Moralia

Moralia (, ”Etiikkaan liittyviä kirjoituksia”) on Plutarkhoksen kirjoitusten kokoelma, joka sisältää 78 eklektistä tutkielmaa ja puhetta. "Moralian" tekstit antavat hyvän kuvan Plutarkhoksen ajan Kreikan ja Rooman elämästä, mutta sisältävät yhtä hyvin ajattomia huomioita ihmisten elämästä ja tavoista.
Historia.
"Moraliaan" luetut tekstit ovat syntyneet pitkän ajan kuluessa ensimmäisen vuosisadan lopulla ja toisen vuosisadan alussa. Ne ovat varhaisempia kuin teos "Kuuluisien miesten elämäkertoja", jonka Plutarkhos kirjoitti vasta elämänsä loppupuolella. Suuri osa tutkielmista esiintyy Lampriaan nimiin laitetussa Plutarkhoksen teosten luettelossa.
Kokoelmana "Moralia" — joka tunnetaan yleensä tällä latinankielisellä nimellään — syntyi, kun Maksimos Planudes yhdisti tekstit yhdeksi kokoelmaksi 1200- ja 1300-lukujen vaihteessa. "Moralian" ensimmäisen painetun, vielä varsin heikkolaatuisen laitoksen ("editio princeps") painoi Aldus Manutius Venetsiassa vuonna 1509. "Moralia" oli mukana myös Plutarkhoksen kaikkien teosten "editio princepsissä", jonka painoi Henri Estienne eli Henricus Stephanus Genevessä vuonna 1572. Jacques Amyotin ranskankielinen käännös "Moraliasta" julkaistiin vuonna 1565.
Monet eurooppalaiset sukupolvet ja erityisesti renessanssihumanistit ja valistusfilosofit ovat lukeneet ja jäljitelleet Plutarkhoksen esseitä, tunnetuimpina Michel de Montaigne.
Sisältö.
"Moralian" kirjoituksista vain osa on aiheeltaan moraalisia. Kirjoitukset käsittelevät yhtä lailla tapoja, kasvatusta, filosofiaa, uskontoa, politiikkaa, kirjallisuutta, luonnontieteitä kuin esimerkiksi lääketiedettäkin. Osa teksteistä on erilaisia tutkielmia ja esseen kaltaisia kirjoituksia, osa retorisia harjoituspuheita ja osa dialogeja.
Kirjoituksiin lukeutuvat muun muassa "Aleksanteri Suuren myötäisestä onnesta ja hyveestä", joka on merkittävä lisä Aleksanteri Suuren elämäkertatietoihin; "Isiksestä ja Osiriksesta", joka on tärkeä lähde egyptiläisiin uskonnollisiin rituaaleihin; "Herodotoksen pahanilkisyydestä", joka saattaa olla alun perin retorinen harjoitus, ja jossa Plutarkhos kritisoi historiankirjoituksen isää Herodotosta puolueellisuudesta; sekä filosofisempia teoksia, kuten "Platonisia kysymyksiä", "Sokrateen daimonionista", "Mielen tyyneydestä" ja "Niistä, joita jumaluus rankaisee myöhemmin"; sekä "Gryllos", joka on humoristinen dialogi Homeroksen Odysseuksen ja yhden Kirken siaksi noituman merimiehen välillä.
Osan "Moraliaan" luetuista teoksista tiedetään olevan pseudepigrafisia: näihin kuuluvat muun muassa "Kymmenen puhujan elämäkerrat", "Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä" ja "Musiikista". Pseudepigrafisten teosten kirjoittajasta tai kirjoittajista käytetään nimeä Pseudo-Plutarkhos. Vaikka nämä kirjoitukset eivät olekaan Plutarkhoksen omia ja ne ovat peräisin hieman myöhemmältä ajalta, ne ovat kuitenkin antiikin aikaisia ja arvokkaita historioitsijoille.
"Moralian" esseistä on suomennettu vain muutama: näitä ovat "Lihansyönnistä" (Summa 2004); "Neuvoja vastanaineille", "Sisarrakkaudesta", "Kiintymys jälkeläisiin" ja "Rakkaudesta" kokoelmassa "Hellien tunteiden kirja" (Tammi 2005); "Eläinten älykkyydestä", "Gryllos" ja valikoima "Pitopuheista" kokoelmassa "Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia" (Gaudeamus 2015); sekä "Mielen tyyneydestä", "Vihan hallinnasta", "Turhasta uteliaisuudesta" ja "Lohdutukseksi puolisolle" kokoelmassa "Mielen tyyneydestä" (Otava 2020).
Luettelo kirjoista.
Stephanuksen vuoden 1572 editiosta lähtien "Moralia" on järjestetty neljääntoista kirjaan seuraavasti:
Kadonneita kirjoja.
Plutarkhoksen tutkielmiin on kuulunut myös lukuisia muita teoksia, jotka ovat kadonneet. Osa tunnetaan nimeltä Lampriaan luettelosta. Kadonneisiin kuuluvat muun muassa seuraavat tutkielmat: