tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charles B. McVay III

Charles Butler McVay III (31. elokuuta 1898 – 6. marraskuuta 1968) oli Yhdysvaltain laivaston kontra-amiraali. McVay oli raskas risteilijä "USS Indianapoliksen" päällikkönä, kun se kuljetti 16-26. heinäkuuta 1945 San Franciscosta Tinianin saarelle Mariaaneille 40 litran vetoisen lyijyastian, jossa oli Little Boy -atomipommin "maljamainen" räjähdeydin. McVay ei itse saanut tietää kuljettamansa lastin sisältöä. McVay osallistui myös Okinawan taisteluihin.
Mustavatsatilapia

Mustavatsatilapia ("Coptodon kottae") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva erittäin uhanalainen kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Mustavatsatilapia voi kasvaa enintään 15 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on kylkiviivallaan 28–30 suomua. Selkäevässään mustavatsatilapialla on 14–16 piikkiruotoa ja 10–13 pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on kolme piikkiruotoa ja 8–9 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustavatsatilapia on kotoperäinen Kamerunissa, missä sitä tavataan Barombi Koto- ja Mboandong-järvissä. Laji elää noin 24–26 asteen lämpöisessä vedessä. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa kasveja sekä detritusta ja perifytonia.
Mustavatsatilapia suosii kutiessaan hämäriä paikkoja, kuten uponneiden puiden halkeamia. Sekä koiras että naaras vartioivat tunnollisesti munia ja niistä kuoriutuvia poikasia.
Uhanalaisuus.
Mustavatsatilapia on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) mukaan erittäin uhanalainen laji. Vielä vuonna 1996 IUCN luokitteli sen vaarantuneeksi lajiksi. Mustavatsatilapian suuria uhkia ovat öljyplantaaseista ja kaskiviljelystä johtuva järvien saastuminen ja sedimentaatio.
Korostyšiv

Korostyšiv () on kaupunki Ukrainan Žytomyrin alueen Žytomyrin piirissä, Teterivjoen varrella. Vuonna 2021 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 24 490.
Ennen heinäkuusta 2020 oli osa Korostyšivin piiriä ja sen piirikeskus.
Ursula Holliger

Ursula Holliger (8. kesäkuuta 1937 – 21. tammikuuta 2014) oli sveitsiläinen harpisti.
Holliger esiintyi johtavien orkesterien solistina ja erikoistui aikansa musiikkiin. Hänelle sävelsivät uusia teoksia muiden muassa Edison Denisov, György Ligeti, Hans Werner Henze, Witold Lutosławski, Ernst Křenek, Frank Martin, Isang Yun, Tōru Takemitsu ja Heinz Holliger. Heinz Holliger oli Ursulan aviomies. Ursula Holliger teki vuonna 2005 yhteistyötä säveltäjä Elliott Carterin kanssa tämän konserton "Mosaic" lopullisen version valmistelussa. Hän kantaesitti teoksen Sveitsissä. Teoksesta ilmestyi myös levytys Carterin satavuotissyntymäpäivän kunniaksi. Holliger levytti myös esimerkiksi English Chamber Orchestran kanssa Louis Spohrin musiikkia. Hän teki esiintymisiä sekä nykyaikaisella että barokkityylisellä harpulla.
Holliger teki Salzburgin musiikkijuhlilla ensimmäisen esiintymisensä vuonna 1974. Hän työskenteli Baselin kaupungin musiikkiakatemian harpunsoiton professorina. Hän kuoli 76-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
Kaj Ikast

Kaj Ikast (5. joulukuuta 1935 Viborg – 3. joulukuuta 2020) oli tanskalainen konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän istui kansankäräjillä vuosina 1983–2005 ja oli Tanskan liikenneministeri vuosina 1990–1993.
Sérgio de Vasconcellos-Corrêa

Sérgio Oliveira de Vasconcellos-Corrêa (s. 16. heinäkuuta 1934 São Paulo) on brasilialainen säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Vasconcellos-Corrêa aloitti musiikin opiskelun vuonna 1946 pianisti Ilíria Seraton johdolla. Vuodesta 1951 hän opiskeli Ubelina Reggiani de Aguiarin johdolla Conservatório Dramático e Musical de São Paulossa. Lisäksi hän sai siellä harmonian, sävellyksen ja kuoronjohdon opetusta Martin Braunwieseriltä. Vuosina 1956–1968 Vasconcellos-Corrêan opettajana oli Camargo Guarnieri. Hänen muita opettajiaan olivat Hans Swarowsky, Simón Blech ja Eleazar de Carvalho. Vasconcellos-Corrêa osallistui Rio de Janeiron Conservatório Nacional de Canto Orfeônicossa musiikin didaktiikan erikoistumiskurssille.
Vasconcellos-Corrêa nimitettiin professoriksi Conservatório Paulista de Canto Orfeônicoon. Hän oli yksi Sociedade Pró-Música Brasileiran perustajista ja toimi sen johdossa vuosina 1985–1995. Lisäksi Vasconcellos-Corrêa oli professorina Universidade Estadual Paulistassa (UNESP) ja Universidade Estadual de Campinasissa (UNICAMP). Hän kirjoitti "José Guilherme" -pseudonyymillä musiikkikritiikkiä lehtiin "Folha da Tarde" ja "O Estado de São Paulo". Vuonna 1994 Vasconcellos-Corrêa perusti Academia Paulista de Músican, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi.
Vasconcellos-Corrêa on saanut teoksillaan useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Prêmio Governador do Estadon. Vuonna 1988 hänet valittiin Brasilian musiikkiakatemian jäseneksi. Hänen teostensa joukossa ovat muun muassa oopperat "Retábulo de Santa Joana Carolina" ja "Tibicuera" sekä useat konsertot ja "konsertinot" (pienet konsertot). Tuotantoon kuuluu myös pianotrio, pianokappaleita ja lauluja. Vasconcellos-Corrêa sävelsi musiikin "Hino dos Bandeirantesiin". Vasconcellos-Corrêa on julkaissut kirjat "Planejamento em Educação Musical" (1971), "Introdução à Harmonia" (1975) ja "O Estudo do piano, um início sem fim".
Juanmi Latasa

Juan Miguel "Juanmi" Latasa Fernández Layos (s. 23. maaliskuuta 2001 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Valladolidia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Latasa teki ensiesiintymisensä Real Madridin edustusjoukkueessa 15. toukokuuta 2022 vierasottelussa Cádizia vastaan.
26. elokuuta 2022 Latasa siirtyi Getafeen kauden 2022–2023 kestävällä lainasopimuksella.
Leo Suominen

Leo Eero Johannes Suominen (18. syyskuuta 1904 Nakkila – 23. joulukuuta 1970) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Elämä.
Suomisen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Juho Wiktor Suominen ja Emma Koskinen ja puoliso vuodesta 1928 Anna Irene Mattsson. Kokoomuspoliitikko, ministeri Ilkka Suominen oli heidän poikansa. Leo Suominen kävi viisi luokkaa Porin lyseota 1914–1920. Hän oli harjoittelija vuota-alalla Hampurissa 1924 ja kävi Deutsche Gerberschulen Freibergissa 1924–1925 ja ilmavoimien ohjaajakoulun kurssin Utissa 1928. Kansainvälisen ohjaajatutkinnon Suominen suoritti Utissa 1933. Hän oli J. W. Suomisen Nahkatehtaan, vuodesta 1928 J. W. Suomisen Nahkatehdas Oy ja vuodesta 1968 J. W. Suominen Oy, palveluksessa vuodesta 1920. Yrityksen teknillinen johtaja hän oli 1925–1935, toimitusjohtaja 1935–1951, hallituksen jäsen vuodesta 1928 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1942. Suominen oli Nakkilan kunnanvaltuuston jäsen 1931–1936, ja hänellä oli myös useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Suominen oli reservin ylikersantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1949.
Ravil Maganov

