tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mark Jansen

Mark Jansen (s. 15. joulukuuta 1978) on hollantilainen muusikko. Kitaraa soittava Jansen perusti After Foreverin yhdessä Sander Gommansin kanssa. Jansen oli yhtyeen pääasiallisia biisinkirjoittajia sen kahden ensimmäisen albumin ajan mutta jätti yhtyeen 2002 musiikillisten erimielisyyksien vuoksi. Jansen perusti uuden yhtyeen Sahara Dustin, jonka hän myöhemmin nimesi Epicaksi. Vuonna 2003 Jansenin silloinen tyttöystävä Simone Simons liittyi yhtyeeseen.
Dosetakseli

Dosetakseli (joskus doketakseli, eräs kauppanimi Taxotere) on paklitakselin puolisynteettinen analogi, jonka esiaste 10-deasetyylibakkatiini III (C29H36O10, CAS-numero 32981-86-5) on eristetty euroopanmarjakuusen ("Taxus baccata") neulasista. Dosetakseli on solunsalpaaja, jota käytetään mm. rintasyövän hoidossa.
Dosetakselin kemiallinen kaava on C43H53NO14 ja CAS-numero 114977-28-5.
Marina Lewycka

Marina Lewycka (12. lokakuuta 1946 – 13. marraskuuta 2025) oli ukrainalaista syntyperää oleva brittiläinen kirjailija. 
Marina Lewycka syntyi 1946 Kielissä Saksassa pakolaisleirillä toisen maailmansodan jälkeen. Hänen perheensä muutti Englantiin, kun Marina oli yksivuotias.
Lewycka opiskeli Keelen yliopistossa ja valmistui sieltä 1968 hyvin arvosanoin englantia ja filosofiaa. Hän suoritti seuraavana vuonna Yorkin yliopistossa valmiiksi alemman korkeakoulututkinnon filosofiasta. Lewycka muutti valmistumisensa jälkeen hetkeksi Lontooseen ja teki erinäisiä töitä. Hän oli tarjoilijana, opettajana ja pr-toiminnassa.
Lewycka muutti takaisin Sheffieldiin, missä hän opetti mediatutkimusta Sheffield Hallam -yliopistossa vuoteen 2012, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lewycka osallistui Sheffieldissä luovan kirjoittamisen kurssille ja hioi käsikirjoituksestaan esikoisromaaninsa "Traktorien lyhyt historia ukrainaksi" (2005).
Teoksesta "Traktorien lyhyt historia ukrainaksi" tuli yllättäen kansainvälinen hitti, ja se on käännetty 35 kielelle. Teos voitti komediallisille kirjoille tarkoitetun Bollinger Everyman Wodehouse -palkinnon Hayn kirjallisuusfestivaaleilla ja Saga-palkinnon vuonna 2005. Kirja oli ehdolla myös kaunokirjallisuuden Orange-palkinnolle.
Lewyckan toinen romaani "Muu maa mansikka?" julkaistiin 2007. Se oli ehdolla poliittisen kirjoittamisen Orwell-palkintoon. Hänen seuraavat teoksensa olivat "Meidät kaikki on tehty liimasta" (2009), "Meklareita, hippejä, hamstereita" (2012) ja "The Lubetkin Legacy" (2016), joka oli ehdolla Bollinger Everyman Wodehouse -palkintoon. Lewyckan viimeiseksi romaaniksi jäi vuonna 2020 julkaistu "The Good, the Bad and the Little Bit Stupid". Kaunokirjallisuuden lisäksi Lewycka on kirjoittanut lukuisia kirjoja oppaiksi vanhustenhoitajille. Ne on julkaissut Age Concern -hyväntekeväisyysjärjestö.
Lewycka kärsi viimeisinä vuosinaan keskushermostoa rappeuttavasta harvinaisesta monisysteemiatrofiasta. Hän kertoi vuonna 2020, että hän joutuu turvautumaan tilansa takia ystävien ja tuntemattomien apuun. Hän kuoli sairauteen marraskuussa 2025.
Seppo Nurmimaa

Seppo Uolevi Nurmimaa (19. huhtikuuta 1931 Kerava – 24. kesäkuuta 2011 Porvoo) oli suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija, joka teki pitkän taiteellisen uran päälavastajana Suomen Kansallisoopperassa vuosina 1975–1994.
Nurmimaa opiskeli Helsingissä Taideteollisessa oppilaitoksessa 1953–1956.
Hän työskenteli monissa teattereissa ulkomailla ja lavasti Savonlinnan oopperajuhlien esityksiä. Nurmimaan viimeiset teokset ennen eläkkeelle jäämistä olivat Suomen Kansallisoopperan uuden oopperatalon avajaisviikolla ensi-iltansa saanut "Carmen" ja Erik Bergmanin Bo Carpelanin librettoon säveltämä "Det sjungande trädet".
Nurmimaan veli oli vuorineuvos Väinö Nurmimaa.
Arvostelu

Arvostelu, arviointi eli kritiikki (kreikan sanasta "krinein", ’erottaa, ratkaista’) on arviointia, jossa tarkoituksena on arvosteltavan asian arvon tutkiminen, pohtiminen ja määrittely. Kritiikki on siis luonteeltaan arvottavaa. Kritiikki voi olla kielteistä, myönteistä tai rakentavaa, jolloin sen tarkoitus on kehittää arvoa. Kritiikillä voi myös vähätellä arvoa.
Kritiikkiä esiintyy kaikilla elämänaloilla. Kritisoitava aihe voi olla aineeton tai aineellinen. Arvostelu on pohjimmiltaan kantaa ottavaa sosiaalista toimintaa. Kritiikki on ihmisen viestintää toiselle ihmiselle, tai se voi olla yhteisön kollektiivista mielipidettä jotain muuta kohtaan. Kritiikkiä voidaan myös estää ja hallita. Joissakin yhteyksissä kriittisyyttä rajoitetaan tiedonjulkaisua estämällä tai luomalla pelkoa kriittisen tiedon julkaisijoihin.
Arvostelijan, arvioijan eli kriitikon antama kritiikki on subjektiivinen analyysi arvosta. Kriitikko kritisoi, eli antaa oman arvionsa arvolle. Arvioija ottaa kantaa ja tulkitsee arvoa.
Kritiikin lajeja.
Taidekritiikki.
Taidekritiikki eli taidearvostelu on julkisesti esitettävien taideteosten tai teoskokonaisuuksien, taiteeseen liittyvien ilmiöiden, käsitysten, teorioiden tai taide- ja kulttuuripolitiikan ja taidehistoriallisen arvon ja merkityksen pohtimista ja määrittelemistä. Kritiikkiä harjoitetaan kaikilla taiteenaloilla, mutta usein sana "taidekritiikki" viittaa nimenomaan kuvataiteen arvosteluun.
Kirjallisuuskritiikki.
Kirjallisuuskritiikki eli kirjallisuusarvostelu tutkii, arvioi ja tulkitsee kirjallisia teoksia. Vaikka kirjallisuusarvostelu ja kirjallisuustiede ovat läheisiä, eivät kaikki kirjallisuusarvostelijat ole olleet kirjallisuustieteilijöitä.
Elokuvakritiikki.
Elokuvakritiikki on elokuvan kuvailua, erittelyä ja arvottamista. Elokuvakritiikin arvostuksen painopiste on vaihdellut sen historian aikana kantaaottavuuden korostamisesta ranskalaiseen "auteur"-teoriaan ja viime vuosikymmenien populaarikulttuuriseen näkökulmaan ja genrekritiikkiin.
Musiikkiarvostelu.
Musiikkiarvostelu tarkoittaa sävellysten ja musiikkiesitysten arvostelua. Nykyinen musiikkiarvostelutoiminta sai alkunsa 1700-luvulla, kun sanomalehdistö alkoi kehittyä. Musiikkiarvosteluja julkaistaan sekä musiikkilehdissä että päivälehdissä. Ensimmäisenä suomalaisena musiikkiarvostelijana voidaan pitää Axel Gabriel Ingeliusta (1822–1868). Useimmat musiikkiarvostelijat hoitavat tehtäväänsä sivutoimisesti, ja he ovat yleensä koulutukseltaan musiikkitieteilijöitä tai muusikoita.
Uuskritiikki.
Uuskritiikki hallitsi angloamerikkalaista kirjallisuudentutkimusta 1900-luvun puolessavälissä, 1920-luvulta 1960-luvun alkuun. Sen kannattajat kiinnittivät huomiota lähilukemiseen ja itse teksteihin ja torjuivat tutkimuksen, joka perustuu tekstin ulkopuolisiin lähteisiin, varsinkin elämäkertaan.
Vickers Wellington

