tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Timo Mäkelä

Timo Veikko Mäkelä (s. 31. maaliskuuta 1951 Hauho) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu useita sanomalehtisarjakuvia sekä sarjakuvaromaaneja ja -novelleja. Mäkelä on muun muassa piirtänyt "Ilta-Sanomiin" poliittisia pilapiirroksia vuodesta 1980 nimimerkillä ”Timppa”. Vuosina 1979–2005 hän piirsi poliittista satiiria sarjakuvina "Kansan Uutisiin". Lisäksi "Helsingin Sanomissa" on julkaistu hänen sarjakuvaansa "Minun elämäni".
Elämä ja ura.
Mäkelä opiskeli Taideteollisen korkeakoulun graafisella linjalla vuosina 1969–1972. Samaan aikaan opiskelivat muun muassa Tarmo Koivisto ja Mauri Kunnas. 1970-luvulla Mäkelä kuvitti levynkansia muun muassa Hectorille ("Hectorock I", 1974) ja Erkki Junkkariselle. Hän kuvitti myös vasemmistolaisten nuorten "Raketti"-lehteä ja toimi Postin graafikkona.
Vuonna 1989 Mäkelä palkittiin Suomen sarjakuvaseuran Puupää-hatulla. Vuonna 1998 hän sai Kemin sarjakuvapäivillä Lempi Grand Prix -palkinnon koko tuotannostaan. Vuonna 2001 Mäkelä sai taiteen valtionpalkinnon. Hänelle on myönnetty myös viisivuotinen valtion taiteilija-apuraha 2009.
Eija Timonen

Eija Timonen (s. 1954) on suomalainen mediatutkija, folkloristi, lastenkirjailija ja Lapin yliopiston mediatieteen professori. Hän on akateemiselta oppiarvoltaan taiteen tohtori ja filosofian lisensiaatti. 
Työ.
Timonen työskentelee mediatieteen professorina Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Timonen valittiin Taideteolliseen korkeakoulun Elokuvataiteen ja lavastustaiteen osaston dosentiksi helmikuussa 2008. Hän on osaston elokuvakoulutuksen ensimmäinen dosentti. Timosella on Taideteollisessa korkeakoulussa narratiivisuuden mediamuotojen dosentuuri sekä lasten mediakulttuurin dosentuuri Lapin yliopistossa.
Timonen on ollut Suomen Akatemian rahoittaman Taideteollisen korkeakoulun johtaman nelivuotisen "Aristotle in Change" -käsikirjoitushankkeen tutkimusjohtaja. Lisäksi hän on toiminut audiovisuaalisen alan tutkijakouluissa Elomedia III (v. 2005-2009) varapuheenjohtajana ja Elomedia IV (2009-2013) puheenjohtajana.
Timonen on kirjoittanut lastenkirjoja, laatinut runsaat 80 käsikirjoitusta Yleisradiolle (Yle TV2, Lastenohjelmat) sekä joitakin multimediateoksia.
Tutkimus.
Timosen väitöskirjan vuodelta 2004 "Perinne käsikirjoittajan työkaluna" aiheena on kansantarinat osana nykypäivän lastenkulttuuria. Tutkimuksessa selvitetään miten perinnearkistojen tarinoista muovautuu lapsiyleisölle kirjoja, audiovisuaalisia esityksiä ja vuorovaikutteista mediaa.
Väitöksen jälkeinen tutkimus on painottunut taiteelliseen jäätutkimukseen. Timonen on ollut tutkimusjohtajana hankkeessa HIDE- Helsinki-identiteettejä– elokuvakerronta kaupunginosien suunnittelutyökaluna (2014-2016. Innovatiivinen kaupunki), Äärisää - Äärimmäiset sääilmiöt toiminnan mahdollistajana (Tekes 2015-2016) Aristotle in Change (2009-2012, Akatemia), EeMobilArt (2007-2009, EU).
Köyhää väkeä

Köyhää väkeä () on Fjodor Dostojevskin vuonna 1846 ilmestynyt esikoisromaani. Kirjeromaani kertoo pietarilaisen pikkuvirkamiehen rakkaudesta naapurin ompelijattareen. Romaanin ensimmäisen suomennoksen on laatinut Ida Pekari Otavalle vuonna 1960. Uusin suomennos ilmestyi vuonna 2008, kääntäjänä Martti Anhava.
Arviot.
Teppo Kulmala (Savon Sanomat) kirjoittaa arviossaan, että Dostojevski on jo tässä esikoisteoksessaan psykologi ja "sukeltaa päistikkaa pietarilaisköyhyyden ytimeen". Ville Ropponen (Kiiltomato.net) sanoo arviossaan, että Dostojevski on suurromaaneissaan aika neutraali mutta tässä esikoisromaanissa tyyliniekka ja suomentaja Anhava on soveltanut taitavasti 1800-luvun suomen sanoja.
Arabiliiton lippu

Arabiliiton lippu on Arabiliiton tunnus. Siinä on vihreällä pohjalla kuunsirppi. Sekä väri että kuunsirppi ovat Islamin tunnuksia. Kuunsirpin keskelle on kirjoitettu arabiaksi جامعة الدول العربية eli Arabiliitto. Kultainen ketju kuunsirpin ja kalligrafian ympärillä symboloi yhtenäisyyttä. Ketjun kaksikymmentäkaksi lenkkiä symboloivat järjestön jäsenmaita. Kuvan ympärillä on rauhan symboli, laakeriseppele.
Free Your Mind (kappale)

Free Your Mind on yhdysvaltalaisyhtye En Voguen single, joka julkaistiin vuonna 1992 albumilta "Funky Divas".
Tausta.
Kappaleen aiheena ovat ennakkoluulot. Sen taustalla ovat Los Angelesin vuoden 1992 rotumellakat, jotka saivat alkunsa kun neljä poliisia vapautettiin pahoinpitelysyytteistä. Heidät oli kuvattu pahoinpitelemässä mustaihoista Rodney Kingiä.
Palkinnot ja ehdokkuudet.
Kappale oli Grammy-ehdokkaana kahdessa kategoriassa: "Best Rock Vocal Performance by a Duo or Group" ja "Best Short Form Music Video". Se oli myös ehdolla vuoden 1993 MTV Video Music Awardseissa kahdeksassa kategoriassa, joissa se palkittiin kolmessa: "Best R&amp;B Video", "Best Dance Video" ja "Best Choreography".
Kokkolan vaakuna

Kokkolan vaakuna perustuu vuonna 1620 kaupungin perustamisen yhteydeyssä myönnettyyn kaupunginsinettiin. Kuvio on tunnus tervanpoltolle ja tervakaupalle, joilla on ollut merkittävä osa kaupungin historiassa sen perustamisesta aina 1800-luvulle saakka.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Olof Eriksson ja Into I. Suominen, ja se vahvistettiin käyttöön 17. joulukuuta 1956. Vaakunan selitys on ”kultakentässä kyljellään musta tervatynnyri, jonka tapinreiästä ja pohjista lyövät punaiset tulenlieskat”. 
Kokkolan vaakuna muistuttaa paljon samana vuonna perustetun Uudenkaarlepyyn vaakunaa, erotuksena tervatynnyrin asento ja vaakunan väritys.
Superman Returns (videopeli)