Ravil Maganov (25. syyskuuta 1954 Almetjevsk, Tatarstan, Neuvostoliitto – 1. syyskuuta 2022 Moskova, Venäjä) oli venäläisen öljy-yhtiön Lukoilin hallituksen puheenjohtaja. Maganov kuoli epäselvissä oloissa Moskovassa. Hän putosi tai hänet pudotettiin Moskovan TsKB-sairaalan ikkunasta. Lukoilin ilmoituksen mukaan hän kuoli sairauteen. Venäjän tutkintakomitean mukaan kuolema oli itsemurha, mutta yleisesti ihmetellään, että tämä oli seitsemäs Venäjän energia-alan johtajan hämärä kuolema vuoden 2022 aikana.
Lukoil oli vastustanut Venäjän Ukrainaan 24. helmikuuta tekemää hyökkäystä.
San Germano dei Berici

San Germano dei Berici on kaupunki Vicenzan maakunnassa Veneton alueella koillisessa Italiassa.
Eemeli Nikkinen

Eemeli Nikkinen (15. lokakuuta 1883 Mäntyharju – 24. kesäkuuta 1952 Hamina) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Nikkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Akseli Nikkinen ja Amalia Piiraa ja puoliso vuodesta 1907 Elsa Johanna Kuusinen. Nikkinen kävi kansakoulun ja suoritti Mikkelissä kauppa-apulaisyhdistyksen iltakoulun 1904. Hän oli juoksupoika Axel Kyanderin liikkeessä 1897–1898, kauppias Edv. Parkkisen sivuliikkeen kauppa-apulainen 1898–1899 ja pääliikkeen kauppa-apulainen Mikkelissä 1899–1900, kauppias David Pulkkisen liikeapulainen, varastonhoitaja ja kaupanhoitaja 1900–1907, toiminimen William Sipari ja Kumpp. kauppamatkustaja Haminassa 1907–1916, toiminimen Seitola &amp; Nikkinen perustajaosakas 1916–1924, toiminimen Nikkinen &amp; Ström perustajaosakas ja johtaja 1924–1930, toiminimen E. Nikkinen omistaja 1931–1938 ja E. Nikkinen Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1938. Hän oli myös muun muassa Haminan Kalayhtiön perustajia ja johtaja 1917–1920, Haminan Kauppa Oy:n perustajaosakas ja johtokunnan puheenjohtaja 1922–1924 ja Neno Oy:n perustajaosakas ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1941. Haminan kaupunginvaltuuston jäsen Nikkinen oli Kansallisen Kokoomuksen edustajana 1917–1945 ja kaupunginhallituksen jäsen 1930–1933. Hänellä oli useita muitakin luottamustehtäviä ja hänet tunnettiin myös aktiivisena herännäisenä henkilönä ja vaikuttajana. Nikkinen oli suojeluskunnan vääpeli 1919. Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1949.
San Germano Vercellese

San Germano Vercellese on kunta Pohjois-Italiassa Vercellin maakunnassa Piemonten alueella. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 1 474 asukasta. San Germano Vercellesen naapurikunnat ovat Casanova Elvo, Crova, Olcenengo, Salasco, Santhià, Tronzano Vercellese, Vercelli.
Joki virtaa läpi kaupungin

Joki virtaa läpi kaupungin on Antti Tuurin kirjoittama romaani. Sen on julkaissut Otava vuonna 1977. Teos on käännetty ruotsiksi, venäjäksi ja viroksi.
Juoni.
Romaani kertoo kolmesta oululaisesta miehestä, jotka kohtaavat ja tutustuvat toisiinsa. Kirjassa on neljä osiota, joista ensimmäinen ja viimeinen ovat Ilmari Autio -nimisen nuoren miehen näkökulmasta kerrottuja. Kaksi muuta päähenkilöä ovat taidemaalari Seppo Pihlaja ja hänen isänsä professori Ilmari Pihlaja.
Ilmari Autio työskentelee kirjapainossa työnjohtajana. Kirjapainossa lakkoillaan, ja se on ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin. Työntekijöitä on pakko sanoa irti. Ilmari seurustelee Annikin kanssa, ja Annikki tulee raskaaksi. Ilmarin tarinaan liittyvät myös pikkuveli Kalervo, kiertävä kirjakauppias Seppälä ja Annikin veli Matti.
Seppo Pihlaja on asunut kahdestaan professori-isänsä kanssa sen jälkeen, kun vanhemmat ovat eronneet. Sepolla on tilaustyönä tekeillä muotokuva, jonka tilaajaa edustaa uskovainen nainen, "maisteri". Isä sairastuu vakavasti, mikä aiheuttaa kriisin Sepon elämässä. Seppo matkustaa Pariisiin tapaamaan rakastamaansa Mirjaa, mutta palaa takaisin huolehtimaan isästään. Kemian professorina työskentelevän Ilmari Pihlajan viimeisiä kuukausia kuvaava osio on kertausta hänen elämänvaiheistaan, parantumattoman sairauden aiheuttamien oireiden kuvausta ja kuolemaan valmistautumista.
Agnes Lindh

Agnes Lindh, o.s. "Gerasimowitsch" (18. tammikuuta 1872 Helsinki – 25. heinäkuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Lindh aloitti uransa 14-vuotiaana toimien tanssijana Helsingin Ruotsalaisen teatterin baletissa. Hän oli näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa 1893–1920 ja 1923–1948. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli Ofelia William Shakespearen "Hamlet"-näytelmässä vuonna 1893, ja hän esiintyi sekä tragedia- että komediarooleissa. Vielä vuonna 1948 Lindh esiintyi isoäidin roolissa Hjalmar Bergmanin näytelmässä "Farmor och vår herre". Muihin Lindhin merkittäviin rooleihin kuuluivat muun muassa Henrik Ibsenin Hedda Gabler, "Daniel Hjortin" Katri ja "Peer Gyntin" Åse. Hän oli mukana Ruotsalaisen teatterin Skandinavian maihin talvisodan aikana tekemällä kiertueella ja esiintyi Katrin roolissa Daniel Hjort-näytelmässä Tukholmassa, Göteborgissa ja Oslossa.
Lindh esiintyi myös elokuvarooleissa- Näihin kuuluivat Loviisa-muori, luotsivanhin Yrjö Bomanin vaimo, elokuvassa "Myrskyluodon kalastaja" (1924), Ukonniemen Miina elokuvassa "Murtovarkaus" (1926), rättärin äiti elokuvassa "Tukkijoella" (1928), matkustajakodin omistaja elokuvassa "Kajastus" (1930), rouva Sanni Heinonen elokuvassa" Olenko minä tullut haaremiin!" (1932) ja Lalla Grönroos, saippuatehtailijan vaimo suomalais-ruotsalaisessa yhteistyöelokuvassa "Vale-Greta" (1934).
Agnes Lindh oli naimisissa vuodesta 1898 näyttelijä Emil Lindhin (1867–1937) kanssa.
Peitsimerisiilit

Peitsimerisiilit (Cidaridae) on merisiileihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan enimmäkseen syvistä merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Peitsimerisiileihin luetaan kuuluvaksi neljä alaheimoa ja yhteensä 25 sukua. Heimon lajien tukiranka koostuu jäykistä levyistä. Peitsimerisiilien primääripiikit ovat usein hyvin pitkiä, tukevia ja sylinterimäisiä. Osalla lajeista piikkien kärjet ovat litistyneet levymäisiksi tai viuhkamaisiksi. Peitsimerisiileillä on myös lyhyempiä sekundääripiikkejä.
Levinneisyys ja elintavat.
Peitsimerisiilejä tavataan kaikista valtameristä, ja suurin osa niistä elää syvissä vesissä, mutta myös matalien vesien lajeja tunnetaan. Piikkien lomassa saattaa elää symbiontteina esimerkiksi simpukoita, sienieläimiä tai polyyppieläimiä.
Bydgoszczin voivodikunta