 
Vickers Wellington oli brittiläinen, toisen maailmansodan aikainen kaksimoottorinen keskiraskas pommikone. Kone lensi ensilentonsa 15. kesäkuuta 1936, ja se otettiin palveluskäyttöön lokakuussa 1938. Tuotannon loppuessa lokakuussa 1945 konetta oli valmistettu 11 461 kappaletta. Kone pysyi palveluskäytössä vuoteen 1953 asti. Koneesta tehtiin erilaisia versioita. Suurimmat erot kehitysversioiden välillä olivat myöhäisempien versioiden tehokkaammat moottorit ja niiden ansiosta parantunut suorituskyky.
Wellingtonia käytettiin lähinnä yöpommituksiin Saksan teollisuuslaitoksia vastaan, ennen kuin Avro Lancaster ja Handley Page Halifax korvasivat sen näissä tehtävissä. Konetta käytettiin myös meripartiokoneena, ja joissakin meripartio-toiminnan konemalleissa oli tutka pinnalla akkujaan lataavien sukellusveneiden havaitsemiseksi yöllä; näissä koneissa oli tätä varten myös neljä syvyyspommia.
Erityisesti Välimerellä tutka-Wellingtonit olivat merkittävässä asemassa Rommelin huoltosaattueita etsittäessä. Tällöin käyttöön otettiin myös torpedoilla aseistettuja malleja. Torpedoekspertti, Bristol Beaufort -laivueen komentaja majuri Patrick Gibbs hioi tästäkin hyökkäystavasta täydellisen käytettävissä olevien resurssien puitteissa.
Puolustusaseistuksena koneessa oli tyypillisesti 6x kevyttä 7,62 mm konekivääriä: 2x nokkatornissa, 2x perätornissa ja 2x koneen kyljissä. Kone pystyi kantamaan n. 2 000 kg:n pommikuorman.
Kaupan alan koulutus Suomessa

Kaupan alan koulutuksella Suomessa on pitkät perinteet. Se alkoi vuonna 1839 ruotsinkielisessä Handelsskolan i Åbo -oppilaitoksessa. Ensimmäinen suomenkielinen kaupan alan oppilaitos oli puolestaan 1887 perustettu Kuopion kauppakoulu. 
Koulutus ei alusta lähtien rajoittunut pelkkiin kaupallisiin aineisiin, vaan kuten esimerkiksi Kuopion kauppakoulun perustamisasiakirjoista ilmenee, opetettiin myös yleissivistäviä aineita ja kieliä laajamittaisesti. 
Varhaisia oppilaitoksia perustettiin sekä paikallisiin tarpeisiin että uusien yhteiskunnallisten suuntausten edistäjiksi koko kansakunnassa. Kielikysymyksen lisäksi kauppakoulut olivat muun muassa merkittäviä sukupuolten välisen tasa-arvon edistäjiä, sillä useimmat ottivat perustamisestaan lähtien vastaan mies- ja naisopiskelijoita. Merkittävien paikallisten ja kansallisten päämäärien takia oppilaitosten taustalla toimi aikansa tunnetuimpia henkilöitä. Esimerkiksi Kuopion kauppakoulun johtokunnassa toimi Minna Canth sekä useita merkittäviä kauppiassukujen edustajia (mm. Saastamoisen suvun edustajat).
Kauppaopiskelijat.
Kaupan alan oppilaitoksiin syntyi aikojen kuluessa useita pitkäikäisiä opiskelijoiden yhteisöjä, joista vanhimmat ovat vuonna 1892 perustettu Toverikunta (nykyisin Kuopion Kauppaopiskelijat) sekä vuonna 1909 perustettu Joensuun Kauppaopiskelijoiden Kilta (Joensuun Tradenomiopiskelijoiden Kilta)
Lavastus

 
Lavastus on teatteriesitysten, elokuvien ja televisio-ohjelmien visuaalisen ilmeen tekoa. Lavastuksen tarkoitus on siis rakentaa tapahtumaympäristö sisältöä vastaavaksi, ja se on usein ympäristön ja puvustuksen muodostama kokonaisuus. Lavastuksen lähtökohtana voi olla kuvauspaikan muokkaaminen, lavasteiden rakentaminen sisätiloihin tai uuden digitaalisen ympäristön luominen.
Lavastuksesta katsoja voi päätellä seuraavia asioita:
Lavastaja voi tehdä suunnitelmastaan pienoismallin, jonka pohjalta lavastus toteutetaan. Esimerkiksi Suomen kansallisoopperassa on lisäksi teknisen alan ihmisiä, jotka tekevät pienoismallin pohjalta rakennepiirrokset. Lavasteita tekemässä on usein tarpeen mukaan esimerkiksi puuseppiä, metallimiehiä, lavastemaalareita ja verhoilijoita.
Jatkuvakäyttöisten teatteri- ja tv-sarjalavasteiden tulee olla mahdollisimman kestäviä, jotta ne kestävät siirtelyä ja purkamista. Samalla niiden pitää olla myös kevyitä ja helppoja käsitellä.
Kertaluku (kokonaisluku)

Olkoon "a" ja "m"&gt;1 keskenään jaottomia kokonaislukuja. Tällöin "a":n kertaluku modulo "m" on pienin positiivinen kokonaisluku "n", jolle "an≡1" mod "m". Tällainen luku on aina olemassa ja se on Eulerin lauseen perusteella korkeintaan "φ(m)". Kertalukua merkitään "n="ord"ma". Jos "a" ja "m" ovat keskenään jaottomia, on "an≡1" mod "m" jos ja vain jos "ord"ma"|n.
Eulerin lause (lukuteoria)

Lukuteoriassa on määritelty Eulerin φ-funktio seuraavasti: 
formula_1, missä formula_2.
Tällöin Eulerin lauseen mukaan kaikilla formula_3, joille pätee formula_4, on voimassa 
formula_5. 
Eulerin lauseen erikoistapauksena saadaan Fermat'n pieni lause.
Fairey Swordfish

