tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olli Haikka

Olli Lauri Mikael Haikka (s. 4. kesäkuuta 1966) on suomalainen Yellow Film &amp; TV -konsernin toimitusjohtaja sekä elokuva- ja televisiotuottaja. Hän on toiminut usean audiovisuaalisen alan yrityksen hallituksessa sekä muun muassa Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat – SATU ry:n ja Televisioakatemia ry:n hallituksien puheenjohtajana.
Haikka on toiminut vuodesta 2008 Yellow Film &amp; TV:n toimitusjohtajana sekä vastaavana tuottajana. Haikka vastasi Oy Filmiteollisuus Fine Ab:n operatiivisesta toiminnasta sekä konsernin strategisesta johtamisesta, ennen kuin Oy Filmiteollisuus Fine Ab fuusioitiin konsernin Yellow Film &amp; TV emoyhtiöön. Filmiteollisuus Fine on nykyisin Yellow Film &amp; TV aputoiminimi. Haikka vertasi Yellow Film &amp; TV:n vuoden 2023 muutosneuvotteluja "likaveden poistoputkeen".
Haikka on toiminut vastaavana tuottajana muun muassa "Napapiirin sankarit" -elokuvissa, "Downshiftaajat"-TV-sarjassa, "Antti Holma showssa", "Robassa" ja "1001 Rikua" -sarjassa.
Haikka on voittanut useita Venla-palkintoja, Telviksiä, Media &amp; Message -palkintoja sekä Yleisö-Jussin vuonna 2006 "Tyttö sinä olet tähti" -elokuvalla. Vuonna 1998 Haikka sai Tampereen elokuvajuhlien yleisöpalkinnon ohjaamastaan dokumentista "Blondirundi – Feministinen manifesti". Hän on ollut tuottajana tai vastaavana tuottajana yhdessä yhtiökumppaninsa Aleksi Bardyn kanssa seuraavissa elokuvissa: "Hymypoika" (2003), "Kukkia ja sidontaa" (2004), "Tyttö sinä olet tähti" (2005), "Saippuaprinssi" (2006), "Keisarin salaisuus" (2006), "Ganes" (2007), "Käsky" (2008), "Blackout" (2008), "Kielletty hedelmä" (2009), "Pihalla" (2009), "Napapiirin sankarit" (2010), "Risto" (2011) ja "Härmä" (2012).
Haikka on tuottanut televisioon muun muassa sarjoja "Parasta aikaa", "Jopet Show", "Ihmisten puolue", "Yksi lensi yli Marin pesän", "Hilander-TV", "Virta", "Hiphop Hamlet", "Itse valtiaat", "YleLeaks", "Pasila", "Justimus", "Roba", "Enbuske &amp; Linnanahde Crew", "Harjakaisen &amp; Piisisen talkoot" sekä "Kimmo".
S/S Titania

S/S Titania oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva, joka liikennöi Helsinki/Hanko–Kööpenhamina–Hull-linjalla.
Rakentaminen ja tekniset tiedot.
"Titania" valmistui elokuussa 1908 Gourlay Bros. &amp; Co:n telakalta Dundeessa Skotlannissa. Aluksen valmistuminen uhkasi viivästyä telakan konkurssin takia, mutta siitä huolimatta alus luvattiin valmistuvan sovitussa aikataulussa. Sen rakentaminen maksoi lähes kaksi miljoonaa markkaa. 
S/S "Titanian" pituus oli 100,60 metriä, leveys 13,65 metriä, nopeus 14,5 solmua ja uppouma 3 496 bruttorekisteritonnia (1 997 nettorekisteritonnia). Laivan 3-sylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 4 500 hevosvoimaa. Laivassa oli 86 ensimmäisen, 68 toisen ja 585 kolmannen luokan matkustajapaikkaa. Laivan rahtiruuman tilavuus oli 131 014 kuutiojalkaa, josta 40 000 kuutiojalkaa oli varattu voin kuljettamiseen.
Palvelus.
"Titania" lähti neitsytmatkalleen 12. syyskuuta 1908 Helsingistä Kööpenhaminan kautta Hulliin päällikkönään merikapteeni Johan Rosqvist. Alus oli Suomen ja Englannin välisessä liikenteessä ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka. 
Törmäys höyrylaiva Macedonian kanssa.
Joulukuussa 1908 "Titaniaan" törmäsi sakeassa sumussa Bornholmin lähettyvillä tuntematon höyrylaiva, joka pakeni törmäyspaikalta. Törmäyksen seurauksena "Titania" sai kylkeensä kaksi suurta noin 2,5 metrin pituista painaumaa vesirajan yläpuolelle ja vaurioiden vähäisyyden takia se jatkoi omin voimin matkaansa Helsinkiin. Vasta myöhemmin ilmeni, että "Titaniaan" törmännyt alus oli ruotsalainen höyrylaiva "Macedonia", joka oli saapunut törmäyksen jälkeisenä päivänä Malmöhön toinen kylki ruhjoontuneena.
Ensimmäinen maailmansota ja uppoaminen.
Maaliskuussa 1916 Englannin amiraliteetti takavarikoi "Titanian" ja se muutettiin aseistetuksi apuristeilijäksi nimeltä "HMS Tithonius". Alus joutui saksalaisen sukellusveneen torpedoimaksi 50 mailia Aberdeenistä itään 28. maaliskuuta 1918 ollessaan saattamassa Norjaan matkalla ollutta laivasaattuetta. Neljä englantilaista merimiestä menetti henkensä laivan upotessa.
Jura (vuoristo)

Jura on pienehkö vuoristo Keski-Euroopassa Alppien pohjoispuolella, Ranskan ja Sveitsin rajalla. Se muodostaa Rhônen ja Reinin välisen vedenjakajan, ja erottaa samalla toisistaan Pohjanmereen ja Välimereen laskevat vesistöt.
Ranskassa Juravuoristo käsittää pääosan Franche-Comtén aluetta sekä itäisimmän osan Rhône-Alpesin alueesta. Etelässä se ulottuu hieman myös Savoijin ja pohjoisessa Alsacen alueelle. Sen alueella on pääosa Ainin, Doubs’n, Juran ja Territoire de Belfortin departementeista. Pohjoisessa Reinin laakso erottaa Juran Saksan puolella olevasta Schwarzwaldista.
Sveitsissä Juravuoristo käsittää maan luoteisimman osan Basel-Landschaftin, Solothurnin, Juran, Bernin, Neuchâtelin, Vaudin, Aargaun, Zürichin ja Schaffhausenin kantoneissa. Sveitsissä Juravuoriston alue on teollistunut jo 1700-luvulta lähtien ja muodostunut etenkin kelloteollisuuden keskukseksi. Siellä onkin melko suuria kaupunkeja korkealla vuoristossakin, esimerkiksi La Chaux-de-Fonds, Le Locle, ja Sainte-Croix. Alueen asukasluku on kuitenkin 1960-luvulta lähtien ollut laskusuunnassa. Sveitsin Jura on yksi Sveitsin kolmesta maantieteellisestä alueesta; muut ovat Sveitsin Mittelland ja Sveitsin Alpit.
Juravuoriston mukaan ovat saaneet nimensä Ranskan departementti Jura ja Sveitsin kantoni Jura. Vuoristo on antanut nimensä myös geologiselle aikakaudelle, jurakaudelle, sekä lukuisille alueen yrityksille.
Geologia.
Vuoristo on keskiosiltaan edelleen nousemassa, mutta samaan aikaan mataloitumassa sivuiltaan. Sen keskeisin osa kulkee koillis–lounais-suuntaisesti. Vuoriston muodonmuutos johtuu siitä, että mannerlaattojen liikkeen vuoksi Alpit ovat hitaasti liikkeessä pohjoiseen. Nämä voimat käyvät kuitenkin sitä heikommiksi, mitä kauemmaksi Alpeista mennään.
Kivilajeiltaan vuoristo jakautuu kolmeen osaan, jotka ovat peräisin jurakauden eri vaiheista: varhaisjura- eli Lias-, keskijura- eli Dogger (epookki)- ja myöhäisjura- eli Malm-kausilta. Vuoristossa on erityisesti kalsiitti-, bioklasti- ja ooliittikerrostumia.
Juravuoriston synty ajoittuu kenotsooiselle maailmankaudelle. Suurin geologinen muodonmuutos tapahtui plioseenikaudella noin 2,6–5,3 miljoonaa vuotta sitten. Osa vuorista on vielä sen verran nuoria, ettei eroosio ole ehtinyt niihin kovin suuresti vaikuttaa. 
Juravuoriston korkein huippu on Ranskassa Ainin departementissa sijaitseva Le Crêt de la Neige. Se on uusimpien mittausten mukaan 1 720 metriä korkea, mutta varhaisemmissa lähteissä sen korkeudeksi on ilmoitettu 1 717,6 metriä. Tämän on arveltu johtuvan siitä, että vuoristo on maankuoren tektonisten liikkeiden vuoksi edelleen kohoamassa. 
Matkailu.
Juravuoristosta on tullut suosittu matkailualue. Siellä voi harrastaa patikointia, pyöräilyä ja hiihtoa. Alueella kulkee 310 kilometriä pitkä patikointireitti, "Jurahöhenweg" (), joka johtaa Dielsdorfista läheltä Zürichiä Nyoniin Genevenjärven rannalle.
Suosittuja nähtävyyksiä ovat luonnonmuodostumat, kuten Van’in rotko, näköalapaikat kuten Chasseral sekä luolat kuten Grottes de l’Orbe.
HMS Indefatigable (1909)

