tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
André De Shields

André De Shields (s. 12. tammikuuta 1946 Dundalk, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, tanssija, ohjaaja ja koreografi. Lukuisia palkintoja saanut De Shields on näytellyt Broadway-musikaaleissa ("Warp!", "The Wiz", "Ain’t Misbehavin’"), off Broadway-tuotannoissa sekä elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Ura.
Ennen taiteilijan uraansa De Shields opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta ja afroamerikkalaista kulttuuria. Näyttelijän debyyttinsä hän teki 1969 musikaalissa "Hair", jota esitettiin Chicagossa. Hänen Broadway-debyyttinsä oli Xanderin rooli tieteisnäytelmässä "Warp!" (1973). Erityisen mieleenpainuvia roolisuorituksia hän teki musikaaleissa "The Wiz", "Ain’t Misbehavin’", "Play On!", "The Full Monty" ja "Hadestown".
Vuonna 1984 De Shields ohjasi käsikirjoittamansa musikaalin "André De Shields' Haarlem Nocturne", jossa hän näytteli pääroolin. Hän suunnitteli myös musikaalin koreografian.
De Shields on näytellyt mittavan teatteriuransa ohella muun muassa televisiosarjoissa "Cosby", "Sinkkuelämää", "Kova laki", "" ja "Katy Keene". Vuonna 2019 hänellä oli rooli Netflixin musiikkikomediassa "John Mulaney &amp; the Sack Lunch Bunch".
De Shields on saanut useita palkintoja roolisuorituksistaan (muun muassa "Ain’t Misbehavin’" (Primetime Emmy -palkinto, 1982) ja "Hadestown" (Tony-palkinto, 2019)).
Baumkuchen

Baumkuchen, suomeksi joskus myös puukakku, on saksalaisperäinen makeahko leivonnainen, jossa on vaniljainen jälkimaku. Leivonnaisen nimi tulee sen sisuksesta, joka muistuttaa halkileikatun puun vuosirenkaita. Kakun vuosirenkaat symbolisoivat vaurautta ja pitkäikäisyyttä.
Baumkuchen on erittäin suosittu leivonnainen myös Japanissa, jossa sitä kutsutaan nimellä "baumukūhen" (バウムクーヘン). Japanissa leivonnaisesta on kehitelty monenlaisia variaatioita.
Historia.
Baumkuchenin historiasta on kiistelty, eikä siitä ole tarkkaa tietoa, mutta sen varhaisin kirjoitettu resepti löytyy italialaisesta keittokirjasta vuodelta 1426. Vanhin saksaksi kirjoitettu resepti löytyy sen sijaan vuodelta 1450, jolloin baumkuchen oli suosittu leivonnainen erityisesti häätilaisuuksissa.
Japaniin baumkuchen rantautui vuonna 1919, kun saksalaismies Karl Juchheim leipoi leivonnaisen saksalaisia tuotteita ja ruokia esittelevään näyttelyyn Hiroshimassa. Tuolloin japanilaiset osoittivat kiinnostusta saksalaista kulttuuria kohtaan, ja noin 16 000 vierailijaa kerännyt näyttely nosti baumkuchenin japanilaisten suosioon.
Salma Khadra Jayyusi

Salma Khadra Jayyusi (; 16.huhtikuuta 1925 Safed Mandaatti-Palestiina– 20. huhtikuuta 2023 Amman, Jordania) oli palestiinalaissyntyinen runoilija, kirjailija, kielenkääntäjä, kirjallisuuden historioitsija ja antologioiden kokoaja.
Jayyusi syntyi palestiinalaiselle isälle ja libanonilaiselle äidille. Hän vietti lapsuuttaan ja nuoruuttaan ensin Akkossa, sitten Jerusalemissa. Jayyusi opiskeli Beirutin korkeakoulussa naisille ja Beirutin amerikkalaisessa yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1945 hän palasi kahdeksi vuodeksi Jerusalemiin ennen kuin meni naimisiin diplomaatin kanssa. Pariskunta muutti yhdessä Jordaniaan vuonna 1947. Sittemmin Jayyusi asui perheineen monissa maissa; hän vietti muun muassa pitkän ajanjakson Irakissa 1950-luvulla, mikä syvensi hänen arabialaisen kirjallisuuden, erityisesti runouden tuntemustaan. Jayyusi väitteli tohtoriksi arabiankielisestä kirjallisuudesta Lontoon yliopiston School of Oriental and African Studiesista vuonna 1970. Väitöskirja käsitteli arabiankielisen runouden trendejä. Jayyusi työskenteli uransa aikana Isossa-Britanniassa, Espanjassa, Italiassa, Saksassa, Irakissa, Algeriassa, Libanonissa, Sudanissa ja Yhdysvalloissa. Ennen akateemista uraansa hän oli työskennellyt lyhyesti radiossa ja journalismin parissa. Hän opetti Jerusalemissa Naisten opettajakorkeakoulussa.
Vuonna 1980 Jayyusi perusti Project of Translation from Arabicin (PROTA), joka on rahoittanut monien merkittävien arabialaisten teosten käännöstyötä englannin kielelle. Jayyusi myös editoi monet hankkeen osina kootut antologiat. Pohjan PROTA:lle loi Jayyusin myöhäisellä 1970-luvulla Columbia University Pressiltä saama kutsu laajan modernin arabialaisen kirjallisuuden antologian valmistamistyöhön. Vuonna 1990 Jayyusi perusti East-West Nexuksen, joka keskittyi arabialaisen tutkimuskirjallisuuden englanninkielisen saatavuuden edistämiseen. Jayyusin editoimiin teoksiin kuuluvat muiden muassa "Anthology of Modern Palestinian Literature" (1992), "Modern Arabic Fiction: An Anthology", "Modern Arabic Poetry", "The Legacy of Muslim Spain" (1992) ja "Beyond the Dunes: an anthology of Modern Saudi Literature" (2005). Jayyusi oli myös mukana editoimassa kokoelmaa "My Jerusalem: Essays, Reminiscences, and Poems" (2005).
Jayyusi julkaisi myös omaa alkuperäistä runouttaan, josta hän laati ensimmäisen kokoelmansa vuonna 1960. Lisäksi hän käänsi teoksia englannista arabiaksi. Näiden teosten joukossa oli Lawrence Durrellin "Aleksandria-kvartetti". Jayyusi sai työstään monia palkintoja eri instituutioilta ja hallituksilta. Vuonna 2006 hän sai Al Owais -palkinnon kulttuurisista ja tieteellisistä saavutuksista, ja vuonna 2020 hänet valittiin Sheikh Zayed -kirjapalkintojen jaossa "vuoden kulttuuripersoonaksi". Jayyusi kuoli 95-vuotiaana huhtikuussa 2023.
Jayyusin suosikkiopiskelijoihin kuulunut Hayat Balbisi murhattiin 18-vuotiaana Deir Yassinin verilöylyssä, mikä vaikutti Jayyusiin syvästi. Hän palasi aiheeseen monesti kirjoituksissaan.
Atte Oksanen