Fairey Swordfish () oli brittiläinen lentotukialuksilta toiminut torpedopommittaja toisessa maailmansodassa.
Swordfish oli kaksitaso, ja jo sodan alussa auttamattomasti vanhentunut, mutta silti sitä 
käytettiin koko sodan ajan, ja Swordfishin seuraajaksi tarkoitettu Fairey Albacore itse asiassa poistui palveluskäytöstä ennen Swordfishiä. Kone oli teknisesti luotettava ja hyvä lennettävä. Se sai lisänimen ”verkkokassi”. Swordfishiä käytettiin myös syöksypommittajana, sen mahdollisti koneen erittäin luja rakenne.
Kone oli hyvin hidas ja kykenemätön puolustautumaan hävittäjien hyökkäyksiä vastaan, mutta se täytti suurin piirtein tehtävänsä sodan alkuvuosina; kuljetti torpedon perille tarpeeksi lähelle vihollislaivaa. Joskus koneen hitaus toimi tässä etuna; laivojen ilmatorjuntatähtäimet oli tarkoitettu uudempia (ja siten nopeampia) koneita varten. Hitaaseen Swordfishiin niillä ei saanut otettua ennakkoa, ja kranaatit räjähtivät lentokoneen edessä aiheuttamatta mitään vahinkoa. Hävittäjiä vastaan ne 
kärsivät raskaita tappioita ja koneet siirrettiin lopulta sukellusvenetorjuntatehtäviin. Atlantilla hävittäjäuhka oli lähes olematon.
Aikojen saatossakaan ei Swordfishin perin heiveröinen puolustusaseistus kohentunut. Se käsitti vaivaiset kaksi 7,7 mm (0.303") konekivääriä, joista toinen oli eturungossa kiinteästi eteenpäin ampuvana. Toinen konekivääri oli tähystäjän (taka-ampuja/radisti) käytettävissä ja liikuteltavissa vapaasti taaksepäin.
Swordfishin suurimpia saavutuksia oli hyökkäys Taranton laivastotukikohtaan, jossa ne rampauttivat pahasti suuren osan Italian laivastoa sekä "Bismarckin" peräsimen vaurioittaminen siten, että alus ei päässyt Kuninkaallista laivastoa karkuun.
Vuonna 1943 Swordfishejä alettiin käyttää enemmän sukellusveneentorjuntaan, jolloin niiden torpedot korvattiin raketeilla tai syvyyspommeilla. Koneet sijoitettiin rahtilaivoista muunnettuihin kömpelöihin saattuetukialuksiin. Hitaan nopeutensa takia Swordfish sopi tähän hyvin: sen sakkausnopeus oli pieni, jolloin se pystyi nousemaan ilmaan pienemmällä lähtökiihdytyksellä kuin 
kehittyneemmät koneet.Myöhemmin Mk III -tyypin koneisiin asennettiin ASV.Mk X -ilmasta pintaan etsintätutka, jonka kupu oli alatason alla edessä.
Enäjärvi (Vihti)

Enäjärvi on järvi Vihdissä Uudellamaalla, Nummelan ja Ojakkalan välissä. Se kuuluu Siuntionjoen vesistöalueeseen. Järven pinta-ala on 508 hehtaaria ja keskisyvyys 3,5 metriä. Syvimmillään järvi on noin 10 metriä syvä.
Vuoteen 1973 asti Nummelan jätevedet laskettiin Enäjärveen. Vuonna 1993 alkoivat Antti Uusitalon johdolla kunnostustyöt, jotka ovat saaneet järven käyttökelpoisuusluokituksen nousemaan huonosta välttävään.
Keväällä 2013 julkaistiin Enäjärven kunnostusta tukemaan single "Enäjärven rantaan". Single tuotettiin osana MTV3:n Diili-televisiosarjaa, jossa Sedu Koskinen oli yksi kilpailijoista ja keräsi rahaa Enäjärven kunnostukseen. Levyn on tuottanut Antti Riihimäki, laulaja on Heli Koski, sanoituksen ovat tehneet Ile Vainio ja Heli Koski ja kappaleen on säveltänyt Lenni-Kalle Taipale. Ohjelmaan liittyen Stefan Lindfors loi Enäjärvi-aiheisen monumentin.
Aachenosaurus

Aachenosaurus on epävarma esihistoriallisen kasvien suku. Se nimettiin ainoastaan kahden kivettyneen kappaleen pohjalta, joiden alun perin luultiin olevan ankannokkaisen dinosauruksen (hadrosauri) leuan osia. Myöhemmin kävi ilmi, että fossiilit olivatkin kivettynyttä puuta löytäjän suureksi häpeäksi. Fossiilin nimi tarkoittaa "Aachenin liskoa", joka oli nimetty Aachenin alueen mukaan, jonka lähistöltä fossiilit löydettiin.
"Aachenosauruksen" synonyymi on "Aachenoxylon", jonka keksi Tri Maurice Hovelacque vuonna 1889/1890.
Historia.
"Aachenosauruksen" löysi ja nimesi tutkija (ja apotti) Gerard Smets vuonna 1888, joka antoi lajille nimeksi "Aachenosaurus multidens". Löytämiensä kappaleiden perusteella hän määritteli lajin hadrosauriksi, joka saavutti pituutta arviolta neljästä viiteen metriä. Hän puolusti tätä päätelmää väittämällä tutkineensa fossiileja paljaalla silmällä, suurennuslasilla sekä mikroskoopilla.
Pian belgialainen paleontologi Louis Dollo todisti Smetsin löydön virheelliseksi. Siitä huolimatta Smets yritti puolustella lajimääritystään kunnes puolueeton komissio todisti löydön uudelleen vääräksi, ja häpeissään Smets erosi koko tieteenalalta.
Larry Flynt

Larry Claxton Flynt, Jr. (1. marraskuuta 1942 Salyersville, Kentucky, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 2021 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kustantaja, Larry Flynt Publicationsin (LFP) johtaja. LFP julkaisee pääosin pornografista sisältöä, mukaan lukien videoita ja aikakauslehtiä, joista "Hustler" on tunnetuin. Yhtiön vuotuinen liikevaihto on ollut jopa 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. 
Flynt aloitti uransa seksialalla perustamalla veljensä kanssa strippiklubeja Ohioon. Klubien uutiskirjeestä kehittyi "Hustler", joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1974. Flyntin itsensä mukaan lehden levikki oli parhaimmillaan noin kolme miljoonaa.
Elämänsä aikana Flynt haastettiin oikeuteen lukuisia kertoja. Oikeusjutuissa on säännönmukaisesti käsitelty sananvapauden takaavan Yhdysvaltain perustuslain ensimmäisen lisäyksen tulkintoja. Tunnetuin tapauksista eteni vuonna 1988 Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen asti. Oikeudessa tutkittiin pastori Jerry Falwellin tekemää herjausjuttua. Flynt oli tehnyt liköörimainoksen parodian, jossa hän oli esittänyt Falwellin menettäneen neitsyytensä humalassa äidilleen. Korkein oikeus päätti, että medialla oli oikeus esittää julkisuuden henkilöistä ”törkeitä näkemyksiä”. 
Vuonna 1978 sarjamurhaaja Joseph Paul Franklin ampui Flyntiä. Flynt selvisi, mutta halvaantui loppuiäkseen vyötäröstä alaspäin ja joutui sen jälkeen käyttämään pyörätuolia. Franklin oli valkoisen ylivallan kannattaja, joka halusi tappaa Flyntin, koska "Hustlerissa" oli julkaistu kuvia eri etnisten ryhmien edustajista yhdessä. Flynt sairasti myös kaksisuuntaista mielialahäiröitä.
Flynt asettui ehdolle lukuisiin julkisiin virkoihin, vuonna 1984 republikaanien presidenttiehdokkaaksi ja vuonna 2003 Kalifornian kuvernööriksi. Kuvernöörinvaalissa hän sijoittui seitsemänneksi. Flynt tuki 1990-luvulta alkaen demokraatteja.
Flyntin oikeustaistelusta on tehty myös elokuva. Miloš Formanin ohjaama "Larry Flynt – Minulla on oikeus" valmistui vuonna 1996 ja siinä Flyntiä esittää Woody Harrelson.
Flynt oli naimisissa viidesti ja hän oli kuuden lapsen isä.
Tapani

Tapani on miehen etunimi. Se tulee kreikkalaisesta nimestä Στέφανος eli Stéphanos, joka merkitsee kruunattua. Kyseessä lienee käännös hepreankielisestä nimestä Cheliel, joka merkitsee Jumalan kruunaamaa. Nimen feminiininen muoto on monissa kielissä Stephanie.
Tapanin nimipäivä on 26. joulukuuta, toisena joulupäivänä eli tapaninpäivänä, joka on samalla Pyhän Stefanoksen muistopäivä.
Maaliskuuhun 2025 mennessä nimi Tapani on annettu Suomessa 161 577 miehelle sekä muutamalle naiselle. "Tapsa" on sekä Tapanin että Tapion lempinimi. Tämä kahtalaisuus ilmenee suomalaisista julkkiksistakin, sillä Tapsaksi kutsutaan sekä Tapani Kansaa että Tapio Rautavaaraa.
Tunnettuja Tapaneja.
Stefanus-nimiset paavit luetellaan artikkelissa Stefanus.
Esko Lähtevänoja