HMS Indefatigable oli Britannian kuninkaallisen laivaston Indefatigable-luokan taisteluristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1909. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta ja otettiin palvelukseen helmikuussa 1911.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. risteilijälaivueeseen, jonka nimi muuttui 1. taisteluristeilijälaivueeksi tammikuussa 1913. Saman vuoden syyskuussa alus lähetettiin Välimerelle, missä se liitettiin 2. taisteluristeilijälaivueeseen. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä "Indefatigable" oli edelleen Välimerellä. Alus osallistui elokuussa 1914 Saksan keisarikunnan laivaston "SMS Goebenin" ja "SMS Breslaun" etsintään. Hellaksen niemimaan pommituksiin alus osallistui 3. marraskuuta, jolloin siitä tehtiin amiraali Cardenin lippulaiva. "HMS Inflexible" vapautti sen lippulaivan tehtävistä tammikuussa 1915, jonka jälkeen "Indefatigable" lähti Maltalle telakalle. Huollosta palattuaan alus liitettiin helmikuussa 1915 Suuren laivaston 2. taistelulaivaviirikköön Scapa Flowssa.
"Indefatigable" osallistui 31. toukokuuta 1916 Skagerrakin taisteluun. "SMS Von der Tann" ampui sarjan 280 mm pääaseillaan osuen kahdella laukauksella X-tornin ammusvarastoon, joka räjähti tuhoten aluksen pohjan. Pahoin vaurioitunut alus poistui taistelulinjasta upoten nopeasti. Ennen uppoamista alukseen osui A-tornin alueelle, jolloin keulassa ollut asevarasto räjähti tuhoten aluksen lopullisesti. Aluksen upotessa 1 017 hengen miehistöstä ainoastaan kolme miestä pelastui. Pelastuneet olivat:
Erään pelastuneen kertomuksen mukaan myös laivan päällikkö C. F. Sowerby poistui aluksesta, mutta kuoli vammoihinsa meressä ennen avun tuloa.
"Indefatigablen" hylky on nykyisin vaikeimmin löydettävissä olevia Skagerrakin taistelun hylyistä. Kaupallisen yhtiön tekemä nostoyritys 1950 tuhosi aluksen lopullisesti niin, että siitä on jäljellä ainoastaan palasia.
S/S Arcturus

S/S Arcturus oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva joka liikennöi pääasiassa linjalla Helsinki/Hanko/Turku–Kööpenhamina–Hull. "Arcturus" oli liikenteessä 57 vuoden ajan 1899–1956.
Historia.
"Arcturus" rakennettiin 1899 "Gourlay Bros. &amp; Co":n telakalla Dundeessa Skotlannissa. Se liikennöi ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka Suomesta Englantiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana alus oli Tukholmassa ja helmikuussa 1918 se kuljetti jäänmurtaja "Sammon" avustamana 945 jääkäriä Libausta Saksasta Vaasaan, jonne se saapui 25. helmikuuta 1918.
Sotien välisenä aikana 1920- ja 1930-luvuilla "Arcturus" jatkoi liikennettä enimmäkseen linjalla Helsinki/Hanko/Turku–Kööpenhamina–Hull. Alus törmäsi 19. joulukuuta 1930 tiheässä sumussa Kattegatin luona toiseen Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön matkustajalaivaan "S/S Oberoniin". Törmäyksen seurauksena "Oberon" upposi vieden mukanaan 43 henkilöä. "Arcturus" sai vain jonkin verran vaurioita keulaansa ja se pystyi jatkamaan matkaa omin voimin pelastustöiden päätyttyä.
Talvisodan aikana 13. tammikuuta 1940 "Arcturus" vaurioitui lentopommituksessa Turun satamassa. Korjausten yhteydessä sen ruumaan rakennettiin tilat 500 sotalapsen kuljettamiseen, ja alus kuljettikin sitten sotalapsia Turusta Tukholmaan.
Sodan jälkeen "Arcturus" liikennöi linjoilla Turku–Tukholma ja Helsinki–Antwerpen. Vuonna 1948 se kuljetti valtaosan Suomen olympiajoukkueesta Lontoon olympialaisiin. Helsingin olympialaisten aikana kesällä 1952 alus oli linjalla Turku–Tukholma. Se saapui viimeiseltä matkaltaan Antwerpenistä Suomeen 22. lokakuuta 1956. Se myytiin 1957 Lyypekkiin Länsi-Saksaan, ja alus romutettiin samana vuonna Hendrik-Ido-Ambachtissa Hollannissa.
Laivan kunniaksi on nimetty Helsingin Kalasatamaan Arcturuksenkatu. Alus mainitaan Hiski Salomaan laulussa ”Savonpojan Amerikkaan tulo”. Myös Hangon Gunnarsinrannassa on Arcturuksentie.
Suomen merimuseossa Kotkassa on Arcturuksen 7,5 metriä pitkä pienoismalli, joka on rakennettu vuonna 2008.
S/S Oberon

S/S Oberon oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama matkustajahöyrylaiva joka liikennöi Helsinki/Hanko – Kööpenhamina – Hull -linjalla. 
Alus rakennettiin vuonna 1925 S. A. des Chantier &amp; Ateliers de St. Nazairen (Penhoët) telakalla St. Nazairessa Ranskassa ja viimeisteltiin luovutuskuntoon Earle's Shipbuildingin telakalla Hullissa. Aluksen pituus oli 92,33 metriä, leveys 13,40 metriä, syväys 6,59 metriä, nopeus 13,5 solmua ja uppouma 3 007 bruttorekisteritonnia (1 513 nettorekisteritonnia). Laivan 3-sylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 4 500 hevosvoimaa. Laivassa oli 100 I luokan ja 236 III luokan matkustajapaikkaa.
Ollessaan matkalla Suomesta Kööpenhaminan kautta Hulliin S/S "Oberon" törmäsi 19. joulukuuta 1930 tiheässä sumussa Kattegatin luona toiseen Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön matkustajalaivaan, S/S "Arcturukseen". Törmäyksen seurauksena "Oberon" upposi, jolloin 43 henkilöä menehtyi. Näistä 25 oli miehistön jäseniä ja 17 matkustajia. "Arcturus" sai vain jonkin verran vaurioita keulaansa, ja se pystyi jatkamaan matkaa omin voimin pelastustöiden päätyttyä.
HMS New Zealand (1911)