Atte Joonas Oksanen (s. 1977) on suomalainen sosiaalipsykologi, joka toimii sosiaalipsykologian professorina ja tutkimusvaradekaanina Tampereen yliopistossa.
Oksanen väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistossa vuonna 2006. Hän on sosiaalipsykologian dosentti Tampereen yliopistossa ja sosiologian dosentti Turun yliopistossa ja Helsingin yliopistossa.
Oksanen johtaa uusia teknologioita sosiaalipsykologisesta näkökulmasta tarkastelevaa Emerging Technologies Labia. Hänen tutkimuksensa keskittyvät teknologisiin ympäristöihin, addiktioihin ja rikollisuuteen. Oksanen on tehnyt aiempaa tutkimusta verkkovihasta ja häirinnästä ja vakavasta kohdennetusta väkivallasta. Oksasella on yli 300 tutkimusjulkaisua, joista yli 170 on vertaisarvioituja journaalijulkaisuja. Oksasen tutkimuksia ovat rahoittaneet Suomen Akatemia, Koneen säätiö, Suomen kulttuurirahasto, Alkoholitutkimussäätiöja Alli Paasikiven säätiö. Oksanen toimii Suomen Akatemiassa sekä Tutkimusinfrastuurikomitean että Kulttuurin ja yhteiskunnan tutkimuksen toimikunnan jäsenenä.
Dilek Gürsoy

Dilek Gürsoy (s. 1976 Neuss) on saksalainen sydänkirurgi. Hän oli vuonna 2019 ensimmäinen naiskirurgi, joka asensi keinosydämen.
Gürsoy on syntynyt Saksassa kahden turkkilaisen maahanmuuttajan lapsena. Hän on ollut keinosydäntutkimuksen kärjessä yli kymmenen vuoden ajan, etsien vaihtoehtoja harvoin saatavana oleville elintenluovuttajien sydämille ja kiinnittäen erityisesti huomiota naisen anatomiaan,
BBC valitsi Gürsoyn vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Viinijärvi (Ilomantsi)

Viinijärvi on matala metsäjärvi Ilomantsin itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 72 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Etäisyys Viinijärven eteläisimmästä pisteestä pohjoisimpaan pisteeseen on noin 3,3 kilometriä. Järven eteläosan muodostaa Taipaleenselkä, jota Majaniemi ja Hautaniemi erottavat järven keski- ja pohjoisosasta. Järven kaakkoinen rantaviiva mutkittelee, muut rannat ovat melko suoria. Noin kolme neljäsosaa Viinijärven alasta on vähintään puolitoista metriä ja enintään kuusi metriä syvä. Syvin piste, seitsemän metriä, sijaitsee itärannan Paksuniemen länsipuolella.
Viinijärven saariluku on kaksi. Taipaleensaari sijaitsee järven eteläosassa ja Rutnikka keskiosassa. Saarten yhteispinta-ala on 26 aaria. Viinijärven rannat ovat metsä- ja suomaata. Järven luoteispuolella levittäytyy Viinijärvenkangas ja itäpuolella Viinimäenkangas. Asutusta on jonkin verran (Viinimäki, Iljanvaara).
Viinijärveen virtaa useita tulouomia ympäröivien suoalueiden halki. Järven luusua sijaitsee Taipaleenselän länsikolkassa, josta alkaa noin kilometrin mittainen Taipaleenjoki. Joki laskee Nuorajärven (144,7 metriä mpy) Retulahteen.
Viinijärven vesitilavuus on 6 121 000 kuutiometriä.
Viinijärvi (04.922.1.074) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Viinijärvi on kolmanneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi ja Niettaanselkä.
Suuri Tetrijärvi

Suuri Tetrijärvi on rantaviivaltaan mutkainen järvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 68 kilometriä itään. Järvi sijaitsee ikimuistoisella eränkäyntialueella; tetri tarkoittaa teertä.
Maantiede.
Suuren Tetrijärven ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 2,8 kilometriä. Järven keskiosan leveys lännestä itään on noin kilometrin. Järven kaakkoisosan muodostaa yli kilometrin pituinen, kapea Iukonlahti. Lounaisosan muodostaa Aittolahti, joka jakautuu useisiin pienempiin lahtiin. Luoteessa on Saarilahti, jota erottaa pääaltaasta Saarilahdenniemi. Koillisessa sijaitsee Joutenlahti. Noin yhdeksän hehtaaria Suuresta Tetrijärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvänteitä on useita ja syvin alue sijaitsee pääaltaan itäosassa.
Suuren Tetrijärven saariluku on viisi. Laajin saari on yli hehtaarin kokoinen, mutkitteleva Lapinsaaret. Saarella on pientaloja. Muut saaret ovat alle aarin laajuisia luotoja. Suuren Tetrijärven luoteispuolella sijaitsee Pieni Tetrijärvi, jonka korkeustaso on sama kuin Suuren Tetrijärven. Idässä Suuri Tetrijärvi rajautuu yli kilometrin pituiseen, kapeaan Hevonharjuun, jonka itäpuolella sijaitsee Iso Kuikkalampi.
Suureen Tetrijärveen virtaa etelästä soiden halki Heikurapuro. Kartan perusteella Suuri Tetrijärvi laskee Pienen Tetrijärven kautta Tetrikoskea Huuhtilampeen (146,5 metriä mpy). Virta vie pienten järvien kautta Nuorajärveen.
Suuren Tetrijärven vesitilavuus on 5 901 000 kuutiometriä.
Suuri Tetrijärvi (04.922.1.027) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Suuri Tetrijärvi on kahdeksanneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi ja Niettaanselkä.
Iso Hiislampi

Iso Hiislampi on metsäjärvi Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 93 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 65 kilometriä itäkoilliseen ja Ilomantsin keskustasta noin viisi kilometriä itään.
Maantiede.
Ison Hiislammen ulottuvuus kaakosta luoteeseen on 2,6 kilometriä. Järven polveilevan rantaviivan pituus on 12 924 metriä. Haarautuvat niemet ja useat saaret tekevät järvestä melko sokkeloisen. Järven eteläisintä osaa yhdistää pääaltaaseen kapea Röhmönsalmi. Noin kolmasosa Isosta Hiislammesta on vähintään kymmenen metriä syvä. Vähintään 20 metriä syvää on vajaa hehtaari, syvänne sijaitsee järven pohjoisosassa.
Ison Hiislammen saariluku on kuusi. Laajin saari on järven keskivaiheilla sijaitseva Huosiaissaari/Lammassaari. Sen eteläpuolella sijaitsee noin puolen hehtaarin laajuinen saari. Muut saaret ovat Suomen ympäristökeskuksen SYKEn tietojen mukaan alle aarin laajuisia luotoja. Ison Hiislammen rannat ovat metsämaata ja idässä järvi rajoittuu yli kilometrin pituiseen ja noin sata metriä leveään kannakseen, jonka itäpuolella on Iso Haukilampi (145,5 metriä mpy). Kannasta pitkin kulkee Taitajan taival.
Ison Hiislammen vesitilavuus on 6 405 000 kuutiometriä.
Iso Hiislampi (04.922.1.015) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen jakovaihe on Koitajoen valuma-alue (04.9). Suuri Iso Hiislampi on yhdeksänneksi laajin Nuorajärven alueen 84:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajimmat ovat Nuorajärvi ja Niettaanselkä.
Lucile Richardot