Bydgoszczin voivodikunta () oli vuosina 1975–1998 yksi Puolan 49 voivodikunnasta. Sen hallintokeskus oli Bydgoszcz. Vuonna 1998 alueen väkiluku oli 1 136 900. Siihen kuului 59 kuntaa ja sen alueella oli 28 kaupunkia. Vuoden 1999 hallintouudistuksessa Bydgoszczin voivodikunnan alue jaettiin nykyisille Kujavia-Pommerin, Pommerin ja Ison-Puolan voivodikunnille. Sen alue kuului vuosina 1950–1975 yhdessä Toruńin ja Włocławekin voivodikuntien alueiden kanssa vanhaan Bydgoszczin voivodikuntaan.
Daisy Edgar-Jones

Daisy Edgar-Jones (s. 24. toukokuuta 1998 Islington, Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt tv-sarjassa "Normaaleja ihmisiä", jonka ansiosta hänestä tuli tähti. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli "Suon villi laulu" (2022).
Edgar-Jones vietti lapsuutensa Pohjois-Lontoossa Muswell Hillsissä. Vanhemmat ovat tv-alalla, äiti leikkaajana ja isä Skyn kanavajohtajana. Hän sai ensimmäisen roolinsa 15-vuotiaana mutta elokuvaa ei kuitenkaan tehty. Hän oli näyttelijänä National Youth Theatressa ja teki pieniä rooleja erilaisissa tuotannoissa sekä ennen koronaviruspandemiaa lontoolaisen Almeida-teatterin näytelmässä "Albion", jossa "The Guardianin" kriitikko piti häntä hurmaavana.
Edgar-Jones on saanut Critics’ Choice Movie Awards-, Bafta- ja Golden Globe -palkintojen ehdokkuudet.
Gomis

Gomis on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antonio Maria Claret

Pyhä Antonio Maria Claret (23. joulukuuta 1807 Sallent, Katalonia, Espanja – 24. lokakuuta 1870 Fontfroide, Narbonne, Ranska) oli espanjalainen pyhimys, arkkipiispa ja yhteisön Congregatio Missionariorum Filiorum Immaculati Cordis Beatae Mariae Virginis perustaja. Hän oli kutojan poika ja toimi itse kutojana, kunnes meni seminaariin Vichissä ja vihittiin papiksi. Hän teki lähetystyötä Kataloniassa ja Kanariansaarilla ja ohjasi retrettejä. Antonio nimitettiin Santiago de Cuban arkkipiispaksi 1851 ja kutsuttiin myöhemmin takaisin Espanjaan, jossa hän teki lähetystyötä ja levitti hyvää kirjallisuutta. Hän kuoli sisterssiläisluostarissa Ranskassa 24. lokakuuta 1870. Hän piti yli 25 000 saarnaa ja kirjoitti noin 144 kirjaa ja pamflettia. Paavi Pius XI julisti hänet kunnianarvoisaksi 6. tammikuuta 1926 ja autuaaksi 25. helmikuuta 1934 ja paavi Pius XII julisti hänet pyhimykseksi 7. toukokuuta 1950. Hän eli seuraavien 5 paavien hallintokausien aikana: Pius VII (1800–1823), Leo XII (1823–1829), Pius VIII (1829–1830), Gregorius XVI (1831–1846) ja Pius IX (1846–1878). Hän on katolisen lehdistön, kutojien, säästöpankkien, järjestöjen ja yhteisön "Congregatio Missionariorum Filiorum Immaculati Cordis Beatae Mariae Virginis" suojeluspyhimys. Antonion muistopäivää on vietetty 24. lokakuuta ja aikaisemmin 23. lokakuuta.
Waldemar Raunio

Julius Valdemar Raunio, sukunimi aik. "Nyman" (26. marraskuuta 1886 Nurmijärvi – 16. toukokuuta 1947 Tampere) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Waldemar Raunio toimi vuonna 1906 perustetun Vaasan Työväen Teatterin ensimmäinä johtajana. Hän siirtyi jo samana vuonna Tampereelle ja oli Tampereen Teatterissa näyttelijänä 1906–1916. Tämän jälkeen Raunio palasi Vaasan Työväen Teatteriin ja tuli takaisin Tampereelle 1926. Raunio oli vielä jonkin aikaa 1920-luvulla Vaasassa teatterinjohtajana ja näyttelijänä. 
Waldemar Raunio esiintyi vuonna 1908 valmistuneessa lyhyessä mykkäelokuvassa Vasikan häntä yhdessä vaimonsa Riikku Raunio-Pakarisen kanssa. Hänellä oli vielä pieni sivuosa huutokaupassa lehmää huutavana isäntänä elokuvassa Suomisen taiteilijat vuonna 1943.
Waldemar Raunio oli naimisissa näyttelijä Frederika Lovisa (Riikku) Pakarisen kanssa.
Julkaisuja.
Nimellä "Wald. Raunio":
Coptodon flava

Coptodon flava on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
"Coptodon flava" on tavallisesti väritykseltään keltainen. Se voi kasvaa enintään noin kahdeksan senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on selkäevässään 15 piikkiruotoa ja 11 pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on kolme piikkiruotoa ja 7–8 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Coptodon flavaa" tavataan kotoperäisenä Kamerunin Bermin-järvessä. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa kasviplanktonia. Laji kutee mieluiten 1–2 metrin syvyydessä. Mätimunat lasketaan tavallisesti uponneisiin puunkappaleisiin ja sekä koiras että naaras vartioivat niistä kuoriutuvia poikasia.
Uhanalaisuus.
"Coptodon flava" on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) mukaan äärimmäisen uhanalainen laji. Vielä vuonna 2009 IUCN luokitteli sen vaarantuneeksi lajiksi. Lajin suuria uhkia ovat öljyplantaaseista ja kaskiviljelystä johtuva järvien saastuminen ja sedimentaatio.
Sinfonia nro 2

Sinfonia nro 2 voi tarkoittaa:
Hiljaisuus (romaani)

Hiljaisuus () on Don DeLillon vuonna 2020 julkaistu romaani. Teos ilmestyi suomeksi 2022. Tarinassa Yhdysvaltoihin vuonna 2022 palaavien Jimin ja Tessan lentokone tekee hätälaskun. New Yorkissa sähköt katkeavat ja ihmiset joutuvat pimeyden keskelle.
Vastaanotto.
"Suomen Kuvalehden" Herman Raivion mukaan teos ei ole tyypillinen teknodystopia. Sen hiljaisuus on tyhjyyttä. Teos sisältää DeLillon lempiaiheita, kuten ihmisen teknologiasuhteen, katastrofin, ihmisten välisen etäisyyden ja melankolian. Lauseista on karsittu kaikki turha. Raivio kiitti suomentaja Helene Bützowia, joka ymmärtää kirjailijan omintakeista kieltä.
Semaglutidi