Superman Returns on vuoden 2006 marraskuussa julkaistu videopeli, joka perustuu DC Comicsin supersankariin Teräsmieheen ja samannimiseen elokuvaan Superman Returns. Pelin julkaisi EA Tiburon Xbox 360:lle, PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo DS:lle.
Pelattavuus.
Pelaaja pelaa pelin päähahmolla Teräsmiehellä yrittäen pelastaa Metropolisin asukkaita, estää luonnon katastrofeja, sekä taistellen rikollisia vastaan. Käytössä on Teräsmiehen voimista laserkatse, jääpuhallus, haavoittumattomuus, lentäminen ja nopeus. Kaksi viimeistä kykyä ovat kuitenkin rajoitettuja kestävyysmittarin mukaisesti. Pelaaja voi myös hetkellisesti pelata Bizarrolla.
Päätehtävien ohella pelissä voi pelastaa siviilejä ja pelastaa ihmisiä palavista rakennuksista. Varsinaisien tehtävien aikana Teräsmies saa vastaansa ei elokuvassa esiintyviä superrikollisia, kuten Metallo, Mongul ja Mxyzptlk. Lex Luthor on pelin lopussa merkittävässä roolissa.
Alexandre Havard

Alexandre Havard (7. helmikuuta 1962 Pariisi, Ranska) on teoksen "Virtuous Leadership – An Agenda for Personal Excellence" kirjoittaja ja johtajuuskoulutusverkoston Havard Virtuous Leadership Institute (HVLI) perustaja. HVLI:n johtajuusseminaarit perustuvat Hyvejohtajuus-malliin, joka esitetään Havardin samannimisessä kirjassa.
Alexandre Havardin isän Cyril Havardin (s. 1929) vanhemmat olivat Pietarista bolševikkien vallankumouksen seurauksena Pariisiin 1920-luvulla muuttaneita emigranttivenäläisiä. Havardin äidin Irene Gedevanishvilin (s. 1938) georgialainen isä muutti puolestaan Neuvostoliitosta 1926, asettui Pariisiin ja avioitui ranskalaiskenraalin tyttären kanssa.
Alexandre Havard suoritti oikeustieteelliset opinnot Pariisin Descartesin yliopistossa (1981–1986) ja työskenteli asianajajana Strasbourgissa (1987–1989). Vuonna 1989 hän muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli lakimiehenä ja luennoi muun muassa Eurooppa-oikeudesta ja EU:n integraatiosta.
Syyskuussa 2004 Havard perusti yrityksen European Center for Leadership Development (ECLD). Koulutusyritys sijaitsi Helsingissä ja tarjosi klassiseen hyveoppiin perustuvia johtajuus- ja luonnekasvatusseminaareja. Vuonna 2007 ECLD muutettiin kansainväliseksi johtajuuskouluttajien verkostoksi nimellä Havard Virtuous Leadership Institute. Havard muutti Moskovaan kesäkuussa ja lokakuussa 2007 hänen kirjansa "Virtuous Leadership – An Agenda for Personal Excellence" julkaistiin New Yorkissa. Teoksesta on otettu useita painoksia. Se on käännetty muun muassa venäjäksi, espanjaksi, ranskaksi, kiinaksi, viroksi ja suomeksi. Suomennos Hyvejohtajuus ilmestyi vuonna 2009.
Hyvejohtajuus-seminaareja ja johtajuuskoulutusohjelmia järjestetään paitsi Moskovassa, koulutusverkoston kautta myös maailmanlaajuisesti.
Ĥ

Ĥ (ĥ) on latinalaisista aakkosista johdettu kirjain, joka sisältyy ainakin esperanton aakkosiin. Se on vähän käytetty äänetön velaarinen tai uvulaarinen frikatiivi. Nykyään esperantossa se usein äännetään k:na, ja kirjoitusasustakin se on väistymään päin, esim. ĥirurgio (kirurgia) nykyisin yleensä äännetään ja usein kirjoitetaankin kirurgio. Kirjain ja äänne ĥ ovat kuitenkin vielä tarpeen sanoissa ĥolero (kolera) ja monaĥo (munkki, miesluostarin asukas), jotteivät ne sekoitu sanaan kolero (kiukkuisuus) ja maan nimeen Monako (Monaco).
Salamis (mytologia)

Salamis () oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja yksi lukuisista jokijumala Asopoksen ja Metopen tyttäristä. Poseidon sieppasi Salamiin ja vei hänet mukanaan saarelle, jossa Salamis synnytti hänelle Kykhreuksen, josta tuli saaren kuningas.
Antiikin kreikkalaiset uskoivat Poseidonin vieneen rakastettunsa Salamiin saarelle, jonka tapahtuneen jälkeen joko Kykhreus oli nimennyt äitinsä tai Poseidon rakastettunsa mukaan.
Janusz Ostrogski

Janusz Ostrogski (, 1554–1620) oli ruhtinas ja aatelismies Puola-Liettuasta. Hänen vanhempansa olivat Konstanty Wasyl Ostrogski ja Zofia Tarnowska. Hän kuului Ostrogskin sukuun.
Janusz Ostrogski oli Volhynian voivodikunnan voivodi vuodesta 1585 lähtien ja Krakovan linnanherra vuodesta 1593 lähtien. Hän oli kolme kertaa naimisissa, vuodesta 1582 Zuzanna Seredin, vuodesta 1597 Katarzyna Lubomirskan ja vuodesta 1612 Teofilia Tarłon kanssa. Näistä hänellä oli Zuzanna Seredin kanssa kaksi lasta, Eleonora Ostrogska ja Eufrozyna Ostrogska.
Vuorileppälintu

Vuorileppälintu ("Phoenicurus erythrogastrus") on Aasiassa ja Kaukasuksella esiintyvä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 28–30 cm ja paino tavallisimmin noin 24–28 g. Kooltaan vuorileppälintu on huomattavasti leppälintua suurempi. Juhlapukuisen koiraan selkäpuoli, naama ja kurkku ovat mustat, vatsapuoli ruosteenpunainen, päälaki ja niska valkoiset, ja sen siivellä on suuri valkoinen laikku. Naaras, peruspukuinen koiras ja nuori lintu ovat ruskehtavia, vatsapuolelta vaaleampia, ja yläperä sekä pyrstö ovat ruosteenruskeat.
Esiintyminen.
Vuorileppälintu elää Etelä-Siperian, Himalajan, Pamirin, Tienšanin ja Kaukasuksen vuorilla lumirajan tuntumassa, Tiibetissä jopa 5,5 kilometrin korkeudessa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Euroopassa arvioidaan elävän 4 200–12 000 yksilöä. Laji on karaistunut paikkalintu, joka talveksi laskeutuu vuoriston alarinteille ja laaksoihin. Pieni populaatio muuttaa talveksi Pohjois-Kiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "erythrogastrus" elää Kaukasuksella ja "grandis" Aasiassa. Se on satunnaisesti tavattu myös Euroopassa. Suomessa se on tavattu kahdesti vuonna 1993.
Elinympäristö.
Vuorileppälintu asuu vuorten rinteiden tasanteilla, jyrkänteillä, kivikkoisissa pensaikoissa, alppiniityillä ja vuoripurojen varsilla.
Lisääntyminen.
Vuorileppälinnun pesä on yleensä maassa kivenkolossa tai kallion halkeamassa. Joskus se voi olla rakennuksessa tai linnunpöntössä. Naaras munii yleensä neljä munaa, joita se hautoo 12–16 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän kahden-kolmen viikon ikäisinä. Emot ruokkivat niitä vielä viikon pesästälähdön jälkeen.
Ravinto.
Vuorileppälinnut syövät kesäaikaan hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, syksyllä ja talvella marjoja, hedelmiä ja siemeniä.
Suzhoun numerot