Esko Johannes Lähtevänoja (s. 14. toukokuuta 1953 Utajärvi) on entinen suomalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1970-luvulla. Seuratasolla hän edusti Utajärven Urheilijoita.
Lähtevänoja oli voittamassa hopeamitalia Suomelle 4 × 10 kilometrin viestissä hiihdon MM-kilpailuissa Lahdessa vuonna 1978. Suomen joukkueessa hiihtivät Lähtevänojan lisäksi Juha Mieto, Pertti Teurajärvi ja Matti Pitkänen.
Hänen suksensa ja MM-mitalinsa ovat esillä opastuskeskus Supassa, Rokualla.
Apollo (vakuutusyhtiö)

Henkivakuutusyhtiö Apollo oli suomalainen vakuutusyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1988, ja se ajautui konkurssiin vuonna 1993. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Turussa.
Apollon perustivat Sammon vakuutusjohtajat Rauno Nurmi ja Tarkko Jousi. Yhtiön vähemmistöosakkaana toimi aluksi osuuspankkiryhmä. Jousi ja osuuspankit jättivät yhtiön pian perustamisen jälkeen, ja se jäi pääosin Nurmen omistukseen. Todellista päätösvaltaa yrityksessä käytti turkulaisen liikemiehen Matti Koivurinnan omistama yritys.
Apollon liikeideana oli tarjota vakuutuksia suoramyyntinä ilman perinteisiä vakuutusyhtiöitä rasittavia kiinteitä kuluja.
Apollon hallitukseen kuuluivat Arvopaperivälittäjien Yhdistyksen toimitusjohtaja Markku Savikko, kansanedustaja Ben Zyskowicz sekä Turun hovioikeuden silloinen hovioikeudenneuvos Antero Palaja.
Yritys joutui vaikeuksiin tappiollisten kiinteistökauppojensa vuoksi. Kauppoihin liittyi poikkeuksellista luotonantoa. Rauno Nurmi tuomittiin vuonna 1996 näihin kauppoihin liittyneestä luottamusaseman väärinkäytöstä ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja vahingonkorvauksiin.
Vakuutusyhtiöitä valvonut sosiaali- ja terveysministeriö käynnisti loppuvuonna 1993 yhtiötä vastaan toimet, joiden seurauksena yhtiötä kiellettiin uusien vakuutusten myynti ja asetettiin yhtiön kiinteä omaisuus luovutuskieltoon. Valtioneuvosto peruutti yhtiön toimiluvan 22. joulukuuta 1993. 
Apollo asetettiin konkurssiin tammikuussa 1994. STM:n esityksestä muut henkivakuutusyhtiöt päätyivät sopimukseen, jossa muut yhtiöt vastasivat Apollon vakuutuksista tiettyyn, ei kuitenkaan täyteen määrään asti. Alle 100 000 markan säästöistä korvattiin 90 prosenttia, suuremmista vähemmän. Ratkaisun kustannukset muille vakuutusyhtiöille olivat noin 70 miljoonaa markkaa.
Kotikymppi

Kotikymppi oli Kemijärvellä, Pelkosenniemellä, Sallassa, Savukoskella, Luostolla ja Posiolla ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Se ilmestyi torstaisin ja sen jakelulevikki oli parhaimmillaan 10 000 kappaletta. 9. elokuuta 2007 lähtien myös lehden internetversio oli saatavilla lehden kotisivuilla. Kotikymppi yhdistyi Koillis-Lappi-lehteen 2010-luvun alussa.
Elite (ravintola)

Ravintola Elite on Helsingin Töölössä osoitteessa Eteläinen Hesperiankatu 22 sijaitseva ravintola. Se perustettiin vuonna 1932. Ravintolaa johti Ernst Mattas. Vuonna 1938 ravintola muutti nykyiselle paikalleen, uuteen Reitzin taloon, jonka katutasoon ravintolalle suunniteltiin oma huoneisto. Ernst Mattasin työtä jatkoi hänen poikansa Willy vaimonsa Margarethan kanssa aina vuoteen 1985 asti, jolloin ravintola siirtyi Alkon tytäryhtiölle Kantaravintolat Oy:lle ja sitten saman omistajan Arctialle vuoteen 1997 saakka, jolloin sen osti Royal Ravintolat yhdessä monien muiden Arctia-ravintoloiden kanssa.
Elitestä muodostui alusta alkaen suosittu taiteilijaravintola. Asiakkaisiin kuuluivat muun muassa kirjailijat Satu ja Mika Waltari, näyttelijät Tauno Palo, Kirsti Ortola, Sakari Halonen, Uuno Laakso ja Aku Korhonen, kuvataiteilijat Aimo Kanerva ja Unto Koistinen, kulttuurin ja politiikan kirjaaja Matti Kurjensaari sekä musiikkimiehet Aarre Merikannosta Selim Palmgreniin. Taiteilijakoti Lallukan sijainti lähistöllä vaikutti ratkaisevasti Eliten rooliin taiteilijaravintolana. Ravintola oli Tauno Palon suosikkiravintoloita. Elitessä on vielä nykyisinkin tarjolla hänen nimensä mukaan nimetty sipulipihvi. Palon kantapöytä on merkitty seinälaatalla.
Ravintolan suunnitteli Stockmannin arkkitehtitoimisto vuonna 1938. Studio Pekka Perjo entisöi ravintolan vuonna 1986. Eliten kuvaan kuuluvat perinteinen, suurelta osin entisellään säilytetty miljöö valkoisin pöytäliinoin sekä Mattasin suvun yksityiskokoelmiin kuuluneet maalaukset, joita on yhteensä 26 kappaletta ja joista ainakin seuraavat teokset ovat Lallukan kuvataiteilijoiden maalaamia: V. Hervon "Stilleben" (1954), P. Lindforsin "Lappi" (1940), T. Mäntysen "Miehiä" (1982), "Joen rannalla" (1986), "Kulmakapakka" (1986) ja M. Visannin "Lemminkäinen ja Aino" (1955), "Lemminkäinen saapuu saaren neitojen luo" (1955) ja "Neitsyt Maria" (1954).
Aarni Krohn kuvaili muistelmateoksessaan Eliteä seuraavasti:
Outi Mäkelä

Outi Maarit Mäkelä (s. 16. elokuuta 1974 Nurmijärvi) on suomalainen poliitikko ja Nurmijärven kunnanjohtaja. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2007–2018. Lisäksi hän on toiminut Nurmijärven kunnanhallituksen puheenjohtajana ja Uudenmaan maakuntahallituksen puheenjohtajana. Nurmijärven kunnanjohtajana hän aloitti 1. toukokuuta 2018.
Elämä ja ura.
Mäkelä on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Pääaineenaan hän luki yleistä laskentatoimea ja sivuaineina muun muassa vero-oikeutta. Hän on työskennellyt opintojensa jälkeen LTT-Tutkimus Oy:ssä tutkijana, Sitrassa projektipäällikkönä ja Net Effect Oy:ssä projektijohtajana. Ennen eduskuntaan nousua hän veti neljän taideyliopiston (Kuvataideakatemia, Sibelius-Akatemia, Taideteollinen korkeakoulu ja Teatterikorkeakoulu) yhteistä Laatu-hanketta, jossa rakennettiin mainituille yliopistoille laadunvarmistusjärjestelmiä.
Nurmijärvellä asuvan Mäkelän perheeseen kuuluu aviomies ja yksi lapsi. Mäkelä harrastaa juoksua ja on juossut lukuisia maratoneja. Mäkelän muita harrastuksia ovat partio Rajamäen Metsänkävijät -lippukunnassa, mökkeily sekä kulttuuri.
Outi Mäkelän isoisä oli teollisuusneuvos Pekka Mäkelä.
Politiikka.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Mäkelä valittiin eduskuntaan 6 598 äänellä. Vuonna 2011 äänimäärä oli 6 024 ja vuonna 2007 5 808 ääntä. Hän oli ehdolla jo vuoden 2003 vaaleissa jääden tuolloin 847 äänellä kokoomuksen kolmannelle varasijalle.
Eduskuntakaudella 2015–2019 Mäkelä oli valtiovarainvaliokunnan ja perustuslakivaliokunnan jäsen. Mäkelä toimi myös Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajistossa. Hän oli ensimmäinen varapuheenjohtajana 23.6.2014–22.6.2016 ja tätä ennen kolmas varapuheenjohtaja 21.6.2011–22.6.2014. Aikaisemmin Mäkelä toimi eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana liikenne- ja viestintävaliokunnan jäsenenä sekä varajäsenenä suuressa valiokunnassa, sekä hallintovaliokunnassa. 
Mäkelä toimi Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä vuonna 2014, kun Stubb valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi.
Mäkelä on aktiivinen toimija Nurmijärven kunnallispolitiikassa. Hänet valittiin valtuustoon ensimmäisen kerran vuonna 2001. Hän on toiminut Nurmijärven kunnanhallituksen puheenjohtajana vuodesta 2005 ja Uudenmaan maakuntahallituksen puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Hän oli Nurmijärven ääniharava vuoden 2017 kunnallisvaaleissa 1304 äänellä päihittäen reippaasti toiseksi eniten ääniä saaneen keskustan Matti Vanhasen. Joulukuussa 2017 Nurmijärven kunnanvaltuusto äänesti Mäkelän kuntansa seuraavaksi kunnanjohtajaksi. Mäkelä aloitti virassa 1. toukokuuta 2018.
K. G. Göös

