tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bernd Freytag von Loringhoven

Bernd Freytag von Loringhoven (6. helmikuuta 1914 Kuressaare, Viro – 27. helmikuuta 2007 München, Saksa) oli baltiansaksalainen upseeri natsi-Saksan armeijassa Wehrmachtissa ja myöhemmin Saksan liittotasavallan armeijan Bundeswehrin kenraali. Toisessa maailmansodassa hän palveli panssarijoukoissa ja kenraalien Heinz Guderianin ja Hans Krebsin adjutanttina heinäkuusta 1944 huhtikuuhun 1945.
Operaatio Barbarossaan hän lähti Guderianin 2. panssariarmeijan esikunnan jäsenenä. Myöhemmin hän komensi komppaniaa ja pataljoonaa. Hän otti osaa Stalingradin taisteluihin ja hänet siirrettiin motista pois lentokoneella sotamarsalkka Erich von Mansteinin armeijaryhmä Doniin avustamaan sen vapautusoperaatiossa.
Kun Adolf Hitleriä vastaan tehtiin murhayritys heinäkuussa 1944, Guderian nimitettiin armeijan esikuntapäälliköksi ja Freytag von Loringhoven hänen adjutantikseen. Tässä tehtävässään hän vieraili kaksi kertaa päivässä Hitlerin Itä-Preussin päämajassa ja myöhemmin Führerbunkerissa Berliinissä. 
Kuollessaan vuonna 2007 hän oli yksi viimeisiä elossa olevia Führerbunkerista selvinneitä. Hän toimi asiantuntijana "Perikato"-elokuvaa tehtäessä.
Sari Palm

Sari Minna Johanna Palm (o.s. Ukkola, s. 17. toukokuuta 1966 Valkeala) on suomalainen poliitikko ja Suomen Kristillisdemokraattien entinen kansanedustaja.
Koulutus.
Koulutukseltaan Palm on kasvatustieteiden maisteri, luokanopettaja (1990) ja erityisopettaja (2005).
Ura.
Opettajana.
Ammatiltaan Palm on erityisopettaja. Hän toimi luokanopettajana Kouvolan kaupungilla vuosina 1990–2003, sekä erityisluokanopettajana Kouvolan kaupungilla ja Valkealan kunnassa vuosina 2003–2007.
Eduskuntatyö.
Palm valittiin eduskuntaan Kymen vaalipiiristä ensimmäisen kerran vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän toimi ensimmäisellä kaudellaan jäsenenä puolustusvaliokunnassa sekä suuressa valiokunnassa ja toisella kaudellaan ympäristövaliokunnassa. Hän jäi valitsematta kolmannelle kaudelle vuoden 2015 eduskuntavaalessa uudesta Kaakkois-Suomen vaalipiiristä.
Palmin toiminelinjäsenyydet ovat olleet Suuri valiokunta 03.04.2007–19.04.2011, Suuren valiokunnan työjaosto 09.05.2007–19.04.2011, Puolustusvaliokunta 03.04.2007–19.04.2011, Liikenne- ja viestintävaliokunta (vj) 21.11.2007–19.04.2011, Eduskunnan kirjaston hallitus (vj) 03.05.2007–29.06.2011, Ympäristövaliokunta 03.05.2011–21.04.2015, Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukunta 08.09.2011–31.05.2015, Sivistysvaliokunta (vj) 03.05.2011–21.04.2015, Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta (vj) 30.06.2011–21.04.2015.
Varapuheenjohtajana.
Palm valittiin Kristillisdemokraattisen puolueen 2. varapuheenjohtajaksi 29. elokuuta 2009. Hän toimi varapuheenjohtajana vuoteen 2011.
Kunnalliset ja kirkolliset luottamustoimet.
Palm on toiminut Kouvolan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1993–2000 ja 2005–2017. Hän on toiminut jäsenenä myös Kouvolan kaupunginhallituksessa ja kaupungin teknisessä lautakunnassa sekä Kouvolan ev.lut. seurakunnan kirkkovaltuustossa.
Yksityiselämä.
Palm on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Sinfonia nro 1 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 1 C-duuri (op. 21) valmistui vuosina 1799–1800.
Säveltäminen.
Toisin kuin esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozart, Beethoven kypsytteli teoksiensa teemoja ja rakenteita pitkään. Tästä syystä on vaikea sanoa, milloin hän aloitti 1. sinfoniansa säveltämisen. Varhaisimmat säilyneet nuottikäsikirjoitukset ovat vuodelta 1799, mutta on hyvinkin mahdollista, että hän hahmotteli jo huomattavasti aiemmin tämän sinfonian teemoja muistilehtiöihinsä.
Beethoven sävelsi 1. sinfoniansa hyvin perinteiseen 1700-luvun klassiseen tyyliin, suurten edeltäjiensä Joseph Haydnin ja Mozartin antamaa esikuvaa kunnioittaen. Tosin tarkkaavainen kuulija saattaa jo aavistella, että säveltäjä on ottamassa ensimmäisiä askeleita kohti sitä omaa vallankumouksellista tyyliä, jolla hän 3. sinfoniassaan (kantaesitys 1805) murtaa klassismin asettamat rajat ja siirtyy kohti romanttista ilmaisumuotoa.
Beethoven oli sinfonian valmistumisen aikoihin 29-vuotias. Kuurous ei vielä tuolloin synkistänyt hänen elämäänsä, ja niinpä 1. sinfonia on energistä, valoisaa ja optimistista musiikkia.
Sinfonia on omistettu paroni Gottfried van Swietenille (1733–1803), joka oli tärkeä Beethovenin rahoittaja ja tukija.
Kantaesitys.
Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä 2. huhtikuuta 1800. Beethoven oli noihin aikoihin vielä varsin tuntematon säveltäjä. Sinfonia sai yleisöltä kuitenkin melko hyvän vastaanoton, ja vähitellen se alkoi levittää Beethovenin mainetta muuallekin Eurooppaan. Pariisissa sinfonia kuultiin ensimmäisen kerran vuonna 1807, Lontoossa vuonna 1813.
Osat.
Sinfonian neljä osaa kestävät noin 30 minuuttia:
Paul McKenna