Suzhoun numerot ( tai ) on Kiinassa ennen arabialaisten numeroiden käyttöönottoa käytetty lukujärjestelmä. Suzhoun numerot on ainoa kiinalaisten matemaatikkojen käyttämän niin sanotun palkkinumerojärjestelmän muoto, joka on selvinnyt tähän päivään. Suzhoun numeroita käytettiin lyhenteinä kirjanpidossa, virallisessa kirjeenvaihdossa puolestaan käytettiin kiinalaisia numeroita. Suzhoun numeroita käytettiin erityisesti toreilla jopa 1990-luvulle saakka, mutta sittemmin arabialaiset numerot ovat korvanneet Suzhoun numeroiden käytön, ja nykyään numeroita käytetään vain käsin kirjoitetuissa laskuissa tai merkitsemään hintoja kiinalaisilla toreilla. 
Suzhoun numerot noudattavat positiojärjestelmää kuten esimerkiksi arabialaiset numerot. Luvun numerot kirjoitetaan vasemmalta oikealle tai ylhäältä alas. Luvun jälkeisellä rivillä tai sarakkeella ilmaistaan luvun ensimmäisen numeron positio (esimerkiksi kymmenet, sadat, tuhannet) sekä mittayksikkö (esimerkiksi valuutta tai painoyksikkö). Näin ollen esimerkiksi luvussa
on ensimmäisellä rivillä luku ”4022” ja toisella rivillä kymmentä sekä yuania tarkoittavat merkit; näin ollen se ilmaisee hinnan ”40,22 yuania”. Desimaalierotinta ei tarvita, koska kymmentä tarkoittava merkki ilmaisee 4:n olevan kymmenien paikalla.
Unicode-standardissa Suzhoun numeroita kutsutaan virheellisesti Hangzhoun numeroiksi; Unicoden stabiliteettisääntöjen mukaan merkkien nimiä ei kuitenkaan voi muuttaa.
Anna Liisa

Anna Liisa on Minna Canthin näytelmä vuodelta 1895. Se sai ensi-iltansa Suomalaisessa Teatterissa, ja sitä on sen jälkeen esitetty toistuvasti eri teattereissa. Se on Canthin toinen murhenäytelmä ja viimeinen näytelmä.
Näytelmä sisältää nykyäänkin ajankohtaisia aiheita, kuten moraalisia ja yhteiskunnallisia rajoja, ja niiden rikkomista, sekä oman totuuden kohtaamista sosiaalisten paineiden keskellä.
Juoni.
Näytelmä käsittelee lapsensurmaa, jonka Anna Liisa on tehnyt tunnekuohuissa synnytettyään talon rengin Mikon aviottoman lapsen. Tapaus on salattu, ja Anna Liisa on aikeissa mennä talollisen Johanneksen kanssa naimisiin, kun Mikko palaakin takaisin ja vaatii Anna Liisaa vaimokseen uhaten paljastaa lapsenmurhan. Anna Liisa päätyy lopulta jyrkkään ratkaisuun ja kuuliaisjuhlassaan paljastaa tekonsa julkisesti valmistautuneena kärsimään rangaistuksensa.
Syyllisyystematiikan osalta "Anna Liisassa" tuntuu olevan dostojevskiläistä sovitustematiikkaa: lapsenmurhaan syyllistyneen naisen arvo nousee, kun hän paljastaa kaiken ja hyväksyy murhan sovittamisen vankeudella mieluummin kuin menisi naimisiin miehen kanssa, jota ei rakasta. Teoksen lopussa pappi saarnaa hänelle siitä hyvästä anteeksiantoa. Näytelmää lukeva huomaa kuitenkin, että lapsen isä Mikko pääsee kaikesta helpolla. Syyllisyys jää yksin naisen kannettavaksi.
Sovitukset.
Näytelmästä on tehty useita elokuvia (kaksi äänielokuvaa ja kaksi mykkäelokuvaa), ja Veli-Matti Puumala on säveltänyt näytelmän pohjalta oopperan "Anna Liisa", joka on myös levytetty (Ondine 2015).
Samuel Wilberforce

Samuel Wilberforce (7. syyskuuta 1805 – 19. kesäkuuta 1873) oli Englannin kirkon piispa. Häntä pidetään eräänä oman aikansa parhaimpana puhujana. Nykyaikana hän on ehkä tunnetumpi Charles Darwinin evoluutioteorian vastustustamisesta. Hänet muistetaan myös kommentistaan Thomas Henry Huxleylle: "Oletteko apinoiden sukua isänne vai äitinne puolelta?" Hän oli myös Royal Societyn sekä Ison-Britannian parlamentin ylähuoneen jäsen.
Wilberforce oli ensin Oxfordin, sittemmin Winchesterin piispa. Hän edusti kirkossa korkeakirkollista linjaa ja vaikutti piispanihanteen nostamiseen Englannissa.
Wollaston-mitali

Wollaston-mitali on korkein Lontoon Geologisen seuran myöntämä geologian alan tiedepalkinto. Se on nimetty palladiumin löytäjän William Hyde Wollastonin mukaan. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1831.
Suomalaisista geologeista Wollaston-mitalin on saanut Pentti Eskola vuonna 1958.
Luettelo mitalin saajista.
Lähde:Geological Society
Hellanikos

Hellanikos () (noin 490/480 – 400 eaa.) oli antiikin kreikkalainen logografi, joka oli kotoisin Lesboksen saarelta.
Hellanikosta oli tuottelias kirjailija, joskin ainoastaan osia hänen töistään on säilynyt nykypäivään saakka. Hän kokosi kreikkalaisia taruja ja kertomuksia ja järjesti ne sukupuolen ja tapahtumapaikan mukaan. Tämän lisäksi hän kirjoitti kansatieteellisiä teoksia muun muassa Egyptistä, Persiasta ja Kreikasta sekä kronologisia luetteloita. Hänen tärkeä teoksensa "Attikan historia" ei ole säilynyt, mutta Thukydides mainitsee sen. Siinä Hellanikos kuvaa jakson Ateenan varhaisista vaiheista aina peloponnesolaissotaan saakka käyttäen omaa edeltäjistään poikkeavaa kronologista menetelmää. 
Muiden logografien tavoin Hellanikoskaan ei perustanut kirjoituksiaan omille havainnoilleen tai tutkimuksiin, vaan lisäsi muiden ihmisten väittämät teokseensa kritiikittä. Thukydides ja hänen seuraajansa arvostelivat kirjoitusten tyyliä ja epätarkkuuksia, mutta Hellanikoksen kronologiset kokoelmat johtivat omalta osaltaan historiankirjoituksen syntyyn.
Aku Vuontela