Lucile Richardot on ranskalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano. Hän on esiintynyt myös alttona. Hän on erikoistunut vanhaan musiikkiin ja oman aikansa ohjelmistoon.
Richardot aloitti laulamisen 11-vuotiaana lapsikuorossa Ranskan itäosissa. Hän työskenteli journalistina 27-vuotiaaksi saakka. Richardot valmistui vuonna 2008 Maîtrise de Notre-Dame de Parisista ja vuonna 2011 vanhassa musiikissa Conservatoire à rayonnement régional de Parisista. Hänen opettajiinsa kuuluivat Margreet Honig, Noelle Barker, Paul Esswood, Howard Crook, Jan Van Elsacker, Martin Isepp, François Le Roux, Monique Zanetti ja Jill Feldman. Richardot on esiintynyt muiden muassa Solistes XXI:n, Ensemble Correspondancesin, Pygmalionin ja Le Poème Harmoniquen kanssa. Vuonna 2012 hän perusti oman ensemblensä Tictactuksen kahden luutistiystävänsä kanssa.
Richardot oli vuonna 2009 mukana kantaesittämässä Philippe Boesmansin oopperaa "Yvonne, princesse de Bourgogne". Se esitettiin Palais Garnierissa (Pariisi) ja Theater an der Wienissä. Vuonna 2012 Richardot esitti Les Arts Florissants'n kanssa kaikki Claudio Monteverdin madrigaalien kirjat Paul Agnewin johdolla. Myöhemmin Agnew kutsui Richardot'n mukaan esittämään Johann Sebastian Bachin "Johannes-passiota" Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin kanssa. Vuoden 2014 lopussa Ensemble InterContemporain kutsui Richardot'n Festival d'Automne à Parisiin esittämään Luigi Nonon teoksen "Omaggio a Kurtag". Sittemmin Richardot on muun muassa kiertänyt Euroopassa ja Yhdysvalloissa John Eliot Gardinerin johtaman Monteverdi-kuoron ja -orkesterien kanssa Claudio Monteverdin oopperatrilogian menestyksekkäissä esityksissä. Richardot esiintyi myös Lisean roolissa Antonio Vivaldin oopperassa "Arsilda, regina di Ponto" Collegium 1704:n kanssa. 
Richardot äänitti ensimmäisen sooloalbuminsa "Perpetual Night" Ensemble Correspondancesin kanssa. Vuonna 2018 hänellä oli rooli Goffredona Georg Friedrich Händelin "Rinaldossa" Bertrand Cuillerin Le Caravansérail -kokoonpanon kanssa. Samana vuonna hän teki ensimmäisen esiintymisensä Aix-en-Provencen festivaalissa Henry Purcellin "Dido ja Aeneaksessa". Vuonna 2020 Richardot perusti uuden duon pianisti Anne de Fornelin kanssa. Samana vuonna hän siirtyi Alpha Classics -levymerkille ja myöhemmin Harmonia Mundille.
Monique Zanetti

Monique Zanetti (s. 1961) on ranskalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Zanetti opiskeli Conservatoire à rayonnement régional de Metzissä ja yliopistossa, josta hän sai kandidaatin arvon musiikkitieteessä. Hän aloitti uransa Philippe Herreweghen johdolla La Chapelle Royalessa ja William Christien johdolla Les Arts Florissantsissa. Zanetti on esiintynyt muun muassa Wienn Musikvereinissa, Amsterdamin Concertgebouwissa, Teatro Colónissa, Opéra-Comiquessa ja Brooklyn Academy of Musicissa. Hän on tehnyt monia konserttikiertueita Ranskassa ja esiintynyt suurilla festivaaleilla kansainvälisesti. Zanetti on osallistunut sellaisten säveltäjien kuin Jean-Baptiste Lullyn, Marc-Antoine Charpentierin, Henry Purcellin ja Claudio Monteverdin barokkioopperoiden tuotantoihin. Vanhan musiikin lisäksi Zanetti on esiintynyt muun muassa "Figaron häissä" (Wolfgang Amadeus Mozart), "The Mediumissa" (Gian Carlo Menotti), "Wertherissä" (Jules Massenet), "Pelléas et Mélisandessa" (Claude Debussy) ja "Béatrice et Bénédictissa" (Hector Berlioz). Zanetti on esiintynyt Herreweghen ja Christien lisäksi muiden muassa Christophe Rousset'n, Martin Gesterin, Jean-Claude Malgoiren, Gustav Leonhardtin ja Jérôme Correasin johdolla.
Yksinlauluohjelmiston tulkitsijana Zanetti on esiintynyt sellaisten pianistien ja fortepianistien kuin Patrick Cohenin, Jean-Efflam Bavouzet'n ja Alain Planèsin kanssa. Hän on pitänyt mestarikursseja barokkimusiikista Ranskassa ja ulkomailla. Zanetti on osallistunut kymmeniin albumeihin levytysuransa aikana.
Aleksandreia (Hyfasis)

Aleksandreia (, ) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Intiassa. Se sijaitsi Indus-joen sivuhaaran Hyfasis-joen (nyk. Beas) varrella. Kaupungin tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan lähelle nykyistä Punjabin Amritsaria.
Aleksandreia oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista lukuisista Aleksandreia-nimisistä kaupungeista. Se perustettiin heinäkuussa 326 eaa. Aleksanterin valtakunnan itäisimmälle rajalle, josta armeija lopulta kääntyi takaisin. Kaupunkiin asutettiin veteraaneja, joiden alkuperästä ei ole tietoa.
Aleksandreia (Indus)

Aleksandreia (, myös , , ”Aleksandreia Indos-joella”) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Intiassa nykyisen Pakistanin alueella. Se sijaitsi Indos- (nyk. Indus) ja Akesines (nyk. Chenab) -jokien risteämässä, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta. Joskus se on sijoitettu lähelle nykyistä Multania.
Aleksandreia oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista lukuisista Aleksandreia-nimisistä kaupungeista. Se perustettiin helmikuussa vuonna 325 eaa. todennäköisesti varhaisemman persialaisen kaupungin paikalle. Aleksanterin kerrotaan toivoneen, että siitä tulisi suuri ja kuuluisa kaupunki. Kaupunkiin asutettiin traakialaisia veteraaneja sekä paikallista väestöä. Kaupungissa oli suuri satama, mikä kertoo, että se oli tarkoitettu merkittäväksi kauppapaikaksi.
Aleksandreia (Kaukasos)

Aleksandreia (, , ”Aleksandreia Kaukasoksella”) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Paropamisos-vuorilla eli Intian Kaukasoksella (nyk. Hindukuš) Arianassa nykyisen Afganistanin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyisiä Parvanin maakunnan Bagramia ja Čarikaria.
Kaukasoksen Aleksandreia oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista lukuisista Aleksandreia-nimisistä kaupungeista. Se perustettiin maaliskuussa 329 eaa. Kaupunki sijaitsi Baktrian ja Arianan välissä kulkevien Paropamisos-vuorten eteläpuolella. Makedonialaiset kutsuivat vuoristoa erehdyksessä Kaukasokseksi eli Kaukasukseksi. Kaupunkiin asutettiin makedonialaista ja kreikkalaista veteraania ja paikallista asukasta.
Myöhemmin Kapisan kuningaskunnan keskuksena tunnettu Kapisan kaupunki oli sama kuin Aleksandreia tai sijaitsi sen lähellä.
Aleksandreia (Opiana)

Aleksandreia (, ) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Opianassa nykyisen Afganistanin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Ghaznia.
Aleksandreia oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista lukuisista Aleksandreia-nimisistä kaupungeista. Se perustettiin vuonna 329 eaa.
Aleksandreia (Oritas)

Aleksandreia (, ) eli Rhambakia () oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki nykyisen Pakistanin alueella. Se sijaitsi Indus-joen länsipuolella nykyisen Balochistanin provinssin alueella, mutta sen tarkkaa paikkaa ei tunneta.
Aleksandreia oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista lukuisista Aleksandreia-nimisistä kaupungeista. Paikalla oli aiemmin paikallisen Oreitai-heimon kylä, josta makedonialaiset käyttivät nimeä Rhambakia. Aleksanteri saapui sinne vuonna 325 eaa., antoi kaupungin perustamisen Hefaistionin tehtäväksi ja jatkoi itse sotaretkeään. Kaupunki oli tarkoitettu pysyväksi varuskunnaksi, mutta saattoi jäädä lyhytikäiseksi.
Argos Orestikon