HMS New Zealand oli Britannian kuninkaallisen laivaston Indefatigable-luokan taisteluristeilijä, joka oli Uuden-Seelannin lahja Britannialle.
Britannian luodessa 1900-luvun alussa modernia Kuninkaallista laivastoa Brittiläisen kansainyhteisön jäsenmaita pyydettiin osallistumaan rakentamiseen. Uuden-Seelannin pääministeri Sir Joseph Ward ilmoitti 1909, että hänen johtamansa valtio rahoittaisi yhden taistelulaivan esimerkiksi muille jäsenmaille. Rahoitettava alus oli taisteluristeilijä "New Zealand".
Valmistus.
Alus tilattiin Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1910. Alus laskettiin vesille 11. heinäkuuta 1911 ja otettiin palvelukseen 23. marraskuuta 1912.
Palvelus.
"New Zealand" lähti kiertämään dominioita helmikuussa 1913 ja palattuaan joulukuussa alus liitettiin 1. taisteluristeilijäviirikköön, joka teki vierailun Baltian maihin. Ensimmäistä maailmansotaa varten alus liitettiin elokuussa 1914 Suureen laivastoon, jossa se oli 2. taisteluristeilijäviirikön lippulaivana tammi-helmikuussa 1915.
Doggermatalikon taistelussa alus ampui 147 laukausta 12 tuuman pääaseillaan ilman tiedossa olevaa tulosta. Aluksesta tehtiin amiraali Beattyn lippulaiva, kun "HMS Lion" tuli taistelukyvyttömäksi.
"New Zealand" ja "HMAS Australia" törmäsivät toisiinsa 22. huhtikuuta 1916. "New Zealandin" vauriot saatiin korjattua ennen Skagerrakin taistelua, missä alukseen osui yksi 11 tuuman kranaatti X-torniin. Osuma ei kuitenkaan aiheuttanut merkittäviä vaurioita. Alus ampui taistelun kuluessa enemmän kuin mikään muu dreadnought 420 kappaletta 12 tuuman kranaattia ilman havaittavaa tulosta ja ainoastaan neljä osumaa rekisteröitiin.
Kesäkuussa 1916 alus liitettiin 1. taisteluristeilijäviirikköön, mutta alus korvattiin "HMS Renownilla" jo syyskuussa ja alus palasi 2. taisteluristeilijäviirikköön palvellen siinä sodan loppuun saakka.
Vuonna 1919 alus kiersi uudelleen dominioita ollen amiraali John Jellicoen lippulaivana. Alus siirrettiin Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena poistolistalle ja myytiin romutettavaksi joulukuussa 1922.
Zeta Leporis

Zeta Leporis (ζ Lep / ζ Leporis) on 70,2 valovuoden päässä oleva valkea tähti Jäniksen tähdistössä, joka näkyy vain osittain Suomessa. Tähden näennäinen kirkkaus on 3,55, eli se näkyy paljain silmin. Tähdeltä on löydetty lähellä tähteä kiertävä pölykiekko, jonka pölyn uskotaan olevan peräisin törmäyksissä hajonneista asteroideista ja meteoroideista. Pöly on harvinaisen kuumaa ja lähellä tähteä, jos vertaa moniin muihin tähtiä kiertäviin pölykiekkoihin. Lämpötilaltaan Maata vastaava etäisyys on noin 3,9 AU:n verran tähdestä.
Jürgen Melzer

Jürgen Melzer (s. 22. toukokuuta 1981 Wien, Itävalta) on itävaltalainen tennispelaaja. Hän on voittanut urallaan neljä kaksinpeliturnausta ja kolmetoista nelinpeliturnausta. Parhaimmillaan hän on ollut tenniksen maailmanlistalla kahdeksantena kaksinpelissä ja kuudentena nelinpelissä.
Ura.
Melzer voitti Wimbledonin poikien kaksinpeliturnauksen 1999, jonka jälkeen samana vuonna hänestä tuli tennisammattilainen. Melzer edusti maataan Ateenan olympialaisissa 2004, mutta hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa. Melzer voitti Bukarestin ATP-kaksinpeliturnauksen 2006. Turnauksen finaalissa hän voitti italialaisen Filippo Volandrin erin 6–1, 7–5. 
Pekingin olympialaisissa 2008 hän selvisi puolivälieriin. Toisella kierroksella hän voitti Stanislas Wawrinkan erin 6–4, 6–0 ja kolmannella Lu Yen-hsunin erin 6–2, 6–4, mutta hävisi puolivälierissä Rafael Nadalille erin 6–0, 6–4. Uransa toisen ATP-kaksinpeliturnauksen hän voitti Wienissä 2009 voitettuaan finaalissa Marin Čilićin. Kolmas ATP-turnausvoitto tuli lokakuussa 2010, kun hän voitti Wienin finaalissa yllättäjä Andreas Haider-Maurerin luvuin 6–7(10), 7–6(4), 6–4. Neljännen turnausvoittonsa hän saavutti Memphisissä vuonna 2012.
Grand Slam -turnauksissa Melzer on yksitoista kertaa yltänyt kolmannelle kierrokselle, kolme kertaa neljännelle kierrokselle ja kerran välieriin. Kolmannen kierroksen otteluissaan hän on hävinnyt Sjeng Schalkenille Australiassa 2004, Michaël Llodralle Yhdysvalloissa 2004, Andy Roddickille Australiassa 2005 ja Wimbledonissa 2009, Guillermo Corialle Ranskassa ja Wimbledonissa 2005, Gaël Monfilsille Ranskassa 2008 ja 2009, Arnaud Clémentille Wimbledonissa 2008 sekä Andy Murraylle Yhdysvalloissa 2008 ja Australiassa 2009.
Välieriin asti Melzer pääsi ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2010. Kolmannella kierroksella hän voitti David Ferrerin, neljännellä kierroksella Teimuraz Gabašvilin ja puolivälierässä hän yllätti maailmanlistan kolmosen, Novak Đokovićin viiden erän ottelussa, joka kesti yli neljä tuntia. Välierässä hän hävisi Rafael Nadalille.
Neljännelle kierrokselle Melzer on päässyt Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2010, ja molemmilla kerroilla hänet pudotti jatkosta Roger Federer. Vuoden 2011 Australian avoimissa Melzer pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan kolmannella kierroksella Marcos Baghdatisin. Neljännellä kierroksella hän hävisi Andy Murraylle.
Kauhajoen ruokamessut

 
Kauhajoen ruokamessut on Hämes-Havusen rakennuksissa ja pihapiirissä Kauhajoella, Etelä-Pohjanmaalla elo-syyskuun vaihteen tai syyskuun kokonaan ensimmäisenä viikonloppuna (pe-su aikaisintaan 30.8.–1.9. ja viimeisintään 5.–7.9.) pääosin ruokaan keskittyvä näyttely, johon kokoontuu vuosittain tuhansia kävijöitä maistelemaan ja ostamaan eri puolilta Suomea saapuneiden näytteilleasettajien tuotteita.
Messut on järjestetty vuodesta 1991 lähtien, paitsi 2020 ja 2021 koronaviruspandemian takia.
Lapinkaivo

