Vilaine

Vilaine on joki Bretagnessa, Länsi-Ranskassa. Se alkaa Mayennen departementista, kulkee Ille-et-Vilainen departementissa ensin idästä länteen ja kääntyy Rennesin kautta kuljettuaan etelään. Se laskee Atlanttiin Arzalin ja Pénestinin kuntien rajalla, jotka molemmat kuuluvat Morbihanin departementtiin.
Yhdessä sivujokensa Illen kanssa se on antanut nimensä Ille-et-Vilainen departementille.
Nimen alkuperä.
Vanhoja nimiä.
Ranskan kielessä sana "vilain", feminiinissä "vilaine", tarkoittaa alun perin maalaista tai talonpoikaa, mutta nykyisin se merkitsee adjektiivina ilkeää, häijyä, rumaa tai kurjaa. Joen nimen on selitetty johtuvan sen ajoittain mutaisen veden väristä.
Vanhalla ja keskiajalla Vilainejoesta on käytetty muun muassa seuraavia nimiä:
Joen bretoninkielinen nimi on "Gwilen".
Eräässä latinankielisessä piirtokirjoituksessa (CIL, XIII, 3150) joki mainitaan nimellä "Marti Vicinno", joka osoittaa, että joki liitettiin gallialais-roomalaisen jumalan Marsin kulttiin. Mars on eri yhteyksissä samastettu gallialaisen Teutateksen, Esuksen tai Taraniin kanssa..
Maantiede.
Vilaine alkaa pienenä purona Mayennen departementista Juvignén kukkuloilta 173 metrin korkeudesta alueelta, joka tunnetaan nimellä "La Source" ("lähde"). Se kulkee Juvignén eteläpuolitse La Croixilleen, jossa siihen liittyy pieni sivujoki, jota pitkin Mayennen ja Ille-et-Vilainen departementtien välinen raja kulkee useita kilometrejä. Vilaine saapuu Ille-et-Vilainen departementtiin Bourgonin eteläpuolella.
Vilaine virtaa yläjuoksullaan mutkitellen idästä länteen. Sivujoki Ille liittyy siihen pohjoisesta Rennesissä, Flûme hieman lännempänä, minkä jälkeen joki kääntyy etelään.
Vilaine on 218 kilometrin pituinen. Se on Ranskan kymmenenneksi pisin joki, jos otetaan huomioon vain jokien Ranskassa olevat osuudet, ja kahdenneksitoista pisin, jos joet lasketaan koko pituudeltaan.
Departementit ja kunnat.
Vilaine kulkee neljän departementin ja 75 kunnan kautta:
Valuma-alue.
Vilainen valuma-alue jaetaan 31 hydrografiseen vyöhykkeeseen.
Hallinto.
Vilainen vesistöä hallinnoi vuonna 2007 perustettu EPTB Vilaine, jonka sosiaalinen osasto toimii Nantesissa, hallinnollinen ja tekninen osasto sen sijaan La Roche-Bernardissa.
Sivujoet.
Vilainen sivujokia ovat:
Tohon ja Kervvilly laskevat Pen-Murin lampeen ja sieltä edelleen Vilainen estuaariin, joka päättyy Biskajanlahteen.
Hydrologia.
Vilainen virtaama Rieux’ssä.
Vilainen Rieux’n kautta kulkevan osuuden valuma-alue on 10 100 neliökilometrin laajuinen. Joen kesimääräinen virtaama on 71,7 kuutiometriä sekunnissa, mutta se vaihtelee hyvin epäsäännöllisesti. Eri kuukausien keskivirtaamat vaihtelevat 8,17 kuutiometristä sekunnissa elokuussa aina 180 kuutiometriin sekunnissa helmikuussa.
Kun äärimmäiset arvot otetaan huomioon, Vilainen virtaama vaihtelee vielä enemmän kuin edellä olevasta taulukosta ilmenee. Suurin mitattu virtaama on ollut 1 430 kuutiometriä sekunnissa 24. tammikuuta 1995 sattuneen tulvan aikana, kun taas kolmen peräkkäisen päivän pienin keskiarvo, 27.–29. syyskuuta 2003, oi 1,96 kuutiometriä sekunnissa.