Argos Orestikon (, ) oli antiikin aikainen kaupunki Makedoniassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Orestídan kunnan alueella lähellä nykyistä Árgos Orestikón kaupunkia.
Maantiede.
Argos Orestikonin kaupunki sijaitsi Orestiissa Ylä-Makedoniassa Haliakmon-joen (nyk. Aliákmonas) varrella. Kaupunki sijoitetaan nykyisen Árgos Orestikón kaupungin lähelle paikkaan nimeltä Armenochóri. Aiemmin antiikin aikaisen kaupungin sijainti oli epäselvä. Joidenkin antiikin lähteiden mukaan Makedonian Argos olisi ollut eri paikka kuin Argos Orestikon, joka olisi sijainnut Epeiroksessa, mikä on aiheuttanut sekaannusta. Siksi kaupungin paikka oli pitkään epäselvä.
Historia.
Argos Orestikon oli Orestai-heimon pääkaupunki. Sen perustajana pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa Orestesta, joka pakeni Argoksesta äitinsä Klytaimnestran murhan jälkeen. Tästä syystä Makedonian kuninkaat, jotka katsoivat olevansa argoslaista sukua, pitivät Argos Orestikonia alkuperänään.
Orestait olivat itsenäisiä siihen saakka kun Filippos II liitti alueen Makedonian valtakuntaan 300-luvulla eaa. Roomalaisella kaudella seudun kaupungit muodostivat orestailaisten koinonin (), jonka keskuksena Argos Orestikon toimi. Kaupungin paikka on ollut asuttuna varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle saakka.
Nykyinen Árgos Orestikó, entinen Chroúpista, nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1926. Alueen arkeologiset tutkimukset alkoivat vuonna 1991. Antiikin Argos Orestikonista ja muualta Orestiin alueelta tehtyjä esinelöytöjä on esillä Árgos Orestikón arkeologisessa museossa Árgos Orestikón kaupungissa.
Bukefala

Bukefala (, myös , , , ; ) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Intiassa nykyisen Pakistanin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se on sijoitettu lähelle nykyistä Jhelumia tai siitä jonkin verran etelään.
Bukefala sijaitsi Hydaspes-joen (nyk. Jhelum) varrella. Se oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista kaupungeista. Hän perusti sen vuonna 326 eaa. voitettuaan Poroksen. Aleksanteri nimesi kaupungin hevosensa Bukefaloksen mukaan, ja se rakennettiin paikalle, jossa Aleksanterin armeija oli ylittänyt joen ennen Hydaspesjoen taistelua, jossa Bukefalos kuoli vanhuuteen tai sotaretken rasituksiin; tai suoraan paikalle, jossa hevonen kuoli.
Lähellä mutta joen toisella puolella sijaitsi Aleksanterin myös perustama Nikaian kaupunki. Niihin kumpaankin asutettiin makedonialaisia, kreikkalaisia ja iranilaisia veteraaneja sekä paikallista väestöä. Kaupungeilla oli suuret satamat, joten ne on ollut tarkoitettu merkittäviksi kauppapaikoiksi. Paikalla rakennettiin myös Aleksanterin laivasto, jota Nearkhos myöhemmin komensi; seudulla oli nimittäin paljon laivanrakennukseen sopivaa puuta.
Bukefala oli yksi paikoista, joille Klaudios Ptolemaios on kirjannut astronomisia havaintoja: hän sanoo sen pisimmän päivän olleen pituudeltaan 14,5 tuntia, ja sen olleen ajallisesti 4⅓ tuntia edellä Egyptin Aleksandriaa. Kaupunki säilyi olemassa ainakin ensimmäiselle vuosisadalle jaa. saakka, sillä se esiintyy "Tabula Peutingerianassa" nimellä ”Alexandria Bucefalos”.
Margreet Honig

Margreet Honig (s. 1938) on alankomaalainen laulupedagogi, joka oli itse alun perin sopraanolaulaja.
Honig opiskeli Amsterdamin konservatoriossa Annie Hermesin ja Corry Bijsterin johdolla. Sitten hän sai opetusta Evelyn Learilta Yhdysvalloissa ja Pierre Bernacilta Pariisissa. Bernacin johdolla Honig päätti omistautua ranskalaiseen ohjelmistoon. Hän piti resitaaleja pianisti Rudolf Jansenin kanssa ja esiintyi monien orkesterien ja muiden kokoonpanojen kanssa. Hän myös äänitti Kenneth Montgomeryn johtaman alankomaalaisen Radio Kamer Orkesterin kanssa. Honigia kuultiin usein Alankomaiden radiossa.
Honig on myöhemmällä urallaan keskittynyt työhönsä musiikkipedagogiikassa. Hän on opettanut Rotterdamin sekä Amsterdamin konservatorioissa ja ollut vierailevana luennoitsijana Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Lyonissa. Honig on pitänyt mestarikursseja muun muassa Zürichin, Baselin ja Luzernin konservatorioissa sekä Lontoon Royal Academy of Musicissa ja Philadelphian Curtis Institute of Musicissa. Honig on saavuttanut kansainvälistä tunnustusta monien menestyneiden laulajien valmentajana. Hänen oppilaidensa joukossa on ollut Magdalena Kožená. Stefan Haupt ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Margreet Honigia koskevan elokuvan "Margreet Honig – Der freie Ton", jonka ensi-ilta pidettiin tammikuussa 2023.
Nikaia (Intia)

Nikaia (, myös ; ) oli antiikin aikainen hellenistinen kaupunki Intiassa nykyisen Pakistanin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se on sijoitettu lähelle nykyistä Jhelumia tai siitä jonkin verran etelään.
Nikaia sijaitsi Hydaspes-joen (nyk. Jhelum) varrella. Se oli yksi Aleksanteri Suuren sotaretkellään perustamista kaupungeista. Hän perusti sen vuonna 326 eaa. voitettuaan Hydaspesjoen taistelussa Poroksen, joka hallitsi maita Hydaspes- ja Akesines (nyk. Chenab) -jokien välillä. Kaupungin nimi viittaa voittoon ().
Lähellä mutta joen toisella puolella sijaitsi Aleksanterin myös perustama Bukefalan kaupunki. Niihin kumpaankin asutettiin makedonialaisia, kreikkalaisia ja iranilaisia veteraaneja sekä paikallista väestöä. Kaupungeilla oli suuret satamat, joten ne on ollut tarkoitettu merkittäviksi kauppapaikoiksi. Paikalla rakennettiin myös Aleksanterin laivasto, jota Nearkhos myöhemmin komensi; seudulla oli nimittäin paljon laivanrakennukseen sopivaa puuta.
Beatrix Pospíšilová Čelková