Paul McKenna (8. marraskuuta 1963, Englanti) on brittiläinen lavahypnotisoija. 
Hän on tullut tunnetuksi itsekehitykseen suunnatuista kirjoistaan ja televisiosarjastaan jossa hän hypnotisoi yleisöstä valikoituja henkilöitä ja saattoi näitä kiperiin ja koomisiin tilanteisiin.
Richard Rautalin

Väinö Richard (Rikhard) Rautalin (14. helmikuuta 1891 Kalvola – 8. tammikuuta 1943 Lempäälä) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka asui Tampereella ja viimeksi Lempäälässä. 
Henkilöhistoria.
Rautalinin vanhemmat olivat seppä Erik Konstantin Rautalin ja Emilia Lindberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1924 Aili Emilia Liljan kanssa. Heidän pojastaan Tuomas Erik Rautalingosta (s. 1928) tuli lääkäri. Rautalin kävi Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1908–1911 ja opiskeli sitten kuvanveistäjä Emil Wikströmin johdolla 1911–1913 Sääksmäellä Visavuoressa. Hän teki opintomatkat Italiaan 1924 ja 1926, ja hänen veistoksissaan näkyikin antiikin taiteesta saatu vaikutus.
Rautalin muutti 1915 Tampereelle, jossa hän asui vuoteen 1934. Viimeiset vuotensa Rautalin asui perheineen Lempäälässä. Hän oli Tampereen taiteilijaseuran puheenjohtajana 1934–1935. Rautalin kuoli 51-vuotiaana tammikuussa 1943, ja hänet on haudattu Lempäälään Pyhän Birgitan kirkon hautausmaalle.
Rautalin osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1913, 1930 ja 1939. Omat näyttelyt hän piti 1921 ja 1925 sekä kolmen taiteilijan ryhmässä 1932. Kaikkiaan Rautalin teki elämänsä aikana noin 600 veistosta, joista usea on esillä Tampereen keskustassa. Hänen kuolemansa jälkeen pystytettiin hänen tekemänsä Vesilahden, Kurun, Kangasalan ja Messukylän sankaripatsaat. Rautalinin maalaamista noin 400 muotokuvasta on tunnetuimpia F. E. Sillanpään muotokuva vuodelta 1921.
Johanna Karimäki