Vilainen valuma-alueen keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 225 millimetriä, mikä vastaa 7,1 litraa vettä sekunnissa neliökilometriä kohti. Tämä on melko vähän verrattuna lähellä Blavet'n valuma-alueella sijaitsevaan Languidiciin ja varsinkin Odet'n valuma-alueella sijaitsevaan Quimperiin, joista edellisessä sataa keskimäärin 434, jälkimmäisessä 758 millimetriä vuodessa.
Vilaine on lähinnä tasangolla virtaava joki. Suurimman osan sen valuma-alueesta muodostaa nimellä "Rennesin allas" tunnettu alue, jossa korkeuserot ovat vähäiset.
Redonin alapuolella Vilainen virtaaman vaihtelut eivät ole enää luonnonmukaisia, vaan niihin vaikuttaa suuresti Arzalin säännöstelypato. Ennen padon rakentamista nousuvesi työntyi usein pitkälle Vilainen jokiuomaan.
Vesiliikenneyhteydet.
Vilainen yhdistää Rancejokeen Rennesistä alkava Ille-et-Rancen kanava, joka johtaa Évraniin, Côtes-d'Armorin departementtiin. Tämän kanavan sekä Vilaine- ja Rance-jokien kautta pienet alukset voivat kulkea Bretagnen etelärannikolta suoraan sen pohjoisrannikolle, Kanaalin rannalle tarvitsematta kietää Finistèren edustalla olevien vaarallisten vesien kautta. Aikoinaan Vilainella ja kanavalla olikin vilkas vesiliikenne. Sitä pitkin kuljetettiin raaka-aineita, viljaa ja karjanrehua. Nykyisin reitillä ja varsinkin sen pohjoisosalla, Redonista alkaen, liikennöivät pääasiassa huvi- ja turistialukset. Kanava ja Rance sopivat vesiliikenteelle erityisen hyvin, koska niiden vesimääriä on onnistuttu säännöstelemään. Sitä vastoin Vilainen yläjuoksun virtaama vaihtelee hyvin epäsäännöllisesti.
Vilainen alajuoksulla kulkee kuitenkin vielä jonkin verran rahtialuksia, jotka kuljettavat hiekkaa, soraa, sementtiä, puuta ja rakennusaineita, toisinaan myös betonia ja pitkiä metallirakenteita kuten ratakiskoja, harvemmin lisäksi polttonesteitä. Niitä kuljetetaan varsinkin Camoëlissa sijaitsevan Moustoirin sataman ja Rennesin länsipuolella olevan teollisuusalueen välillä. Tällä välillä sekä varsikin Vilainen alueen ja Nantesin-Saint-Nazairen satama-alueen välillä jokialusten kilpailijoina toimivat maantie- ja rautatiekuljetukset.
Historia.
Vilaine on aikaisemmin muodostanut luonnollisen rajan kahden alueen välillä. Antiikin aikana se erotti toisistaan Armorikan veneettien ja namnettien asuma-alueet. Namnetit asuivat Loiren suun tienoilla, ja heistä on saanut nimensä Nantes, kun taas Vannes on saanut nimensä veneeteistä. Myöhemmin joki on ollut rajana Vannesin ja Nantesin hiippakuntien välillä.
Vanhan ajan lopulla ja keskiajan alkupuolella Vilaine oli tärkeä kulkuväylä, jota pitkin kulkivat toisinaan valloittajatkin, kuten Armorikaan muuttaneet bretonit ja myöhemmin Ranskaan saapuneet viikingit. Keskiajalla joen varteen rakennettiin useita linnoja ja luostareita, ja sitä nimitettiin "Bretagnen herttuoiden joeksi." Renessanssiaikana, vuosien 1571 ja 1585 välillä Vilainesta tehtiin Ranskan ensimmäinen kanavoitu joki, johon rakennettiin 12 sulkua, joiden idean Leonardo da Vinci oli tehnyt Ranskassa tunnetuksi. Joki tosin oli vuolaasta virtauksestaan
La Roche-Bernard oli 1000-luvulta saakka ollut tärkeä satamapaikka, ja 1800-luvulla se kehittyi ennennäkemättämällä tavalla. Siellä nähtiin runsaasti rannikkolaivurien ohjaamia rahtilaivoja. Vuosina 1629–1633 siellä rakennettin Richelieun määräyksestä Ranskan kuninkaallisen laivaston linjalaiva "Couronne". Vuonna 1759, Ranskan laivaston hävittyä Quiberonin taistelun, seitsemän linjalaivaa ja yksi fregatti pakenivat Vilainen estuaariin välttyäkseen tulemasta kaapatuiksi tai tuhotuiksi.