Semaglutidi on tyypin 2 diabeteksen hoidossa käytettävä biologinen lääke. Semaglutidi on tutkimuksissa havaittu myös liraglutidia tehokkaammaksi lihavuuden hoidossa.
Suomessa myytäviä semaglutidia sisältäviä valmisteita ovat Ozempic, Rybelsus ja Wegovy. Ozempic ja Wegovy ovat ihon alle pistettäviä injektionesteitä, kun taas Rybelsus on tablettimuotoinen valmiste. 
Ozempicin ja Rybelsuksen ainoa virallinen käyttöaihe on tyypin 2 diabeteksen hoito. Wegovy on tarkoitettu painonpudotukseen ja painon ylläpitoon aikuisilla, joiden painoindeksi on hoitoa aloitettaessa vähintään 30 kg/m² tai vähintään 27 kg/m², jos potilaalla on lisäksi vähintään yksi painoon liittyvä sairaus. Koska Suomessa lääkkeitä on mahdollista määrätä myös muuhun kuin valmisteyhteenvedossa mainitun sairauden tai oireen hoitoon (ns. off label -käyttö), lääkäri voi määrätä myös kahta muuta valmistetta potilaille, joilla ei ole tyypin 2 diabetesta. Ozempic-valmisteen saatavuudessa on maailmanlaajuisia häiriöitä suuren kysynnän takia.
Tyypin 2 diabeteksessa semaglutidia käytetään ruokavalioon ja liikuntaan perustuvan hoidon lisänä aikuisilla potilailla, joiden hoitotasapaino on riittämätön. Semaglutidia voidaan käyttää muiden diabeteslääkkeiden ohella tai yksin, mikäli metformiini on intoleranssin tai vasta-aiheiden johdosta sopimaton. Yleisimmin tutkimuksissa raportoituja semaglutidin haittavaikutuksia ovat olleet ruoansulatuskanavaan liittyneet oireet, kuten hyvin yleisinä pahoinvointi ja ripuli sekä yleisenä oksentelu. Useimmiten näiden haittavaikutusten kesto on ollut lyhyt ja vaikeusaste lievä tai keskivaikea. 
Semaglutidin voi nostaa myös akuutin haimatulehduksen riskiä. Vuonna 2018 julkaistussa lähes tuhannen koehenkilön interventiotutkimuksessa havaittiin kuitenkin, ettei vuoden pituinen semaglutiinin käyttö lisännyt haimatulehduksia. Tutkittavat olivat ylipainoisia potilaita, jotka eivät sairastaneet diabetesta.
Vaikutusmekanismi.
Semaglutidi on GLP-1-reseptorin agonisti. Se laskee verensokeria stimuloimalla insuliinin eritystä ja vähentämällä glukagonin eritystä verensokerin ollessa korkea. Se myös hidastaa vatsan tyhjenemistä ruokailun jälkeen. Painoa alentava vaikutus perustuu siihen, että lääke heikentää yleisesti ruokahalua ja vähentää mieltymystä erityisesti runsasrasvaisia ruokia kohtaan.
Tutkimuksia.
Vuonna 2021 julkaistussa 1 961 osallistujan kaksoissokkokoetutkimuksessa semaglutidia 2,4 milligrammaa viikossa saaneet koehenkilöt pudottivat keskimäärin 14,9 prosenttia painostaan 68 viikon aikana, kun lumelääkettä saaneiden keskuudessa tulos oli 2,4 prosenttia. Semaglutidia saaneista 50,5 prosenttia pudotti painoaan vähintään 15 prosenttia, lumelääkettä saaneista 4,9 prosenttia. Keskimääräiset pudotukset olivat semaglutidia saaneiden keskuudessa 15,3 kilogrammaa ja lumelääkettä saaneiden keskuudessa 2,6 kilogrammaa.
Vjatšeslav Semenov

Vjatšeslav Myh’ailovytš Semenov (, 18. elokuuta 1947 Kiova, Ukrainan SNT – 12. elokuuta 2022) oli ukrainalainen, kilpaurallaan Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Semenov pelasi Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa 11 maaottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän kuului Neuvostoliiton kokoonpanoon Münchenin kesäolympialaisissa 1972, missä maa voitti pronssia. Seuratasolla Semenov edusti muun muassa FK Zorja Luhanskia, jossa hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1972, ja Kiovan Dynamoa jossa hän myös voitti Neuvostoliiton mestaruuksia. Semenov kuoli 74-vuotiaana 12. elokuuta 2022.
Finlaysonin portti

Finlaysonin portti eli TR 49 (”tehdasrakennus 49”) on Finlaysonin tehdasalueeseen kuuluva porttirakennus, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Satakunnankadun varrella. Se tunnetaan myös nimellä Satakunnankadun portti. Punatiilestä ja takoraudasta tehty kaariportti on Finlaysonin insinöörikonttorin suunnittelema, ja se on valmistunut vuonna 1922. Kyseessä on tehdasalueen vanhin skandinaavista klassismia edustava rakennus.
Finlaysonin portin pohjoispuolella kulkee Itäinenkatu, joka on alun perin ollut samaa katua kuin nykyinen Aleksis Kiven katu. Vuonna 1913 Finlayson sai Tampereen kaupungilta luvan sulkea tehdasalueen sisällä kulkevat julkiset katuosuudet. Satakunnankadulle ja Puuvillatehtaankadulle tehtiin puiset portit, jotka myöhemmin vaihdettiin rautaporteiksi. Tavaraliikenteen käyttämä tehtaan pääportti sijaitsi Puuvillatehtaankadulla.
Satakunnankadun puoleista porttia vartioitiin 1990-luvulle saakka. Portin yhteydessä on edelleen kaksi portinvartijan koppia, joita on tehdastoiminnan päätyttyä hyödynnetty mainos- ja näyttelytarkoituksiin. Portti ja sen valaisimet on peruskorjattu vuonna 2001.
Finlaysonin portti on osa Tammerkosken teollisuusmaisemaa, jonka Museovirasto on vuonna 2009 luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Rakennus on suojeltu asemakaavalla historiallisin ja kaupunkikuvallisin perustein.
Iurie Bașcatov

Iurie Bașcatov (, 20. kesäkuuta 1968 Chișinău, Moldavian SNT – 3. syyskuuta 2022) oli moldovalainen, kilpaurallaan Neuvostoliittoa ja sen hajottua Yhdistynyttä joukkuetta edustanut uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Bașcatov saavutti 4×100 m vapaauintiviestissä olympiahopeaa Soulissa 1988, MM-pronssia Perthissä 1991 ja Neuvostoliiton hajottua Yhdistyneen joukkueen edustajana olympiahopeaa Barcelonassa 1992. Soulin kesäolympialaisissa hän sijoittui lisäksi 100 metrin vapaauinnissa viidenneksi ja 200 metrin vapaauinnissa 22:nneksi. EM-kilpailuista Bașcatov voitti Bonnissa 1989 kultaa 4×100 metrin sekauintiviestissä ja hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti 200 metrin vapaauinnissa vuonna 1988. Başcatov muutti sittemmin Chileen ja asui Etelä-Amerikassa 28 vuotta. Hän kuoli 54-vuotiaana 3. syyskuuta 2022.
Manzoor Hussain

Manzoor Hussain (28. lokakuuta 1958 Sialkot – 29. elokuuta 2022 Lahore) oli pakistanilainen maahockeypelaaja, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Aasian kisojen kultamitalisti.
Hussain voitti Pakistanin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Los Angelesissa 1984, olympiapronssia Montréalissa 1976 ja maailmanmestaruuden Argentiinassa 1978 sekä Intiassa 1982. Los Angelesin olympiakisoissa hän toimi avajaisissa Pakistanin lipunkantajana. Aasian kisoissa Hussain voitti Pakistanin joukkueessa kultaa vuosina 1978 ja 1982. Hussain kuoli sairaalahoidossa ollessaan sydäninfarktiin Lahoressa 63-vuotiaana 29. elokuuta 2022.
Motiullah Khan