Karl Gustaf (Gustav) Göös tai "K. G. Göös" (2. toukokuuta 1837 Savonlinna – 19. marraskuuta 1917 Janakkala) oli Jyväskylän seminaarin lehtori, valtiopäivämies ja Weilin+Göösin perustajaosakas. 
Elämä.
Göösin vanhemmat olivat kelloseppä David Göös ja Hedvig Elisabet Norring (1795-1844). Göös valmistui ylioppilaaksi vuonna 1857 ja suoritti samana vuonna opettajan tutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa. 
Göös perehtyi valtion apurahan turvin voimistelunopetukseen ulkomailla ja opiskeli samalla lääketiedettä. Vuonna 1863 hänestä tuli Jyväskylän seminaarin lehtori, voimistelun ja anatomian opettaja sekä opetusvälinevaraston haltija. Opetuksessa hän pyrki yhdistämään saksalaisen ja ruotsalaisen voimistelujärjestelmän. Ensimmäisennä opettajanvuotenaan hän julkaisi ruotsinkielisen kirjasen kouluvoimistelusta ja vuonna 1867 kirjan "Voimistelun harjoitusoppi kansakoulujen tarpeeksi", joka oli ensimmäinen suomeksi ilmestynyt voimistelua käsittelevä teos.
Göös toimi myös Jyväskylän ensimmäisenä kirjastonhoitajana, perusti suomenmielisen "Päijänne"-lehden ja oli osakas Jyväskylän kirjapainossa, joka teki sanomalehti Keski-Suomea ja joka myytiin myöhemmin Weilin+Göösille.
Vuonna 1871 Göös perusti Jyväskylään opetusvälinekaupan, joka liitettiin seuraavana vuonna opettaja Alexander Georg Weilinin omistamaan kirjakauppaan ja kustannusliikkeeseen. Näin syntyi Weilin+Göös. Göös oli yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1872–1900 ja johtokunnan jäsen vuosina 1900–1902. Luovuttuaan toimitusjohtajan tehtävistään Göös toimi maanviljelijänä vaimonsa kotitilalla Irjalan kartanossa Janakkalassa. Yrityksen pääosa oli 1883 siirretty Helsinkiin, jonne Göös itsekin oli muuttanut asumaan. Göös toimi myös Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ensimmäisessä johtokunnassa ja oli sen tukiosakeyhtiön perustajia. Kauppalehti perustettiin Göösin vuonna 1897 esittämän ajatuksen pohjalta, kun hän toimi lehteä kustantamaan ryhtyneen Suomen Liikemies-Yhdistyksen puheenjohtajana.
Göös toimi Hämeen läänin maanviljelysseuran puheenjohtajana vuoisina 1894–1917. Hän oli porvarissäädyssä Jyväskylän edustaja valtiopäivillä 1882 ja Tornion edustaja 1891. 
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1867 Fanny John (k. 1918), joka toimi ennen naimisiin menoaan Jyväskylän seminaarin ensimmäisenä johtajattarena. Heidän poikiaan olivat filosofian tohtori ja pääkonsuli Hjalmar Göös sekä opettaja, koulunjohtaja ja yritysjohtaja Arvid Kuha. Göösin veli oli Venäjällä asunut lennätinvirkamies, runoilija ja kääntäjä Frithiof Woldemar Göös.
Konveksi monikulmio

Geometriassa konveksi monikulmio eli kupera monikulmio on yhtenäinen monikulmio, jonka sisäpisteiden muodostama joukko on konveksi. Yhtenäisen monikulmion konveksisuudelle on voimassa seuraavat yhtäpitävät tulokset:
Yhtenäinen monikulmio on aidosti konveksi, jos sen jokainen sisäkulma on aidosti pienempi kuin 180 astetta. Yhtäpitävästi monikulmio on aidosti konveksi, jos jokainen kahden kärjen välisen janan jokainen sisäpiste on monikulmion sisäpiste.
Jokainen säännöllinen monikulmio on konveksi. Jokainen kolmio on aidosti konveksi.
Konkaavi monikulmio.
Yhtenäinen monikulmio, joka ei ole konveksi, on nimeltään konkaavi monikulmio eli kovera monikulmio. Konkaavin monikulmion jokin sisäkulma on yli 180 astetta.
Marika Vapaavuori

Marika Vapaavuori (s. 1971) on teatteritaiteen maisteri, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän on ohjannut mm. Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa, Pyynikin kesäteatterissa, Vartiovuoren kesäteatterissa, Tampereen Komediateatterissa, Teatteri Telakalla, Ahaa Teatterissa ja useissa itse kokoamissaan ryhmissä. 
Vapaavuori valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1999, ja esikoisohjaus "Tyhjällä tiellä" sai kantaesityksensä samana vuonna. Vapaavuori on työskennellyt teatterin lisäksi monimuotoisesti rock- ja klassisen musiikin parissa, ja hänet tunnetaan useista ja monimuotoisista yhteistöistään Juice Leskisen, Remu Aaltosen ja Dave Lindholmin kanssa. Hän on ohjannut myös säveltäjä Jouni Kaipaisen tuotantoa; "Hämäränmaassa" vuonna 2004 oli Porvoon Suvisoiton nimikkoesitys ja sai kutsun Tampereen Teatterikesän viralliseen ohjelmaan. Useista yhteistöistä Kaipaisen kanssa viimeisin oli Tampere-talossa keväällä 2013 ensi-iltansa saanut, läpisävelletty "Taikakivet"-musiikkifantasia, jonka käsikirjoitus oli Vapaavuoren. Teoksen johti kapellimestari Hannu Lintu. 
Vapaavuori on käsikirjoittanut myös muita näytelmiä, sketsiviihdettä ja draamaa. Sketsejä hän on kirjoittanut omien ryhmiensä lisäksi mm. Uudelle Iloiselle Teatterille ja Aleksanterin teatteriin. Vapaavuoren farssia "Kohtuuttomuus kaikessa" esitettiin Rauman kesäteatterissa kesällä 2011 ja Meri-Oulun kesäteatterissa 2012. Tuorein Vapaavuoren teksti "Otellopeli" sai kantaesityksensä tammikuussa 2014, ja se palkittiin Eino Salmelaisen palkinnolla. 
Teatteritöidensä lisäksi Vapaavuori on suunnitellut, käsikirjoittanut ja ohjannut useita suurtapahtumia ja tv-konsertteja, muun muassa Euroopan Nuorten Olympiafestivaalin 2009 (EYOF) avajaiset, jotka televisioitiin 49 maahan. Vapaavuoren käsialaa olivat myös televisioidut Kansalliset veteraanipäivät 2010, samoin kuin SOS-lapsikylien 50-vuotisjuhlakonsertti 2012. Marika Vapaavuori dramatisoi ja ohjasi Tasavallan Presidentin Tampere-talossa pidetyn Itsenäisyyspäivän juhlakonsertin 2013. Muumimuseon avajaisia Tampere-talossa vietettiin 2017 Vapaavuoren käsikirjoittaman ja ohjaaman Muumi-gaalan merkeissä, kantaesityksen sävellykset olivat Jonne Valtosen käsialaa ja Tampere Filharmoniaa johti Santtu-Matias Rouvali.
Marika Vapaavuori on naimisissa näyttelijä Lari Halmeen kanssa. 
Palkinnot.
Vapaavuori on saanut Vuoden Kulttuuriteko -palkinnon 2009, Suomen Puolustusvoimien pronssisen ansiolevykkeen 2010 sekä Eino Salmelaisen- palkinnon 2014.
Lentoon

