tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venom ’96

Venom ’96 on äärimetalliyhtye Venomin EP vuodelta 1996. Se sisältää neljä 1980-luvun alun kappaletta uudelleen äänitettyinä versioina sekä uuden kappaleen ”The Evil One”.
Venomin kuuluisin kokoonpano (Cronos, Mantas, Abaddon) palasi yhteen 1995 konserttikiertuetta varten. "Venom ’96" oli yhtyeen ensimmäinen julkaisu comebackin jälkeen. Siitä otettiin vain rajoitettu painos, joka oli tarkoitettu Dynamo-festivaalin yleisölle. Venom esiintyi festivaaleilla kesällä 1996.
Konserttikiertueen harjoituksissa yhtye jammaili kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunnin keksimää riffiä ja kehitti sen ympärille uuden kappaleen, joka myös äänitettiin. Yhtye harjoitteli äänitysstudiossa, joten demoversiossa oli hyvä äänenlaatu ja se julkaistiin "Venom ’96:lla". Demo ”The Evil One” on kuitenkin lyhyempi kuin studioalbumi "Cast in Stonella" vuotta myöhemmin julkaistu versio, ja myös sanoitukset ovat paikoin toisenlaiset. Rumpali Tony ”Abaddon” Bray olisi halunnut jättää ”The Evil Onen” vain EP:n bonuskappaleeksi samaan tapaan kuin Venomin 1980-luvun singleillä oli usein kappaleita, joita ei koskaan julkaistu albumilla.
Myös "Cast in Stonella" oli useita uudelleenäänitettyjä 1980-luvun kappaleita. Albumin uusintapainokset sisältävät "Venom ’96:n" kokonaisuudessaan.
Iria (Liguria)

Iria (lat.; ) eli Forum Julii oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Vogheran kaupungin paikalla.
Maantiede.
Iria sijaitsi Ligurian sisäosissa Dertonasta Placentiaan johtaneella tiellä, "itinerariumeiden" mukaan 10 roomalaisen mailin eli noin 15 kilometrin päässä Dertonasta. Kaupunki oli rakennettu Iria- tai Hiria-joen (nyk. Staffora) varrelle. Irian kautta kulkivat osin saamaa reittiä kulkeneet Via Postumia, Via Aemilia Scauri ja Via Julia Augusta.
Historia.
Iria oli alun perin liguurien asutus roomalaisia edeltäneeltä ajalta. Sen vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin mainitsevat Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios. Ptolemaios sanoo sen kuluneen taurinien alueisiin, mutta tämä on virhe, sillä he asuivat lännempänä. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Iriensis".
Eräässä piirtokirjoituksessa esiintyy kaupungin nimi "Colonia Forum Julium Iriensium". Tämän perusteella vaikuttaisi, että Iriasta olisi tehty läheisen Dertonan tavoin roomalainen "colonia" eli sotilassiirtokunta Julius Caesarin kuoleman jälkeen, oletettavasti Augustuksen aikana, jolloin se olisi saanut toisen nimen "Forum Julii". Piirtokirjoituksen lukutapa on kuitenkin ollut kiistanalainen, eikä mahdollisesta coloniasta ole tietoa missään muussa lähteessä.
Myöhäisantiikin ja keskiajan taitteessa asutus taantui pelkäksi kyläksi. Se tunnettiin nimellä "Vicus Iriae" ja sittemmin "Viqueria". Nykyisen Vogheran nimi on muuntunut näistä.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungin paikalta on löydetty joitakin jäänteitä roomalaisaikaa edeltävältä ajalta, sekä muun muassa Augustuksen ajalle ajoitetun roomalaisen forumin jäänteitä.
Denys Sitšynskyi

Denys Sitšynskyi, , (2. lokakuuta 1865 Kljuvyntsi, Husjatynin piiri, Galitsia – 6. kesäkuuta 1909 Stanyslaviv nyk. Ivano-Frankivsk) oli ukrainalainen säveltäjä, kapellimestari ja opettaja.
Sitšynskyi opiskeli 1888–1891 musiikkia Ternopilissä ja Lvivin konservatoriossa ja organisoi Bojan-kuoroyhdistyksen usealle paikkakunnalle. Hän asui vuodesta 1899 Stanyslavivssa, jonne hän perusti musiikkikoulun ja musiikin julkaisua varten Muzytšna Biblioteka -yhdistyksen. Hän oli Laulu- ja musiikkiseurojen liiton perustajia.
Sitšynskyin katsotaan olevan ensimmäinen ammattimaisen koulutuksen saanut ukrainalainen säveltäjä Galitsiassa. Hänen säveltämänsä oopperan "Roksoljana" libreton ovat kirjoittaneet Volodymyr Lutsyk ja Stepan Tšarnetskyi (1908). Hän on säveltänyt sinfonia- ja kamariorkestereille, pianosooloja, kuoromusiikkia, liturgian ja parikymmentä taidelaulua ukrainalaisten runoilijoiden teksteihin sekä sovittanut kansanlauluja. Sitšynskyin taidelaulut on Ukrainian Art Song Project julkaissut 2016 Kanadassa.
Stefanija Pavlyšyn on kirjoittanut Denys Sitšynskyin elämäkerran (1956, 2. p. 1980).
Seulasten ritarikunta

Seulasten ritarikunta () oli persialainen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1955 šaahi Mohammad Reza Pahlavin käskystä. Se korvasi Qajar-dynastian aikana perustetun Auringon ritarikunnan vain naisille tarkoitettuna ritarikuntana. Sitä jaettiin kunnianosoituksena ansioituneille naisille. Ritarikunta lakkautettiin islamistivallankumouksen yhteydessä vuonna 1979.
Kunnianosoitusta jaettiin kolmessa luokassa:
Korkeinta, I luokkaa, jaettiin ainoastaan hallitseville kuningattarille sekä miespuolisten hallitsijoiden tai valtiopäämiesten vaimoille.
Alankomaalaiset Formula 1 -kuljettajat

Formula 1:n historiassa on ollut 17 alankomaalaista kuljettajaa mukana. Kaudella 2023 mukana on kaksi kuljettajaa Alankomaista, hallitseva maailmanmestari Max Verstappen ja Nyck de Vries. Max Verstappen on ainoa alankomaalainen kuski, joka on voittanut maailmanmestaruuden tai kilpailun.
Aikajana.
Lista kaikista alankomaalaisista kuljettajista ja kaudet, joilla kuljettaja on osallistunut vähintään yhteen kilpailuun:
T-Series

Super Cassettes Industries Private Limited, eli T-Series on intialainen levy-yhtiö, jonka on perustanut Gulshan Kumar 11. heinäkuuta 1983. Se on erityisesti tunnettu Bollywood, ja Indi-pop -musiikista. Vuodesta 2014 T-Series on ollut Intian suurin musiikkilevy-yhtiö, sillä sen osuus Intian musiikkimarkkinoilla on ollut jopa 35 prosenttia. Sitä jäljempänä tulevat Sony Music India ja Zee Music. 
T-Series omistaa myös katsotuimman ja toisiksi tilatuimman Youtube-kanavan yli 320 miljardilla katselukerrallaan ja yli 307 miljoonalla tilaajallaan, kun yhdysvaltalainen MrBeast ohitti sen kesäkuussa 2024. Vaikka T-Series parhaiten tunnetaan musiikkutuotannostaan, on sillä myös ollut keskivertoa menestystä elokuvatuotannossa.
Makinti Napanangka

