä instrumentin päivänsisäisestä kurssivaihtelusta. 
Päiväkauppaa tekevä sijoittaja pyrkii ennustamaan esimerkiksi teknisen analyysin avulla instrumentin päivän alimman hinnan, ja ostamaan instrumentin tällöin itselleen. Ostotapahtuman jälkeen sijoittaja pyrkii myymään ostamansa instrumentin pois päivän korkeimpaan hintaan, mutta kuitenkin viimeistään ennen markkinoiden sulkeutumista.
Tyypillisiä päiväkaupan kohteita ovat osakkeet, johdannaiset ja valuutat.
Päiväkauppa on taloudellinen spekulaatio, jota on pidetty negatiivisena sekä henkilökohtaisena käyttäytymisenä että siksi, että se aiheuttaa merkittäviä vahinkoja reaalitaloudelle.
Pörssikeinottelija Jesse Livermorea (1877-1940) on kutsuttu päiväkaupan varhaiseksi uranuurtajaksi.
Ali Munsterhjelm

Alarik Gustaf Waldemar (Ali) Munsterhjelm (12. maaliskuuta 1873 Tuulos – 17. maaliskuuta 1944 Hämeenlinna) oli suomalainen taidemaalari joka tunnettiin Turku-aiheisista maalauksistaan. Hänen setänsä oli taidemaalari Hjalmar Munsterhjelm ja poikansa kirjailija Erik Munsterhjelm.
Elämäkerta.
Munsterhjelmin vanhemmat olivat tilanomistaja Rudolf Waldemar Munsterhjelm ja tämän 1. vaimo Julia Mathilda Elisabeth Dahlberg. Munsterhjelm kävi Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulua vuosina 1888 ja 1890–1893. Munsterhjelm opiskeli sitten Pariisissa Académie Julianissa, Académie Colarossissa ja Académie Deléclusessa vuosien 1893–1903 välillä ja hän teki myös opintomatkoja Italiaan ja muihin Välimeren maihin sekä Englantiin. Näyttelyjä hän alkoi pitää vuodesta 1891 alkaen aina vuoteen 1943 saakka. 
Vuodesta 1907 Munsterhjelm asui Turussa ja muutti sieltä Helsinkiin 1920-luvun loppupuolella. Munstehjelm, joka tunnettiin ”pitkän-Alin” nimellä, maalasi maisemakuviaan paljolti ulkona; Turussa Aurajoen rannoilla ja Helsingissä meren rannoilla ja satamissa. Hän joutui luopumaan tästä työskentelytavasta 1930-luvun lopulla sairastuttuaan nivelreumaan.
Koloristisella kaudellaan 1910-luvulla Munsterhjelm käytti maalauksissaan puhtaita ja voimakkaita värejä. Myöhemmin hänen värien käyttönsä muuttui hillitympään suuntaan. Parhaiten hänet tunnetaan Turun Aurajokea ja sen lähiympäristöä sekä Turun tuomiokirkkoa kuvaavista maalauksistaan.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2004

 
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2004 olivat ensimmäiset nuorten tyttöjen MM-kilpailut. Ne pelattiin Suomessa Tampereella. 
Sijoitus- ja mitaliottelut.
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2006

 
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut 2006 olivat järjestyksessä toiset nuorten tyttöjen MM-kilpailut. Ne pelattiin Saksassa Naunhofissa ja Leipzigissa.
Sijoitus- ja mitaliottelut.
Sijat 9–10
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Hovinsaaren koulu

Hovinsaaren koulu on Kotkassa Hovinsaaren kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jossa toimivat vuosiluokat 1–5. Koulurakennuksen on suunnitellut Valter Thomé.
Historia.
Hovinsaaren koulu valmistui vuonna 1908. Kansakoulun perustamiseen Hovinsaarelle vaikutti alueen teollistuminen ja sen seurauksena syntynyt työläiskaupunginosa ja asukasluvun nousu sekä Kotkansaaren koulutilojen puute. Koulurakennuksesta järjestetyn arkkitehtikilpailun voitti Thomén jugendtyylinen ehdotus.
Hovinsaaren koulua ovat käyneet muun muassa Toivo Pekkanen ja Veikko Lavi.
Koulun oppilasmäärä oli noin 80 vuonna 2008. Koulussa toimii esiopetus sekä valmistava esiopetus ja yleisopetuksen, erityisopetuksen sekä valmistavan opetuksen vuosiluokat 1–5.
Johann Heinrich Alsted