Lapinkaivo on Kauhajoella Nummijärven kylässä sijaitseva jääkauden aikana maisemaa hallinneen jääkerroksen siirtymisen seurauksena syntynyt vesikuopanne. Se on 22 metriä lähellä olevan Lapinharjun laen alapuolella. Sen syvyyttä on joskus yritetty mitata, siinä kuitenkaan onnistumatta. Lapinkaivossa on pehmeä liejupohja. Muinaissuomalaiset pitivät Lapinkaivoa vedenhaltijan asuntona. Vedenhaltija oli eräälle mittaajalle huutanut lammesta: "Mene ja mittaa Nummen ja Kantin väli, niin saat tietää tämän syvyyden". Suomen sodan aikana kerrottiin tarinaa, jonka mukaan venäläiset sotilaat olisivat työntäneet Lapinkaivoon tykkinsä ja täten estäneet niiden joutumisen suomalaisten saaliiksi. Lapinkaivosta on toisinaan yritetty naarata hukkuneita ilman tulosta.
Lapinkaivon nimi on lappalaisasutuksen peruja. Lappalaisia tiedetään asuneen Nummijärven kylässä vielä keskiajalla. Eräs tarina kertoo Lapinkaivoon upotetun erään lappalaisen. Tiedemies Johannes Schefferus kirjoitti 1600-luvun lopulla lappalaisten muuttamisesta pois Suomesta. Schefferuksen kirjoituksista käy ilmi, että lappalaiset ovat muuttomatkallaan pysähtyneet Lapinkaivolla.
Overcome (All That Remainsin albumi)

Overcome on yhdysvaltalaisen metalcore-yhtye All That Remainsin neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 16. syyskuuta 2008. Singleinä albumilta julkaistiin kappaleet "Two Weeks", "Forever in Your Hands" ja "Chiron". Albumi meni rauhallisempaan suuntaan kuin yhtyeen aiempi albumi, mutta silti levyllä kuullaan myös raskaita kappaleita joissa on paljon karjumista.
Albumi debytoi Billboard 200 -listan sijalla 16.
Revonkylä

Revonkylä on Joensuun kylä entisen Enon kunnan alueella. Se sijaitsee Enon kirkonkylän ja Ilomantsin välillä. rajasta. Enon kirkonkylälle on matkaa n. 30 kilometriä ja Joensuuhun 50 kilometriä. 
Asukkaita on hieman alle sata, talouksia noin 40. Lähin koulu on Tuupovaarassa. Kylän erikoisuus on oma tanssilava.
Revonkylän kyläyhdistys ry:n puheenjohtaja on Jenni Kettunen.
Jay Pandolfo

Jay Pandolfo (s. 27. joulukuuta 1974 Winchester, Massachusetts) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. 
Pandolfo on New Jersey Devilsin toisen kierroksen vuodelta ja edustikin joukkuetta yhteensä 16 kautta. Ennen nousuaan Devilsin NHL-joukkueeseen Pandolfo pelasi Bostonin yliopiston joukkueessa NCAA-liigaa ja Albany River Ratsissa AHL-liigaa. NHL:n työsulun aikana kaudella 2004–2005 Pandolfo pelasi parikymmentä ottelua Itävallan Salzburgissa. Pandolfo pelasi New Jerseyssä toistaiseksi viimeiset ottelunsa vuonna 2010. Hän on voittanut Stanley Cupin vuosina 2000 ja 2003.
Lion-luokka (taisteluristeilijä)

Lion-luokan taisteluristeilijöihin (Splendid Cats) kuului kolme taisteluristeilijää. Alukset palvelivat Britannian Kuninkaallisessa laivastossa ensimmäisessä maailmansodassa.
Alus luokka perustui pitkälti ensimmäisissä Super-Dreadnoughteissa Orion-luokan taistelulaivoissa 1910 tehtyihin ratkaisuihin. Tällöin alusten pääaseiksi määritettiin muun muassa Vickersin valmistamat 13,5 tuuman (343 mm) tykit. Alusten suunnittelussa kuitenkin korjattiin joitakin edeltäneen Indefatigable-luokan heikkouksista kuten keskimmäisten tykkitornien sijoittaminen keskelle alusta, jolloin niiden käyttö ammuttaessa täyslaidallinen ei aiheuttanut enää merkittäviä rakenteellisia vaurioita. Kuitenkin Q-torni oli edelleen keskilaivassa eikä kyennyt ampumaan suoraan taakse, mikä korjattiin vasta "HMS Tigeriä" suunniteltaessa.
Alukset olivat nopeampia kuin edeltänyt luokka ja samalla hieman pidempiä. Lisääntynyt ja raskaampi aseistus ja raskaampi moottori lisäsivät aluksen uppoumaa noin 8000 tonnia. Kuten kaikki Kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijät aluksen taisteluarvoa heikensi merkittävästi heikko panssarointi.
Luokan aluksista ainoastaan "HMS Lion" rakennettiin vastaamaan alkuperäisiä suunnitelmia. Muissa siirrettiin etummainen savupiippu jo rakennusvaiheessa etummaisen maston taakse ja rakennettiin kansirakenteet uudelleen. Samoin takimmainen savupiippu samanmittainen kuin muutkin.
Virius Orfitus

Virius Orfitus (200-luku) oli roomalainen poliitikko 200-luvulla. Hän oli kotoisin ansioituneesta Viriusten suvusta, joka nousi keisari Aurelianuksen aikana merkittävimpien sukujen joukkoon. Orfitus toimi vuonna 270 konsulina yhdessä Flavius Antiochianuksen kanssa. Samanniminen henkilö toimi myös Rooman kaupunginprefektinä vuosina 273–274, mutta tämä saattoi olla hänen isänsä.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009

Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009 järjestettiin Ranskan Val d'Isèressä 2.–15. helmikuuta 2009. Myös Yhdysvaltojen Vail, Saksan Garmisch-Partenkirchen sekä Itävallan Schladming olivat halukkaita järjestämään kilpailut. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kilpailut järjestettiin Val d'Isèressä.
Joukkuekilpailu.
Joukkuekilpailu oli tarkoitus laskea 11. helmikuuta, mutta se jouduttiin perumaan huonon sään vuoksi. Kilpailulle ei myöskään löytynyt enää vaihtoehtoista ajankohtaa tiukan aikataulun takia.
Molo

Molo on kaupunki 1,6 miljoonan asukkaan Nakurun piirikunnassa läntisessä Keniassa. Kaupungin väkiluku oli 32 576 (2009). 
Kaupunki toimii yhden Nakurun piirikunnan vaalipiirin keskuksena. Kaupunki sijaitsee noin 45 kilometriä Nakurusta länteen ja noin 200 kilometriä Nairobista luoteeseen. Molon läpi kulkee rautatie ja kaupungissa on rautatieasema.
Mä ja mun pomo

Mä ja mun pomo ("The Wash") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 2001. Sen pääosissa esiintyvät hip hop -tähdet Dr. Dre ja Snoop Dogg. Elokuvassa näyttelee myös muita rap-tähtiä, kuten Eminem, Bad Azz, Ludacris, Xzibit sekä myös ohjauksesta ja käsikirjoituksesta vastannut DJ Pooh. Myös koripalloilija Shaquille O’Neal esiintyy cameoroolissa.
Juoni.
Kaverukset Sean ja Dee asuvat yhdessä ja viettävät huoletonta elämää juhlien ja naisia tapaillen. Mutta rahaa ei ole eikä liioin töitäkään ja vuokranmaksu myöhästelee. Eräänä aamuna Sean lähtee työhaastatteluun Wash-nimiseen autopesulaan, jossa on varajohtajan paikka avoinna. Hän saa paikan ja kaikki menee hyvin, kunnes entinen varajohtaja alkaa soitella uhkailevia pilapuheluja johtajalle. Pian hänet kidnapataan ja kaverukset lähtevät apuun.
Järvisieni

