Paavo Hohti

Paavo Johannes Hohti (19. lokakuuta 1944 Jyväskylä – 26. heinäkuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen antiikin tutkija ja Suomen kulttuurirahaston yliasiamies ja professori. Hänen tutkimuskohteisiinsa ovat kuuluneet antiikin ja Bysantin historiankirjoitus, retoriikka ja papyrologia.
Hohdin vanhemmat olivat pastori Einari Hohti ja kansakoulunopettaja Irja Hohti os. Sirenius. Isä työskenteli Jyväskylässä kristillisen kansanopiston rehtorina. Kodin vallitseva henki oli körttiläisyys.
Paavo Hohti kävi lyseon Joensuussa, missä hänellä heräsi kiinnostus klassista filologiaa kohtaan. Päästyään opiskelemaan Helsingin yliopistoon vuonna 1963 hän keskittyi tähän aineeseen. Opinnot huipentuivat väitökseen, joka tapahtui vuonna 1976. Väitöskirjan aiheena oli puheen ja toiminnan vuorovaikutus Herodotoksen historiateoksissa. Väitöskirja oli englanninkielinen. Työuransa hän aloitti vuonna 1973 Tampereen yliopistossa latinan kielen lehtorina. Vuodesta 1977 lähtien hän oli Tampereella ja Helsingissä latinan kielen dosenttina. Hänen eräs erityinen kiinnostuksen kohteensa oli papyruksien tutkiminen.
Suomen Rooman-instituutissa Villa Lantessa Hohti vieraili 1960-luvulta lähtien vuosittain. Keväät 1967 ja 1968 hän vietti siellä osana professori Patrik Bruunin vetämää etruski-työryhmää. Sittemmin hän oli jäsenenä Institutum Romanum Finlandiae -säätiön hallituksessa ja myöhemmin sen puheenjohtajana.
Merkittävää Hohdin uralla oli myös jäsenyys professori Henrik Zilliacuksen papyrustyöryhmässä, aikana, jolloin ryhmätyö ei ollut kovin tavallista ajan humanistisessa tutkimuksessa. Ryhmä teki työtä esimerkiksi Wienissä arkkiherttua Rainerin papyruskokoelman parissa. Muita tämän ryhmän jäseniä olivat esim. Jorma Kaimio ja Maarit Kaimio sekä Jaakko Frösén, jotka kaikki ovat tutkineet papyruksia koko uransa ajan.
Vuonna 1980 Hohti nimitettiin Suomen kulttuurirahaston (SKR) asiamieheksi ja vuonna 1989 yliasiamieheksi. Viimemainitussa tehtävässä hän toimi 14 vuotta; tehtävä vaati laajaa kulttuurinäkemystä sekä osaamista talousasioissa. SKR:n johdosta hän siirtyi Säätiöiden ja rahastojen neuvottelukunnan toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä hän toimi yhdeksän vuotta, vuodet 2004–13. Näiden tehtävien ohella hän toimi mm. Huhtamäen ja Sanoman hallituksissa ja WSOY:n hallintoneuvostossa sekä useissa yksityisissä säätiöissä.
SKR:n johdossa Hohti oli varsin menestyksellinen. Kun hänen aloittaessaan rahasto jakoi apurahoja n. 20 miljoonan markan arvosta, niin hänen lopettaessaan niitä jaettiin 20 miljoonan euron arvosta. Hänen aikanaan perustettiin Taidekoti Kirpilä ja Mirjam Helin sekä tuettiin vuoden 1997 syksystä alkaen inarinsaamelaisten kielipesähanketta. 
Hohdin merkitys inarinsaamen kielen elvytyksessä oli suuri. Hänen neuvostaan ja avustuksellaan Inarinsaamen kielen yhdistys haki SKR:ltä apurahaa kielipesätoimintaan ja saikin niin ison summan, että sen turvin kielipesää voitiin pyörittää viiden vuoden ajan. Tällä oli olennainen merkitys toiminnan vakiinnuttamisessa. Hohti kävi myös keskustelemassa Inarin silloisen kunnanjohtajan kanssa siitä, mitä pitäisi tehdä seuraavaksi näiden viiden vuoden jälkeen. 60-vuotissyntymäpäivänään Hohti toivoi, että lahjojen sijaan ihmiset lahjoittaisivat rahaa Inarinsaamen kielen yhdistykselle. Lahjoituksia kertyikin huomattava määrä, noin 13 500 euroa.
Kielipesätoiminnan käynnistyttyä Hohti kävi vuoden 1997 joulukuussa yhdessä SKR:n delegaation kanssa paikan päällä Inarin kirkonkylässä tutustumassa kielipesän toimintaan sekä inarinsaamelaiseen kulttuuriin Into ja Maarit Paadarin porotilalla Inarin Solojärvellä.
Professorin arvonimen Hohti sai vuonna 2003.
Jäätyään eläkkeelle Hohti puolisoineen hankki Mäntyharjulta suuren matkailutilan, jonka alueella he organisoivat Linkkumyllyn Kesä -nimisen festivaalin, jolla toteutettiin monenlaisia taiteellisia ja kulttuurillisia ideoita.
Eläkkeellä ollessaan Hohti myös uudelleenaktivoitui tieteellisesti ja kirjallisesti. Korona-aikana hän kirjoitti laajan teoksen "Bysantti – Tuhat draaman vuotta" (2021), jota on pidetty “kulttuuritekona ja ehdottoman tarpeellisena lisäyksenä suomalaisen tietokirjallisuuden joukkoon”. Aiemmin ei ollut koskaan ilmestynyt suomeksi tätä aihetta käsittelevää monografiaa. Tämän jälkeen seurasivat suomennokset Mikael Pselloksen "Bysantin hovimies" -teoksesta (2024) ja Arkhimedeen teoksesta "Kelluvat kappaleet" (2025), viimemainittu osana työryhmää. Suunnitelmissa olivat myös Gregorios Nyssalaisen tekstien käännökset, mutta tämä työ jäi kesken. Hohti toimi huomattavan pitkän ajan Bysantin tutkimuksen seuran puheenjohtajana.
Hohti liittyi aikuisiällään ortodoksiseen kirkkoon. Kirkkoon liittyminen tapahtui mirhalla voitelun kautta; tämä mysterio suoritettiin Konstantinopolissa.
Vapaa-ajallaan Hohti tykkäsi kalastaa ja metsästää ja muutenkin liikkua luonnossa.