Beatrix Pospíšilová Čelková (s. Bozena Pospíšilová, myös Trixi; 16. heinäkuuta 1925 Bratislava, Tšekkoslovakia – 2. kesäkuuta 1997 Trenčín, Slovakia) oli slovakialainen antifasistinen vastarintataistelija ja teollisuusvakooja. Hänen luovuttamansa tiedot auttoivat liittoutuneita tuhoamaan natsi-Saksan suurimman öljynjalostamon Bratislavassa kesäkuussa 1944.
Elämä.
Čelková syntyi vuonna 1925 Tšekkoslovakiaan kuuluneessa Bratislavassa slovakkiäidin ja määriläisisän perheeseen. Slovakian tasavallan itsenäistymisen jälkeen hänen vahempansa erosivat ja hän muutti isänsä kanssa natsi-Saksan miehittämään Prahaan. 
Prahassa hän tutustui natsien vastaisen vastarintaliikkeeseen, jossa hänen tätinsä oli merkittävä toimija. Hän työskenteli Miloš Havelin omistamassa Lucernafilm-elokuvayhtiössä. Sen kautta hän tutustui useisiin saksalaisiin upseereihin, joilta saamansa tiedot hän välitti vastarintaliikkeelle. Čelková joutui pakenemaan takaisin Slovakiaan Gestapon pidätettyä hänet väliaikaisesti.
Teollisuusvakoojana Slovakiassa.
Slovakiaan saavuttuaan Čelková liittyi maanalaiseen Justícia-vastarintaryhmään ja muutti Bratislavaan. Hän sai työpaikan Euroopan suurimman öljynjalostamon Apollo-tehtaan talousosastolta. Siellä työskennellessään hän välitti teknisiä tietoja liittoutuneille, jotka auttoivat tulevan ilmahyökkäyksen suunnittelussa. Lopulta 16. kesäkuuta 1944 Yhdysvaltojen ilmavoimien suorittama pommitus tuhosi suurimman osan tehtaasta ja surmasi 176 ihmistä. Tämän myötä Slovakia julisti virallisesti sodan Yhdysvaltoja vastaan.
Sodan päätyttyä Čelková välttyi kommunistihallinnon järjestämässä poliittisessa oikeudenkäynnissä vankeusrangaistukselta pitkälle edenneen raskautensa ansiosta.
Yksistyiselämä.
Čelková tapasi tulevan aviomiehensä Vojtech Čelkon Tatranská Poliankan kylässä Keski-Slovakiassa, jossa tämä toimi Slovakian vastarintaliikkeessä. He menivät naimisiin sodan päättymisen jälkeen ja saivat yhdessä kolme poikaa. Čelková perheineen muutti myöhemmin Trenčíniin, jossa hän työskenteli syöpäsairaanhoitajana. Čelková kuoli 71-vuoden iässä vuonna 1997.
Esmee Hawkey

Esmee Hawkey (s. 14. tammikuuta 1993 Chislehurst, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen autourheilija.
Hawkey aloitti kartingissa kilpailemisen yhdeksänvuotiaana. Hän siirtyi kilpa-autoihin 15-vuotiaana, kun hän aloitti Ginetta Junior Championship -sarjassa. Kaudesta 2014 hän ajoi vain osan karting- ja koulukiireiden vuoksi, mutta kaudella 2015 hän ajoi täyden sarjan. Hän ei sijoittunut yhdessäkään kilpailussa kymmenen parhaan joukkoon. Kausiksi 2016–2017 hän siirtyi UK GT Cup -sarjan GT4-luokkaan, jossa hän sijoittui toiseksi heti tulokaskaudellaan 2016. Kaudella 2018 hän aloitti Porsche Carrera Cup Great Britain -sarjan Pro Am -luokassa. Hän ajoi kauden aikana useampia paalupaikkoja ja luokkavoittoja.
Kaudella 2019 Hawkey kilpaili uudessa W Series -sarjassa. Hänen paras kilpailusijoituksensa kaudella oli yhdeksäs, ja hän sijoittui sarjan loppupisteissä viidenneksitoista. W Seriesin ohella hän jatkoi Carrera Cupissa, jossa hän sijoittui Pro Am -luokan kolmanneksi. Kaudella 2020 hän voitti Pro Am -luokan mestaruuden ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi DTM-sarjaan. Tulokaskaudellaan 2021 T3 Motorsportilla ajanut Hawkey keräsi kaksi pistettä ja sijoittui sarjassa 20:nneksi. Hän teki seuraavaksi kaudeksi jatkosopimuksen T3:n kanssa, mutta tiimin rahoitus loppui kesken jo kahden ensimmäisen kilpailuviikonlopun jälkeen.
Kaudeksi 2023 Hawkey siirtyi British GT Championship -sarjan GT4-luokkaan.
Nana Darkoa Sekyiamah

Nana Darkoa Sekyiamah on ghanalainen kirjailija ja bloggaaja, joka on käsitellyt seksuaalisuutta useissa eri medioissa. Vuonna 2021 hän julkaisi teoksen "The Sex Lives of African Women", jota varten hän keräsi eri naisten kertomuksia viiden vuoden ajan.
Kirjassa hän kertoo myös oman seksisuhteiden historiansa. Sen ilmestyessä hän oli 44-vuotias. Hän on pitänyt blogia "Adventures from the Bedrooms of African Women " yhdessä Malaka Grantin kanssa vuodesta 2009.
BBC valitsi Sekyiamahin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Noelle Barker

Noël Camilla "Noelle" Berners Barker OBE (28. joulukuuta 1928 Aberdeen – 15. toukokuuta 2013 Lontoo) oli brittiläinen ooppera-, oratorio- ja resitaalilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän keskittyi varsinkin aikansa musiikkiin.
Barker suunnitteli alun perin suuntautumista tieteiden pariin ja valmistui Aberdeenin yliopistosta. Hän sai musiikissa opetusta Imogen Holstilta, Münchenissä Hans Hotterilta ja Lontoossa Vera Rózsalta. Hän opiskeli myös Amsterdamin konservatoriossa. Barker oli sopraanosolistina Havergal Brianin ensimmäisen sinfonian ("Gothic") kantaesityksessä Westminsterissä vuonna 1961. Hän osallistui Harrison Birtwistlen teoksen "Ring a Dumb Carillon" radioensiesitykseen. Barker lauloi myös Benjamin Brittenin English Opera Groupissa. Hän esitti resitaalipartnerinsa Robert Sherlaw Johnsonin teoksia, joihin kuului "Liturgia Redemptionis Nostrae" sopraanolle ja yhdeksälle soittimelle. Muita säveltäjiä, joiden teoksia kuului Barkerin ohjelmistoon, olivat muiden muassa Michael Tippett, Arnold Schönberg, Francis Routh, Egon Wellesz, Arnold Cooke, Nikos Skalkottas, Pierre Boulez, Olivier Messiaen, John Joubert, Kurt Weill ja Charles Ives.
Barker teki yhteistyötä muiden muassa London Sinfoniettan ja Nash Ensemblen kanssa. Hän tulkitsi myös vanhempaa musiikkia muiden muassa sellaisilta säveltäjiltä kuin Henry Purcellilta, Johann Sebastian Bachilta, Claudio Monteverdiltä, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Anton Brucknerilta ja Gabriel Faurélta. Barker toimi vuosina 1976–1988 Guildhall School of Music and Draman laulun laitoksen päällikkönä ja johti ajoittain Guildhall New Music Ensembleä. Hän oli vuodesta 1961 naimisissa Christopher Peaken kanssa ja sai kolme lasta. Barkerille myönnettiin vuonna 1985 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo.
Geetanjali Shree

Geetanjali Shree (; s. 1957 Mainpuri) on intialainen kirjailija, joka on julkaissut kolme romaania ja useita novellikokoelmia. Hän sai kansainvälisen Booker-palkinnon vuonna 2022 teoksesta "Tomb of sand"
 (hindiksi Reta-samādhi).
Shree kävi koulunsa englanniksi, mutta puhui perheensä kanssa hindiä, ja aloitti kirjoittamisen myös hindiksi. "Tomb of Sand" on ensimmäinen intialainen teos, jolle on myönnetty Booker-palkinto.
Shree väitteli tohtoriksi vuonna 1984 Vadodarassa toimivan Maharaja Sayajirao Universityn historian osastolta.
BBC valitsi Shreen vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Svetlana Navasardjan

