Japanin provinssit

Japanin provinssit () olivat Japanin hallinnollisia alueita 600-luvulta 1800-luvun lopulle saakka.
Historia.
Kun Yamato-valtio Japanin keskiosassa voimistui 400–500-lukujen vaihteessa, se perusti alueellensa maakuntia ("kuni"), joita johtamaan nimitettiin virkamiehiä (国造, "kuni no miyatsuko"). Myöhemmin 600-luvun puolivälin Taika-uudistuksista lähtien luotiin keskitetty "ritsuryō"-rituaalilakijärjestelmä, johon otettiin mallia Sui- ja Tang-dynastioiden Kiinasta. Uudistuksessa rakennettiin provinsseihin ja "kōri"-nimisiin piirikuntiin (評) perustuva aluehallinto. Ritsuryō-järjestelmä vakiintui vuonna 701 annettuun Taihō-lakiin mennessä; samalla kōri-piirikunnan nimeksi vaihdettiin "gun" (郡). Provinssit ryhmiteltiin ”viiteen provinssiin ja seitsemään reittiin” ("gokishichidō"). Niistä viisi provinssia sijaitsivat pääkaupungin ympäristön käsittävällä Kinain alueella, loput seitsemällä muulla alueella ympäri maata.
Alun perin 700-luvun alussa provinsseja oli 58 kappaletta, ja niiden lisäksi kolme erillistä saarimaakuntaa. Kun seuraavan vuosisadan aikana provinsseja yhdisteltiin ja erotettiin toisistaan, määrä vakiintui lopulta 800-luvun alkupuolella 66 provinssiin ja kahteen saareen. Samalla vakiintui tapa muodostaa provinssien nimet kahdesta kirjoitusmerkistä. Provinssit voitiin luokitella neljään luokkaan tärkeyden perusteella tai kolmeen luokkaan riippuen siitä, kuinka etäällä ne sijaitsivat pääkaupungista. Provinsseja hallinnoimaan nimitettiin "kokushi"-virkamiehiä (国司). He olivat keskushallinnon maakuntiin lähettämiä, toisin kun alemman tason piirikuntien virkamiehet, jotka olivat paikallisten sukujen jäseniä. Provinssin pääkaupunkia, josta käsin kokushi hallinnoi, kutsuttiin nimellä "kokufu".
Provinssien rajat perustuivat alkuvaiheessa luonnonmaantieteeseen, eikä niitä ollut monin paikoin tarkasti määritelty. Tämä aiheutti väistämättä rajakiistoja, kun jokien uomat siirtyilivät ja vaikeakulkuisia vuoristoalueita alettiin hyödyntää enenevässä määrin Heian-kaudelta lähtien. Rajat määrittyivätkin vähitellen vuosisatojen aikana käytyjen konfliktien ja rajankäynnin kautta. Toyotomi Hideyoshin hallintokaudella rajoja alettiin piirtää valtion tilaamiin karttoihin, ja 1600-luvun lopun Genroku-kaudelle mennessä lopuillakin määrittelemättä jääneillä alueilla oli rajankäynti suoritettu.
Provinssien määrä ja nimet säilyivät muuttumattomina Japanin keskiajan ja esimodernin kauden, vaikka hallinnon toteutustapa ja rakenne ajan kuluessa muuttuivatkin. Kamakura-kaudella, kun ritsuryō-järjestelmä oli jo rapautunut, provinsseja hallinnoimaan nimitettiin "shugo"-sotilaskuvernöörejä ja "jitō"-sotilastilanhoitajia. Sittemmin Muromachi-kaudella provinssit menettivät hallinnollista merkitystään, kun valta siirtyi daimioille ja heidän muodostamilleen daimiokunnille ("han"). Samalla hallinnosta ja sen oikuista riippumatta provinssit saivat paikallisia merkityksiä kansan keskuudessa, kun niihin kehittyi paikallinen kulttuuriperinne, elinkeinoelämä ja yhteiskuntarakenne. Siten ne muodostivat perustan myös myöhemmälle prefektuurijaolle.
Vasta Meiji-restauraation jälkeen provinssit kokivat merkittäviä muutoksia, kun ensiksi vuonna 1868 pohjoiset Dewan ja Mutsun provinssit jaettiin osiin ja myöhemmin vuonna 1869 Hokkaidōn saari jaettiin yhteentoista provinssiin. Vuonna 1871 daimiokunnat lakkautettiin ("haihan chiken") ja niiden tilalle perustettiin prefektuurihallinto, mutta provinsseja ei virallisesti lakkautettu. Esimerkiksi Japanin postilaitos käytti niiden nimiä vuoteen 1909 saakka. Nykyisin provinsseilla ei ole virallista merkitystä, mutta niiden nimiä käytetään edelleen monissa epävirallisissa yhteyksissä.