Lentoon on Gimmelin ensimmäinen albumi. Se myi julkaisuvuotenaan tuplaplatinaa, ja ylsi multiplatinamyyntiin julkaisua seuraavana vuonna, ja sitä on myyty yhteensä 98 073 kappaletta. Albumilta on julkaistu singlet "Etsit muijaa seuraavaa", "Roviolla" ja "Jokotai". Kahdesta ensimmäisestä singlestä on tehty myös videot. "Etsit muijaa seuraavaa" -video kuvattiin Popstars-ohjelman aikana Ranskassa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, jolla se pysyi kolme viikkoa. Albumi oli yhteensä 23 viikkoa listalla.
Albumilla on Gimmelin jäsenten, Jenni Vartiaisen, Susanna Korvalan ja Ushma Karnanin soolokappaleet. Jennin on "Takiainen", Susannan "Liian nopea" ja Ushman "Sä oot mulle".
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Risto Asikainen, ellei toisin mainittu.
Johanna Rojola

Johanna Rojola (s. 1970 Borås, Ruotsi), taiteilijanimeltään "Roju," on sarjakuvapiirtäjä ja sarjakuva-alan monitoimija. Omien albumien lisäksi hänen sarjakuviaan on julkaistu useissa kokoelmissa sekä lehdissä, kuten "Ydin", "Vihreä lanka" ja "Libero". Hänen omaelämäkerrallinen esikoisalbuminsa "Kapinapeitto" (1997) käsittelee ulkopuolisuuden tunnetta. Toinen albumi "Täti jaksaa heilua" (2006) kokoaa yhteen lehdissä julkaistua yhteiskunnallista sarjakuvaa. 
Rojola on opettanut sarjakuvaa ja animaatiota sekä toimittanut, tuottanut ja organisoinut näyttelyitä, työpajoja, seminaareja ja festivaaleja. Hän on toiminut lisäksi kuvittajana. Suomen sarjakuvaseura myönsi Rojolalle vuonna 2016 sarjakuvaneuvoksen arvonimen. 
Rojolan sarjakuvat ovat usein painokkaan kantaaottavia. 1990-luvun alussa hän tuli tunnetuksi naissarjakuvan keskeisenä suunnannäyttäjänä. Rojola on perustanut kaksi naissarjakuvajulkaisua: "Naarassarjat"-lehden 1990-luvulla ja "Nettinarttu"-verkkolehden 2000-luvulla. Hän toimi myös Suomen sarjakuvaseuran puheenjohtajana 1991-1993 a Hän oli myös mukana käynnistämässä vuonna 2012 toimintansa aloittanutta Feministisen sarjakuvatoiminnan verkostoa. Rojola on myös yksi vuonna 2005 perustetun nykysarjakuvakollektiivi Kutikutin perustajajäsenistä. 
Rojola on valmistunut sarjakuvataiteilijaksi vuonna 1995 Ranskassa sarjakuvaan erikoistuneessa Angoulêmen taidekoulussa, jossa hän opiskeli ensimmäisenä suomalaisena. Hän on lisäksi opiskellut kuvataidetta ja graafista suunnittelua Lahden muotoiluinstituutissa ja Taideteollisessa korkeakoulussa.
Kolmas Mithridateen sota

Kolmas Mithridateen sota (75-65 eaa.) oli kolmas ja viimeinen osa Mithridateen sotia, jotka käytiin Pontoksen ja Rooman välillä. Rooma voitti sodan Mithridateen tehtyä itsemurhan.
Tapahtumat.
Mithridates VI julisti Roomalle sodan sen jälkeen, kun roomalaiset olivat ottaneet haltuunsa Bithynian. Hän löi konsuli Marcus Aurelius Cottan Khalkedonissa ja valtasi Rooman Vähässä-Aasiassa sijainneet alueet. Rooman armeijaa komensi strategisesti taitava Lucullus, joka osasi johtaa armeijaansa haastavassa maastossa. Mithridates joutui vetäytymään, kärsi viimein tappion ja pakeni vuonna 72 eaa. vävynsä kuningas Tigraneen luo Armeniaan.
Sota kuitenkin jatkui Armeniassa, ja Lucullus voitti vielä kaksi taistelua, Tigranocertassa vuonna 69 eaa. ja Artaxatassa seuraavana vuonna, ennen kuin joutui joukkojensa kapinoinnin takia väistymään komentajan tehtävästä. Hänen tilalleen tuli vuonna 66 eaa Pompeius, jolla oli käytössään suurempi armeija ja laajemmat valtuudet. Tuolloin Mihtradates ehdotti rauhaa. Pompeius asetti kuitenkin niin kovat ehdot rauhalle, että Mithradateen oli mahdotonta niitä hyväksyä. Antautumisen sijaan Mithradates pakeni vaikeakulkuisille seuduille ja vältteli taistelua Pompeiusta vastaan. Pompeius onnistui viimein väijytyksellä saamaan vastustajansa satimeen ja tuhoamaan hänen armeijansa. Mithridates pakeni taas Tigraneen luo ja edelleen vuonna 64 eaa. Asovanmeren rannikolla sijainneille alueilleen. Sieltä käsin hän yritti uudelleen neuvotella Pompeiuksen kanssa, tarjoutui tunnustamaan Rooman herruuden ja maksamaan sille veroa. Taaskaan tarjous ei johtanut toivottuun tulokseen. Sen sijaan Mithradateen poika Farnakes II nousi kapinaan isäänsä vastaan ja sulki tämän kuninkaanlinnaan. Vankeudessa Mithradates teki itsemurhan juomalla myrkkyä vuonna 63 eaa.
Louis Dollo

Louis Antoine Marie Joseph Dollo (7. joulukuuta 1857 – 19. huhtikuuta 1931) oli ranskalaissyntyinen belgialainen paleontologi, joka tunnetaan Dollon lain kehittäjänä. Vuodesta 1878 alkaen kolmen vuoden ajan hän valvoi kuuluisaa kaivausta, josta löytyi lukuisia Iguanodonin fossiileja Belgian Bernissartissa.
Vuoden 1882 alussa Dollo nimitettiin apulaisluonnontutkijaksi Brysselin kuninkaalliseen luonnonhistorialliseen museoon, jossa hänestä myöhemmin tuli konservaattori. Dollo osallistui aktiivisesti tutkimukseen eläkkeelle jäämiseensä marraskuuhun 1925 asti. Hän järjesti ja merkitsi belgialaisten selkärankaisten fossiilien kokoelman uudessa museossa, joka avattiin Leopold-puistossa vuonna 1905, ja hän julkaisi alustavia kuvauksia erityisesti fossiilisista matelijoista useissa merkittävissä artikkeleissa sekä laati yleistajuisen tietokirjan sekä elävistä että fossiilisista selkärankaisista.
Ptolemaios XII