Aku Adam Vuontela ent. Welling () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä vahtimestarina Karjalan rakuunarykmentissä. Talvisodassa hän toimi komppanianpäällikkönä ja jatkosodan lopulla jo Armeijakunan panssarintorjuntakomentajana.
Perhetausta.
Vuontelan vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Welling ja Katri Räihä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Katri Kivikarin kanssa.
Opinnot.
Vuontela kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Hämeenlinnan lyseossa vuonna 1920. Hän suoritti viestikurssin Santahaminassa vuonna1919 ja jääkärialiupseereille järjestettyyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921. 
Jääkärikausi.
Vuontela työskenteli maanviljelijänä Kirvussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Vuontela saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan vahtimestariksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Vuontela siirrettiin sisällissodan jälkeen 1. lokakuuta 1918 alkaen Lapin rajavartioryhmän 1 pataljoonaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1919 vahtimestariksi Hämeen ratsurykmenttiin ja 15. kesäkuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmenttiin. Karjalan kaartin rykmentissä hän toimi pataljoonan adjutanttina, opettajana viestikursseilla, komppanianpäällikön viransijaisena ja talouspäällikön apulaisena. Armeijasta hän erosi 18. heinäkuuta 1930 ja astui 1. kesäkuuta 1934 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin XI alueen alisotilasohjaajaksi mitä tehtävää hän hoiti talvisotaan saakka. 
Talvi- ja jatkosota.
Vuontela osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 34:ssä osallistuen taisteluihin Suojärvellä ja Kollaalla, missä hän haavoittui 6. tammikuuta 1940. Haavoista toivuttuaan hän toimi välirauhan aikana koulutusohjaajana ja Aliupseerikoulun johtajana Jalkaväenkoulutuskeskus 6:ssa, kunnes hänet siirrettiin Lounais-Hämeen suojeluskuntapiirin V alueen päälliköksi. 
Jatkosodan puhjettua Vuontela komennettiin Panssarintorjuntakoulutuskeskuksen päälliköksi ja oli tehtävässä aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet nimitettiin III armeijakunnan panssarintorjuntakomentajaksi ja osallistui sotatoimiin Vuosalmella. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan jälkeen ja toimi sen jälkeen muun muassa Paimion Kansallisseuran puheenjohtajana. Hän laati myös armeijan Panssarintorjuntaohjesäännön. Hänet haudattiin Paimioon.
Luettelo Charles Darwinin löytämistä tai hänen mukaansa nimetyistä lajeista

Tämä on luettelo Charles Darwinin tieteellisesti kuvaamista ja joistakin hänen mukaansa nimetyistä eliöistä. Darwinin kuvaamat lajit ovat ensisijaisesti siimajalkaisia äyriäisiä (merirokkoja). Jälkimmäinen lista on auktorin mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
Darwinin kuvaamat taksonit.
Siimajalkaisia äyriäisiä
Lintuja
Darwinin mukaan nimettyjä taksoneita.
Lähteenä on käytetty ITIS-tietokantaa.
Vaaleajouluruusu

Vaaleajouluruusu ("Helleborus niger") on leinikkikasveihin kuuluva pienikokoinen kukkiva kasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena Alppien itäosassa ja Balkanilla, ja sitä kasvatetaan koristekasvina laajasti sekä puutarhoissa että ruukuissa.
Vaaleajouluruusulla on mehevä maavarsi, lyhyet varret ja vuokkoja muistuttavat kukat. Mehevät, ikivihreät lehdet ovat ruusukkeina lähellä maanpintaa. Roudattomalla alueella se kukkii keskellä talvea. Koristekasveiksi on jalostettu eri muotoisia ja sävyisiä kukkia, luonnonmuodon kukat ovat valkoiset.
Vaaleajouluruusu on erittäin myrkyllinen. Joulukukkana käytetään sisäkukaksi sopivaa "Verboom Beauty" -lajiketta. Kukinta kestää pitkään, 4 viikkoa, ja sillä ei ole kellastuvia lehtiä. Lajike tekee lehdet myöhemmin keväällä kun valoa on enemmän.
Taksonomia.
Carl Linnaeus kuvasi vaaleajoulurusun "Species Plantarum" -teoksensa ensimmäisessä osassa vuonna 1753. Latinankielinen erityisnimi "niger" (musta) voi viitata juurien väriin. Alalajeja on kaksi: "H. niger subsp. niger" ja "H. niger subsp. macranthus", jolla on suuremmat kukat (halkaisijaltaan jopa 9 cm). Luonnossa "H. niger subsp. nigeri"ä tavataan yleensä vuoristoalueilla Sveitsissä, Etelä-Saksassa, Itävallassa, Sloveniassa, Kroatiassa ja Pohjois-Italiassa. "Helleborus niger subsp. macranthusia" tavataan vain Pohjois-Italiassa ja mahdollisesti Slovenian viereisissä osissa.
Kuvaus.
Vaaleajouluruusu on ikivihreä kasvi, jonka varret ovat 23–30 cm korkeat ja sen lehdet ovat tummat ja nahkamaiset. Suuret litteät kukat, jotka kantavat lyhyitä varsia keskitalvesta alkukevääseen, ovat yleensä valkoisia, mutta joskus niissä on vaaleanpunainen sävy. Terälehtien kärjet voivat olla vaaleanpunaisia tai vihreitä, ja niissä on näkyvä keltainen keskiosa.
Headley Grange

Headley Grange on kartanorakennus Hampshiressa Englannissa. Se rakennettiin vuonna 1795 köyhäintaloksi, jossa vähäosaiset saivat ruuan ja majoituksen työtä vastaan. 1830 siellä puhkesi mellakka protestiksi huonolle kohtelulle. Rakennus siirtyi yksityisomistukseen 1870.
Kartano tuli tunnetuksi erityisesti rock-yhtye Led Zeppelinin äänitettyä siellä albumiensa "Led Zeppelin IV" ja "Physical Graffiti" materiaalia. Yhtyeen kitaristi Jimmy Page kertoi "Guitar World" -lehden haastattelussa mahdollisesta kummittelusta rakennuksessa. Kartano on edelleen yksityisomistuksessa, mutta sitä ei enää vuokrata ulkopuoliseen käyttöön.
20 Years &amp; Out

20 Years &amp; Out oli Thunderin uran viimeinen konserttikiertue.
Tuomo Jormakka

Tuomo Jormakka (s. 23. maaliskuuta 1980 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkoilija. Jormakka on pelannut 11 kautta Mestistä Mikkelin Jukureissa. Hän on JYPin kasvatti ja on pelannut kuusi SM-liigaottelua JYPin paidassa. Kaudella 2008–2009 Tuomo teki 22. tammikuuta SM-liigahistoriaa muodostaessaan ensimmäisen veljeksistä kootun hyökkäysketjun. Tuomon pikkuveljet Kaarlo Jormakka (s. 1988) ja Pekka Jormakka (s. 1990) olivat tuolloin samassa ketjussa hänen kanssaan.
Vanhempi pikkuveli Kaarlo pelaa KeuPa HT:ssa. Nuorin veli Pekka pelaa Mikkelin Jukureissa joukkueen kapteenina.
Doris Dörrie

Doris Dörrie (s. 26. toukokuuta 1955 Hannover) on saksalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Suoritettuaan ylioppilastutkinnon hän lähti vuonna 1973 opiskelemaan Yhdysvaltoihin. Palattuaan Saksaan hän jatkoi elokuva-alan opintoja ja työskenteli "Süddeutsche Zeitungille". 
Dörrie nousi yleiseen tietoisuuteen elokuvansa "Männer..." (1985) myötä. Hän on työllään saanut useita elokuvapalkintoja sekä palkintoehdokkuuksia, ja hän sai vuonna 1996 Bundesverdienstkreuzin. Bayerischer Verdienstordeniin hän pääsi vuonna 2000. Hän on työskennellyt paitsi elokuva-, myös oopperaohjaajana.
Dörrie on julkaissut useita kirjoja, joista hän on myös saanut palkintoja. Lastenkirjallisuutta edustavat teokset "Mimi" (2002), "Mimi ist sauer" (2004), "Mimi entdeckt die Welt" (2006) ja "Mimi und Mozart" (2006). Lisäksi Dörrie on kirjoittanut romaanit "Was machen wir jetzt?" (2000), "Das blaue Kleid" (2002) ja "Und was wird aus mir?" (2007), lukuisia kertomuksia sekä näytelmän "Happy. Ein Drama" (2001).
Työttömyysvakuutusrahasto