Motiullah Khan (31. tammikuuta 1938 Bahawalpur, Brittiläinen Intia – 12. elokuuta 2022 Bahawalpur) oli pakistanilainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Khan voitti Pakistanin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Roomassa 1960 ja olympiahopeaa Melbournessa 1956 sekä Tokiossa 1964. Aasian kisoista hän voitti kultaa vuosina 1958 ja 1962. Khan oli hockeyn olympiamitalisti Samiullah Khanin ja hockeyn olympiavoittaja Kalimullah Khanin setä/eno. Khan kuoli Bahawalpurissa 84-vuotiaana 12. elokuuta 2022.
Else Winther Andersen

Else Winther Andersen (s. 5. huhtikuuta 1941 Støvring) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1990–2005 ja toiminut Tanskan sosiaaliministerinä vuosina 1990–1993.
Shavez Hart

Shavez Hart (6. syyskuuta 1992 Coopers Town – 3. syyskuuta 2022 Mount Hope) oli bahamalainen pikajuoksija.
Hart kuului Bahaman 4×400 metrin viestijoukkueeseen Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016, missä maa saavutti Yhdysvaltain takana hopeaa. Hart kilpaili myös Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016, Moskovan MM-kilpailuissa 2013 ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Bahman mestaruuden hän voitti sekä 100 metrillä että 200 metrillä neljästi. Hartin ennätykset olivat 100 metrillä vuonna 2015 juostu 10,10 sekuntia ja 200 metrillä vuonna 2015 juostu 20,23 sekuntia.
Hart kuoli vain päiviä ennen 30-vuotissyntymäpäiväänsä jouduttuaan ammutuksi bahamalaisen yökerhon parkkipaikalla.
Kansainvälinen diabetesliitto

Kansainvälinen diabetesliitto (, IDF) on sateenvarjojärjestö, joka koostuu yli 240:sta kansallisesta diabetesjärjestöstä 160:n maan ja territorion alueella. Sen tarkoitus on edistää diabeetikoiden ja korostuneessa sairastumisriskissä olevien etuja. Kansainvälinen diabetesliitto on johtanut kansainvälistä diabetesyhteisöä vuodesta 1950. 
Kansainvälinen diabetesliitto on jaettu hallinnollisesti seitsemään alueeseen. Sillä on virallinen sidos Maailman terveysjärjestöön ja se on yhteydessä Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeristön tiedotusosastoon.
Eunoe

Eunoe on Danten "Jumalaisessa näytelmässä" maanpäällisessä paratiisissa virtaava joki, joka juoksee samasta lähteestä Lethen kanssa. Eunoe vahvistaa hyvien tekojen muistoa ja toimii siten vastapainona synnin muistot pyyhkivälle Lethelle. Juotuaan "Purgatorion" XXXIII laulussa ensin Lethen ja sitten Eunoen vettä Dante kertoo olleensa "puhdas, altis nousemaan nyt tähtiin".
Kreikkalaiseen mytologiaan pohjautuvasta Lethestä poiketen Eunoe on kokonaan Danten omaa keksintöä. Sen nimi tarkoittaa "hyvää muistoa" ja on johdettu kreikan sanoista "eu", hyvä, ja "nous", mieli.
Jonas Gwangwa

Jonas Mosa Gwangwa (19. lokakuuta 1937 Soweto, Johannesburg – 23. tammikuuta 2021) oli eteläafrikkalainen jazzpasunisti, elokuvamusiikin säveltäjä ja sovittaja.
Gwangwan mentori oli 1950-luvun alkupuolella alttosaksofonisti Kippie Moeketsi. Gwangwa toimi pianisti Abdullah Ibrahimin kanssa vuonna 1959 hajonneen The Jazz Epistlesin jäsenenä. Se oli ensimmäinen albumin julkaissut mustaihoisten muodostama eteläafrikkalaisyhtye. Vuonna 1965 Gwangwa osallistui Miriam Makeban, Hugh Masekelan ja Letta Mbulun kanssa "Sound of Africa" -konserttiin Carnegie Hallissa Yhdysvalloissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän palasi Yhdysvaltoihin "The Main Event" -kiertueen osallistujana. Mukana olivat myös Masekela ja Herb Alpert. 1970-luvun alkupuolella Gwangwa poistui Etelä-Afrikasta apartheidia ylläpitäneen hallinnon kiellettyä mustien väliset kokoontumiset.
Gwangwa kiersi Euroopassa "King Kong" -musikaalituotannon yhteydessä mutta siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Manhattan School of Musicissa. Harry Belafonten tuella hän saavutti läpimurron yhdysvaltalaisyleisön keskuudessa. Gwangwa toimi kymmenen vuoden ajan 1980 apartheidvastaisen kamppailun pehmeämmän puolen näyttämiseen perustetun Amandla Cultural Ensemblen johtajana. Vuonna 1985 Etelä-Afrikan valkoista vähemmistöä edustaneen hallituksen turvallisuusjoukot pommittivat hänen taloaan Botswanassa hänen ja muiden asukkaiden poissa ollessa. Vuonna 1991 hän palasi Etelä-Afrikkaan. Ensimmäisen esiintymisensä Etelä-Afrikkaan paluun jälkeen Gwangwa teki Johannesburgissa Kippies-jazzklubilla 1991. Hän julkaisi albumit "A Temporary Inconvenience" (2000) ja "Flowers of the Nation" (2006). 
Gwangwa sävelsi "Huuto vapaudelle" -elokuvan (1987) musiikin yhdessä englantilaisen George Fentonin kanssa, ja tästä tuli kaksi Oscar-ehdokkuutta parhaasta musiikista ja parhaasta laulusta. Gwangwa sai Etelä-Afrikassa useita palkintoja, muun muassa South African Music Awardsissa. Vuonna 2010 hän sai Ikhamangan kultaisen kunniamerkin. Gwangwa kuoli 83-vuotiaana sydänongelmista kärsittyään.
Radomyšl

Radomyšl () on kaupunki Ukrainan Žytomyrin alueen Žytomyrin piirissä. Vuonna 2021 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 13 973.
Radomyšliä edelsi Kiovan Rusin aikainen Mytšeskin paikkakunta (), joka mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa kronikoissa vuoden 1151 tapahtumista kerrottaessa.
T. V. Sankaranarayanan

T. V. Sankaranarayanan (; 1945 Mayiladuthurai – 2. syyskuuta 2022 Chennai) oli intialainen karnaattisen musiikin laulaja. Hän oli johtava Madurai Mani Iyerin edustaman tyylin ja tekniikan jatkaja.
Sankaranarayanan oli Madurai Mani Iyerin sisaruksenpoika ja tätä säestäneen T. S. Vembu Iyerin poika. Perhe oli evakuoitu toisen maailmansodan aikana Chennaista, johon perhe kuitenkin palasi 1950-luvulla. Sankaranarayanan opiskeli oikeustiedettä, mutta päätti valita päätoimisen muusikon uran. Hän teki konserttidebyyttinsä helmikuussa 1968. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 Sangeetha Kalanidhi ja Padma Bhushan. Sankaranarayanan oli naimisissa ja sai pojan sekä tyttären. Hän kuoli 77-vuotiaana.
Amelija Anisovytš