Ptolemaios XII Neos Dionysos Theos Filopator Theos Filadelfos (, 117 eaa. – 51 eaa.), usein Auletes (, ”Huilunsoittaja”), oli Ptolemaios IX Soter II:n poika ja Egyptin faarao 80–58 eaa. sekä vuodesta 55 eaa. kuolemaansa asti vuonna 51 eaa.
Ptolemaios XII nousi valtaistuimelle Ptolemaios XI:n jälkeen vuonna 80 eaa. Vihainen väkijoukko oli lynkannyt Ptolemaios XI:n, kun tämä oli murhannut suositun hallitsijakumppaninsa Berenike III:n. Koska Ptolemaios XI kuoli ilman miespuolista perijää, ainoat mahdolliset Ptolemaios I:n linjaa jatkavat perijät olivat Ptolemaios IX:n aviottomat pojat tuntemattoman kreikkalaisen jalkavaimonsa kanssa. Pojat elivät maanpaossa Sinopessa, Pontoksen kuninkaan Mithridates IV:n hovissa. Pojista vanhimmasta tuli faarao Ptolemaios XII Neos Dionysos ja hän meni naimisiin sisarensa Tryfainan kanssa.
Aluksi Ptolemaios XII hallitsi sisarensa Kleopatra VI Tryfainan ja vaimonsa Kleopatra V Tryfainan kanssa, mutta Kleopatra VI:sta ei ole enää vuoden 69 eaa. jälkeen mitään merkintöjä aikakirjoissa. 
Hallitsijakautensa aikana Ptolemaios XII yritti turvata oman ja valtakuntansa tulevaisuuden roomalaismyönteisellä politiikallaan. Vuonna 59 eaa. hän solmi ystävyyssopimuksen Rooman kanssa – maksettuaan sitä ennen huomattavat lahjukset Julius Caesarille ja Pompeiukselle. Vuonna 58 eaa. Ptolemaios XII syrjäytettiin sen jälkeen, kun roomalaiset olivat vallanneet Kyproksen, missä hänen veljensä oli hallitsijana. Ptolemaios XII:n jälkeen Egyptin valtaistuimelle nousi hänen tyttärensä Berenike IV.
Roomalaisten avustuksella Ptolemaios XII pääsi palaamaan Egyptiin vuonna 55 eaa. ja teloitutti Bereniken. Ennen kuolemaansa vuonna 51 eaa. Ptolemaios XII nimitti tyttärensä Kleopatra VII:n ja poikansa Ptolemaios XIII:n seuraajikseen.
Kalle Aho

Kalle Aho, vuoteen 1907 Kaarlo Kustaa Brofeldt, (6. heinäkuuta 1865 Lapinlahti – 10. syyskuuta 1936 Kotka) oli Kuopion kauppakoulun (perustettu 1887) ensimmäinen rehtori, johti ensimmäisenä varajohtajan toimessa Suomen Liikemiesten Kauppaopistoa (per. 1898), ja oli vuonna 1897 perustetun Kauppalehden ensimmäinen päätoimittaja. Hän oli myös näytelmäkirjailija. Hän oli vuonna 1893 yksi Kuopion yhteiskoulun lupahakemuksen allekirjoittajista.
Henkilöhistoria.
Ahon vanhemmat olivat rovasti Henrik Gustaf Theodor Brofeldt ja Karolina Fredrika Emelie Snellman. Perheeseen kuului myös kaksi muuta poikaa, Pekka ja Juhani Aho, joista ensimmäinen toimitti pitkään "Savo"-lehteä ja jälkimmäinen oli tunnettu kirjailija. Kalle Aho oli naimisissa Eva Vilhelmina Steniuksen (s. 1870) kanssa 1890–1923. Metsäneuvos Timo Brofeldt oli heidän poikansa. Timo Brofeldtin tytär oli metsänhoitaja, partiojohtaja ja metsäneuvos Kata Jouhki.
Aho oli koulutukseltaan ylioppilas Kuopion lyseosta (1884), jonka jälkeen hän jatkoi Raahen Porvari- ja Kauppakouluun (1886). Aho oli valtion stipendiaattina Saksassa ja Itävallassa 1899–1900 tutkimassa kauppaopetusta ja kauppaoppilaitoksia. Aho perusti Kuopion kauppakoulun 1887 ja toimi sitten 12 vuotta sen johtajana. Vuosina 1899-1900 hän oli Helsingissä Suomen Liikemiesten Kauppaopiston vakinaisena opettajana ja varajohtajana. Vuonna 1901 Aho muutti takaisin Kuopioon, tullen toiminimi Gust. Raninin perillisten prokuristiksi. Hän osallistui poliittiseen elämään suomalaisen puolueen nuorsuomalaisen suuntauksen edustajana. Hän osallistui passiiviseen vastarintaan, ja siksi kenraalikuvernööri Bobrikov karkotti hänet vuonna 1903 valtiollisiin syihin vedoten. Karkotusajan hän vietti Yhdysvalloissa ja oli mukana siirtolaislehtien teossa toimien Hornborg &amp; Co:n liikkeessä New Yorkissa ja Päivälehti Publishing Co:n johtajana Calumetissa. Suomeen palattuaan 1905 hän oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja viimeisillä säätyvaltiopäivillä 1905-06. Sen jälkeen hän siirtyi politiikasta liike-elämän palvelukseen. Aho työskenteli vuosina 1905–1906 A. Ahlström Osakeyhtiön Tampereen alueen sahojen isännöitsijänä ja sen jälkeen Pohjoismaiden Osakepankin johtokunnan jäsenenä 1907–1916. Vuosina 1916–1936 hän toimi sahateollisuudessa vaikuttaneen Halla-yhtiön toimitusjohtajana Kotkassa. Aho kuului Kuopion ja Helsingin kaupunginvaltuustoihin sekä Kymin kunnanvaltuustoon ja oli Kotkan kauppakamarin edustajana Keskuskauppakamarissa.
Teokset.
Aho julkaisi näytelmiä ja toimitti yhden tietoteoksen:
Kriitikko

Kriitikko (kreikan sanasta κριτικός, ”erittelytaitoinen”) eli arvostelija tutkii ja arvottaa jotakin yksittäistä taiteen tai kulttuurin alaa tai useampia aloja. Kriitikoksi kutsutaan usein myös henkilöä, joka arvostelee jotakin ilmiötä toistuvasti.
Sanat kriitikko ja kritiikki viittaavat tavallisesti jonkun henkilön valitseman alan tai alojen järjestelmälliseen tutkimukseen. Niillä tarkoitetaan yleensä tähän työhön omistautumista, pikemminkin kuin vain henkilökohtaisten mielipiteiden lausumista.
Suomalaisen kritiikin historiasta voi mainita esimerkiksi J. V. Snellmanin ja Zachris Topeliuksen, jotka molemmat toimivat aikoinaan kriitikoinakin osana toimittajan töitään. Kriitikot alkoivat toimia Suomessa 1800-luvulla, mutta vasta 1900-luvun alussa alkoivat vaikuttaa ensimmäiset ammatti- tai ammattimaisesti toimivat kriitikot sanomalehdissä.
Kriitikko saattaa erikoistua jonkin taiteenalan tutkimiseen ja kritiikkiin, tai hän saattaa valita kritiikkinsä kohteeksi useita taiteenaloja. Taidekriitikot kirjoittavat tavallisesti sanomalehtiin, aikakauslehtiin tai muihin julkaisuihin, kirjoihin tai verkkosivuille.
Suomessa on vain muutamia päätoimisia kriitikoita. Suurin osa työskentelee avustajina sanomalehdissä tai muissa julkaisuissa muun työnsä ohella. Suomen arvostelijain liitto ilmoittaa verkkosivullaan, että sillä on lähes tuhat jäsentä. Järjestö on jakautunut jaoksiin eri taiteenalojen mukaan, joita ovat elokuva, kirjallisuus, kuvataide, musiikki sekä tanssi ja teatteri.
Yleisradion elokuussa 2008 julkaiseman Taloustutkimuksella teettämässä kyselyssä kulttuuriammateista vähiten arvostettuja ovat lausuntataiteilija, underground-taiteilija, kulttuuritoimittaja, taidegalleristi ja kriitikko. Kyselyn arvostetuimpia olivat kirjailija, näyttelijä, klassisen musiikin säveltäjä, elokuvaohjaaja, kapellimestari ja taidemaalari.
Jarella