Järvisieni ("Spongilla lacustris") on sarveispiisieniin kuuluva sienieläin. Järvisieniä esiintyy nimestään huolimatta ympäri maailman niin murto- kuin virtaavissa ja seisovissa vesissä. Suomessa lajia esiintyy koko maassa, vesistöjen pohjassa tai kiinnittyneenä vesirakenteisiin. Se elää symbioosissa eräiden pikkulevien kanssa, jotka antavat sille kellertävän tai vihreän värin.
Lisääntyminen.
Järvisienellä ei ole sukuelimiä, vaan sen sukusolut syntyvät solujen erikoistumisen kautta. Siittiösolun uitua sienestä toiseen, se hedelmöittää munasolun. Hedelmöittynyt munasolu kehittyy siimapeitteiseksi blastulatoukaksi, joka ui vedessä vapaasti. Toukan kiinnityttyä pohjaan tai muuhun alustaan, se alkaa kasvaa uudeksi järvisieneksi.
Ethan Allen -luokka

Ethan Allen -luokka oli Yhdysvaltain laivaston toinen strateginen ohjussukellusveneluokka. 
Suunnittelu.
Ethan Allen-luokka oli jatkokehitelty versio George Washington -luokan ohjussukellusveneistä. Veneluokan pohjana ei kuitenkaan enää ollut Skipjack-luokan taistelusukellusvene, vaan suunnittelu aloitettiin täysin alusta. Veneistä tuli 9 metriä pidempiä kuin George Washington -luokasta, myös alusten runko oli vahvempi kuin edeltäjissään, näin ne pystyivät sukeltamaan syvemmälle. 
Voimanlähteenä oli Westinghouse S5W-painevesireaktori, joka tuotti höyryä kahdelle höyryturbiinille. Turbiinit pyörittivät yhtä potkuriakselia ja 7-lapaista potkuria. Alusten nopeudeksi sukelluksissa ilmoitettiin yli 20 solmua.
Alukset.
Luokan aluksia rakennettiin viisi kappaletta.
Aseistus.
Kuten George Washington -luokassakin, kussakin veneessä oli 16 siiloa SLBM-ohjuksille. Ethan Allen -luokka oli varustettu Polaris-ohjuksin. Ethan Allen -luokka käytti kuitenkin alusta alkaen pidemmän kantaman omaavia Polaris A2-ohjuksia. Vuodesta 1966 lähtien kaikki veneet varustettiin Polaris A3-ohjuksilla.
Taktisena aseistuksena oli neljä torpedoputkea. Alkuvuosina aseistuksena olivat Mark16 mod 6 tai Mark37 -torpedot, kunnes vuonna 1974 veneet varustettiin uusilla Mark48-torpedoilla.
Käyttöhistoria.
Ethan Allen -luokan veneet operoivat valmistumisestaan 1970-luvun puoliväliin Skotlannista, Holy Lochin laivastotukikohdasta käsin etupäässä Atlantilla ja Välimerellä. Veneet siirrettiin 1975 Tyynelle valtamerelle, ja niiden kotisatamaksi tuli Apra Habourin tukikohta Guamilla. 
"USS Ethan Allen" ampui 6. toukokuuta 1962 Frigate bird -harjoituksessa ensimmäisen kerran ydintaistelukärjellä varustetun SLBM-ohjuksen. Aluksen ollessa noin 1300 mailia Havaijilta kaakkoon, se ampui Polaris A2 -ohjuksen lounaaseen, 1100 mailin päähän. Taistelukärki räjähti tarkalleen maalialueensa yläpuolella 3,4 kilometrin korkeudessa Eteläisellä Tyynellämerellä. Tämä koe jäi myös toistaiseksi ainoaksi, kun ilmakehässä tehtävät ydinkokeet kieltävä sopimus tuli voimaan lokakuussa 1963.
Alukset toimivat strategisina ohjusveneinä vuoteen 1981 saakka, jolloin ne muutettiin taisteluveneiksi. Syynä muutokseen olivat käyttöön tulevat uudet Ohio-luokan ohjusveneet, sekä SALT II-sopimus. Sopimuksen rajoitusten mukaisesti aluksista poistettiin ohjukset sekä näiden ammunnanhallintajärjestelmät. Veneet palvelivat taisteluveneinä vielä joitakin vuosia tämän jälkeen. "USS Sam Houston" ja "USS John Marshall" olivat käytössä aina 1990-luvun alkupuolelle asti, varustettuina erikoistehtäviin, mm. SEAL-erikoisjoukkojen kuljettamiseen.
Kun maailma loppuu

Kun maailma loppuu () on BBC:n, Nine Networkin ja Western-World Television Inc.:n vuonna 1984 tuottama televisioelokuva, joka esittää ydinsodan vaikutuksia. Elokuva on Barry Hinesin käsikirjoittama ja Mick Jacksonin ohjaama. Elokuvaa katsoi sen ensiesityksessä BBC2-kanavalla yli kuusi miljoonaa ihmistä ja se voitti neljä BAFTA-palkintoa.
Elokuvaa tehtäessä konsultoitiin tieteellisen tarkkuuden saavuttamiseksi fyysikko Carl Sagania.
Juoni.
Elokuvassa seurataan kahden Sheffieldissä asuvan perheen, Kempien ja Beckettien kohtaloa kansainvälisen poliittisen tilanteen kiristyessä, ydinsodan aikana ja ydinsodan jälkeen. Elokuva päättyy 13 vuotta ydinsodan jälkeen, jolloin Britannia ei ole vieläkään toipunut ydinsodan tuhoista.
Yliliakka

Yliliakka tai Yli-Liakka on kylä Tornion kaupungissa. Se sijaitsee noin 12 kilometriä Tornion keskustasta pohjoiseen. Kylässä oli 2006 lopussa 303 asukasta. Yliliakka oli luokiteltu taajamaksi vuonna 1995, jolloin sen väkiluku oli 222 ja pinta-ala 2,0 neliökilometriä.
UKK-sopimus

UKK-sopimus oli Suomessa 8. joulukuuta 1970 allekirjoitettu järjestyksessään kolmas tulopoliittinen kokonaisratkaisu. Sillä sovittiin keväällä pidettyjen eduskuntavaalien jälkeen edellisestä tulopoliittisesta sopimuksesta (Liinamaa II) avoimeksi jääneet kohdat, kuten SAK oli syksyllä vaatinut. 
Sopimusneuvotteluissa SAK tavoitteli palkansaajien kansantulo-osuuden kasvattamista. Neuvottelut eivät edenneet, jolloin presidentti Urho Kekkonen teki välitysesityksen. Esitys hyväksyttiin, mutta yhdeksän SAK:n jäsenliittoa, mm. Metalli ja Rakennusala, jättäytyivät sopimuksen ulkopuolelle. Seurauksena oli lakkoliikehdintää ja alakohtaisia sopimuksia, joissa työntekijät saivat UKK-sopimusta paremmat ehdot. 
Ehdotuksellaan presidentti Kekkonen oli tietoisesti asettunut kommunisteja ja Neuvostoliiton suurlähettilästä Aleksei Beljakovia vastaan. SKP:n taholta UKK-sopimus ja presidentti saivatkin osakseen jyrkkää kritiikkiä. Tohtori Jukka Tarkka pitää UKK-sopimuksen vastaista lakkoilua osana "uusia vaaran vuosia", jolloin suurlähettiläs Aleksei Beljakov pyrki väittämän mukaan ohjaamaan Suomen väkivallattomasti sosialismiin. Urho Kekkonen loukkaantui syytöksistä, joiden mukaan sopimuksella torjuttiin pienituloisten palkansaajien oikeutetut vaatimukset. Kekkonen piti sopimuksen inflaatiota hillitseviä vaikutuksia nimenomaan köyhien asemaa parantavana saavutuksena.
UKK-sopimuksen mukainen minimipalkka oli kolme markkaa tunnilta ja 516 markkaa kuukaudelta. Ratkaisuun sisältyi myös määräys työntekijöiden vuosiloman pidentämisestä neljään viikkoon, mikä toteutui vuonna 1973.
Hämekoski (yritys)