Makinti Napanangka (n. 1930 Mangarri – 9. tammikuuta 2011) oli Australian pintupien alkuperäisväestöön kuulunut taidemaalari, joka puhui pintupin kieltä. Napanangkan maalaukset koostuvat usein aaltoilevista keltaisista ja oransseista nauhamaisista viivoista, joiden vaaleus ja tiheys vaihtelevat.
Australian alkuperäiskansoihin kuuluva Napanangka asui läntisen aavikon alueella Pohjoisterritoriossa Haast Bluffissa ja myöhemmin lännempänä Kintoressa, joka sijaitsee 530 km länteen Alice Springsistä, lähellä Länsi-Australian rajaa. Utopia-taidekeskuksen johtajan mukaan Napanangka oli paras Emily Kame Kngwarreyen jälkeen tullut maalari Central Desertin alueella.
Napanangka alkoi maalata Kintoressa 1990-luvun puolivälissä yhteisöprojektin rohkaisemana. Akryyliväreillä kankaalle maalanneen Napanangkan aiheita olivat alkuperäiskansojen kertomukset kahdesta esiäidistä, sisaruksista, jotka tunnetaan nimellä Kungka Kutjarra. Melko pian hänen teoksiaan hankittiin moniin kokoelmiin, kuten Australian kansallisgalleriaan.
Napanangkan ensimmäinen näyttely oli vuonna 2000 Sydneyssä Utopia Art -galleriassa. Vuonna 2012 hänen maalauksiaan oli postuumisti Sydneyn biennaalissa.
Napanangka kuului Papunya Tula -taiteilijakollektiiviin ja oli sen johtavia jäseniä. Napanangkaa ei kiinnostanut maalata siististi pilkku pilkulta, kuten monet alueen maalarit tekivät. Hän maalasi enemmänkin kaarevia ja kiemurtelevia nauhoja ja viivoja kuin pilkkuja. Napanangkan ote on mieluummin haptinen ja tuntoaistiin liittyvä kuin visuaalinen. Värien ja elementtien toistossa on tanssia muistuttavia piirteitä. Taustalla vaikuttaakin perinteinen kehomaalaus ja siihen liittyvät liikkeet.
Hesperian kanava

Hesperian kanava (myös nimillä Taivallahden kanava ja Töölön kanava) oli Helsingin läntiseen kantakaupunkiin suunniteltu kilometrin pituinen kanava, joka olisi yhdistänyt Töölön­lahden ja Seurasaarenselkään kuuluvan Taival­lahden. Se olisi louhittu nykyisin puistona tunnetun Hesperianesplanadin kohdalle Etu- ja Taka-Töölön rajalle. Kanava olisi lyhentänyt lahtien välistä vesiliikennettä huomattavasti, sillä matka lahdelta toiselle Helsinginniemen kiertäen on arvioitu noin 12 kilometrin pituiseksi. 
Ensimmäisen kerran kanavaa ehdotettiin vuonna 1891, tarkoituksena toisaalta edistää Töölön­lahden veden vaihtuvuutta, toisaalta parantaa vesi­liikenne­yhteyksiä kaupungin eri satamien välillä. Töölön ensimmäiseen, Gustaf Nyströmin ja Lars Sonckin laatimaan ja vuonna 1906 vahvistettuun asemakaavaan kanava ei kuitenkaan sisältynyt, vaan sen paikalla oli vain normaali­levyinen katu nimeltä "Hesperiagatan", jonka länsi­päässä olisi ollut Taival­lahden tori. Kanavan rakentamista ehdotettiin kuitenkin pian tämän jälkeen uudestaan, ja laaditun suunnitelman mukaan sen rantoja pitkin olisivat kulkeneet Eteläinen ja Pohjoinen Hesperian­katu (). Kanavan rakentamista perusteltiin myös esteettisillä syillä, ja sen arvioitiin nostavan töölöläisten tonttien arvoa, mutta heikosti vaihtuvan veden pelättiin aiheuttavan terveydellisiä haittoja. Sittemmin on arvioitu, että veden virtaus Töölön­lahteen olisi vuolasta, sillä Seurasaarenselälle puhaltaa yleensä lounaistuuli, joka kerryttää vettä Taivallahdelle.
Elizabeth Eaton

Elizabeth Eaton (s. 2. huhtikuuta 1955) on yhdysvaltalainen piispa ja Amerikan evankelisluterilaisen kirkon (ELCA) johtaja vuodesta 2013 lähtien.
Eaton syntyi vuonna 1955 Ohiossa. Hän on opiskellut teologiaa Harvardissa, josta hänellä on maisterintutkinto. Lisäksi hänellä on kandidaatintutkinto musiikkipedagogiasta College of Woosterista.
Eaton vihittiin papiksi vuonna 1981, ja tämän jälkeen hän on toiminut pappina kolmessa eri seurakunnassa, kunnes hänet valittiin Ohion piispaksi vuonna 2006.
Vuonna 2013 Eaton valittiin nykyiseen virkaansa ELCA:n ensimmäiseksi kuusivuotiskaudeksi, ja hän aloitti virassaan 7. lokakuuta. Hän oli ensimmäinen nainen virassaan. Vuonna 2019 Eaton uusi paikkansa seuraavaksi kuudeksi vuodeksi.
Eaton on naimisissa episkopaalisen papin, Conrad Selnickin, kanssa. Parilla on kaksi aikuista tytärtä.
Taivallahti (Helsinki)

Taivallahti () on Seurasaarenselkään kuuluva merenlahti Helsingin Töölössä. Se kuuluu sekä Etu- että Taka-Töölön kaupunginosiin. Lahdella sijaitsevat muun muassa venesatama ja Soutustadion. Eteläpuolella on Hietaniemi ja sen suosittu uimaranta Hietaranta. 
Historia.
Taivallahden alueeseen liittyy merkittäviä 1800- ja 1900-lukujen toteutumattomia kaupunkisuunnitelmia. Vuodesta 1891 alkaen ehdotettu Hesperian kanava olisi yhdistänyt Taivallahden Töölön­lahteen. Vuonna 1919 tukholmalainen insinööri H. G. Torulf sommitteli alueelle Taivallahden vapaasatamaa, joka olisi peittänyt alleen koko lahden ja myös sitä ympäröiviä alueita. Suunnitelmaa pidettiin teknisesti lupaavana, mutta sitä vastustettiin muun muassa siksi, että satama olisi tuhonnut puistoja ja Töölön luonteen rauhallisena kaupunginosana. Vuonna 1925 Hietaniemeen päätettiin rakentaa öljysatama Töölön halki kulkevine satamaratoineen, mutta rakennustyöt viivästyivät, ja vuonna 1929 hanke peruttiin. Suunnitelman korvasi Herttoniemen öljysatama, joka avattiin vuonna 1937.
Malá Fatran kansallispuisto

Malá Fatran kansallispuisto on Slovakiassa Länsi-Karpaateilla sijaitseva kansallispuisto. Puiston alueella on jyrkkäseinämäisiä kanjoneita. Terchovasta pääsee puiston poluille, missä on mahdollisuus kulkea köysiratojen tai tuolihissien avulla. Matalassa mäkimaastossa kasvaa pyökkejä, mutta korkeammalla vuoristossa kasvaa kuusta ja pihtaa. Puiston kukkakasveja ovat vuorikatkero, kultaesikko, neilikka ja pyöreälehtikihokki. Puistossa esiintyy myös tikankonttia. Puistossa esiintyviä lintuja ovat maakotka, huuhkaja ja mustahaikara. Puiston ylängöillä ja vuoristossa elää karhuja, ilveksiä, susia, villikissoja, saukkoja ja kivinäätiä. Puistossa on luola nimeltä Kryštálová jaskyňa, missä on kalsiittimuodostumia.
Aleksanteri Sauvo