Amelija Anisovytš (); s. 2014/5) on ukrainalainen laulaja.
Anisovytš on kotoisin Kiovasta. Hän tuli tunnetuksi maaliskuussa 2022, kun sosiaalisessa mediassa suosiota saavutti häntä pommisuojassa "Frozen – huurteinen seikkailu" -elokuvan "Let It Go" -hittiä laulamassa kuvannut video. Hän vietti kahdeksan päivää pommisuojassa suurhyökkäyksen Ukrainaan alettua 2022. Tämän jälkeen Anisovytš kiersi sotaan joutuneen Ukrainan tueksi järjestetyissä tapahtumissa muun muassa Puolassa. Hän jäi asumaan lähelle Varsovaa äitinsä Lilijan ja 15-vuotiaan isoveljensä kanssa. Isä Roman jäi asevelvollisikäisenä miehenä Ukrainaan.
3. syyskuuta 2022 Anisovytš esiintyi Senaatintorilla Helsingissä Mothersforpeace ry:n Ukrainan tueksi järjestämässä WemustNOTforget-tapahtumassa. Hän lauloi "Let It Gon" puolaksi, ukrainaksi ja englanniksi sekä Ukrainan kansallislaulun. Muita tapahtuman esiintyjiä olivat Apulanta, Waltteri Torikka ja Cantores Minores.
Mongezi Feza

Mongezi Feza (1945 Queenstown, Etelä-Afrikka – 1975 Lontoo, Englanti) oli eteläafrikkalainen jazztrumpetisti ja -huilisti. Hän yhdisti improvisaatioissaan jazziin kwelarytmejä ja afrikkalaisia melodioita.
Feza aloitti hyvin varhain trumpetinsoiton ja soitti jo teininä ammattimaisesti yhtyeissä. Hän muutti muusikkokollegansa Tete Mbambisan kanssa Kapkaupunkiin esiintymään paikallisten jazzmuusikoiden kanssa. Siellä Fezasta kiinnostui jazzpianisti Chris McGregor, joka kutsui hänet The Blue Notes -yhtyeeseen. Vuonna 1964 hän lähti yhtyeen kanssa maanpakoon. Feza soitti maanpaossa ollessaan muun muassa Antibesissa, Zürichissä, Lontoossa ja Kööpenhaminassa. Hän työskenteli 1970-luvun alkupuolella Dudu Pukwanan kanssa myös yhtyeissä Assagai ja Spear.
Albumilla "Flute Music" (Caroline Records, 1975) Feza soittaa neljässä alkuperäisessä sävellyksessä (ml. "Sondela") huilua ja lyömäsoittimia. Häntä kuullaan myös Keith Tippettin, Robert Wyattin ja Henry Cowin levyillä. Vuonna 1972 Johnny Dyani kutsui Fezan liittymään turkkilaisen lyömäsoittaja Okay Temizin kanssa Xaba-trioon. Yhden viimeisistä sessioistaan hän levytti Dudu Pukwanan kanssa. Feza kuoli vuonna 1975 kärsittyään hermoston häiriöstä ja hoitamattomasta keuhkokuumeesta.
Hunter Carson

Hunter Carson (s. 26. joulukuuta 1975 Los Angeles, California) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä muun muassa Wim Wendersin elokuvasta Paris, Texas vuodelta 1984 ja Tobe Hooperin ohjaamasta tieteiselokuvasta Vaara vieraalta planeetalta ("Invaders from Mars") vuodelta 1985. Hän on avioliitossa Elyse Tylerin kanssa ja hänellä on kolme lasta.
São Joaquimin kansallispuisto

São Joaquimin kansallispuisto () on kansallispuisto Santa Catarinan osavaltiossa Brasiliassa. Kansallispuisto perustettiin 6. heinäkuuta 1961, ja sitä hallinnoi Instituto Chico Mendes de Conservação da Biodiversidade.
São Joaquimin kansallispuiston tarkoitus oli alkujaan viimeisten parananaraukariametsien suojeleminen, mutta nykyisin se on myös suosittu vuorikiipeilykohde.
Sijainti.
São Joaquimin kansallispuisto kuuluu Mata Atlântican biomiin, ja sen pinta-ala on 49 300 hehtaaria. Se kattaa osia Santa Catarinan Urubicin, Orleansin, Grão Parán ja Bom Jardim da Serran kunnista. Kansallispuisto sijaitsee vuonna 1980 perustetun, 1 330 hehtaarin laajuisen Serra Furadan valtionpuiston vieressä.
Ilmasto.
Lämpötilat vaihtelevat 0–28 °C:n välillä, ja keskimääräinen lämpötila on 12 °C. Maasto on erittäin karua ja pinnanmuotoihin kuuluvat kanjonit, suuret luolat ja metsien peittämät rinteet. Korkeudet vaihtelevat 300:sta 1826:teen metriin. Puisto sijaitsee Santa Catarinan osavaltion kolmen tärkeimmän joen, Canoasin, Tubarãon ja Pelotasin, valuma-alueilla. Kylmän ilmaston vuoksi eläimistön biodiversiteetti on suhteellisen vähäinen, mutta puistossa ja sen ympäristössä elää useita uhanalaisia lajeja.
Suojelu.
Puisto on luokiteltu IUCN:n suojelualuekategoriaan II (kansallispuisto). Sen tavoitteena on säilyttää luonnon ekosysteemejä, joilla on suuri ekologinen merkitys ja luonnonkaunis maisema, mahdollistaen tieteellisen tutkimuksen, ympäristökasvatuksen, ulkoilun ja ekomatkailun. Puiston suojeltuihin lajeihin kuuluvat harjasusi, puuma, araukaria-amatsoni ja kruunuerakkohaukka.
Werner Fritjof Urrila

Werner Fritjof Urrila (16. elokuuta 1885 Multia – 25. huhtikuuta 1951 Tampere) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Urrilan vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Urrila ja Wilhelmiina Leveeniemi ja puoliso vuodesta 1911 Amanda Aleksandra Kauppi. Urrila kävi Tampereella kansakoulun iltakoulun kurssin 1906–1908 ja kauppa-apulaiskoulun 1909–1910. Hän oli maanviljelystöissä Ähtärissä 1900–1903, liikeapulainen August Rasin sekatavarakaupassa Tampereella 1903–1907 ja kauppias G. Helmisen liikkeessä 1907–1915 ja Toiminimen Helminen ja K:ni perustaja, osakas ja johtaja vuodesta 1915 ja omistaja vuodesta 1931. Yrityksestä tuli yksi Suomen suurimmista kenkäkaupoista. Urrila oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1925, 1931–1933 ja 1935–1945 ja hänellä oli useita muitakin luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Urrila sai 1949.
Kuninkaissakäynti

Kuninkaissakäynti () on keskiajalta alkaen Ruotsissa käytetty nimitys kuninkaalle tehdystä suullisesta oikeudellisesta vetoomuksesta. Keskiajalla vetoomuksia käsiteltiin tutkinta- ja oikaisukäräjillä. Myöhemmin termillä on tarkoitettu kuninkaalle suunnattuja valitus-, oikaisu- ja armokirjeitä.
Termiä käytetään verbinä muodoissa "käydä kuninkaissa", "lykätä kuninkaaseen" ja "valittaa kuninkaaseen", joilla tarkoitetaan, että asiassa käännytään jonkin oikeusasian johdosta henkilökohtaisesti kuninkaan tai tämän tuomiovaltaa harjoittavan tuomioistuimen puoleen.
Atari-liitin

Atari-liitin on Atari 2600:ssa esitelty liitin peliohjaimen liittämiseen, josta tuli "de facto" teollisuusstandardi lähes kahdeksi vuosikymmeneksi eri valmistajien laitteisiin.
Liitin on 9-pinninen D-liitin (DE-9), joka perustuu ITT Cannonin kehittämään tekniikkaan. Atari muokkasi liitintä poistamalla ulkoisen kehyksen ja käärimällä sen paksumpaan muoviin: myös peukaloilla kiristettävät ruuvit jätettiin pois.
Joystickin lisäksi liittimellä voitiin kytkeä tietokoneeseen hiiri ja valokynä.
Myöhemmin Atari julkaisi 15-pinnisen liittimen.
Liitintä käyttivät muun muassa Atari, 3DO, Sega ja Commodore.
Kaarlo Fredrik Altio