Hämekoski Aktiebolag (Karelia Wood) eli Hämekosken kartonkitehdas oli Laatokan Karjalan Harlun kunnassa Jänisjoen Hämekoskessa toiminut metsäteollisuusyhtiö. Hämekosken tehtaat toimivat aluksi nimellä Hämekoski Aktiebolaget ja sittemmin Karelia Wood-nimellä.
Jänisjoen yläjuoksulle Hämekoskeen oli 1800-luvun lopulla perustettu voimalaitos sekä Suomen ensimmäinen karpiiditehdas. Tehtaan toiminta jouduttiin kuitenkin lopettamaan karpiidin huonon menekin vuoksi ja tilalle valmistui vuonna 1902 puuhiomo ja vuonna 1904 kartonkitehdas. Kartonkitehtaassa oli yksi kartonkikone. Vuonna 1916 Wärtsilä osti yhdessä Läskelän kanssa pääosan Hämekosken osakkeista. Wärtsilä sai haltuunsa kosket, puuhiomon ja kartonkitehtaan. Läskelä sai haltuunsa metsät. Puuhiomo korvattiin vuonna 1918 vaneritehtaalla, koska kartongin menekki romahti rajan sulkeuduttua Venäjälle. 
Omistusjärjestelyjen jälkeen yritys vaihtoi nimekseen Ab Karelia Wood Oy omistajanaan Wärtsilä. Vuonna 1921 valmistui vielä rautasulattamo rautaromun sulattamista varten. Hämekosken tehtaiden toiminta lakkasi rakennusten vaurioiduttua pahoin talvisodan pommituksissa. Muut Harlussa sijaitsevat Jänisjoen suuret kosket ovat alempana sijaitsevat Leppäkoski ja Läskelänkoski.
Tuotanto.
Tehtaalla oli yksi kartonkikone.
Hämekosken vesivoimala.
Hämekoskessa oli tehtaisiin liittynyt vesivoimala, joka on edelleen pystyssä. Voimalassa oli alun perin viisi Asean valmistamaa koneistoa vuodelta 1903. Voimalaitoksen omistaa TGK-1. Voimalan nykyinen nimi on HPS-21 ja sen teho on 2,68 MW. 
Voimalaitos on peruskorjattu 2000-luvulla.
Rautatie.
Tehdasalueelle oli rautatieyhteys Matkaselkä–Suojärvi-radalta Jänisjärven asemalta. Myöhemmin rakennettiin Aunuksen rata välille Jänisjärvi-Lotinanpelto. Myös tehdasalueella oli oma rautatie ja veturi.
Toiminta Neuvostoliiton ja Venäjän aikana.
Tehdas tuhoutui sodassa lähes kokonaan ja sitä ei rakennettu enää uudelleen. Voimalaitos on ollut toiminnassa myös neuvostoaikana.
Hajanainen kiekko

Hajanainen kiekko on Aurinkokunnan ulko-osissa oleva alue, jossa kiertää jäisiä pikkuplaneettoja yleensä soikeilla, kaltevilla radoilla. Kiekko on Kuiperin vyöhykkeen jatke. 
Ensimmäinen havaittu hajanaisen kiekon kohteeksi määritelty oli , jonka myötä Kuiperin vyöhykkeen arvioitiin jatkuvan kauemmas ja sisältävän aiempaa tunnettua enemmän massaa.
Esimerkki hajanaisen kiekon kappaleesta on Eris. Hajanainen kiekko on suurelta osin varsinaisen Kuiperin vyöhykkeen ulkopuolella. Hajanaisen kiekon kohteiden Aurinkoa lähin piste eli periheli on yli 30 AU, ja kohteiden radat ulottuvat yleensä kauas 100 AU:n taakse. Ratojen soikeus voi olla jopa 0,1 ja niiden kaltevuus 40 astetta.
Hajanaiseen kiekkoon kuuluvaa kappaletta kutsutaan monesti englanninkielisellä lyhenteellä SDO. Hajanaisen kiekon sisäosien tienoilla on Kuiperin vyöhyke ja ulkopuolella mahdollisesti Hillin pilvi ja Oortin pilvi.
Useimmat hajanaisen kiekon kohteet ovat Neptunuksen painovoimakentän vaikutuksessa. Poikkeuksena tästä on esimerkiksi . Sedna ja sijaitsevat kuitenkin vielä tätäkin kauempana Hajanaisen kiekon ulkopuolella, sillä lähimmilläänkin ne pysyvät Kuiperin vyöhykkeen ulkoreunan (noin 50 AU) takana. Näihin viitataan irrallisen kiekon kohteina (, ). Ainakin yhdeksän irrallista kohdetta on tunnistettu.
Juha Metsola

Juha Antero Metsola (s. 24. helmikuuta 1989 Tampere) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue Tapparassa.
Ura.
Seurajoukkueura.
Metsola aloitti jääkiekkouransa Tampereen Ilveksessä, josta siirtyi Kanadan WHL-juniorisarjaan Lethbridge Hurricanesin joukkueeseen vuonna 2007. Kauden 2008–2009 päätteeksi Metsola teki kahden vuoden sopimuksen Jääkiekon SM-liigassa pelaavan Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Metsola pelasi HPK:ssa kaksi kautta, muttei saanut juurikaan torjuntavastuuta ykkösmaalivahti Teemu Lassilan takana. Keväällä 2010 hän oli voittamassa HPK:ssa SM-hopeaa. Kahden kauden aikana hän kävi lainalla Ilveksessä ja Mestiksen LeKissä, KooKoossa ja TuTossa.
New Jersey Devils varasi Metsolan kolmannella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2010. Keväällä 2011 Metsola teki kolmivuotisen sopimuksen Tapparan kanssa. Ykkösmaalivahdiksi hän nousi kaudella 2012–2013, jolloin hän torjui runkosarjassa 8 nollapeliä ja torjuntaprosentilla 93,0. Seuraavalla kaudella Metsola pelasi runkosarjassa 12 nollapeliä. Enemmän nollapelejä yhdellä kaudella on pelannut vain Tim Thomas (15). Kaudella 2014–2015 Metsola torjui runkosarjassa päästettyjen maalien keskiarvolla 1,91 ja SM-liigan parhaalla torjuntaprosentilla 93,6. Kauden päätteeksi Metsola palkittiin parhaan maalivahdin Urpo Ylönen -palkinnolla ja valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Hän on ollut voittamassa Tapparassa SM-hopeaa kolmena vuonna peräkkäin: 2013, 2014 ja 2015.
Metsola edusti KHL:ssä muutaman kauden Amur Habarovskia ja toukokuussa 2018 hän siirtyi Salavat Julajev Ufaan. Metsola pääsi (Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan johdosta) irti KHL-sopimuksestaan kesäkuussa 2022 ja siirtyi pelaamaan Sveitsiin EHC Kloteniin.'
Kaudeksi 2024–2025 Metsola palasi Tapparaan kaksivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueura.
Metsola edusti Suomea Tampereen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin hän nousi ykkösmaalivahdiksi. Hän edusti Suomea myös 2008 nuorten MM-kilpailuissa, missä hän nousi samaten Suomen ykkösmaalivahdiksi. Metsola pelasi ensimmäisessä aikuisten maaottelussaan nollapelin EHT-turnauksessa Tšekkiä vastaan helmikuussa 2013. Metsola valittiin edustamaan Suomea vuoden 2018 talviolympialaisiin. 
Perhe.
Metsola on naimisissa ja pariskunnalla on kaksi tytärtä.
Hillsin pilvi