Aleksanteri (Santeri) Sauvo, vuoteen 1931 Sidorov (20. heinäkuuta 1915 Viipuri – 11. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Sauvon vanmemmat olivat laivuri Risto Sidorov ja Alina Rouvali ja puoliso vuodesta 1945 Hilja Elin Vaakanainen. Sauvo tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoislyseosta 1933. metsänhoitajaksi hän valmistui Helsingin yliopistosta 1941 ja suoritti virkatutkinnon 1945. Hän oli Viipurin Saha Oy:n harjoittelija, työnjohtaja ja konttoristi 1933–1937 ja 1938–1939, Sulka Oy:n apulaismetsänhoitaja 1941–1943, Repola-Viipuri Oy:n, vuodesta 1952 Rauma-Repola-osakeyhtiö, apulaismetsänhoitaja 1941–1950, Pääskyniemen telakan ja konepajan isännöitsijä ja kuljetusasiain hoitaja Savonlinnassa 1950–1954, erikoistehtävissä Lappeenrannassa 1954–1955, metsäosaston Saimaan alueen ylimetsänhoitaja Joensuussa 1955–1961, apulaismetsäpäällikkö Helsingissä 1961–1962, metsäpäällikkö 1962–1979 ja johtaja 1970–1979. Sauvolla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1970.
Anna Sterky

Ane Cathrine "Anna" Sterky (os. Nielsen; 18. huhtikuuta 1856 Kööpenhamina, Tanska – 15. toukokuuta 1939 Tukholma, Ruotsi) oli tanskalais-ruotsalainen ammattiyhdistysjohtaja, sosiaalidemokraattinen poliitikko, toimittaja ja naisasianainen.
Sterky syntyi köyhään työläisperheeseen Kööpenhaminassa. Hän oli nuorin kahdeksasta sisaruksesta ja ryhtyi ompelijattareksi. Sterky kiinnostui jo varhain ammattiyhdistystoiminnasta ja liittyi vuonna 1883 ompelijattarain ammattiyhdistykseen, jonka puheenjohtajaksi nousi pari vuotta myöhemmin. Pohjoismaisessa työläiskokouksessa Kristianiassa (nyk. Oslo) vuonna 1890 hän tapasi ruotsalaisen sosiaalidemokraatin Fredrik Sterkyn, josta tuli hänen avomiehensä. Pari muutti seuraavana vuonna Ruotsiin ja Sterky erosi tanskalaisesta miehestään Peter Jensenistä vuonna 1893.
Sterkyt asuivat aluksi Göteborgissa, jossa Fredrik työskenteli "Ny Tid" -lehdelle ja Anna avusti häntä sekä jatkoi ammattiyhdistysliikkeen parissa toimimista. Vuonna 1898 Fredrik valittiin LO:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi ja Sterkyt muuttivat Tukholmaan. Fredrik kuitenkin kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1900. Anna siirtyi tämän jälkeen työskentelemään sosiaalidemokraattisen puolueen keskustoimistolle, lisäksi hän oli edelleen mukana naisten ammattiyhdistystoiminnassa. Vuonna 1905 hänen aloitteestaan perustettiin "Morgonbris"-lehti, jota hän toimitti vuoteen 1908.
Erityisen tärkeää Sterkylle oli aviottomien äitien tilanteen parantaminen. Hänen mielestään raskaaksi tulleen naisen jättävä mies olisi tullut työväenliikkeen taholta tuomita yhtä jyrkästi kuin lakkorikkuri. Hän arvosteli muutenkin sosiaalidemokraattien suhtautumista naisasiaan muun muassa silloin, kun puolueen johto päätti lykätä vaatimustaan naisten äänioikeudesta kunnes yleinen äänioikeus olisi toteutunut miehillä.
Sterky on haudattu Norra begravningsplatsen -hautausmaalle Tukholman pohjoispuolelle.
Tiikerilumme

Tiikerilumme ("Nymphaea lotus") on lumpeiden eli neidonlumpeiden ("Nymphaea") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen kelluslehtinen vesikasvi, joka kasvaa erilaisissa järvissä ja lammissa.
Tiikerilummetta tavataan luonnossa trooppisessa Afrikassa sekä Intiasta ja Kiinasta Australiaan ulottuvalla alueella.
Tiikerilumme oli tärkeä kasvi muinaisessa Egyptissä taiteessa, rituaaleissa, lääkekasvina sekä ravintona ja kaikkia kasvin osia hyödynnettiin. Nykyisin tiikerilummetta käytetään etenkin Kiinassa ja Intiassa lääkekasvina sekä ravinnon lähteenä, mutta lajia kasvatetaan yleisesti myös koristekasvina.
Koristekasvina tiikerilumme menestyy trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Se kasvaa parhaiten runsasravinteisessa maaperässä seisovassa vedessä, joka on vähintään 30 cm syvää. Mikäli maaperä on kuitenkin liian runsasravinteista tai vesi liian syvää, kukinta voi vähentyä tai estyä kokonaan. Lajin kasvupaikan tulee lisäksi olla täydessä auringon valossa.
Ravinnoksi tiikerilumpeesta on käytetty juuria, kukkaversoja, siemeniä sekä kypsymättömiä hedelmiä. Juuria ja kukkaversoja voi syödä sellaisenaan sekä kypsennettyinä. Juuria on myös kuivattu ja jauhettu sitten jauhoksi, josta on valmistettu puuronkaltaista ruokaa. Kypsymättömiä hedelmiä on puolestaan syöty sellaisenaan salaateissa. Siemeniä voi syödä kypsennettyinä. Kuivattuja siemeniä voi myös jauhaa hienoksi ja sekoittaa varsinaisten jauhojen sekaan ja jauhoseosta voi käyttää esimerkiksi kakkujen leivontaan. Siemeniä voi myös paahtaa, laittaa curryseoksen joukkoon tai pikkelöidä.
Lääkekasvina tiikerilumme on rauhoittava adstringenttinen yrtti, jolla on diureettisia vaikutuksia. Joidenkin kertomusten mukaan se toimii myös vastamyrkkynä sekä lemmenrohtona. Tavallisimmin tiikerilummetta käytetään ayurvedarohtona.
Jan Malmsjö

Jan Malmsjö (s. 29. toukokuuta 1932 Lund) on ruotsalainen näyttelijä, laulaja ja tanssitaiteilija, joka on esiintynyt Ruotsin teatterilavoilla erityisesti musikaali- ja operettirooleissa. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi Ingmar Bergmanin elokuvinakin tunnetuista televisiosarjoista "Kohtauksia eräästä avioliitosta" (1973) ja "Fanny ja Alexander" (1982), jossa hän näyttelee piispa Vergéruksen keskeisen draamaroolin.
Lundissa syntynyt Malmsjö varttui Malmössä, jossa hänen molemmat vanhempansa olivat varieteetaiteilijoita Hippodrom-teatterissa. Jan-poika esiintyi ensi kerran yhdeksänvuotiaana "Franzie"-operetissa ja oli mukana myös Malmön kansanpuiston lastenteatterissa. Isä oli ankara, eikä poika pitänyt häneen yhteyttä äidin kuoleman 1962 jälkeen.
Vuonna 1950 Jan Malmsjö pääsi Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskouluun Tukholmassa ja työskenteli sitten Göteborgin kaupunginteatterissa 1953–1958. Vuonna 1958 hän sai kiinnityksen Ruotsin yleisradioyhtiön televisioteatteriin. Läpimurto Malmsjölle oli päärooli Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn musikaalin "Stop the World, I Want to Get Off" ruotsalaistuotannossa vuonna 1963 Tukholman Scalateaternissa. Levylaulajana ja sanoittajana Malmsjön ura alkoi vuonna 1967 ruotsinkielisellä versiolla Tom Jonesin maailmanhitistä ”Green Green Grass of Home”.
Vuonna 1961 Malmsjö esiintyi ruotsalaisessa minitelevisiosarjassa Nina, Nora, Nalle. Vuonna 1984 hän esiintyi Ruotsin television ja Yle TV1:n yhteistuotannossa, Leena Vihtosen ohjaamassa viihdeohjelmassa "Kohtaamisen muisto", jonka laulut ja lausuntaesitykset pohjautuvat 20 pohjoismaisen runoilijan teksteihin.
Malmsjön vaimo on näyttelijä Marie Göranzon.
Soikkomustikka