Kaarlo Fredrik Altio, sukunimi vuoteen 1906 "Nordqvist" (7. syyskuuta 1877 Oulu – 17. helmikuuta 1956 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen insinööri, kaivosjohtaja ja pääkonsuli.
Altion vanhemmat olivat tullipäällysmies Karl Gustaf Nordqvist ja Fredrika Karolina Bohm. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1896 ja suoritti kemisti-insinöörin ja maanmittausinsinöörin tutkinnot Polyteknillisessä opistossa 1901–1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Altio suoritti vielä vuori-insinööritutkinnon Michiganin osavaltion vuoriopistossa Yhdysvalloissa 1911.
Altio oli varamaanmittarina Oulun läänissä 1905–1909. Hän matkusti sitten stipendin turvin Yhdysvaltoihin opiskelemaan metallurgiaa ja vuoritointa. Valmistuttuaan vuori-insinööriksi Altio oli amerikkalaisten kaivosten ja metallitehtaiden palveluksessa toimien muun muassa 1912 metallurgina ja 1914 I metallurgina Illinoisin terästehtailla. Vuonna 1914 Altio matkusti Venäjälle suuren englantilais-venäläisen kaivosyhtiön palvelukseen Uralin ja Lenajoen kultakaivoksille. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Altio oli jonkin aikaa bolševikkien vankina kunnes hän pääsi palaamaan Suomeen. Suomessa Altio oli kauppa- ja teollisuuskomissionin palveluksessa, kunnes hän vuonna 1919 matkusti Yhdysvaltoihin Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n New Yorkin konttorin hoitajaksi. Suomen pääkonsulina New Yorkissa Altio toimi sitten vuosina 1922–1941.
Altio oli naimisissa vuodesta 1914 Helmi Tuorin (vuoteen 1906 Foudila, 1879–1951) kanssa. Helmi Tuori oli Suomalaisen puolueen rahastonhoitajana 1905–1910 ja Osuuskauppa Aitan toimitusjohtajana 1906–1910. Kaarlo Fredrik Altion vanhempi veli oli toimittaja ja kirjailija Eetu Aaltio.
Kingdom Hearts IV

Kingdom Hearts IV on tuleva Square Enixin "Kingdom Hearts" -pelisarjaan kuuluva japanilainen toimintaroolipeli. Se tulee olemaan pääsarjan neljäs osa ja koko pelisarjan viidestoista osa, ja tulee olemaan myös ensimmäinen pääsarjan osa Kadonnut mestari -tarinakaaresta (). Square Enix paljasti keväällä 2022 pelin olevan kehitteillä pelisarjan 20-vuotisjuhlan kunniaksi.
Tarina.
Maailmat.
Pelin päätapahtumapaikka on "" aikaisemmin mainittu maailma nimeltä Quadratum. Se muistuttaa oikean maailman Tokiota, ja sen alueista erityisesti Shibuyaa, Shinjukua ja Minami-Aoyamaa. Quadratum toimii myös pelin keskusmaailmana, josta pelaaja voi mennä muihin maailmoihin ja jonne hän voi niistä myös palata. Useimmat näistä muista maailmoista ovat edellisten pelien maailmojen tavoin Disney-elokuviin perustuvia.
Hahmot.
Sora on edelleen pelien päähenkilö. Aku Ankka ja Hessu Hopo palaavat myös hahmoiksi. Pelissä esiintyy myös Strelitzia, joka on esiintynyt aiemmin "Kingdom Hearts Union χ":ssä.
Paavo Mauranen

Paavo Mauronen, aiemmin Maurojeff (17. joulukuuta 1874 Repola – 4. joulukuuta 1950 Nurmes) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Maurasen vanhemmat olivat maanviljelijä Ivan Maurojeff ja Oudotja Höttönen ja puoliso vuodesta 1903 Maria Törhönen. Mauranen oli S. Nikitinin palveluksessa Nurmeksessa 1888–1890 ja 1893–1894 ja W. A. Ipatoffin palveluksessa Antrean Korpilahdessa 1890–1892 ja Nurmeksessa 1894–1903. Oman sekatavaraliikkeen Mauranen perusti Nurmekseen 1903. Hän oli myös Nurmeksen Rauta Oy:n perustajia ja toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1918 ja Nurmeksen Kauppa Oy:n perustajia, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1919. Mauranen oli Nurmeksen kauppalanvaltuuston jäsen 1925–1945 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Kauppaneuvoksen arvonimen Mauranen sai 1950.
Seepraturpa-ahven

Seepraturpa-ahven ("Eretmodus cyanostictus") on kirjoahventen heimoon ja turpa-ahventen sukuun kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Seepraturpa-ahven voi kasvaa enintään yhdeksän senttimetrin mittaiseksi. Lajille on ominaista terminaalinen suu sekä kirkkaansiniset täplät päässä ja ylävartalossa. Pään pohjaväritys vaihtelee valkoisesta harmaaseen ja huulet ovat siniset. Leveässä suussa on pitkiä, talttamaisia hampaita. Selkäevä, peräevä ja pyrstö ovat keltaisia, ja niiden reunusten väri vaihtelee oranssista punaiseen. Sukupuolet ovat melko samannäköisiä, mutta koiraat ovat naaraita kookkaampia ja värikkäämpiä. Koirailla on myös suurempi pää ja hieman pidempi vatsaevä.
Seepraturpa-ahvenella on selkäevässään 23–24 piikkiruotoa ja 4–5 pehmeää ruotoa. Peräevässään sillä on kolme piikkiruotoa ja 6–7 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Seepraturpa-ahventa tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Se elää kivikkoisilla alueilla matalissa, enintään 5–6 metrin syvyisissä ja noin 24–26 asteen lämpöisissä vesissä. Seepraturpa-ahven käyttää ravinnokseen leviä ja niissä eläviä mikro-organismeja. Laji elää yksin tai pareittain ja on jossain määrin alueellinen.
Seepraturpa-ahven kutee pareittain. Naaras hautoo hedelmöittyneitä mätimunia suussaan noin kymmenen päivän ajan niiden kuoritumiseen asti. Tämän jälkeen poikaset siirtyvät koiraalle, joka hautoo niitä suussaan vielä noin kymmenen päivää.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut seepraturpa-ahvenen elinvoimaiseksi lajiksi. Lajin uhkia ovat pyydystäminen akvaariokalaksi, vesien saastuminen ja sedimentaatio.
Finlaysonin pääkonttori

Finlaysonin pääkonttori eli TR 34 (”tehdasrakennus 34”) on vuonna 1895 valmistunut kaksikerroksinen toimistorakennus, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Finlaysonin tehdasalueella. Talossa oli Finlayson-yhtiön pääkonttori 1980-luvulle saakka.
Pääkonttorin punatiilestä tehdyt, taidokkaat julkisivut edustavat uusgotiikkaa, ja ne on piirtänyt Tampereen kaupunginarkkitehti Lambert Petterson. Sisätilat on suunnitellut sveitsiläinen insinööri Joseph ”Josef” Renggli, joka toimi aikoinaan tehtaan käyttöpäällikkönä ja konepajan johtajana. Myös rakennuksen ulkoasun suunnittelu oli alun perin annettu Rengglin tehtäväksi. Hänen julkisivuehdotuksiaan pidettiin kuitenkin niin kömpelöinä, että apuun kutsuttiin Petterson.
Rakennuksen sisätiloihin on aikojen kuluessa tehty muutoksia, mutta komea pääportaikko ala- ja yläauloineen on säilynyt. Kiinteistö on peruskorjattu 1990-luvulla. Vuonna 1999 pääportaan aulat entisöitiin ja kolmannen kerroksen ullakko remontoitiin toimistokäyttöön.
Finlaysonin pääkonttori on osa Tammerkosken teollisuusmaisemaa, jonka Museovirasto on vuonna 2009 luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Talo ja sen kiinteä sisustus on suojeltu asemakaavalla rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja kaupunkikuvallisin perustein. Myös pääkonttorin edustalla kasvava vanhojen puistolehmusten rivi on määrätty säilytettäväksi.
Nacra 17