Hillsin pilvi eli "sisempi Oortin pilvi" on astronomi J. G. Hillsin olettama komeettavyöhyke Aurinkokunnan ulko-osissa kaukana Auringosta. Erään käsityksen mukaan Hillsin pilven sisäraja sijaitsisi etäisyydellä 100–3000 AU:ssa ja ulkoraja 30 000 – 20 000 AU:sa. Hillsin pilven arvioidaan sisältävän noin 5–10 kertaa enemmän komeettoja kuin varsinainen Oortin pilvi. Silloin siellä olisi noin 20 biljoonaa komeettaa.
Monet tutkijat uskovat Hillsin pilven syntyneen tähden ohitettua Auringon melko läheltä. Noin 800 AU:n päässä Auringosta kulkeneen tähden vetovoima olisi häiriöillään synnyttänyt pilven. Myöhempien läheisten tähtiohitusten uskotaan suistaneen kappaleita Hillsin pilvestä Aurinkokunnan sisäosiin.
Joitain transneptunisia kohteita, kuten Sednaa ja kohdetta 2006 SQ372 pidetään ehkä Hillsin pilveen kuuluvina, mutta kun kohteita ei ole löydetty muutamaa enempää, ei vieläkään osata varmasti sanoa onko väitettyä Hillsin pilveä olemassa.
Hillsin pilveä ei pidä sekoittaa Hillin palloon, joka on eräänlainen taivaankappaleen painovoimaraja.
Vitālijs Astafjevs

Vitālijs Astafjevs (s. 3. huhtikuuta 1971 Riika) on latvialainen jalkapalloilija.
Astafjevs aloitti JFK Olimps Rīgan pelaajavalmentajana vuoden 2009 alussa. Astafjevs pelasi aiemmin Skonto FC:ssä, jossa hän voitti useita mestaruuksia 90-luvulla ennen siirtymistään ulkomaille. Hän pelasi Itävallassa Austria Wienissä ja Admira Wackerissa, Venäjällä FK Rubin Kazanissa sekä Englannissa Bristol Roversissa.
Astafjevs on eniten Latvian maajoukkueessa maaotteluita pelannut pelaaja ja myös yksi eniten maaotteluita pelanneista jalkapalloilijoista maailmassa. Hänellä on tilillään 158 maaottelua, joissa hän on tehnyt 16 maalia.
Cubewano

Cubewano, CBO on jäinen pikkuplaneetta, joka kiertää Aurinkoa Neptunuksen radan takana etäisyydellä 40–50 AU. Cubewano määritellään Kuiperin vyöhykkeen kohteeksi, joka ei ole rataresonanssissa Neptunuksen kanssa.
Cubewanoista poiketen plutinot ja twotinot ovat resonanssissa Neptunuksen kanssa. Cubewanojen toinen nimi on klassinen Kuiperin vyöhykkeen kohde eli CBO.
Cubewanoja ovat muun muassa 15760 Albion, 136472 Makemake, suurin tunnettu cubewano, 50000 Quaoar, 20000 Varuna, 19521 Chaos, 58534 Logos, 53311 Deucalion, 66652 Borasisi, 88611 Teharonhiawako, (55636) 2002 TX300, 55565 Aya, 55637 Uni, (202421) 2005 UQ513 ja 486958 Arrokoth. 
Cubewanot ovat saaneet nimensä Albionin väliaikaisen tunnuksen (1992 QB1) loppuosan mukaan (engl. "cu be wan" "qu be one" = quu bee yksi), vaikka sillä ei tuolloin ollutkaan vielä nimeä, ja on olemassa monia muitakin pikkuplaneettoja, joiden väliaikainen nimi päättyy "QB1".
Cubewanot voidaan ryhmitellä "kuumiin" (0,079 ja "kylmiin" (0,152) oletetun albedon perusteella.
Vuotso

Vuotso () on Suomen Lapin eteläisin saamelaiskylä Sodankylässä. Se sijaitsee valtatien 4 varrella, 90 kilometriä Sodankylän keskustasta pohjoiseen ja 75 kilometriä Ivalosta etelään. Saariselän matkailukeskukseen on matkaa 40 kilometriä. Vuotsossa on asukkaita 350. Kylään rajautuvat Sompion luonnonpuisto ja Urho Kekkosen kansallispuisto. Kylän läpi virtaa Vuotson kanava, joka yhdistää Lokan ja Porttipahdan tekojärvet.
Näyttelijä Kai Lehtinen piti kylässä Vuotson Porokylä -nimistä ravintola- ja matkailupalvelukeskusta vuonna 2008. SomBy-niminen yhtye on kotoisin Vuotsosta. Vuotsosta on löydetty hyvin vanha lehtikuusen runko ja muita muinaisia kasvinjäänteitä.
Vuotsossa oli aiemmin pieni lentokenttä, ja siellä toimi lentopalveluja tarjonnut yritys, joka meni konkurssiin vuoden 2000 jälkeen. Lentokenttä poistettiin käytöstä vuonna 2006.
Lapin tullipuomi.
Vuotsossa sijaitsi vuosina 1923–1938 tullipuomi ja tullivartioasema, jossa tarkastettiin etelään päin matkaavien matkatavarat. Petsamon kihlakunnan sekä Inarin ja Utsjoen kuntien asukkaat oli vapautettu tulleista erilaisten Norjasta tuotujen kulutustavaroiden kuten sokerin ja kahvin osalta ja tullitarkastuksella pyrittiin estämään tullivapaiden tavaroiden kuljetus Etelä-Suomeen. Vuotson kylä sijaitsi Sodankylän puolella noin 50 kilometrin päässä tullirajana toimineesta Inarin kunnan rajasta, mutta varojen puutteen vuoksi tullivartiota ei ollut rakennettu sinne ja tulli toimi Vuotson majatalon yhteydessä. Kesällä 1937 alettiin Inarin rajalle Laanilaan rakentaa tullivartioasemaa ja tullivartio siirtyi sinne Vuotsosta vuonna 1938. Laanilan tullivartioasema tuhottiin saksalaisten vetäytyessä Lapista syksyllä 1944. Nykyisin tästä tullivartioasemasta on jäljellä enää muutamia kivijalkoja ja sodanaikaisten ajoneuvosuojien kuoppia. Norjasta tuotujen tavaroiden tulli- ja verovapaus oli voimassa 1940-luvun loppuun saakka.
Mikalojus Konstantinas Čiurlionis

Mikalojus Konstantinas Čiurlionis (22. syyskuuta 1875 Sena Varėna, Vilnan kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 10. huhtikuuta 1911 Putelnik, Varsovan kuvernementti, Puolan kuningaskunta, Venäjän keisarikunta) oli liettualainen säveltäjä ja kuvataiteilija. Hän kuuluu symbolismin ja jugendtyylin edustajiin, ja hän on tunnetuimpia liettualaisia taiteilijoita.
Elämänvaiheet.
Čiurlionisin musikaalisuus havaittiin varhain, ja hän aloitti musiikkiopintonsa ruhtinas Michał Ogińskin (1849–1902) orkesterikoulussa Plungėssa 13-vuotiaana. Neljä vuotta myöhemmin hän sai stipendin ja siirtyi Varsovaan opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä (1894–1899). Valmistuttuaan Varsovan konservatoriosta hän toimi opettajana ja vapaana säveltäjänä Varsovassa. Ruhtinas Ogiński lähetti hänet jatko-opintoihin Leipzigin konservatorioon, mutta ruhtinaan kuoltua hän joutui palaamaan Varsovaan.
Musiikin ohella Čiurlionis oli kiinnostunut luonnontieteistä ja psykologiasta. Leipzigin-kauden jälkeen hän keskittyi joksikin aikaa maalaustaiteeseen ja kirjoittautui Varsovan taideakatemiaan. Vuonna 1909 hän avioitui runoilija ja kriitikko Sofija Kymantaitė-Čiurlionienėn (1886–1958) kanssa.
Čiurlionis tavoitteli taiteiden synteesiä: hän maalasi kuvasarjoja, joilla on musiikilliset nimet ("Sonaatit", "Fuugat"), ja hänen orkesterisävellyksensä ovat lavean maalauksellisia ("Meri", "Metsässä"). Maalarina hän sai vaikutteita mm. Arnold Böckliniltä ja säveltäjänä Richard Straussilta.
Čiurlionis asui Užupisin kaupunginosassa Vilnassa ja kuoli keuhkokuumeeseen 35-vuotiaana.
Čiurlionisin tuotanto kattaa noin 250 sävellystä ja noin 300 maalausta. Hänen maalauksiaan säilytetään M. K. Čiurlionisin kansallisessa taidemuseossa Kaunasissa Liettuassa.
Tunnustukset.
Čiurlionisin mukaan on nimetty asteroidi.
Anne Kauppi