Soikkomustikka ("Vaccinium ovalifolium") on kanervakasvien (Ericaceae) heimoon, puolukoiden ("Vaccinium") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta ja haarovavartinen varpu, joka kasvaa tavallisimmin mättäinä, mutta joskus harvoin laajoina kasvustoina. Soikkomustikan hedelmät ovat sinisiä, purppuranmustaan vivahtavia ja noin 0,8–1 cm halkaisijaltaan olevia pyöreitä pohjusmarjoja.
Soikkomustikka kasvaa kosteissa tai melko kosteissa havumetsissä, havumetsien reunoilla, metsäteiden varsilla, hakkuuaukeilla sekä turvepohjaisilla rinteillä merenpinnan tasosta aina 2100 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan luonnossa Pohjois-Amerikan ja Itä-Aasian pohjoisosissa. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan itä–länsisuunnassa läpi koko mantereen Alaskasta Newfoundlandiin. Levinneisyysalueen eteläraja kulkee Oregonin, Idahon, Etelä-Dakotan ja Michiganin osavaltioiden sekä Nova Scotian kautta. Itä-Aasiassa lajia tavataan Venäjän Kaukoidässä sekä Japanissa.
Soikkomustikkaa on kerätty luonnosta sekä ravinnoksi että lääkekasvina. Tavallisimmin sitä ovat keränneet luonnosta Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat, ja marjoja on toisinaan myyty paikallisilla toreilla. Soikkomustikan marjoissa on runsaasti C-vitamiinia. Soikkomustikka ei kuitenkaan ole niin suosittu marja kuin muut mustikkalajit, sillä sen marjojen koostumus on rakeinen ja marjat ovat herkkiä pilaantumaan helposti.
Lvivin kansallinen musiikkiakatemia

Lvivin kansallinen musiikkiakatemia () on Lviviin vuonna 1940 perustettu musiikkikorkeakoulu, joka syntyi nimellä Lvivin valtion konservatorio, kun Lysenkon korkeampi musiikki-instituutti (perustettu 1903) ja Lvivin puolalainen konservatorio (perustettu 1830) yhdistettiin. Se nimettiin vuonna 1992 Valtion musiikkikorkeakouluksi, ja 2000 uudelleenorganisoinnin jälkeen se sai nimen Lvivin valtion musiikkiakatemia. Vuonna 2007 se sai kansallisen akatemian aseman ja nykyisen nimen.
Akatemiassa on viisi opintosuuntaa (sävellys ja musiikin teoria ja historia, orkesterin johtaminen, laulu, piano, orkesteriopinnot) ja 20 akatemiaan liittyvää professuuria sekä lapsille suunnattu musiikin peruskurssi. Akatemian oopperastudiolla on oma sinfoniaorkesteri ja opiskelijoilla sinfonia- ja kamariorkesterit, ukrainalaisten kansansoittimien orkesteri ja oppilaskuoro. Kirjastossa on yli 150 000 nidettä.
Akatemian opettajia.
Lähde:
The 7th Date of Hell

The 7th Date of Hell. Live at Hammersmith Odeon on englantilaisen äärimetalliyhtye Venomin live-VHS vuodelta 1984. Kappaleet kuvattiin Hammersmith Odeonilla Lontoossa. Videon kappaleet julkaistiin myös "Official Bootleg" -nimisenä äänilevynä, joka ilmestyi 1985.
Levytskyi

Levytskyi, Levytska on ukrainalainen sukunimi, joka on seuraavilla henkilöillä:
Official Bootleg

Official Bootleg on englantilaisen äärimetalliyhtye Venomin livealbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1985. Äänite on peräisin "The 7th Date of Hell" -videolta, ja kappaleluettelo on täsmälleen sama.
Tear Your Soul Apart

...Tear Your Soul Apart on englantilaisen äärimetalliyhtye Venomin EP vuodelta 1990. Se sisältää "Prime Evilin" sessioista ylijääneitä studioäänityksiä sekä kolme livekappaletta. Viimeinen raita on Judas Priestin ”Hell Bent for Leather”, jonka sanoitukset on vaihdettu muotoon ”Hell bent for metal”.
Seis maailma – tahdon ulos

Seis maailma – tahdon ulos ("Stop the World, I Want to Get Off") on Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn kirjoittama musikaali, joka sai ensi-iltansa Lontoossa vuonna 1961.
Sirkusmaailmaan sijoittuva tarina kertoo Pikkumiehestä, eräänlaisesta jokamieshahmosta, joka haluaa menestystä ja suosiota niin työelämässä kuin naistenkin keskuudessa. Valloitettuaan rakastamansa Evien hän kuitenkin huomaa juuttuneensa tylsään perhe-elämään ja alkaa paeta uusiin lemmenseikkailuihin, joissa naisroolia näyttelee aina sama näyttelijä kun Evietäkin. Työelämässäkin Pikkumies etenee johtajaksi ja lopulta poliitikoksi, muttei saavuta onnea siinäkään.
Musikaalia pidettiin 1960-luvun alussa uraauurtavana vapaan muotonsa, kekseliäisyytensä ja allegorisuutensa ansiosta. Sen tuotantoon tarvitaan vain kaksi mies- ja kolme naisnäyttelijää.
Suomessa musikaali sai ensi-iltansa Helsingin Kansanteatterissa syksyllä 1963 Esko Elstelän suomentamana nimellä "Seis maailma – tahdon ulos". Pääosissa näyttelivät Ismo Kallio ja Tiina Rinne. Musikaalin on suomentanut Esko Elstelä. 1960-luvulla musikaalin tuottivat Suomessa myös Kouvolan Teatteri, Imatran Teatteri, Porin Teatteri, Tampereen Työväen Teatteri, Åbo Svenska Teater (ruotsiksi) ja Mikkelin Teatteri sekä myöhemmin Kuopion Yhteisteatteri, Jyväskylän kaupunginteatteri ja Savonlinnan kaupunginteatteri. Vuonna 2011 Vaasan kaupunginteatteri toi musikaalin ensi-iltaan nimellä "Maailma seis!".
Japaninkellovaivero

Japaninkellovaivero ("Pieris japonica") on kanervakasvien (Ericaceae) heimoon, kellovaiveroiden ("Pieris") sukuun kuuluva kasvilaji. Sitä tavataan luontaisena Japanissa, Kiinan itäosissa sekä Taiwanilla, mutta kasvatetaan myös muualla koristekasvina.
Japaninkellovaivero on ainavihanta pensas, joka kasvaa yleensä 2,5–4 metriä korkeaksi. Se on tiheä ja pystykasvuinen pensas. Syntyessään sen lehdet ovat oransseja tai pronssinvärisiä, mutta muuttuvat kasvaessaan kiiltäväntummanvihreiksi. Lehtien lavat ovat sahalaitaisia ja enintään 9 cm pitkiä. Japaninkellovaiveron kukinnot ovat enintään 15 cm pitkiä, nuokkuvia terttuja. Kukat ovat valkoisia ja muistuttavat ulkonäöltään kielon kukkia. Lajista on kuitenkin jalostettu monia kukkien väriltään erilaisia lajikkeita. Eri lajikkeiden kukkien väri voi vaihdella erilaisista valkoisen sävyistä vaaleanpunaiseen tai tummanruusunpunaiseen. Japaninkellovaivero kukkii aikaisin keväällä.
Japaninkellovaiveroa käytetään koristepensaana. Sitä voi kasvattaa yksittäispensaana, erikokoisina ryhminä tai pensasaitana. Se sopii myös monilajisiin pensasryhmiin yhdessä muun muassa samankaltaisessa maaperässä viihtyvien alppiruusujen kanssa. Japaninkellovaivero kasvaa parhaiten runsasravinteisessa, hieman happamassa ja keskikosteassa, mutta hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Kukkineet kukat tulee poistaa heti kukinnan jälkeen.
Myh’ailo Levytskyi (metropoliitta)