Jarella on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä sankaritar. Jarella on Mikrokosmoksessa sijaitsevan K'Ai-planeetan kuningatar ja Hulkin tyttöystävä. Hahmon loivat Roy Thomas ja Herb Trimpe. Jarella esiintyi ensimmäisen kerran "Incredible Hulk" -lehden numerossa 140.
Suomessa Jarella esiintyi ensimmäisen kerran "Vihreä Mies Hulk" -lehden numerossa 6 (1983).
Lintulammen Palloseura

Lintulammen Palloseura (LiPS) on vuonna 1993 perustettu oululainen kaukalopalloseura. Seuran puheenjohtajana toimii Teemu Pohjonen. 
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa 1. divisioonassa.
David Brabham

David Brabham (s. 5. syyskuuta 1965 Wimbledon, Lontoo) on australialainen autourheilija, Le Mansin 24 tunnin voittaja (2009) ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän ajoi F1-urallaan Brabham- ja Simtek-talleissa. Brabham on lajin maailmanmestarin Jack Brabhamin nuorin poika.
Ura.
Brabhamin ammattilaiskilpaura alkoi Australiassa vuonna 1983. Siellä hän ajoi kartingia kaksi vuotta. Sen jälkeen hän siirtyi Touring car -sarjaan yhdeksi vuodeksi. Vuonna 1986 hän vaihtoi Formula Ford 1600 -sarjaan ja sen jälkeen Formula Atlantic -sarjaan vuodeksi 1987. Muutto Australiasta Eurooppaan Camel-sponsorin alla vuonna 1989 auttoi häntä liittymään Bowmanin talliin ja voittamaan Britannian Formula 3 -mestaruuden.
Brabhamin kilpaileminen Formula 1 -sarjassa ei alkanut onnistua. 14 kisassa hän pääsi kilpailuun mukaan vain kahdeksan kertaa, moottorina oli kilpailukyvytön Judd (parhaaksi tulokseksi jäi Ranskan GP:n 15. sija). Tämän takia hänen paikkansa tallissa vietiin kauden lopussa. Brabham liittyi Tom Walkinshaw Racing Jaguar -talliin vuonna 1991 ja sinä vuonna voitti Span 24 tunnin ajon Nissanilla. Vuonna 1992 hän voitti Daytonan 24 tunnin ajon Jaguarilla GTP-luokassa.
Brabham palasi Formula 1:een vuonna 1994 Simtekille, joka kärsi Roland Ratzenbergerin kuolemasta San Marinon Grand Prix'n aika-ajoissa. Vaikka Brabham teki kaikkensa motivoidakseen talliaan parempiin suorituksiin, häneltä loppuivat sponsorirahat ja lopetti Formula 1 -uransa kauden päätteeksi (kilpailuista parhaaksi tulokseksi jäi Espanjan GP:n 10. sija) aloittaakseen taas touring car -kilpailun. Vuoden 1995 BTCC BMW -kausi ei ottanut onnistuakseen, mutta onnistumisiin lukeutui vuonna 1996 JGTC-sarjassa saavutettu GT500-luokan mestaruus McLaren F1 GTR:llä ja Bathurst 1000-kilpailu vuonna 1997.
Brabham voitti Professional Sport Car -mestaruuden Yhdysvalloissa Panoz-tallissa vuonna 1998 ja vuonna 1999 Petit Le Mans -kilpailun myös Panozilla. Vuodesta 1999 lähtien hän on ajanut Amerikan Le Mans -sarjassa. Hän on osallistunut Bathurstin 24 tunnin ajoon muutamia kertoja, joista tuloksina olivat keskeytykset. Hän voitti Sebringin 12 tunnin ajon GT1-luokassa vuonna 2005 (kokonaistuloksissa hän oli neljäs).
Vuoden 2006 Le Mansin 24 tunnin ajossa hän oli neljäs GT1-luokassa (9. kokonaiskilpailussa) Aston Martin DBR9 -autolla Russian Age Racing -tallissa.
Kilpa-ajojen ohella Brabham on harrastanut hyväntekeväisyystyötä sekä toiminut vihreämmän ja kestävän kehityksen mukaisen kilpa-autoilun lähettiläänä. Vuonna 2018 hän perusti kilpa-autoja valmistavan Brabham Automotiven, ja yhtiön tavoitteena on osallistua muun muassa FIA WEC -kestävyysajosarjaan vuonna 2021 sekä vuoden 2022 Le Mansin 24 tunnin ajoihin.
Brabhamin kaksi vanhempaa veljeä Geoff ja Gary, veljenpoika Matthew sekä Davidin oma poika Sam ovat myös kilpa-ajajia.
Kantatie 81

Kantatie 81 on Koillismaalla ja Lapin läänissä kulkeva kantatie. Tie alkaa Rovaniemen Saarenkylästä, kulkee itäkaakkoon Kemijoen pohjoisrantaa Vanttauskoskelle, jossa tie ylittää joen. Tie jatkuu Kemijoen etelärantaa seuraillen Auttiin, jossa Kemijoki kääntyy kohti pohjoista. Tie jatkuu itäkaakkoon, kulkien Pernun ja Perä-Posion kylien sekä Posion keskustaajaman lävitse edelleen Kuusamon Nissinvaaraan, jossa se päättyy valtatielle 5. Tien pituus on 182 kilometriä. Tien laatu on vaihteleva.
Historiaa.
Kantatie 81 oli nykyisellä paikallaan jo vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Alun perin tiellä oli kolme lossia: Kemijoen ylittäneet Oikaraisten ja Pekkalan lossit Rovaniemen maalaiskunnassa sekä Yli-Kitkan ylittänyt Mourusalmen lossi Posiolla. Oikaraisen lossi jäi sivuun 1950-luvulla, kun Oikaraisen ja Saarenkylän välinen tie valmistui. Pekkalan lossi poistui käytöstä, kun Vanttauskosken vesivoimalaitos valmistui vuonna 1972 ja kantatie linjattiin ylittämään Kemijoki voimalaitoksen patoa pitkin. Mourusalmen lossi on korvattu sillalla 1980-luvun alussa.
Amarillo Slim

Thomas Austin Preston Jr. eli Amarillo Slim (31. joulukuuta 1928 Johnson, Arkansas – 29. huhtikuuta 2012 Austin, Texas) oli yhdysvaltalainen ammattipeluri ja vedonlyöjä, joka menestyi erityisen hyvin pokerissa.
Uransa alkuvaiheessa hän elätti itseään pokerilla pelaten kerrallaan vain pienehköistä poteista (rounder) ja kierteli ympäri Yhdysvaltoja haeskelemassa pokerivastustajia yhdessä Doyle Brunsonin ja Sailor Robertsin kanssa. Vuonna 1972 hän sai päävoiton World Series of Pokerissa Las Vegasissa. 
Preston oli tunnettu televisiokasvo ja hän on esiintyi aiemmin muun muassa Robert Altmanin elokuvassa California Split (1974). Prestonin elämästä oli myös valmisteilla elokuva, jonka olisi ohjannut Miloš Forman ja jonka pääosaa piti esittää Nicolas Cage. Preston on myös omaelämäkerrassaan maininnut pelanneensa Yhdysvaltojen presidenteistä Lyndon Johnsonin sekä Richard Nixonin kanssa.
Kokaiinikeisari Pablo Escobarin väki kidnappasi Prestonin Kolumbiassa luullen tätä toiseksi henkilöksi. Vuonna 2006 Prestonin autoa ammuttiin, mutta mies säilyi vahingoitta.
Elokuussa 2007 Amarillo Slimin pokeriuran turnausansiot The Hendon Mob -tietokannan mukaan ylittivät 0,6 miljoonaa dollaria. Slim itse kertoi pokeriurallaan "hävinneensä yli 30 miljoonaa dollaria", mutta "voittaneensa niin paljon enemmän, että ette uskoisi jos kertoisin".