Nacra 17 on purjeveneluokka, jota käytetään olympiapurjehduksessa. 
Nacra 17 -luokan joukkue on kaksihenkinen ja siihen täytyy kuulua mies ja nainen. Kaikki joukkueet käyttävät saman valmistajan rakentamia identtisiä veneitä. Valmistaja on hollantilainen yritys Nacra. 
Vene.
Nacra 17 -luokan vene on katamaraani, jonka rungon pituus on 5,25 metriä (eli noin 17 jalkaa) ja leveys 2,59 m. Sääntöjen mukaan veneen täytyy painaa vähintään 164 kg. Joukkueen molemmat jäsenet käyttävät trapetsia. Vene maksaa noin 35 000 euroa. 
Nacra on kehittyvä veneluokka, ja nykyään yksi kolmesta täysin foilaavasta olympialuokasta (Nacra 17, Formula Kite ja iQFoil). 
Veneen suunnittelivat vuonna 2011 Gino Morrelli ja Pete Melvin täyttämään World Sailingin monirunkoisille veneille asettamat kriteerit. Arviointipaneelin purjehtijat pitivät Nacra 17:ää parhaana vertailluista veneistä ja siitä tuli yksi paneelin kahdesta suosituksesta.
Arvokilpailut.
Nacra 17 -luokassa kilpailtiin ensimmäisen kerran olympiatasolla Riossa 2016. Tokion 2020 olympialaisia varten Nacra 17 muutettiiin foilaavaksi veneluokaksi, jolloin veneiden runko nousee kantosiipien avulla ilmaan.
Suomalaisista Nacra 17 -luokassa ovat menestyneet Sinem Kurtbay yhdessä Akseli Keskisen kanssa. Kurtbay purjehti Suomelle maapaikan Tokion olympialaisiin Janne Järvisen kanssa. Tokiossa Suomea edusti Kurtbay ja Keskinen, heidän sijoitus oli 13:s.
Aiheesta muualla.
Kansainvälinen Nacra 17 -liitto
Suomen purjehdusmaajoukkue
Hankasalmen työväentalo

Hankasalmen työväentalo on Hankasalmen keskustassa sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti arvokas. Työväentalon omistaa Hankasalmen Sosialidemokraatit ry., joka vuokraa tiloja. Työväentalolla on nykyisin kirpputori joka on vuodesta 2016 lähtien hoitanut myös Postin ja Matkahuollon palveluita.
Historia.
Työväenyhdistys vuokrasi aluksi Tervaniemen talosta tonttimaata talon rakentamista varten. Paikkaa piti kesäjuhlissa puhujana ollut Onni Hiltunen kuitenkin liian syrjäisenä. Hänen vaikutuksestaan työväenyhdistys vuokrasi sitten rautatiehallitukselta kylän keskustassa olevan tontin 50 vuoden vuokrasopimuksella. Vuonna 1946 tontille rakennettiin esiintymislava, jolla pidettiin tansseja ja kerättiin varoja talon rakentamiseksi.
Varsinaisen työväentalon rakentamisen urakoivat Ville Vantanen ja Matti Sittunen. Ministeri Hiltunen auttoi työväenyhdistystä myös joidenkin rakennustarpeiden hankinnassa. Vuonna 1950 työväentalolle rakennettiin elokuvateatteri, joka on edelleen käytössä. Vuonna 1966 tehtiin taloon keskuslämmitys ja viemäröinti. Näyttämöllä ja salin eteisessä on keskuslämmityspatterit ja salissa lämminilmapuhallin. Lisäksi on rakennettu sauna pesuhuoneineen ja keskuslämmitys on muutettu öljylle. Vuonna 1957 talo sähköistettiin. Nykyisissä vuokrahuoneissa oli 1960-luvun lopulla vuokralaisena valtion puhelinkeskus, joka muutti pois työväentalolta vuonna 1969. Sen jälkeen huonetilojen lattiat maalattiin ja tapetoitiin seinät sekä ostettiin sähköhella. 
Rakennus.
Rakennus on harjakattoinen ja maalattu tummanruskeaksi. Tiloina ovat sali, ravintola, näyttämö, eteistilat, wc-tilat, 3 asuntoa ja sauna.
Moksin työväentalo

Moksin työväentalo sekä ulkorakennus sijaitsevat Korpilahdella metsän keskellä pienellä mäellä Moksin koulun ja Moksin ”keskustan” läheisyydessä. Pihaa peittää luonnontilassa oleva nurmikko. Moksin työväentalo on tällä hetkellä yksityisomistuksessa ja toimii kesäasuntona.
Moksin työväentalo on osa Moksin työväenyhdistyksen ja Moksin kylän historiaa. Rakennus on tyypillinen 1900-luvun alussa rakennettu työväentalo. Rakennus on säilynyt alkuperäisessä ulkoasussaan ja se on kulttuurihistoriallisesti ja rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia.
Moksin työväenyhdistys osti tontin Salomon Patiselta. Albino Koskinen aloitti rakentamisen vuonna 1917. Hänen apunaan oli talkooväkeä. Talon hirret yhdistys keräsi lahjoituksina. Rakennus valmistui "kapina-ajan" jälkeen, ja työväenyhdistys otti sen käyttöönsä. Sotien jälkeen työväenyhdistyksessä oli jäseniä yli 150.
Talossa järjestettiin tansseja, ohjelmallisia iltamia, teatteriesityksiä. Moksin, Saukkolan ja Hirvimäen työväenyhdistyksillä oli paljon yhteistoimintaa, ja ne järjestivät yhteisiä illanviettoja vuorotellen kunkin yhdistyksen seurojentaloilla. Illanvietot päättyivät 1970-luvulla.
Vuosina 1937–1942 rakennuksessa toimi Muuramen Osuuskauppa. Kaupan hoitajana oli Paavo Salminen. Jossakin vaiheessa talossa oli myös kyläläisten puhelinkeskus. Rakennuksessa on asunut vuokralaisia: vuodesta 1924 Rauni Laaksonen, 1953–1954 Edwin Mäkinen, vuodesta 1954 Lauri ja Katri Mäkinen. Vuonna 1969 Lauri ja Katri Mäkinen ostivat talon itselleen. Nykyisellä omistajalla Kauko Koskisella talo on ollut vuodesta 1980.
Rakennus.
Rakennus on yksinkertainen, pohjaltaan suorakaiteen muotoinen, vuoraamaton, lyhytnurkkainen hirsirakennus. Ikkunat ovat 6-ruutuisia, lukuun ottamatta sisäänkäyntifasadin 9-ruutuista ikkunaa. Sisäänkäyntiä suojaa pulpettikattoinen avokuisti, jossa on yksinkertaiset leikkaukseltaan nelikulmaiset pylväät. Rakennuksessa on alun perin ollut keittiö kivimuurineen, sali, ravintola ja näyttämö. Tontilla on myös lautarakenteinen ulkohuone. Rakennusta on korjattu vuosina 1975 ja 1979–1980, jolloin laitettiin peltikatto. Rakennuksen perustus on lohkokivistä. Ulkoväri on keltainen.&gt;