Myh’ailo Levytskyi ( (16. elokuuta 1774 Lantšyn, Stanyslavivin piiri, Galitsia – 14. tammikuuta 1858 Univ, Zolotšivin piiri, Galitsia) oli ukrainalainen katolinen metropoliitta ja kardinaali.
Levytskyi opiskeli teologiaa Wienissä Barbareumissa. Hänet vihittiin papiksi 1798 ja nimitettiin raamattututkimuksen professoriksi Lvinin kreikkalaiskatoliseen teologiseen seminaariin. Hän sai kaniikin arvon 1808, ja 1813 hänet siunattiin Peremyšlin piispaksi. Ivan Mohylnytskyin avustamana hän aloitti laajan kansanopetuksen kehittämisen: hän perusti 383 uutta paikallista koulua, anoi oikeutta ukrainankieliseen opetukseen ja perusti seuran, joka julkaisi uskonnollista ja opetusaineistoa. Hänet ylennettiin Halytšin metropoliitaksi ja 1816 Lvivin arkkipiispaksi, mutta hän hoiti velvollisuuksia Peremyšlissä vuoteen 1818. Metropoliittana hän jatkoi kouluopetuksen kehittämistä, mutta konservatiivisuutensa vuoksi hän joutui vastakkain uuden älymystön kanssa kielikysymyksissä suosiessaan vanhaa kirjoitustapaa. Hän katsoi, että Galitsian ukrainalaiset muodostivat oman kansan toisin kuin nuoren polven älymystö ajatteli. Itävallan keisari nimitti suosikkinsa Galitsian priimakseksi, vaikka titteli oli perinteisesti kuulunut Lvivin roomalaiskatoliselle piispalle. Paavi Pius IX nimitti hänet 1856 kardinaaliksi, toisena ukrainalaisena, jolle kunnia myönnettiin. Hän oli jo silloin vetäytynyt julkisuudesta huonon terveyden vuoksi ja asui Univin luostarissa.
Serhi Lubnin

Serhi Mykolajovytš Lubnin (, ; ) on neuvostoliittolainen ja ukrainalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja, ja jääkiekkovalmentaja. Hänellä on Neuvostoliiton urheilun mestarin arvonimi.
Hän aloitti pelaamisen Glazov Progress -joukkueessa liigakaudella 1976–1977. Hän pelasi myös SKA MVO -joukkueessa. Kaudella 1979–1980 hän aloitti pelaamisen Iževskin Ižstalissa. Hän pelasi joukkueessa vuoden 1986 loppuun asti. Ižstal-seurassa hänellä on pisteiden, maalien ja syöttöjen ennätys Ižstalin puolustajien keskuudessa koko siltä ajalta, kun seura pelasi Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa. Lubnin kuuluu viiden parhaan seuran pelaajan joukkoon.
Ennen seuraavaa kautta hän siirtyi Kiovan Sokiliin.
Kaudella 1991–1992 hän siirtyi unkarilaiseen Újpestiin.
Hän oli valmentajana suomalaisessa SuPS-seurassa (1995–1996). Lubnin päätti pelaajauransa Kiovan Berkutissa (1997–1998). Uran aikana hän pelasi myös Britanniassa.
Myh’ailo Levytskyi

Myh’ailo (Mykola) Levytskyi tarkoittaa muun muassa seuraavia ukrainalaisia henkilötä:
Suomen Nato-jäsenyys

Suomen Nato-jäsenyys alkoi, kun Suomi hyväksyttiin sotilasliiton jäseneksi 4. huhtikuuta 2023. 
Suomi haki Pohjois-Atlantin puolustusliitto Naton täysjäseneksi toukokuussa 2022. Jäsenyys vahvistui, kun Turkin ulkoministeri Mevlüt Çavuşoğlu toimitti Yhdysvaltain ulkoministerille Antony Blinkenille Suomen Nato-jäsenyyden ratifiointipäätöksen Naton 30 jäsenmaasta viimeisenä. Suomen ulkoministeri Pekka Haavisto allekirjoitti ja luovutti Suomen liittymiskirjan Blinkenille samana päivänä. Nato-jäsenyys päätti Suomen pitkäaikaisen sotilaallisen liittoutumattomuuden.
Suomen Nato-jäsenyyden haku ja ratifiointi.
17. toukokuuta 2022 eduskunta hyväksyi äänin 188-8 hallituksen selonteon, joka esitti Nato-jäsenyyttä. Nato-jäsenyyttä vastaan äänestivät kuusi Vasemmistoliiton kansanedustajaa, yksi perussuomalainen sekä Valta kuuluu kansalle -puolueen Ano Turtiainen. Vielä samana iltana presidentti Niinistö teki asiasta lopullisen päätöksen ja ulkoministeri Pekka Haavisto allekirjoitti jäsenyyshakukirjeen Natolle.
Suomi haki Nato-jäsenyyttä samanaikaisesti Ruotsin kanssa 18. toukokuuta 2022. Maat kutsuttiin liittymisneuvotteluun 29. kesäkuuta. Syynä neuvottelujen viivästymiselle pidettiin Turkin ja Unkarin vastustusta. Unkarin parlamentti hyväksyi 27. maaliskuuta 2023 Suomen Nato-jäsenyyden äänin 182-6. Turkin parlamentti hyväksyi 30. maaliskuuta 2023 Suomen Nato-jäsenyyden äänin 276-0.
Jäsenyyden alku.
Suomi hyväksyttiin Naton jäseneksi 4. huhtikuuta 2023. Suomen ulkoministeri Pekka Haavisto allekirjoitti Suomen liittymiskirjan noin kello 14 Suomen aikaan Naton päämajassa Brysselissä. Liittymiskirja luovutettiin vähän yli tuntia myöhemmin, kello 15.45, Yhdysvaltojen ulkoministerille Antony Blinkenille, minkä myötä Suomesta tuli Naton jäsenmaa. Liittymiskirjan luovutuksen jälkeen Naton pääsihteeri Jens Stoltenberg ja Suomen presidentti Sauli Niinistö pitivät erikseen lyhyet puheet, minkä jälkeen Suomen lippu nostettiin salkoon Naton päämajan ulkopuolella kello 16.50 Maamme-laulun soidessa.
Suomessa samaan aikaan nostettiin Naton lippuja lipputankoihin Suomen ulkoministeriön edustalla. Sauli Niinistö myös julkaisi Nato-jäsenyyteen liittyvän lausunnon, jossa hän totesi, että Suomen sotilaallisen liittoutumattomuuden aikakausi päättyy.
Reaktioita.
Venäjä on suhtautunut kielteisesti Suomen Nato-jäsenyyteen. Venäjän presidentin tiedottajan Dmitri Peskovin mukaan se loukkaa Venäjän turvallisuutta ja Venäjän on pakko ryhtyä vastatoimiin. Puolustusministeri Sergei Šoigun mukaan Suomen liittyminen Natoon loi uhan konfliktin laajenemisesta.
Liittymispäivänä eduskunnan, pääministerin, VTT:n ja HSL:n verkkosivuja vastaan kohdistettiin palvelunestohyökkäykset, mutta tilanne normalisoitui illalla. Hyökkäyksen oli vihjannut tehneensä venäläinen hakkeriryhmä. Myös Ylen verkkosivuihin kohdistui hyökkäys.
Kannatus.
Suomalaisista 82 % suhtautui myönteisesti Nato-jäsenyyteen vuonna 2024. Kielteisesti suhtautuvia oli eniten vasemmistoliitossa (29 %) ja perussuomalaisissa (17 %).
Metyyliakrylaatti