Svetlana Hovhannesi Navasardjan (; s. 29. lokakuuta 1946 Alaverdi tai Jerevan) on armenialainen pianisti.
Navasardjan opiskeli pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Jakov Zakin ja Vatše Umr-Šatin johdolla Heinrich Neuhausin perinteiden mukaisesti. Hän oli esiintynyt jo lapsena, mutta sai laajempaa tunnustusta 19-vuotiaana voittaessaan Kansainvälisen Robert Schumann -pianokilpailun vuonna 1966. Tästä käynnistyi hänen kansainvälinen uransa pianosolistina. Navasardjan palkittiin myös Kansainvälisessä Johann Sebastian Bach -kilpailussa (1968) ja Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa (viides sija, 1972). Vuonna 1977 hän sai toisen palkinnon ensimmäisessä Sydneyn kansainvälisessä pianokilpailussa, jonka voitti Irina Plotnikova.
Navasardjan on kiertänyt pianistina kymmenissä maissa. Hän on esiintynyt monissa merkittävissä festivaaleissa ja suurissa konserttisaleissa eri puolilla maailmaa. Kapellimestareita, joiden kanssa Navasardjan on työskennellyt, ovat olleet muiden muassa Vladimir Spivakov, Jevgeni Svetlanov, Vasili Sinaiski, Valeri Gergijev, Karl Etti ja Ruben Aharonian. Navasardjanin laajaan ohjelmistoon on kuulunut teoksia muiden muassa Johann Sebastian Bachilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Robert Schumannilta, Frédéric Chopinilta, Johannes Brahmsilta, Claude Debussylta, Igor Stravinskilta, Béla Bartókilta ja Sergei Rahmaninovilta. Hänen konsertto-ohjelmistoonsa kuuluu kymmenittäin teoksia. Navasardjan on palkittu muun muassa Neuvostoliiton kunniamerkillä (1981), Armenian kansantaiteilijan arvonimellä (1984) ja Armenian valtionpalkinnolla (1988). Hän on toiminut professorina Jerevanin Komitas-valtionkonservatoriossa.
Conrad Bonnevie-Svendsen

Conrad Bonnevie-Svendsen (11. huhtikuuta 1898 Kristiania – 12. kesäkuuta 1983 Oslo) oli norjalainen pappi ja yksi saksalaismiehityksen vastaisen vastarintaliikkeen johtajista. Sodan jälkeen hän toimi salkuttomana ministerinä kirkkoministeriössä kesäkuusta marraskuuhun 1945.
Einar Frogner

Einar Frogner (19. toukokuuta 1893 Løten – 10. heinäkuuta 1955) oli norjalainen keskustapuolueen poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja 1949–1955. Hän istui suurkäräjillä 1945–1955 ja toimi Norjan maatalousministerinä kesäkuusta marraskuuhun 1945.
Finnmarken

Finnmarken on norjalainen vuonna 1899 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Vesisaari. Lehti ilmestyy neljästi viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Ruth Reese

Ruth Reese (28. helmikuuta 1921 Alabama, Yhdysvallat – 20. tammikuuta 1990 Oslo, Norja) oli alun perin yhdysvaltalainen, vuonna 1960 Norjaan muuttanut afroamerikkalainen laulaja. Hän levitti uudessa kotimaassaan tietoisuutta Yhdysvaltojen kansalaisoikeusliikkeestä ja afroamerikkalaisesta kulttuurista muun muassa vuonna 1972 julkaisemallaan kirjalla "Lang svart vei".
Elämä ja ura.
Reese syntyi Alabamassa ja muutti lapsena Chicagoon, jossa hän lauloi kirkkokuorossa. Vanhemmilla ei ollut varaa maksaa Reesen jatko-opintoja, mutta käymällä opiskelun ohella töissä Reese suoritti musikaalisen tutkinnon Northwestern-yliopistossa. Tämän jälkeen hän muutti New Yorkiin ja harjoitteli laulamista, kunnes esiintyi ensimmäistä kertaa konsertissa vuonna 1952 ja muutti Englantiin. Reese alkoi tehdä konserttikiertueita Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Norjassa hän esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1956. Neljä vuotta myöhemmin hän muutti Osloon ja meni 1962 naimisiin kirjakauppias Paul Sheteligin kanssa. Oslossa Reese työskenteli laulunopettajana.
Olavi Puoskari

Heikki Olavi Puoskari (19. tammikuuta 1920 Alatornio – 11. marraskuuta 1991 Tornio) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja metsäopetuksen kehittäjä, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Puoskarin vanhemmat olivat kansanopiston opettaja Hans Jalmari Puoskari ja Stiina Maria (Maiju) Tanner ja puoliso vuodesta 1944 Maire (Maija) Sylvi Suutari. Puoskari tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1941 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1950 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1951. Metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1962 ja metsätalouden opettajatutkinnon Kurun normaalimetsäopistossa 1980. Puskari suoritti myös lukuisia ammatillisia kursseja ja teki opintomatkoja moniin eri maihin. 
Puoskari oli Kemi Oy:n Karihaaran sahan harjoittelija 1945, Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen tutkimusapulainen 1946, Kemi Oy:n Karihaaran puutalotehtaan harjoittelija 1946, Metsätieteellisen tutkimuslaitoksen aputyönjohtaja 1947, Oulujoen vesistön Uittoyhdistyksen harjoittelija 1947, Wiik &amp; Höglundin Kyrönmaan piirin aputyönjohtaja 1947, Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kuntien maanlunastuslautakunnan n:o 78 arvioimisryhmän johtaja 1947, Oy Faner Ab:n vaneritehtaan harjoittelija Lohjalla 1947, Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton Metsätehon työntutkija 1948 ja Työtehoseuran metsäosaston tutkimusapulainen 1948–1950, opetus- ja tutkimusmetsänhoitaja 1950–1962 ja metsäosaston osastopäällikön sijainen 1957–1958.
Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja Puoskari oli vuodesta 1962, yksityismetsätalouden osaston ylitarkastaja 1962–1967, ylimääräinen apulaismetsänhoitaja 1963–1967, ylimääräinen metsänhoitaja 1967–1970, metsäopetusosaston metsätyön ammattiopetuksen ylitarkastaja 1967–1969, vt. ylimääräinen ylimetsänhoitaja 1970 ja ylimääräinen ylimetsänhoitaja 1970–1973. Ammattikasvatushallituksen metsäopetuksen osaston metsätyön ammattiopetuksen ylimääräisenä ylimetsänhoitajaja hän toimi 1973–1986. Puoskari oli myös monien metsätyökurssien suunnittelija, johtaja ja opettaja vuodesta 1952 ja toimi Suomen ja Tunisian välisen yhteistyösopimuksen metsäprojektin valvojana ja ohjaajana Tunisiassa 1967–1972. Hänellä oli lisäksi lukuisia muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Puoskari sai 1987.
Pahan kasvot