Anne Kauppi (s. 1962) on suomalainen pianisti. Hän on esittänyt mm. Johann Sebastian Bachin ja Frédéric Chopinin musiikkia. 
Hän levytti vuonna 2008 kaikki Chopinin etydit ja 2010 balladit ja fantasiat.
Kauppi sijoittui Maj Lind -pianokilpailussa jaetulle 3. sijalle vuonna 1979.
Kauppi on opiskellut Espoon musiikkiopistossa vuosina 1970-73 ja vuosina 1973-80 Sibelius-Akatemiassa, jossa suoritti pianonsoiton III kurssin maksimipistein. Ensikonserttinsa hän soitti vuonna 1980. Hän jatkoi opiskeluaan New Yorkissa Juilliard School of Musicissa suorittaen Post Graduate Diploman 1985 opettajinaan prof. Ania Dorfman ja Adele Marcus. Täydentävää pianonopetusta hän on saanut mm. vuosina 1991-92 Géza Anda-säätiön kustantamana prof. Egil Harderin johdolla. Vuosina 1998-99 hän on saanut ohjausta mm. Jerzy Gebertiltä.
Vuonna 1999 levy-yhtiö Alba julkaisi Kaupin soittamana Chopinin Preludit ja Scherzot, 2008 kaikki Etydit ja 2010 kaikki Balladit ja Fantasiat. Otto Donnerin tuottamat ja Alban julkaisemat Chopinin Etydit ja Chopinin Balladit ja Fantasiat -levyt ovat saaneet neljä hyvää arvioita kansainvälisissä American Record Guide ja Fanfare -lehdissä sekä kansainvälisellä Allmusic -sivustolla. Hänen Chopin-soittoaan on niissä luonnehdittu mm. uudistukselliseksi ja omintakeiseksi. Suomessa kaikki kolme Chopin-levyä ovat saaneet huomiota. Vuodesta 1992 lähtien on internetissä sekä levyinä myyty hänen soittamiaan norjalaisen Fartein Valenin pianoteoksia kansainvälisen Queen Sonja -kilpailun äänityksinä. Vuodesta 2005 Anne Kauppi on tuottanut konserttiäänityksistään myös omakustannelivelevyjä sivutoimisen yrityksensä nimiin. Erisisältöisiä livelevyjä on toistaiseksi yhteensä 15.
Vuonna 1979 Kauppi saavutti jaetun III sijan kansallisessa Maj Lind -pianokilpailussa ja vuonna 1991 hänet valittiin kansainvälisessä Géza Anda -pianokilpailussa soittamaan kilpailun nimikkopianistin 70 -vuotismuistokonsertti Zürichissä.
Vuodesta 1997 Kauppi on elättänyt itseään konsertoimalla keskimäärin 30 konserttia vuodessa. Vuonna 2009 hän soitti Suomen konsulaatin itsenäisyyspäivän vastaanotolla Göteborgin Konserthusetissa soolokonsertin suomalais-ruotsalaisen kulttuurirahaston ja valtion kohdeapurahan turvin. Chopinin 200-vuotisjuhlavuonna 2010 konsertteja oli Suomessa 38. Anne Kauppi on esiintynyt useiden suomalaisten orkesterien sekä Ruotsin Radion Sinfoniaorkesterin solistina ja hän on konsertoinut soolokonsertein kotimaan lisäksi Ruotsissa, Saksassa, Sveitsissä ja USA:ssa. Erityisesti Chopin ja Ligeti -tulkinnoistaan Kauppi on saanut hyviä konserttiarvosteluja kotimaan lisäksi myös Saksasta ja Ruotsista.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1931–1932

Jääkiekon SM-kilpailu vuonna 1932 pelattiin cup-muotoisena. Joukkueita oli kuusi kolmesta kaupungista, Helsingistä HJK, HPS ja HSK, Tampereelta Tampereen Palloilijat ja kilpailujen ensikertalainen Ilves. Lisäksi mukana oli Viipurista Reipas, joka tosin luovutti ottelunsa. Mestaruuden voitti HJK. Mestaruus oli seuran toinen.
Ensimmäinen kierros.
TaPa ja HPS semifinaaleihin
Välierät.
HPS ja HJK finaaliin
Finaali.
Helsingin Jalkapalloklubi voitti vuoden 1932 jääkiekon Suomen mestaruuden.
HJK:n mestarijoukkue.
Onni Tynkkynen (m.v.), Aaro Kivilinna, Asko Alléen, Jaakko Tiitola, Matti Tiitola, Paavo Dahlman, Erkki Saarinen ja Viljo Halme.
CoRoT-7b

COROT-7b (alkuperäiseltä nimeltään CoRoT-Exo-7b) on läpimitaltaan toistaiseksi toiseksi pienin havaittu eksoplaneetta. Planeetan havaitsi ylikulkumenetelmällä vieraita planeettoja etsivä ranskalainen CoRoT-satelliitti.
CoRoT-7b:n läpimitta on korkeintaan kaksi Maan läpimittaa ja massa luultavasti 5–11 Maan massaa. Se kiertää 140 pc (450 valovuoden) etäisyydellä sijaitsevaa K-spektriluokan tähteä CoRoT-7 kiertoajan ollessa vain 0,85 vuorokautta. CoRoT-7b saattaa olla ktooninen planeetta eli kuuma jupiter, joka on menettänyt kaasukehänsä ja jättänyt jälkeensä vain rautaytimen.
Löytö julkaistiin 3. helmikuuta 2009.
Gonzalo Colsa

Gonzalo Colsa Albendea (s. 11. toukokuuta 1979 Santander, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Mirandésia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura.
Colsa on Racing Santanderin junioriakatemian kasvatteja. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kaudella 1997–1998. Neljännellä kaudellaan Racingissa hän pelasi 19 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Racing Santander kuitenkin putosi pääsarjasta jäätyään toiseksi viimeiseksi.
Pelattuaan Valladolidissa, Mallorcassa ja kahteen otteeseen Atlético Madridissa Colsa palasi takaisin Racing Santanderiin vuonna 2006. Seuraavina kausina hän oli yksi joukkueen luottopelaajista ja toimi myös joukkueen varakapteenina. Racing putosi pääsarjasta kauden 2011–2012 päätteeksi. Colsa siirtyi seuraavaksi kaudeksi Segunda Divisiónissa pelaavaan Mirandésiin.
Hovinmaan paperitehdas

Hovinmaan paperitehdas oli Viipurin läänin Vahvialan kunnan itäosassa sijainneessa Hovinmaan teollisuustaajamassa Rakkolanjoen rannalla sijainnut paperitehdas. 
Hovinmaan paperitehdas perustettiin vuonna 1873 ja sen omisti Ab Hovinmaa Pappersbruk, joka perustettiin vuonna 1888. Tehtaan vuosituotanto oli noin 3 000 tonnia paperia ja vuonna 1932 siellä oli 110 työntekijää. 1930-luvun lopussa työntekijöitä oli 125.
Hovinmaan arvokas vanha tehdasalue tuhoutui pääosin sodissa. Vahvialan kunta jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle vuonna 1944. Paperitehdas on säilynyt osittain ja se on nähtävissä joen eteläpuolella olevasta Rakkolanjoen kylästä. Tehtaan keskimmäinen tiilinen rakennus on säilynyt hyvin. Rakennusta käytetään asuntoina. Myös joessa oleva pato on edelleen olemassa.
Tehtaan paperikone.
Tehtaalla oli yksi paperikone