Työttömyysvakuutusrahasto (TVR) oli vuonna 1999 perustettu suomalainen ansiosidonnaisia työttömyysturvaetuuksia rahoittava rahasto, jota hallinnoivat työmarkkinaosapuolet. TVR oli julkisoikeudellinen laitos, jota valvoi Finanssivalvonta.
Työttömyysvakuutusrahasto ja Koulutusrahasto yhdistyivät Työllisyysrahastoksi 1.1.2019.
Työttömyysvakuutusrahaston toiminta perustui lakiin (555/98) ja asetukseen (1176/98) työttömyysetuuksien rahoituksesta sekä rahaston ohjesäännöstä annettuun asetukseen (862/98). Työttömyysvakuutusrahasto määräsi ja peri palkansaajan ja työnantajan työttömyysvakuutusmaksut ja työnantajan työttömyysturvan omavastuumaksun sekä valvoi työttömyysvakuutusmaksuihin liittyvien velvoitteiden täyttämistä. Työttömyyskassat saivat kuukausittain rahastolta rahoitusosuutensa sekä valtionosuudet.
Työttömyysvakuutusrahaston toimitusjohtajana on ollut vuodesta 2015 lähtien Janne Metsämäki.
Vuonna 2016 TRV:n tulot olivat 4 083 miljoonaa euroa ja menot 3 859 miljoonaa euroa. Tilikauden ylijäämä oli 220 miljoonaa euroa. Työttömyysvakuutusrahaston nettovarallisuus oli negatiivinen eli TVR:llä oli velkaa 466 miljoonaa euroa vuoden 2016 lopussa. 
Rahaston hallinnon ylin päättävä elin oli hallintoneuvosto, jonka alaisuudessa toimii hallitus. Hallintoneuvoston jäsenet nimittää Suomen valtioneuvosto työmarkkinaosapuolten esityksestä, ja hallituksen nimittää hallintoneuvosto niin ikään työmarkkinapuolten esityksestä. Hallitusta johti vuonna 2017 Vesa Rantahalvari.
TVR:n toimipaikka oli Helsingin keskustassa osoitteessa Kansakoulukuja 1.
Hammersmith and Fulham

Hammersmith and Fulham "(London Borough of Hammersmith and Fulham)" on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee kaupunkialueen länsiosassa, Thamesin pohjoispuolella. Sen pinta-ala on 16 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin ihmistä. Kaupunginosassa on suuret ranskalaisten, puolalaisten, somalien, portugalilaisten ja irlantilaisten asukkaiden yhteisöt. Se muodostettiin vuonna 1965, kun Hammersmithin ja Fulhamin kaupunginosat yhdistettiin.
Hammersmith and Fulhamissa sijaitsi BBC:n televisiokeskus yli 60 vuoden ajan. Toiminnot muuttivat pois keskuksesta vuonna 2012. Sen tilalle on suunniteltu yli tuhat asuntoa. Osa BBC:n työpaikoista palaa myöhemmin alueelle uudistettuihin studioihin.
Hammersmith and Fulhamissa pelaa kolme Englannin valioliigan jalkapalloseuraa Chelsea, Fulham ja Queens Park Rangers FC. Stamford Bridgen jalkapallostadion on ollut Chelsea FC: kotikenttä vuodesta 1905.
Sillit

Sillit (Clupeidae) on sillikalojen lahkon kalaheimo, johon nykyisin luetaan seitsemän sukua ja 15 lajia. Useimmat sillit ovat suurissa parvissa liikkuvia pelagisia merikaloja, jotka syövät planktonia.
Suomalaisista kaloista heimoon kuuluvat silakka ja kilohaili. 
Aiemmin sillien heimon käsite oli laajempi, siihen kuului useita alaheimoja, jotka nykyisin katsotaan erillisiksi heimoiksi (esim. jokisillit, Alosidae).
Vehmaisten rautatieasema

Vehmaisten rautatieasema (, entinen lyhenne Wh, ratakm 194+518) oli yksi Tampere–Haapamäki-radan alkuperäisistä asemista. Asema rakennettiin vuonna 1883 ja se toimi aikansa Messukylän pitäjän ainoana rautatieliikennepaikkana, ennen kuin kirkonkylään perustettiin Kyläojan pysäkki, jonka nimi muuttui pian Messukyläksi ja ylennettiin myöhemmin asemaksi. Messukylän Tampereeseen liittämisen jälkeen asema toimi Vehmaisten esikaupungin läntisenä asemana, tiiviimmin asuttua itäpuolta ja Holvastia palveli Vatialan pysäkki.
Vehmaisten liikennepaikka oli henkilöliikenteen käytössä 29. toukokuuta 1988 asti, jolloin asemalla pysähtyneet Tampere–Orivesi-paikallisjunat lakkautettiin. Tavaraliikenteen käytössä liikennepaikka oli vuoteen 1998 asti. Asemarakennuksen vakituinen rautatiekäyttö päättyi viimeistään 1970-luvulla.
Rautatieasemalla toimi myös postitoimipaikka (33730 Tampere 73) 1980-luvun alkuun asti, jonka jälkeen asemalla asui joitakin vuosia vuokralainen. Tämän jälkeen asema on ollut tyhjillään, ja asema oli paikallisen nuorison suosiossa. Aseman tiloja vandalisoitiin, muun muassa ikkunoita särjettiin, jolloin kylmä ja kosteus pääsivät entistä voimakkaammin sisätiloihin.
Vehmaisten aseman ympärillä oli kulttuurihistoriallisesti arvokas rautatierakennusympäristö aina 1990-luvulle asti, jolloin rakennukset muutamaa asuinrakennusta lukuun ottamatta purettiin huonokuntoisina. Huonokuntoinen asemarakennus purettiin vuonna 2000 vuosien julkisen keskustelun jälkeen, jolloin myös liikennepaikka lakkautettiin poistamalla sivuraiteet ja Kuusakosken romuttamolle vienyt pistoraide.
Vatialan pysäkki

Vatialan pysäkki (, ratakm 195+850) oli Tampereen Vehmaisissa sijainnut rautatieliikennepaikka. Vatiala perustettiin alkujaan seisakkeeksi Messukylän pitäjään, mutta se ylennettiin pysäkiksi, kun pysäkkirakennus valmistui 1950-luvun alussa. Kaksoisraiteen valmistuttua pysäkki alennettiin laiturivaihteeksi ja lopulta miehityksen päätyttyä (linja)vaihteeksi, jona Vatiala palveli vuoteen 1994 asti.
Henkilöliikenteen käytössä liikennepaikka oli eräs Tampereen vilkkaimmista, mutta hiljeni autoistumiskehityksen ja parantuneiden linja-autoyhteyksien myötä. Nopeudeltaan ja taksaltaan junaliikenne oli loppuun asti ylivoimainen, mutta vuorotarjonta heikkeni jatkuvasti. Loppuvaiheessa liikennepaikalla pysähtyi enää kolme päivittäistä vuoroa, mikä ei ollut realistinen vaihtoehto tiheään kulkeviin linja-autoihin verrattuna, eikä junilla ollut enää juuri käyttäjiä. Henkilöliikenteen pysähdykset lakkautettiinkin 29.5.1988. Tavaraliikenne liikennepaikalla oli vähäistä, lähinnä postia ja kappaletavaraa.
Pysäkkirakennuksessa toimi myös posti (VATIALA, myöhemmin 33750 TAMPERE 75) 1960-luvun loppuun saakka, jolloin Itä-Vehmaisten posti sai uudet, lyhytaikaiseksi jääneet tilat Puskurinkadun ja Nevakadun kulmasta.
Vatialan liikennepaikalta lähti pistoraide Valtionrautateiden sorakuopalle Kangasalan Vatialaan, josta liikennepaikka sai nimensä. Pistoraiteen purkamisen jälkeen 1994 pistoraiteen ratapenkka muutettiin jalankulun ja pyöräilyn väyläksi. Sorakuopan ratapihan päälle on rakennettu Nattarin uusi liikekeskus (muun muassa Sale, Viialan leipomo) ja Pitkäjärven koulu. Osa sorakuopan raiteista on vielä maastossa löydettävissä, mutta on kasvillisuuden peitossa.
Liikennepaikan lakkauttamisen jälkeen TKL:n linjalle 5 rakennettiin 1990-luvun puolivälissä uusi päätepysäkki entisen pistoraiteen ja puretun pysäkkirakennuksen väliin. Päätepysäkki oli käytössä elokuuhun 2006 asti, jolloin linja lakkautettiin.
Vatialan pysäkin mukaan on nimetty pysäkiltä etelään lähtevä Pysäkkikatu, tästä puolisen kilometriä radasta etelään haarautuva Pysäkkikuja ja näiden kulmauksessa oleva Pysäkkipuisto (epävirallisesti myös "Veturipuisto" tai "Antinpuisto").
Unkarin tiedeakatemia