Pahan kasvot (myös nimellä Pelon kasvot; ) on Bryan Forbesin käsikirjoittajama ja ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1984. Viihdekirjailija Sidney Sheldonin vuoden 1970 esikoisromaaniin "Kuin rotta loukossaan" perustuvassa tarinassa Roger Moore näyttelee chicagolaista psykiatria, joka joutuu poliisien (Elliott Gould ja Rod Steiger) epäillyksi, kun hänen biseksuaalinen potilaansa ja vastaanottoapulaisensa murhataan. Pian hänen omakin henkensä on vaarassa.
Vastaanotto.
"Chicago Tribunen" aikalaisarvostelija piti ensi-iltaan tullutta elokuvaa miltei häpeällisenä niin nimekkäiden tekijöidensä kuin kuvauspaikkana toimineen Chicagon maineen kannalta. Hänestä tarina ja dialogi ovat kammottavan huonoja ja useimpien tekijöiden mukanaolo tuntuu olevan lähinnä rahan motivoimaa. Valopilkkuna hän mainitsee Art Carneyn sivuosan yksityisetsivänä filmin puolivälissä. Elokuvan televisioesityksen 1991 alla "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti luonnehti elokuvaa välttäväksi tusinatrilleriksi, jonka perustelemattomien käänteiden hän arveli juontuvan sekä Sidney Sheldonin ”roskaromaanista” että käsikirjoittaja-ohjaaja Forbesin vähäisestä paneutumisesta. Vain Anne Archer sai Fräntiltä kehuja, kun taas Roger Mooren roolityötä hän piti ulkokohtaisena, Elliott Gouldin virnuiluna ja Rod Steigerin ylinäyteltynä. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Pahan kasvot" on virheellisesti nimetty ”Pelon kasvoiksi”. Roope Lehtinen kuvailee sitä hitaaksi ja ylipitkäksi trilleriksi, jonka juonenkehittely kadottaa otteensa loppua kohti. Hän kehuu näyttelijöiden suorituksia ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ólafía Jóhannsdóttir

Ólafía Jóhannsdóttir (22. lokakuuta 1863 Islanti – 21. kesäkuuta 1924 Oslo, Norja) oli islantilainen opettaja, naisasianainen ja filantrooppi. Ólafía oli Islannin ensimmäinen naispuolinen lukio-opiskelija, ja hän osallistui kamppailuun naisten äänioikeuden puolesta. Vuonna 1904 hän muutti Osloon, jossa hän omistautui vähäosaisten auttamiselle.
Perhosorvokki

 
Perhosorvokki ("Viola sororia") on orvokkien sukuun kuuluva laji. Se kestää hyvin kylmyyttä ja jonkin verran myös kuivuutta. Se kasvaa noin 10–15 cm korkeaksi. Kukinta-aika on toukokuusta kesäkuulle ja kukkien väri on vaihteleva eri yksilöiden välillä. Sopiva istutusväli on 20–25 cm. Sopiva kasvupaikka on aurinkoinen tai puolivarjoinen ja sopiva kasvualusta on hiekkapitoinen sekä hyvin vettä läpäisevä maa. Perhosorvokin kasvutapa on maata peittävä ja se sopii maanpeittokasviksi. Perhosorvokki on monivuotinen kasvi. Kukkien värejä ovat valkoinen, sininen ja violetti. Kukkien muoto on perhosmainen ja lehdet ovat sydämenmuotoisia ja kiiltäviä.
Uskot-foorumi

Uskot-foorumi on suomalainen uskontojen yhteistyöjärjestö, jonka tavoitteena on vaalia yhteiskuntarauhaa edistämällä uskontojen vuoropuhelua, yhteistyötä ja keskinäistä kunnioitusta. Foorumi tekee viranomaisyhteistyötä, toimii asiantuntijajärjestönä ja vaikuttaa yhteiskunnallisessa keskustelussa. Foorumin jäseninä voi toimia ainoastaan vakiintuneita uskonnollisia yhteisöjä tai sellaisten kattojärjestöjä. Järjestö perustettiin vuonna 2011, jolloin sen perustamisesta vastasivat juutalaiset, kristilliset ja islaminuskoiset järjestöt.
Uskot-foorumin historian katsotaan alkaneen vuonna 2001 presidentti Tarja Halosen kutsuttua juutalaisten, kristittyjen ja muslimien edustajia keskustelemaan keskenään syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen. Tapaamisen jälkeen keskustelut jatkuivat vuosittaisina, vaikka järjestö rekisteröitiin virallisesti kymmenen vuotta myöhemmin. Foorumin perustajajäsenyhteisöt olivat Suomen Juutalaisten Seurakuntien Keskusneuvosto, Suomen evankelis-luterilainen kirkko, Suomen Ekumeeninen Neuvosto, Suomen Islam-seurakunta ja Suomen islamilainen neuvosto. Uskot-foorumi liittyi vuonna 2013 jäseneksi maailmanlaajuiseen Religions for Peace -verkostoon.
Uskot-foorumi on tehnyt yhteistyötä Suomen viranomaisten ja ministeriöiden kanssa, esimerkiksi Suomen ulkoministeriön kanssa. Rikosuhripäivystyksen kanssa Foorumi julkaisi ensimmäisen laajan, useita vähemmistöryhmiä kattavan, uhrien kokemuksiin perustuvan viharikosraportin vuonna 2019. Koronaviruspandemian aikana Foorumi kannusti ottamaan rokotteen.
Jäsenyhteisöt.
Vuonna 2025 Uskot-foorumiin kuuluivat seuraavat jäsenyhteisöt:
Suomen islamilainen neuvosto erosi Uskot-foorumista 25. toukokuuta 2023, koska neuvoston toiminta päättyy.
Venla Saalo

Venla Saalo (s. 1988) on suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen esikoisteoksensa "Kirkkaalla liekillä" (2012) oli Finlandia Junior -ehdokkaana.
Saalo on opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja sosiologiaa Helsingin yliopistossa. Hän toimii "Särö"-kulttuurilehden toimitussihteerinä.
Naomi Schiff

Naomi Schiff (s. 18. toukokuuta 1994 Antwerpen, Belgia) on belgialais-ruandalainen autourheilija ja televisiojuontaja. Schiffin äiti on ruandalainen ja isä belgialainen. Hän syntyi Belgiassa ja vietti lapsuutensa Etelä-Afrikassa. Autourheilu-uransa aikana hän on asunut Saksassa ja kilpaillut saksalaisella lisenssillä.
Schiff aloitti kartingin 11-vuotiaana, kun hänet kutsuttiin juhliin, joissa ajettiin sisäkartingia. Hän aloitti kartingissa kilpailemisen Etelä-Afrikassa vuonna 2007 ja sijoittui vuonna 2008 Etelä-Afrikan kartingin mestaruussarjassa toiseksi kaudella 2008. Schiff osallistui ensimmäiseen ratakilpailuunsa Formula VW -luokassa Port Elizabethissa vuonna 2010. Hän voitti kaudella 2014 Clio Cup China Series -sarjan mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän ajoi Reiter Engineering -tallissa KTM X-Bow GT4 -autoa muun muassa Euroopan GT4 -mestaruussarjassa. Hän jatkoi Reiterin kuljettajana viisi vuotta ja voitti vuonna 2018 KTM X-Bow Battle Sprint Championship -mestaruuden. Hän kilpaili Nürburgringin 24 tunnin ajossa 2018 ja sijoittui luokkansa toiseksi.
Kaudella 2019 Schiff osallistui uuteen W Series -sarjaan. Hän sijoittui esikoiskaudellaan sarjassa kuudenneksitoista. Hän ei saanut ajopaikkaa sarjaan seuraavalle kaudelle, mutta aloitti sen sijaan vuonna 2020 W Seriesin monimuotoisuuslähettiläänä ja televisiolähetysten juontajana. Kaudella 2021 hän toimi juontotehtäviensä ohella yhtenä sarjan varakuljettajista. Samana vuonna hän toimi stunt-ajajana ja Lashana Lynchin sijaisnäyttelijänä "007 No Time to Die" -elokuvassa.
Helmikuussa 2022 Schiff juonsi Mercedes-AMG Petronas Formula One Teamin autonjulkistustilaisuuden Natalie Pinkhamin kanssa. Maaliskuussa ilmoitettiin, että hän aloittaa Sky Sports F1 -kanavan juontotiimissä "Any Driven Monday" -ohjelman juontajana.
Susanna Pukkila