Metyyliakrylaatti (C4H6O2) on tyydyttymättömiin estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää polymeerien ja muiden yhdisteiden valmistukseen. 
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa metyyliakrylaatti on väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin alkoholeihin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Metyyliakrylaatti polymeroituu helposti, minkä vuoksi sen joukkoon lisätään inhibiittoriksi p-metoksifenolia. Metyyliakrylaatille tavanomaisia reaktioita ovat muun muassa Michael-additiot useiden nukleofiilien kanssa, useat sykloadditiot (esimerkiksi Diels–Alder-reaktiot) ja eenireaktiot.
Metyyliakrylaattia valmistetaan metanolin ja akryylihapon välisellä esteröintireaktiolla happaman katalyytin läsnä ollessa.
Metyyliakrylaattia käytetään erityisesti tekstiileissä käytettävien polyakrylaattikuitujen valmistamiseen. Ainetta käytetään myös muiden kemikaalien valmistukseen.
Sammalvarpiot

Sammalvarpiot ("Harrimanella") on kanervakasvien (Ericaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku, johon kuuluu kaksi lajia. Niitä tavataan Pohjois-Amerikassa sekä Euraasian pohjoisosissa.
Sammalvarpiot ovat pieniä varpuja, jotka voivat muodostaa mattomaisia kasvustoja. Niiden varsissa on runsaasti hyvin lyhytruotisia lehtiä. Lehtien pudotessa varsiin jää lehdistä pienet lehtiarvet. Lehtilapojen muoto vaihtelee tasasoukasta vastapuikeaan tai lehdet voivat olla äimämäisiä. Kukat sijaitsevat kukkaperien päissä ja kukkaperät ovat kukinta-aikaan nuokkuvia, mutta nousevat pystyyn hedelmäasteella. Kukkien verholehdet voivat olla erillisiä tai tyviltään yhteen kasvaneita, mutta terälehdet ovat puolestaan noin puolet pituudestaan yhteen kasvaneita. Terälehdet ovat väriltään valkoisia tai hieman vaaleanpunertavia. Hedelmät ovat kotia.
Sammalvarpioiden ("Harrimanella") suku on nimetty 1848–1909 eläneen Edward Harrimanin mukaan.
Elina Pohjola

Elina Pohjola (os. Lindroos, s. 1981) on suomalainen elokuvatuottaja.
Pohjola on opiskellut medianomiksi Turun taideakatemiasta ja valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston taideteollisesta korkeakoulusta.
Pohjola perusti puolisonsa käsikirjoittaja Mike Pohjolan kanssa Pohjola-filmin 2009. Pohjola-filmi laajeni tuottaja Leila Lyytikäisen tultua osakkaaksi Citizen Jane Production -elokuva- ja tv-sarjatuotantoyhtiöksi 2018.
2021 Elina Pohjola valittiin Ylen draaman elokuvatiimin tuottajaksi. 2023 hänet valittiin Pohjoismaisen elokuva- ja tv-rahaston (Nordisk Film &amp; TV Fond) hallitukseen.
Tuottajana.
Pohjola-filmi tuotti niin lyhytelokuvia kuin pitkiä dokumentti- ja fiktioelokuvia. Ensimmäinen Pohjolan tuottama pitkä dokumenttielokuvan oli Wille Hyvösen "Kummisetäni thaimorsian" (2012) ja ensimmäinen pitkä fiktio Oskari Sipolan ohjaama musiikkielokuva "Ollaan vapaita" (2015).
Citizen Jane Productions tuotti Pohjolan aikana muun muassa dokumentti-tv-sarjan nyrkkeilijä Eva Wahlströmistä ("Eva", 2019) sekä Klaus Härön elokuvan "Elämää kuoleman jälkeen" ja Alli Haapasalon moneen kertaan palkitun elokuvan "Tytöt tytöt tytöt".
"Tytöt tytöt tytöt" toi Elina Pohjolalle ja Leila Lyytikäiselle parhaan elokuvan Jussi-palkinnon.
Musiikki.
Pohjola toimii myös laulaja-lauluntekijänä ja on julkaissut useita singlejä omalla nimellään, muun muassa "Tuima" (2023), "Mä oon ihan ok" (2023), "Mitä jos mä en sua tahdokaan jakaa" (2023), "Jouluksi rauhaan" (2024), "Siks oot täydellinen" (2025) ja "Maidemme raja" (2025).
Kiiltolaakerikamelia

Kiiltolaakerikamelia ("Gordonia lasianthus") on teekasvien (Theaceae) heimoon, laakerikamelioiden ("Gordonia") sukuun kuuluva kasvilaji.
Kiiltolaakerikamelia on yleensä pieni, mutta joskus hieman suuremmaksi kasvava puu. Se kasvaa tavallisesti noin 12–15 metriä korkeaksi ja voi muodostaa tiheitä kasvustoja. Kiiltolaakerikamelia on ainavihanta, mutta siinä on kuitenkin yleensä joitakin punaisia lehtiä jokaisena vuodenaikana. Lehtiasento on vuorottainen ja lehtilavat ovat noin 10 cm pitkiä, vajaat 4 cm leveitä, kapeansoikeita, paksuja ja kiiltäväpintaisia. Lehtilaidat ovat hienosahalaitaisia. Kiiltolaakerikamelian kukat ovat suuria ja valkoisia. Kukkien halkaisija on noin 6–7,5 cm ja niissä on viisi terälehteä. Kiiltolaakerikamelia kukkii heinä–syyskuussa ja tuottaa hedelmiä syys–lokakuussa.
Kiiltolaakerikameliaa kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen kaakkoisosien rannikoilla kuuden osavaltion alueella. Sitä tavataan Pohjois-Carolinan itäosista eteläiseen Floridaan ja lännessä Mississipin eteläosiin ulottuvalla alueella. Kiiltolaakerikamelia on ainoa laakerikamelioiden suvun laji, joka kasvaa Yhdysvalloissa.
Slovenský krasin kansallispuisto

Slovenský krasin kansallispuisto on Slovakiassa sijaitseva kansallispuisto. Sen alueella sijaitsee samanniminen vuoristo, joka jatkuu Unkarin puolella Aggtelekin kansallispuiston alueella. Vuoriston alueella on satoja kalkkikiviluolia, joista 712 on Unescon maailmanperintölistalla. Osa luolista kuuluu Bradla-Dominican luolastoon, josta neljäsosa on Slovakian puolella ja joka on kaikkiaan 21 kilometrin pituinen. Luolaston alueella on paljon tippukiviä. Puiston alueella on myös Combasekin ja Ochtinskán luolat. jCombasekin luolan sisällä on tehty speleoterapiaa luolan runsaan ilmankosteuden ja pysyvän luonteisen lämpötilan vuoksi. Ochtinskán luola sisältää argoniittia, jota sisältäviä luolia on vain muutama maailmassa. Argoniitista muodostuu kidemuodostelmia. Luolien lisäksi puiston alueella on luolien lisäksi Zádielska tiesňavan rotko ja Zádielska planinan ylänkö.
Levitski

Levitski on venäläinen sukunimi, joka on seuraavilla henkilöillä:
Leif Keiski

Leif Kristian Keiski (s. 23. lokakuuta 1971 Kokkola) on ruotsalainen romanitaustainen nyrkkeilijä. 
Keiski aloitti amatööriuransa 1987. Hän osallistui nyrkkeilun maailmanmestaruuskilpailuihin 1993 sijoittuen yhdeksänneksi. Saman vuoden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Keiski oli viides. Hän nyrkkeili molemmat arvokilpailut raskaassa keskisarjassa eli alle 81 kiloisissa. Keiski voitti Ruotsin mestaruuden 1991 keskisarjassa ja 1993 raskaassa keskisarjassa.
Ammattilaisena Keiski nyrkkeili vuosina 1993–2000. Hän voitti 28 ottelua, joista 19 tyrmäyksellä. Keiski hävisi kaksi ottelua, joista toisen tyrmäyksellä. Keiskin uran viimeinen ottelu oli WBC-liiton ylemmän keskisarjan mestaruusottelu Saksan Markus Beyeria vastaan. Keiski tuli tyrmätyksi seitsemännessä erässä.
Sanni Ylimäki