Unkarin tiedeakatemia (, lyhennys MTA) on Unkarin merkittävin tiedeakatemia. Sen päärakennus sijaitsee Budapestissä, Tonavan rannalla.
Tiedekatemian perusta luotiin vuonna 1825, kun István Széchenyi tarjosi vuoden ansioitaan vastaavan rahasumman tiedeyhteisön perustamiseen valtiopäivien istunnossa, joka pidettiin Pressburgissa eli nykyisessä Bratislavassa. Széchenyin tarjoukseen vastasi muutama muukin valtiopäiväedustaja. Valtiopäivät perusti tiedeakatemian virallisesti vuonna 1827. Tiedeakatemian tehtäväksi täsmennettiin unkarin kielen kehittäminen ja tieteen ja taiteen tutkiminen sekä levittäminen Unkarissa. Toiminta alkoi vuonna 1830. Nykyisen nimensä akatemia sai vuonna 1845. Sen uusrenessanssia edustava päärakennus vihittiin käyttöön 1865.
Kesäkuussa 2016 akatemialla oli 787 jäsentä. Näistä 308 oli varsinaisia jäseniä, 56 kirjeenvaihtajajäseniä, 200 ulkoisia jäseniä ja 225 kunniajäseniä. Kirjeenvaihtajajäseneksi voi päästä tieteellisestä työstään tunnustettu tohtoritutkinnon suorittanut unkarilainen tieteentekijä, jota vähintään kolme tiedeakatemian jäsentä suosittelee. Jäsenpohjana tiedeakatemialla on runsaat 17 000 unkarilaisen tieteellisen korkeakoulututkinnon suorittanutta tieteentekijää. 
Unkarin tiedeakatemiaan kuuluu nykyään 11 jaosta:
Pertti Ahonen (professori)

Pertti Pellervo Ahonen, (s. 23. joulukuuta 1952 Toivakka) on suomalainen politiikan, hallinnon ja organisaatioiden tutkija ja yliopiston opettaja. Hän on 1.1.2021 alkaen Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin ja erityisesti hallinnon tutkimuksen emeritusprofessori.
Koulutus ja ura.
Ahonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1971. Vuonna 1976 hän valmistui ekonomiksi (nyk. kauppatieteiden kandidaatti) yrityksen laskentatoimesta Helsingin kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden kandidaatiksi (nyk. maisteri) Helsingin yliopistosta yleisestä valtio-opista. Vuonna 1978 Ahonen valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi (nyk. maisteri) Helsingin kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1984 yleisestä valtio-opista Helsingin yliopistosta.
Ahonen oli vuosina 1984–1989 hallinto-opin apulaisprofessori Helsingin yliopistossa yleisen valtio-opin oppiaineessa. Vuosina 1990–2010 hän oli Tampereen yliopiston julkishallinnon, erityisesti julkisen finanssihallinnon professori. Hän on vuodesta 1984 alkaen ollut dosentti Tampereen yliopistossa, vuodesta 1994 alkaen Vaasan yliopistossa ja vuodesta 2016 alkaen Jyväskylän yliopistossa.
Ahonen oli Suomen Akatemian varttunut tieteenharjoittaja ja varttunut tutkija vuosina 1987–1988, 1995–1996 ja 2004–2005. Vuonna 1995 hän perusti opetusministeriön rahoituksella hallintotieteellisen koulutusalan 15 tohtorikoulutusoppiaineen valtakunnallisen tutkijakoulun VALHAL:in ja Suomen Akatemian rahoittaman saman alan valtakunnallisen tohtorikoulutusohjelman. Hän johti kumpaakin hanketta niiden päättymiseen saakka, vuoden 2006 loppuun, lukuun ottamatta kansainvälistä työjaksoaan 1999–2001. Vuosina 2015–2017 Ahonen johti Koneen Säätiön rahoittamaa tutkimusprojektia ”Politiikkatointen muotoutumisen digitaalinen ihmistiede”.
Ahonen teki vuosina 1980–1981 osan väitöskirjatyöstään Yhdysvalloissa, missä harjoitti sittemmin tutkimustyötä Stanfordin yliopistossa vuosina 1988–1990 yksikössä Scandinavian Consortium for Organizational Research (SCANCOR). Hän oli vuodet 1999–2001 professorina EIPA:ssa (European Institute of Public Administration) Alankomaissa alanaan Public Policy and Public Management. 
Ahonen on ollut useaan otteeseen Hallinnon Tutkimuksen Seuran varapuheenjohtaja, viimeksi vuodesta 2006 alkaen ainakin vuoden 2014 loppuun. Hän on myös toiminut seuran puheenjohtajana sekä kahteen otteeseen 1980- ja 1990-luvuilla seuran tieteellisen lehden Hallinnon Tutkimuksen päätoimittajana.
Konstanty Wasyl Ostrogski

Konstanty Wasyl Ostrogski (, ; 2. helmikuuta 1526 – 13. helmikuuta 1608) oli liettualainen ruhtinas, Volodymyr-Volynskyin starost, Volhynian marsalkka ja Kiovan voivodikunnan voivodi Puola-Liettuassa. 
Ostrogskin vanhemmat olivat Konstanty Ostrogski ja Aleksandra Słucka. Hän avioitui vuonna 1553 Zofia Tarnowskan kanssa. Liitosta syntyivät seuraavat lapset: Elżbieta Ostrogska, Janusz Ostrogski, Katarzyna Ostrogska, Konstanty Ostrogski ja Aleksander Ostrogski.
Ostrogski perusti Ostrohin akatemian ja Dermanin luostarin kirjapainon. Hänen valvonnassaan painettiin Ostrohin Raamattu.
Motoman

Motoman on japanilaisen Yaskawa Electric Corporationin robotiikkayksikkö . Motoman-robotteja on asennettu eri puolille maailmaa yli 270 000. Suomessa Motoman-robotteja maahantuo ja edustaa Yaskawa Finland Oy. 
Robotiikkatuotteet.
Robotteja Motoman on toimittanut käytännössä kaikille teollisuuden aloille ja mitä erilaisimpiin sovelluksiin, kuten kaarihitsaus, kokoonpano, leikkaaminen, annostelu, konepalvelu, kappaleenkäsittely, pakkaus, maalaus, lavaus, pick and place, särmäys, työstö, pistehitsaus.
Sedelsberg