Myös Redonin satama alkoi voimakkaasti kehittyä sen jälkeen, kun Vilaine 1500-luvulla kanavoitiin. Yhden nousuveden aikana sinne saattoi saapua jopa 150 alusta. Siellä kävivät Rennesissä, Saint-Malossa, Anjoussa ja Normandiassa asuvat kauppiaat kuljettaakseen kotipaikkakunnilleen sinne tuotuja tavaroita. Redoniin valtamerialuksilla tuodut tavarat kuljetettiin yleensä jokialuksilla sieltä Rennesiin. Rantakadun, Quai Duguay-Trouinin varrella ovat nykyaikaan saakka säilyneet monet laivanvarustajien ja tukkukauppiaiden 1600- ja 1700-luvulla rakentamat talot, jotka yhä muistuttavat Redonin tuolloin suuresta merkityksestä satamapaikkana. 1700-luvun loppupuolella Redonin kautta kuljetettiin enemmän tavaraa kuin Aurayn tai Vannesin kautta. 1800-luvulla laivat kulkivat Vilaineä pitkin Roche-Bernardiin ja Redoniin saakka ja kuljettivat Billiersin ja Ambonin suolaisista laguuneista saatua suolaa, Espanjasta tuotua rautaa, pohjoismaista tuotua puuta, kalkkia, viiniä ja kivihiiltä. Laivojen lähtiessä niiden lastina oli paikallisia tuotteita, etenkin vehnää sekä Britannian kaivoksiin tarkoitettuja paaluja.
1800-luvun lopulla ja 1900-luvulla kaupallinen toiminta Vilainen varsilla alkoi kuitenkin hiipua, mihin vaikutti varsinkin rautateiden ja myöhemmin maantieliikenteen kehitys. Rahtialuksista vain "Saint-Germain" liikennöi yhä Vilainellä kuljettaen Redoniin saakka Loiren suun alueelta nostettua hiekkaa. Sen lisäksi Vilainellä kulkee vain huvialuksia, joiden kotipaikkoina ovat Arzalin, Roche-Bernardin ja Foleux'n satamat. Ne voivat yhä kulkea joella, koska sen virtaamaa säännöstellään vuonna 1970 valmistuneen Arzalin padon avulla. Sen ansiosta vältytään tulvilta, joita Rennesin ja Vitrén seuduilla muutoin usein esiintyisi. Padossa on viisi sulkuporttia, jotka ovat 18 metriä leveitä, 12 metriä pitkiä ja painavat kukin 50 tonnia. Sulkuallas on 85 metriä ja maapato 360 metriä pitkä, ja padon alla on 25 metrin paksuudelta mutaa. Padon takana on aina veden peitossa oleva allas, jossa Aurayn, Redonin ja Saint-Nazairen välinen alue saa vesijohtovetensä.
Sen jälkeen kun Rieux’n silta keskiajan lopulla poistettiin käytöstä, Vilainen poikki voitiin kulkea vain lautoilla, kunnes La Roche-Bernardin silta vuonna 1839 valmistui. Joen poikki kulki useita lauttoja:
Keskiajalta Ranskan vallankumoukseen saakka Abbaye Notre-Dame de Prièresin munkeilla oli oikeus osuuteen lauttamaksuista. Vuonna 1793 joen ylitys Moustoirissa maksoi 0,05 frangia hevosella tai muulilla ratsastavalla, jolla oli mukanaan matkalaukku, sekä 60 frangia kaksipyöräiseltä ajoneuvolta. Lauttojen pohjalla oli usein niin paljon vettä, että matkustajat saivat sitä kenkiinsä. Asiasta tehtiin usein valituksia, mutta ne eivät johtaneet tulokseen ennen kuin käsikäyttöiset lautat voitiin muuttaa moottorilla toimiviksi.
Vesistöjärjestelyt.
Vuonna 1783 käynnistettiin rakennushankkeet, joilla Vilaine tehtiin purjehduskelpiseksi Vitréstä Redoniin saakka ja se yhdistettiin kanavilla Ranceen ja Mayenneen.