Sanni Ylimäki (o.s. Vainio-Hynnilä, s. 23. tammikuuta 1987 Ilmajoki) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Ylimäki edusti urallaan Superpesiksessä Peräseinäjoen Toivetta, Ylihärmän Pesis-Junkkareita, Porin Pesäkarhuja ja PeTo-Jusseja. Ylimäki saavutti yhden SM-hopean kaudella 2008 ja yhden SM-pronssin kaudella 2009. Ylimäki pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 2008. Hän pelasi ulkokentällä siepparina. 
Ylimäki pelasi 122 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kaksi kunnaria ja 18 tavallista juoksua, toi 120 juoksua ja keräsi 393 kärkilyöntipistettä. Ylimäki pelasi 37 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja kaksi tavallista juoksua, toi 33 juoksua ja keräsi 108 kärkilyöntipistettä. Ylimäki pelasi yhdeksän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin, toi 12 juoksua ja keräsi 30 kärkilyöntipistettä.
Torgny Wickman

Torgny Wickman (22. huhtikuuta 1911 Lund – 23. syyskuuta 1997 Katrineholm) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa jo 1940-luvun lopulla, mutta tuli kansainvälisesti tunnetuksi 1970-luvun vaihteen aikuisille suunnatuista seksivalistuselokuvista, joita hän teki yhdessä tanskalaisen seksologipariskunnan Inge ja Sten Hegelerin kanssa ollessaan jo noin 60-vuotias. Näistä "Rakkauden kieli" (1969) levitettiin kymmeniin maihin ja sai Suomessakin arviolta 350 000 teatterikatsojaa, mikä teki siitä Suomen elokuvasäätiön vuonna 2019 kokoamalla listalla Suomen kaikkien aikojen katsotuimman ruotsalaiselokuvan ja katsotuimman dokumenttielokuvan. Muita Wickmanin aikanaan kohuttuja ja monissa maissa sensuurin hampaisiin joutuneita valistuselokuvia ovat "Rakkauden kieli II" (1970, esitettiin Suomessa 400 metrillä lyhennettynä) ja "Rakkauden XYZ" (1972). Valistuselokuvien ohella hän teki samanaiheisia mutta näytelmällisempiä seksploitaatioelokuvia.
Wickmanin elokuvia esitettiin monissa maissa, ja ne loivat osaltaan ruotsalaisille mainetta seksuaalisesti vapaamielisenä kansana. Muita samantapaisia elokuvia olivat Vilgot Sjömanin "Olen utelias – keltainen" (1967) ja "Olen utelias – sininen" (1968).
Univ

Univ () on historiallisesti merkittävä galitsialainen luostarikeskus Ukrainassa. Asukkaita oli aikoinaan 1 300. Keskuksessa harjoitettiin julkaisu- ja kirjapainotoimintaa. Toisen maailmansodan jälkeen sen nimeksi tuli Mižhirja, mutta nimi Univ otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2003. Nykyisin paikalla on kylä (468 asukasta vuonna 2001), ja se kuuluu Peremyšlin piiriin Lvivin alueella.
Ortodoksinen kirkko perusti luostarin 1300-luvulla, ja se ympäröitiin linnoitusmuureilla. Vuonna 1618 luostarissa julkaistiin liikuteltavalla painokoneella painettua julkaisua. Pysyvä kirjapaino tuotiin Lvivistä. Luostarin kirjapaino julkaisi kaikkiaan 60 typografisesti korkealaatuista kirjaa. Painotoiminta päättyi 1770 riitoihin veljeskunnan kanssa. 1900-luvulla luostariin perustettiin painokoulu ja kirjansitomo, ja luostari julkaisi vuosina 1935–1939 kuukausijulkaisua. Kun neuvostojoukot valtasivat 1939 Galitsian, kammiot muutettiin vankiselleiksi ja muut tilat vanhainkodiksi. Luostari perustettiin uudestaan 1990-luvun alkupuolella.
Kansainvälinen romaniliitto

Kansainvälinen romaniliitto () on kansainvälinen järjestö, joka ajaa romanien oikeuksia. Järjestö perustettiin Orpingtonissa, Englannissa vuonna 1971. Tällöin se perustettiin kuitenkin vielä nimellä kansainvälinen romanikomitea: nimi vaihdettiin seuraavassa kongressissa vuonna 1978 nykyiseen. Järjestön ylin päättävä elin on kongressi, joka on kokoontunut historiansa aikana kymmenen kertaa. Viimeisin kerta oli vuonna 2016, jolloin Zoran Dimov valittiin järjestön puheenjohtajaksi.
Venaus

Venaus () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 905 asukasta.
Trifluorimetyylifenyylipiperatsiini

3-trifluorimetyylifenyylipiperatsiini (TFMPP) on fenyylipiperatsiinien ryhmään kuuluva synteettinen psykoaktiivinen aine ja substituoitu piperatsiini. Sitä on myyty metyleenidioksimetamfetamiinin ("MDMA", "Ekstaasi") korvikkeena tai sen tilalla ainakin Yhdysvalloissa, yleensä muiden piperatsiinien kuten bentsyylipiperatsiinin (BZP) kanssa.
3-trifluorimetyylifenyylipiperatsiinilla on rooli ksenobioottina, ympäristökontaminanttina, psykotrooppisena lääkkeenä ja serotonergisenä agonistina.
Sivuvaikutukset.
Bentsyylipiperatsiinin ja 3-trifluorimetyylifenyylipiperatsiinin yhdistelmään on liitetty useita sivuvaikutuksia, kuten unettomuutta, ahdistusta, pahoinvointia ja oksentelua, päänsärkyä ja lihassärkyä, jotka voivat muistuttaa migreeniä, kohtauksia, impotenssia ja harvoin psykoosia.
Laki.
Suomi.
Ilmoitettu hallituksen asetuksessa kuluttajamarkkinoilta kielletyistä psykoaktiivisista aineista.
Uusi-Seelanti.
EACD:n suosituksen pohjalta Uuden-Seelannin hallitus on säätänyt lainsäädännön, joka sijoittaa BZP:n yhdessä muiden piperatsiinijohdannaisten TFMPP:n, mCPP:n, pFPP:n, MeOPP:n ja MBZP:n kanssa Uuden-Seelannin huumeiden väärinkäyttölain (New Zealand Misuse of Drugs Act 1975) C-luokkaan. Kiellon oli tarkoitus tulla voimaan Uudessa-Seelannissa 18. joulukuuta 2007, mutta lainmuutos ei tullut voimaan ennen seuraavana vuonna, ja BZP:n ja muiden lueteltujen piperatsiinien myynti laittoi Uudessa-Seelannissa 1. huhtikuuta 2008. Näiden huumeiden hallussapitoa ja käyttöä koskeva armahdus oli voimassa lokakuuhun 2008 asti, jolloin niistä tuli täysin laittomia.
Janne Jukkola