Anni Susanna Pukkila (s. 1993) on suomalainen näyttelijä. Hän näyttelee Merviä Teemu Nikin elokuvassa "Nimby", jossa Pukkila esittää pääosaa. It's Alive Filmsin elokuva sai ensi-iltansa Varsovan elokuvajuhlilla lokakuussa 2020.
Pukkila on kotoisin Kouvolasta. Hän opiskeli opiskeli näyttelemistä Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, Näyttelijäntaiteen koulutusohjelmassa. Pukkila valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2018 ja on sittemmin opiskellut myös ranskalaisessa -teatterikoulussa, josta valmistui vuonna 2021.
Ura.
Vuonna 2018 Pukkila näytteli Virve-Riikkaa "Baikal Brothers KY" -näytelmässä, jonka ohjasi Leea Klemola ja joka sai ensi-iltansa Aurinkoteatterissa Turussa. Kyseinen produktio vieraili Suomen-kiertueellaan useissa teattereissa, kuten osana Tampereen Teatterin Teatterikesä-festivaalia. Esitys luotiin osana Teatterikorkeakoulun Lavat Auki! -hanketta.
Vuonna 2020 Pukkila teki elokuvadebyyttinsä It’s Alive Filmsin elokuvassa "Nimby". Elokuva sai ensi-iltansa Varsovan elokuvajuhlilla 2020, missä oli ehdolla Free Spirit -kilpailusarjassa. Elokuva voitti yleisöpalkinnon Etelä-Korean BIFAN-festivaaleilla 2021.
Pukkila oli osa Oulun kaupunginteatterin näyttelijä-ensembleä kaudella 2021–2022. Hän näytteli Virpiä Aina Bergrothin näytelmässä "Tahto", kuollutta äitiä musikaalissa "Billy Elliot" sekä useita rooleja Pirjo Yli-Maunulan Flow Productions -teatterin immersiivisessä tanssiteoksessa "Varikko".
Vivien Keszthelyi

Vivien Keszthelyi (s. 7. joulukuuta 2000 Debrecen, Unkari) on unkarilainen autourheilija.
Keszthelyi aloitti moottoriurheilussa kilpailemisen kaudella 2014 Suzuki Swift Cup Europe -sarjassa. Kaudella 2015 hän sijoittui sarjan kokonaiskilpailussa kolmanneksi, oli toiseksi paras juniori ja voitti naisten sarjan. Vuonna 2016 Audi Sport otti Keszthelyin kuljettaja-akatemiaansa. Hän kilpaili kaudella 2016 Central European Zone Trophy -sarjassa, jossa hän otti luokkavoittoja ja oli paras unkarilainen. Seuraavana vuonna hän sijoittui Audi Sport TT Cup -sarjassa 13:nneksi. Kaudella 2018 hän ajoi Audi Sport Seyffarth R8 LMS Cup -sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä toiseksi ja oli kauden paras tulokaskuljettaja. Alkuvuodesta 2019 hän osallistui Aasian F3-sarjan talvimestaruussarjaan.
Kaudeksi 2019 Keszthelyi sai paikan uuden W Series -sarjan varakuljettajana. Hän korvasi loukkaantuneen Emma Kimiläisen kauden toisessa ja kolmannessa kilpailussa. Kauden neljännessä kilpailussa hän nousi Megan Gilkesin tilalle varsinaiseksi kilpakuljettajaksi, kun Gilkes pudotettiin varakuljettajaksi. Lisäksi varakuljettajat Keszthelyi ja Sarah Bovy pääsivät mukaan kauden viimeiseen kilpailuun. Keszthelyi keräsi ajamissaan neljässä kilpailussa yhden pisteen ja sijoittui sarjan 17:nneksi.
Kaudella 2021 Keszthelyi ajoi EuroFormula Open -sarjassa.
Keszthelyi seurustelee autourheilija David Schumacherin kanssa. He tapasivat vuonna 2018.
Isosuokana

Isosuokana ("Megacrex inepta") on rantakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Uudessa-Guineassa.
Koko ja ulkonäkö.
Isosuokana voi kasvaa 35–38 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Isosuokana on lentokyvytön. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko, suuripäinen, lyhytsiipinen ja lyhytpyrstöinen. Pää ja kaula ovat harmaat ja vatsa vaalea. Alalajilla "M. i. inepta" niska ja kyljet ovat punaruskeat, kun alalajilla "M. i. pallida" ne ovat vaaleammat. Isosuokanan siivet ovat ruskeat. Nokka on suuri ja tukeva, ja jalat ovat pitkät ja paksut. 
Levinneisyys ja elintavat.
Isosuokanan alalaji "M. i. inepta" elää Uuden-Guinean eteläosassa ja alalaji "M. i. pallida" pohjoisessa. Lajin elinympäristöä ovat soiset metsät, mangrovemetsät ja tiheiköt. Isosuokana syö hyönteisiä.
Susanna Salonen

Susanna Salonen (s. 1966 Lahti) on suomalais-saksalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -kuvaaja. Hänen elokuvansa "Patong Girl" voitti Grimme palkinnon vuonna 2016.
Sari Karjalainen (pyörätuolicurlinginpelaaja)

Sari Karjalainen (o.s. "Räsänen"; s. 26. kesäkuuta 1968) on suomalainen pyörätuolicurlinginpelaaja. Hän osallistui vuosien 2014 ja 2018 talviparalympialaisiin.
Karjalainen on naimisissa Markku Karjalaisen kanssa.
Shea Holbrook

Shea Holbrook (s. 10. huhtikuuta 1990 Orange Park, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen autourheilija.
Ennen siirtymistään moottoriurheilun pariin Holbrook oli Yhdysvaltain kansallisen tason vesihiihtäjä. Hän aloitti moottoriurheilun 16-vuotiaana. Hän kilpaili vuodesta 2010 alkaen Pirelli World Challenge -sarjassa, jossa hän otti ensimmäisen voittonsa vuonna 2011. Vuodesta 2013 hän toimi sarjassa myös tiimin omistajana. Kaudella 2017 hän ajoi kaksi kilpailua Pohjois-Amerikan Lamborghini Super Trofeo -sarjassa, ja vuonna 2018 hän ajoi sarjassa täyden kauden.
Holbrook siirtyi ensimmäisen kerran Formula-kilpailuihin kaudella 2019, kun hän osallistui uuteen W Series -sarjaan. Holbrook ei kauden kuudessa kilpailussa päässyt kertaakaan pisteille ja sijoittui sarjassa 18:nneksi.
Holbrook oli mukana pyöräilijä Denise Mueller-Korenekin nopeusennätysyrityksissä vuosina 2016 ja 2018. Holbrook ajoi kiihdytysautoa, joka toimi Mueller-Korenekille tuulenhalkojana. Vuoden 2018 yrityksessä Mueller-Korenek teki polkupyörien nopeuden maailmanennätyksen saavutettuaan Holbrookin imussa 296 km/h (183,9 mph) nopeuden.