 
Johann Heinrich Alsted (maaliskuu 1588 – 9. marraskuuta 1638) oli saksalainen protestanttinen teologi, filosofi ja ensyklopedisti. Hän toimi jonkin aikaa filosofian ja teologian professorina Herbornissa, Nassaussa, ja myöhemmin Weissenburgissa (nykyisessä Alba Iuliassa) Transilvaniassa, jossa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Alsted oli kalvinisti, joka kannatti ramismia sekä Ramon Llullin metodia. Alstedin tunnetuimpia teoksia on "Encyclopaedia" eli "Encyclopaedia Cursus Philosophici" (1630), jonka ansiosta häntä on pidetty yhtenä merkittävimmistä ensyklopedisteista. Alstedin, Clemens Timplerin ja Bartolomaeus Keckermannin ensyklopedisissa teoksissa ontologian tehtävänä oli asettaa kukin tiede omalle paikalleen.
Euroopanvalkopyökki

Euroopanvalkopyökki ("Carpinus betulus") on koivukasvien heimoon kuuluva puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Keski-Euroopassa. Nimestään huolimatta laji ei kuulu pyökkeihin ("Fagus"), vaan on läheisempää sukua esimerkiksi pähkinäpensaille ("Corylus").
Ulkonäkö ja koko.
Euroopanvalkopyökki on joskus jopa 20 metrin korkuiseksi kasvava kesävihanta puu, joka muodostaa elinalueillaan sekametsiä yhdessä tammen ja euroopanpähkinäpensaan kanssa. Huonommilla kasvupaikoilla laji voi olla myös pensastava. Kasvin lehdet muistuttavat vuorijalavan lehtiä.
Euroopanvalkopyökki kukkii keväisin jo reilusti ennen lehteen tuloa, elinalueillaan usein jo helmi–maaliskuussa. Loppukesästä kypsyvä hedelmä on vaatimaton lenninsiivellinen pähkinä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Euroopanvalkopyökki on tyypillinen keskieurooppalaisen lehtimetsän puulaji. Kasvusijoiltaan se on melko rajoittunut. Laji kasvaa mieluiten meri- ja väli-ilmaston rajamailla tai lievässä meri-ilmastossa, eikä viihdy kuivemmissa Itä-Euroopan, esimerkiksi Venäjän metsissä, toisaalta ei myöskään sille liian merellisillä Britteinsaarilla. Laajimmat esiintymisalueet ovat Saksassa, Puolassa, Ranskassa ja Balkanin ylängöillä. Pohjoisimmillaan euroopanvalkopyökki kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Ruotsissa, eteläisimmillään Italiassa ja itäisimmillään Puolan ja Valko-Venäjän rajamailla ja Liettuassa.
Käyttö.
Erittäin kovana puulajina sopii työkaluvarsien, hammaspyörien, kärrynpyörien, pianon mekaanisten osien tms valmistukseen, käytetään myös parkettina. 
Euroopanvalkopyökkiä käytetään koristekasvina. Suomessa se menestyy vain lounaassa ja etelärannikolla.
Proton Tiara

Proton Tiara on Protonin vuosina 1996–2000 valmistama pieni henkilöautomalli, joka perustuu tekniikaltaan Citroën AX:ään. 
Historia.
Tiaran syntyhistoria juontaa juurensa 1990-luvun puolivälissä tehtyyn sopimukseen, joka solmittiin Protonin silloisen toimitusjohtajan Tan Sri Yahaya Ahmadin ja PSA Peugeot Citroënin välillä. Yahaya oli ilmaissut toivonsa, että Proton ei käyttäisi Mitsubishin alustoja, vaan saisi käyttää PSA:n dieselmoottoreita. &lt;br&gt;Yahaya kuoli vuonna 1997 helikopteriturmassa, ja Proton palasi käyttämään Mitsubishi-pohjaisia alustoja ja päätti kehittää sisäiset mallinsa myöhemmin. 
Tiaraa myytiin vain Malesian markkinoilla, eikä sitä viety lainkaan ulkomaille. Malli oli saatavana vain 1,1-litraisena 60 hevosvoiman (45 kW) moottorilla. Tiaran tuotanto lopetettiin vuonna 2000 sen vähäisten myyntimäärien vuoksi. Vuonna 2005 aloitettiin Proton Savvyn tuotanto Tiaran seuraajaksi.