Janne Petteri Jukkola (s. 1977 Lohtaja) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko ja kansanedustaja. Jukkola on Kokkolan kaupunginhallituksen 2. varapuheenjohtaja. Hän toimii myös juustomestarina perheyrityksessä. Jukkola valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Jukkola harrastaa maanpuolustustoimintaa Keski-Pohjanmaan maakuntajoukoissa.
Jukkola piti eduskuntavaalikampanjassaan esillä maaseudun ja metsien asiaa sekä huoltovarmuutta.
Työura.
Ennen valintaansa kansanedustajaksi Janne Jukkola toimi perheyrityksessä juustomestarina. Yritys on perustettu vuonna 1991 ja sukupolvenvaihdos toteutettiin vuonna 2014. Yritys valmistaa tuotteita Lohtajan meijerin tiloissa. 
Näkemykset.
Arvot.
Jukkola sijoittuu vaalikonevastausten perusteella oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Jukkola sijoittuu arvoasteikolla konservatiiviselle puolelle. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Jukkola on kallellaan kansalliskonservatismiin (TAN). HS:n vaalikoneeseen Jukkolan antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset ja kansalliskonservatiiviset mielipiteet.
Yrittäjyys ja elinkeinoelämä.
Jukkola toimii kokoomuksen yrittäjyys- ja elinkeinopolitiikan verkoston puheenjohtajana. Hän pitää aluetalouden elinvoiman perustana kotimaista yritystoimintaa sekä teollisuuden ja viennin kehittämistä. Hän näkee erityisesti puolustusteollisuuden ja Nato-yhteistyön tarjoavan uusia mahdollisuuksia työllisyyteen ja huoltovarmuuteen.
Kansallinen turvallisuus ja huoltovarmuus.
Jukkola on perustanut eduskunnan huoltovarmuusryhmän, joka keskittyy kriisivalmiuteen, kotimaisen ruokaturvan ja energiantuotannon turvaamiseen. Hän suhtautuu myönteisesti vahvaan puolustuspolitiikkaan ja pitää Nato-jäsenyyttä taloudellisen ja turvallisuuspoliittisen yhteistyön välineenä. Jukkola on pitänyt yllä myös lähiruoan merkitystä osana ruokaturvaa ja huoltovarmuutta.
Yksityiselämä.
Jukkola on naimisissa Eve Jukkolan kanssa. Heillä on neljä lasta. 
Uskonto.
Jukkola pitää kristinuskoa osana suomalaisuutta ja pitää kristillistä kulttuuria perustana länsimaisille arvoille. Jukkola uskoo Jumalaan ja pitää uskonnollisia elementtejä tärkeinä keskeisissä elämäntapahtumissa. Hän näkee kirkolla ja uskonnollisilla toimituksilla tärkeän roolin hengellisyyden harjoittamisessa, ja pitää mahdollisena uskonnollisten tai hengellisten ihmeiden tapahtumista.
André Berglönn

André Berglönn (s. 11. marraskuuta 1994 Ruotsi) on ruotsalais-unkarilainen jääpalloilija. Hän edustaa ruotsalaista GT/76:a.
Berglönn on pelannut jääpallouransa pääosin 3. korkeimmalla sarjatasolla eli 1. Divisioonassa. Pääosin hän on edustanut Tukholman seudun seuroja eli juniorina Hammarbytä ja aikuisena Tellusta, AIK:ta, Djurgårdenia ja GT/76:ta. Näistä hän pelasi Telluksessa viisi Elitserien-ottelua kaudella 2016-2017. 
Sukujuuriensa perusteella Berglönn on saanut edustaa Unkaria kausilla 2021 ja 2023 MM-kisojen B-sarjassa. Hänet valittiin vuoden 2021 kisoissa B-sarjan parhaaksi puolustajaksi.
Saavutukset.
Maajoukkueessa
Anne Rintamäki

Anne Rintamäki (s. 29. lokakuuta 1963 Lapua) on suomalainen perussuomalainen poliitikko. Rintamäki on Vaasan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen ja Pohjanmaan aluevaltuutettu. Siviiliammatiltaan Rintamäki on poliisi ja yrittäjä. Hän toimii rikostutkijana Vaasan pääpoliisiasemalla. Hän on perustanut puolisonsa kanssa kaksi tapahtuma- ja ravintola-alan yritystä. Hänellä on neljä lasta. Rintamäki valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Poliittinen toiminta.
Rintamäki oli keskustan ehdokkaana vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vaasan vaalipiirissä, mutta ei päässyt eduskuntaan. Hän on ollut keskustan kunnanvaltuutettuna sekä Kauhavan valtuustossa että Vaasan valtuustossa. Vuonna 2020 hän erosi keskustasta ja loikkasi perussuomalaisiin.
Näkemykset.
Arvot.
Rintamäki sijoittuu vaalikonevastausten perusteella oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Rintamäki sijoittuu arvoasteikolla vahvasti konservatiiviselle puolelle. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Rintamäen näkemykset ilmentävät kansalliskonservatismia (TAN). HS:n vaalikoneeseen Rintamäen antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset ja kansalliskonservatiiviset mielipiteet.
Anna Laetitia Barbauld

Anna Laetitia Barbauld (20. kesäkuuta 1743 – 9. maaliskuuta 1825) oli englantilainen runoilija, toimittaja ja kirjailija, jonka tärkeimmät teokset liittyvät politiikkaan ja sosiaalisiin aiheisiin.
Barbauld oli unitaariteologi John Aikinin tytär, ja eli ikävuodet 15–30 Warringtonissa, missä hänen isänsä opetti unitaarien akatemiassa. Isän kollegat rohkaisivat Annaa kehittämään kirjallisiia lahjojaan. Hänen ensimmäinen kokoelmansa "Poems" ilmestyi vuonna 1773 ja sai hyvän vastaanoton.
Vuonna 1775 hän meni naimisiin ranskalaisen pappismiehen, Rochemont Barbauldin kanssa. He muuttivat Suffolkiin, missä mies perusti poikakoulun. Barbauld kirjoitti siellä lapsille tarkoitetun Jumalan teoista kertovan lukukirjan "Hymns in Prose for Children", josta tuli erittäin suosittu - siitä otettiin 30 painosta vuoteen 1849 mennessä.
Barbauld tunnetaan parhaiten virrestä “Life! I Know Not What Thou Art,” mutta hänen tärkeimpiin runoihinsa kuuluvat “Corsica” (1768) ja “The Invitation” (1773).
Barbauldin romanttiset runot olivat keskeisiä romantiikan kirjallisuuden käynnistyessä Englannissa. Vuonna 1812 hän julkaisi sodanvastaisen runon nimeltä 1811. Sitä pidettiin epäisänmaallisena, ja Barbauld lopetti uransa siihen.
Reinilä

Reinilä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Pia Sillanpää

Pia Sillanpää (o.s. Biskop, s. 11. helmikuuta1978 Kokkola) on suomalainen perussuomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Sillanpää on Keski-Pohjanmaan hyvinvointialuevaltuutettu ja hyvinvointialueen kansalliskielilautakunnan jäsen. Siviiliammatiltaan hän on kätilö ja synnytysvalmennuksia pitävä pienyrittäjä. Hänellä on kolme lasta. Sillanpää valittiin eduskuntaan vuoden 2023 eduskuntavaaleissa.
Tausta.
Pia Sillanpää syntyi Kokkolassa vuonna 1978. Hän valmistui ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta lukiosta vuonna 1998. Lukioaikana hän suoritti vaihto-oppilasvuoden Michiganissa, Yhdysvalloissa.
Sillanpää on valmistunut kätilöksi Oulun seudun ammattikorkeakoulusta vuonna 2003. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli myyjänä Vitsarin Shellillä.
Työura.
Sillanpää aloitti työskentelyn kätilönä Keski-Pohjanmaan sairaanhoitopiirissä vuonna 2003. Vuodesta 2018 hän on tehnyt yrittäjänä myös Profylax-synnytysvalmennuksia.
Näkemykset.
Arvot.
Sillanpää sijoittuu vaalikonevastausten perusteella poliittiseen keskustaan tai keskusta-oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Sillanpää sijoittuu arvoasteikolla vahvasti konservatiiviselle puolelle. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Sillanpään näkemykset ilmentävät kansalliskonservatismia (TAN). HS:n vaalikoneeseen Sillanpään antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin kansalliskonservatiiviset mielipiteet.
Yksityiselämä.
Sillanpää on naimisissa ja hänen perheeseen kuuluu kolme lasta. Hän on kaksikielinen. Sillanpää on harrastanut useita joukkuelajeja.