1970-luvulla lähelle Vilainen suuta rakennettiin Arzalin pato, jonka tarkoituksena on kanavoida Vilainen säännölliset tulvat, jotka aiheutuvat siitä, että vuoroveden noustessa jokiuomaan sen virtaus pitkälti estyy. Padon yläpuolelle muodostui tällöin makean veden allas. Vannesin, La-Baule-Escoublacin ja Saint-Nazairen kaupunkiseudut ottavat siitä osan vesijohtovedestään.
Eri vuodenaikoina korostuvat padon eri tehtävät:
Tämä pato ei kuitenkaan riitä estämään tuhoisia tulvia, sillä joen virtaus on hidasta, ja voimakkaiden vuorovesien aikana Arzalin pato pysyy suljettuna liian kauan, jolloin joen virtaaman vaihtelut ovat varsin suuret, mikä laivaliikenteenkin kannalta on vaarallista.
Ylemmäksi joen varteen on rakennettu kolme muutakin patoa:
Haittavaikutukset.
Vielä 1970-luvulla Vilainen säännöstelyn ekologisia vaikutuksia ei ollut juurikaan tutkittu. Arzalin pato kuitenkin suuresti muutti vesien virtauksia. Niinpä vuorovesi nousee enää vain Redoniin saakka. Veden virtaaman vaihtelut ovat vähentyneet. Tämän seurauksena joen kalasto on muuttunut. Esimerkiksi ankeriaat eivät enää juuri nouse jokeen. Makean veden kalat ovat korvautuneet mereen laskevien jokien lajeilla. Joki on myös rehevöityonyt, ja sen rantapenkereet ovat haurastuneet osittain nutrioiden, osittain liiaksi samalla tasolla pysyvän vedenpinnan vuoksi. Aikaisemmin joen varteen kertynyt muta piti rantapenkereet vakaina. Jokivarren suot tuottavat edelleen heinää karjatalouden käyttöön, mutta kuivina vuosina sato on entistä pienempi. Kun pato rakennettiin, suunnitelmissa oli, että seudulla voitaisiin ryhtyä viljelemään runsaasti rehukasveja kuten maissia, mutta tässä ei ole onnistuttu. Padon vaikutuksia muualla joen valuma-alueella ei ole tutkittu.
Arzalin pato on suuresti vaikuttanut myös ihmisten elämään. Ennen sen rakentamista jokivarren asukkaat Redonin yläpuolella elivät sopusoinnussa joen kanssa. Kalastus oli alueella tärkeä elinkeino ja tuotti muun muassa ankeriasta, 1700-luvulle saakka lohtakin. 
1990-luvulta lähtien siellä on harjoitettu käytännössä enää vain vapaa-ajan kalastusta. Myös ihmisten subjektiivinen näkemys joesta on muuttunut. Sitä ei enää pidetä elävänä jokena, jota oli syytä kunnioittaa. Ennen vuorovesi saneli jokialusten liikenteen aikataulut. Ajoittaisten tulvien vuoksi talot oli rakennettava riittävän kauas joesta, alueelle, jonne tulvavesi ei yleensä ulotu. Sen sijaan alueen tiestö ei ollut yhtä hyvin sopeutunut jokeen. Vilainessa 1960- ja 1970-luvulla suoritetut rakennustyöt ovatkin muuttaneet myös joen kulkua, toisin kuin samaan aikaan Loiren varrella suoritetut.
Myös se osa Vilainen estuaaria, joka sijaitsee Arzalista ylävirtaan, on kärsinyt vakavisa ekologisista vaikutuksista. Vuonna 1982 suuri osa estuaarin kaloista kuoli. Ranskan merentutkimuslaitoksen ("Institut français de recherche pour l'exploitation de la mer", "Ifremer") suorittamien tutkimusten mukaan syynä oli, että kun padon vaikutuksesta veden virtaaminen hidastui, sen happipitoisuus aleni. Aikaisemmin muta esti pitkälti jokivarresta tulevien nitraattien ja orgaanisten aineiden pääsyn estuaariin, mutta kun tämä este mudan vähennyttyä poistunut, on estuaari tästäkin syystä suuresti rehevöitynyt.
Joen mukaan nimettyjä kohteita.
Ille-et-Vilainen departementti on saanut nimensä Vilainen ja sen sivujoen Illen mukaan.
Vilainen mukaan ovat myös sen suulla, Billiersin kunnassa sijaitsevat Pointe de Pen Lanin niemen rantakalliot rantakalliot saaneet nimen Roche-Vilaine. Alueella on nykyisin hotellikompleksi, jonka perusti Henri Dresch.