Sedelsberg (saterlandin friisiksi: "Säidelsbierich" tai "Seeidelsbierich") on kylä Saterlandin kunnan eteläosassa Cloppenburgin piirikunnassa Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Asukkaita kylässä on noin 2 950.
Sedelsberg on Saterlandin nuorin kylä, ja siihen kuuluvat seuraavat pienet ”kyläyhteisöt” (): Sedelsberg-Ort, Kolonie, Hüllen I, Hüllen II, Fermesand ja Heselberg.
Kylässä sijaitsee muun muassa katolinen kirkko, tenniskenttä sekä koko Saterlandin halki kulkevan ”Ammerland–Saterland”-museorautatien pääteasema. Sedelsbergin läpi kulkevat tiet Bundesstraße 72 ja 401. Sedelsbergin alueella on turvetuotantoalueita.
RUAG

RUAG AG (saks. "Rüstungs Unternehmen Aktiengesellschaft") on Sveitsin valtion kokonaan omistama ilmailu-, puolustusväline- ja avaruustekniikka-alojen osakeyhtiö. Sen pääkonttori on Bernissä. Yhtiö perustettiin vuonna 1988. Sen työvoima on noin 5 780 ihmistä (vuoden 2006 tieto, joka ei sisällä Saab Spacen henkilöstöä). 
Yhtiön rakenne.
RUAGilla on yksiköitä Sveitsissä - Thun, Bern, Emmen, Altdorf, Interlaken - Saksassa, Ruotsissa, Unkarissa, Itävallassa ja Suomessa. Suomen yksikkö sijaitsee Tampereella.
Yhtiön liiketoiminta-alueet ovat
Yhtiö käyttää markkinoinnissa iskusanoinaan "Excellence in Quality - for your Safety and Security".
Sen avaruustekniikassa työskenteli 1 100 ihmistä vuonna 2009 ja sen avaruusliikevaihto oli 202 miljoonaa dollaria. Avaruustekniikkaryhmän toimitusjohtaja on Peter Guggenbach. Vuonna 2009 RUAG osti sveitsiläisen Oerlikon Space-yhtiön. Joulukuussa 2014 yhtiö osti suomalaisen Patrian avaruuselektroniikan liiketoiminnan. Tästä Tampereella olevasta yksiköstä muodostettiin RUAG Space Finland.
Zofia Ostrogska

Zofia Ostrogska (, 1595–1662) oli ruteenisyntyperää oleva aatelisnainen Puola-Liettuasta. Hänen vanhempansa olivat Aleksander Ostrogski ja Anna Kostka.
Hän avioitui Stanisław Lubomirskin kanssa vuonna 1613. Liitosta syntyivät seuraavat lapset: Stanisław Lubomirski, Aleksander Michał Lubomirski, Jerzy Sebastian Lubomirski, Konstanty Jacek Lubomirski, Konstancja Lubomirska ja Anna Krystyna Lubomirska.
Kannuksen vaakuna

Kannuksen kaupungin vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä. Kannustähtien lisäksi siihen viitataan noitarummun vasaralla. Noitarumpua kutsutaan kannukseksi.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 27. syyskuuta 1950. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä paaluittainen noitarummun (kannuksen) vasara, sen varren kummallakin puolella kuusisakarainen kannustähti; kaikki hopeaa”.
Air Macau

Air Macau (, ) on macaolainen lentoyhtiö, joka toimii Kiinan ja Japanin alueilla. Se kantaa Macaon lippua, ja kuljettaa matkustajia kahteentoista eri kohteeseen Kiinassa ja Japanissa. Yhtiön tärkein solmukohta on Macaon lentoasema.
Historiaa.
Air Macau perustettiin 13. syyskuuta 1994, ja se aloitti kaupallisen toiminnan 9. marraskuuta 1995 lennolla Macaosta Shanghaihin (1995 oli vain helikopterikuljetuksia). Yhden lentokoneen kuljetukset Pekingin, Shanghain ja Taipein välillä alkoivat 8. joulukuuta 1995. Ensimmäinen puhdas kuljetuspalvelu aloitettiin 7. lokakuuta 2002 Taipein ja Shenzhenin välillä Macaon kautta.
Taiwanin liikenne.
Enemmän kuin 70 prosenttia Air Macaun tuloista tulee taiwanilaisten matkustajien kuljettamisesta Taiwanista Macaoon. Joka viikko Air Macaulla on 72 suunniteltua matkaa Macaon ja Taipein välillä ja 28 edestakaisin Macaon ja Kaohsiungin välillä.
Laivasto.
Heinäkuussa 2016:
Intersputnik

Intersputnik International Organization of Space Communications eli Intersputnik on kansainvälinen satelliittitietoliikenteen organisaatio. 
Se perustettiin 15. marraskuuta 1975 Neuvostoliitossa SEV-maiden, Mongolian ja Kuuban kesken. Sen toiminta vastasi Yhdysvallat-vetoisen Intelsatin toimintaa.
Vuonna 2008 organisaatioon kuului 25 maata. Organisaatio operoi 12 satelliittia ja 41 transponderia. Kesäkuussa 1997 Intersputnik perusti Lockheed Martin Intersputnik (LMI) yhteisyrityksen. Yhtiö on vuoden 2010 lopulla tilaamassa kaksi tietoliikennesatelliittia asemiin 16 astetta läntistä ja 68 astetta itäistä pituutta, satelliittien tarve on vuonna 2015.
Diatribe

Diatribē (, ”ajanviete”, ”keskustelu”) oli hellenistisille filosofeille, erityisesti kyynikoille ja stoalaisille, tyypillinen moraalisten puheiden muoto. Puheet olivat kansanomaisia ja tarkoitettu tavallisille maallikoille. Tarkoituksena oli yleisöä viihdyttävä opetus. Diatribeihin sisältyy usein vastarepliikkejä, joita esittävät joko yleisö tai puhuja itse asettumalla kuulijan asemaan.
"Diatribe"-opetuksen juuret ovat sokraattisissa dialogeissa, ja puheet saattoivat olla puolittain dialogia yleisön kanssa. Yleisölle suunnattuna opetusmuotona "diatribe" sai alkunsa 200-luvulla eaa. Tällaista opetusmenetelmää käyttivät muun muassa Horatius, Seneca, Persius, Juvenalis, Musonius Rufus, Dion Khrysostomos, Epiktetos ja Maksimos Tyroslainen. Epiktetoksen "diatribe"-opetuksia on koonnut teokseen "Keskusteluja" ("Diatribai") todennäköisesti hänen oppilaansa Arrianos. Niissä on näkyvissä puhujan ja yleisön spontaani vuorovaikutus. Esimerkiksi:
Myös kristillisissä kirjoituksissa on hyödynnetty "diatribe"-muotoa. Eräs esimerkki on Paavalin Roomalaiskirje:
Logografit (oikeus)

Logografit (), sanoista ”sana” () ja ”kirjoittaa” () olivat antiikin Kreikassa oikeuspuheita muille maksusta kirjoittaneita reettoreita.
Ateenassa 400 ja 300-luvulla eaa. laki vaati asianosaisen esittää riita-asiansa oikeuden edessä kahdella peräkkäisellä puheella. Tähän aikaan ei ollut olemassa asianajajia, ja laki salli avustajaksi ainoastaan yhden ystävän tai sukulaisen, synegoroksen (). Jos henkilö koki tarvitsevansa ammattiapua asiansa esittämiseen, hän saattoi kääntyä logografin puoleen, joka maksua vastaan tutustui tapaukseen. Logografi kirjoitti tämän jälkeen puheen, jonka tämän asiakas opetteli ulkoa ja esitti oikeuden edessä. Logografin asema erosi synegoroksesta siinä, että hänen roolinsa rajoittui vastineen kirjoittamiseen, ja että hän otti työstään maksun, mikä oli synegorokselta puolestaan kielletty.
Osalle logografeista toiminta oli ammattimaista, kun taas osa teki sitä vain äärimmäisessä hädässä. Jäljempiä olivat muun muassa Demosthenes, Isokrates ja Lysias.
Syaaniyhdisteet

Syaaniyhdisteet ovat kemiallisia yhdisteitä, joissa esiintyy yhden hiili- ja yhden typpiatomin muodostama "syaaniryhmä" eli "syanoryhmä" -CN. Siinä hiili- ja typpiatomi ovat sitoutuneet toisiinsa kolmoissidoksella, ja hiiliatomilla on yksi pariton elektroni, jonka avulla se voi sitoutua johonkin muuhun atomiin. Syaaniryhmä on funktionaalinen ryhmä, joka käyttäytyy monessa suhteessa halogeenien tavoin, ja monilla halogeeniyhdisteillä on olemassa vastine, jossa halogeeniatomin paikalla on syaaniryhmä. Syaaniryhmä onkin esimerkki "pseudohalogeeneiksi" kutsutuista atomiryhmistä.
Syaaniyhdisteiden perusaineena voidaan pitää disyaania eli "syanogeenia" C2N2, josta joskus käytetään myös lyhemmin nimeä "syaani". Sen voidaan ajatella vastaavan halogeenien, esimerkiksi kloorin vapaana alkuaineena esiintyessään muodostamaa kaksiatomista molekyyliä Cl2.
Halogeenien tavoin syaaniryhmä voi yhtyä myös vetyyn muodostaen vetysyanidia (syaanivetyhappoa eli sinihappoa), HCN. Toisin kuin vetykloridi eli suolahappo, se on kuitenkin varsin heikko happo, mutta erittäin myrkyllinen. Sitä vastaava konjugoitu emäs on syanidi-ioni, CN-, joka esiintyy syanidisuoloissa.
Syaaniryhmä muodostaa myös happihappoja. Sellainen on syaanihappo HCNO, jota vastaava konjugoitu emäs on syanaatti-ioni, CNO-. 
Orgaanisia yhdisteitä, joissa syaaniryhmä on sitoutunut hiiliatomiin, ovat nitriilit.
Alex Riel

Alex Riel (13. syyskuuta 1940 – 9. kesäkuuta 2024) oli tanskalainen jazzrumpali. 
Riel aloitti uransa kööpenhaminalaisen jazzklubin housebändissä basisti Niels-Henning Ørsted Pedersenin ja pianistien Tete Montoliun ja Kenny Drew'n kanssa. Yhtye soitti usein tunnettujen ulkomaalaisten jazzmuusikoiden, kuten Ben Websterin ja Dexter Gordonin taustayhtyeenä.
Vuosina 1965–1966 Riel soitti mukana Bill Evansin triossa tämän Euroopan kiertueella. Vuonna 1967 hän perusti trumpetisti Palle Mikkelborgin kanssa Riel-Mikkelborg Quintetin. Kvintetti voitti ensimmäisen palkinnon Montreux’n jazzfestivaaleilla 1970 ja pääsi esiintymään Newport Jazz Festivaliin samana vuonna.
Riel teki ensimmäisen levytyksensä yhtyeenjohtajana vuonna 1965. Samana vuonna hänet valittiin Tanskan ”Vuoden jazzmuusikoksi”. Palkinnon ojensi hänelle Duke Ellington.
Riel soitti jazzin ohella myös rockia. Hän kuului 1960-luvun lopulla perustetun Savage Rose -yhtyeen perustajajäseniin. Yhtye soitti vuonna 1969 Newportissa yhdessä James Brownin, Jethro Tullin ja Sly &amp; the Family Stonen kanssa. Riel soitti yhtyeessä viisi vuotta sekä lyhyen aikaa 1990-luvulla.
Vetelin vaakuna

Vetelin kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnassa asuneesta kansanmuusikko Kreeta Haapasalosta. Vaakunaan on kuvattu hänen kanteleensa.
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 21. huhtikuuta 1952. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä sininen paalu, jossa seitsenkielinen kultakantele; kielet punaiset”.
Mustapyrstötasku

Mustapyrstötasku ("Oenanthe melanura") on kuivien ja pensaikkoisten maiden varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 23–27 cm ja paino keskimäärin noin 14–15 g. Kooltaan mustapyrstötasku on kuin leppälintu. Sen höyhenpuku on pääosin harmaa, vain pyrstö ja yläperä ovat mustat ja vatsa valkoinen tai vaalean harmaa. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu muistuttaa aikuista, mutta on hieman ruskeasävyinen. Maassa ollessaan mustapyrstötasku levittelee usein mustaa pyrstöään ja siipiään.
Esiintyminen.
Mustapyrstötasku elää laajalla alueella Afrikassa Sahelin alueella Nigeristä itään ja Afrikan sarvessa, sekä Saudi-Arabiassa, Jordaniassa, Israelissa ja Siinaissa Egyptissä. Esiintyminen on kuitenkin hyvin laikuittaista. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on enimmäkseen paikkalintu. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji "melanura" on itäisin, "lypura" eteläisin ja "airensis" läntisin.
Elinympäristö.
Mustapyrstötasku asuu alavien maiden ja vuorenrinteiden kuivilla, kivikkoisilla pensaikkomailla, usein samoissa paikoissa kalottitaskun kanssa.
Lisääntyminen.
Mustapyrstötasku rakentaa pesänsä maahan tai enintään puolen metrin korkeudelle kiven tai kallion rakoseen. Naaras munii tavallisesti kolme tai neljä munaa, joiden keskipaino on 2,26 g. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto.
Mustapyrstötaskun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet sekä joskus marjat ja siemenet.
Giovanni (jalkapalloilija)

Giovanni Silva de Oliveira (s. 4. helmikuuta 1972 Abaetetuba, Pará, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija. 
Giovanni oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pystyi pelaamaan myös keskikentällä hyökkäävässä roolissa.
Ura.
Giovanni pelasi ammattilaisurallaan vuosina 1991–2010 seuratasolla Brasiliassa, Espanjassa, Kreikassa ja Saudi-Arabiassa. Hänet muistetaan parhaiten brasilialaisesta Santosista, espanjalaisesta Barcelonasta ja kreikkalaisesta Olympiakosista.
Vuosina 1994–1996, 2005–2006 ja 2010 Giovanni edusti Santosia. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa São Paulon osavaltion -mestaruuden vuonna 2006 ja São Paulon osavaltion mestaruussarjan maalikuninkuuden vuonna 1996. Vuosina 1996–1999 Giovanni edusti Barcelonaa. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa Espanjan-mestaruuden vuosina 1998 ja 1999, Espanjan cupin voiton vuosina 1997 ja 1998 sekä Cup-voittajien cupin ja UEFA Super Cupin voiton vuonna 1997. Vuosina 1999–2005 Giovanni edusti Olympiakosia. Hän saavutti seuran riveissä muun muassa Kreikan-mestaruuden vuosina 2000, 2001, 2002, 2003 ja 2005, Kreikan cupin voiton vuonna 2005 sekä Kreikan Superliigan maalikuninkuuden vuonna 2004.
Brasilian maajoukkueessa Giovanni pelasi vuosina 1995–1999 20 ottelua ja teki niissä 6 maalia. Hän saavutti Brasilian riveissä kultaa Copa Américassa vuonna 1997 ja hopeaa MM-kilpailuissa vuonna 1998.