Johanna Maria Karimäki (s. 20. maaliskuuta 1973 Geneve, Sveitsi) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut vihreiden kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 2007–2019 ja Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2005.
Ura.
Tausta.
Karimäki syntyi Genevessä perheen asuessa siellä fyysikkoisä Veikko Karimäen työn vuoksi. Karimäki kävi ranskankielistä koulua.
Vuonna 1992 Karimäki valmistui ylioppilaaksi Pohjois-Tapiolan lukiosta ja vuonna 2002 biokemian diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK). Hän sai opiskeluaikanaan kaksi lasta, joiden isästä hän erosi vuonna 2002.
Ennen eduskuntaa Karimäki työskenteli TKK:lla tutkimusapulaisena (2001, 2002), assistenttina (2003) ja tutkijana (2003–2007).
Politiikka.
Vihreisiin Karimäki liittyi vuonna 2002. Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon. Eduskuntaan Karimäki valittiin Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2007 vaaleissa ja uudelleen vuosien 2011 ja 2015 vaaleissa. Hän on toiminut vihreän eduskuntaryhmän ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuosina 2011–2013 ja 2014–2015. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän sai 3 752 ääntä ja jäi ensimmäiselle varasijalle.
Karimäki on vuodesta 2015 jäsen suuressa valiokunnassa ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa. Aiemmilla kausilla hän on ollut jäsen muun muassa maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007–2011), työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (2008–2011), talousvaliokunnassa (2011–2015) sekä valtiovarainvaliokunnan maatalousjaostossa, kunta- ja terveysjaostossa sekä asunto- ja ympäristöjaostossa.
Luottamustehtävät.
Karimäki oli Vihreiden Naisten hallituksen jäsen 2006–2009. Hän on ollut vuosina 2009–2012 Uudenmaan maakuntavaltuuston ja vuodesta 2013 maakuntahallituksen jäsen. Vuosina 2008–2013 Karimäki oli Tekniikan Akateemisten Liiton valtuuston jäsen.
Ballistiitti

Ballistiitti on aseissa käytettävä räjähdysaine, joka ei aiheuta samanlaista savua räjähtäessään kuin ruuti. Ballistiitin keksi ensimmäisenä ruotsalainen kemisti Alfred Nobel, joka rikastui ballistiitin ja dynamiitin avulla yhdeksi maailman rikkaimmista ihmisistä. 
1884 Alfred Nobel haki patenttia uudelle ruudin ampuma-aseissa korvaavalle räjähdysaineelle, jonka hän oli nimennyt ballistiitiksi. Uudelle aineelle oli tarjolla laajoja markkinoita sotateollisuudessa.
1889 Nobel sai tietää, että Frederick Abel -nimiselle miehelle oli myönnetty patentti aineesta, jota Nobel piti täysin identtisenä oman ballistiittinsa kanssa. Ainoa ero ballistiitin ja nitroglyseriiniruudiksi kutsutun aineen välillä oli se, että Nobel oli patenttia hakiessaan käyttänyt ilmaisua "nitroselluloosa hyvin tunnetussa liukoisessa muodossa", kun taas Abel oli kirjoittanut hakemukseensa nitroselluloosan olevan liukenematonta. Nobel yritti aluksi neuvotella Abelin kanssa, mutta saatuaan tietää, että kyseiselle aineelle oli myönnetty patentti myös muissa maissa, hänen suhtautumistapansa muuttui kovemmaksi.
Abel myi patenttinsa Britannian kruunulle, jota ei valtion lain mukaan voinut haastaa oikeuteen. Siksi Nobelin oli odotettava, että ensimmäinen ainetta valmistava tehdas rakennettiin. Tehtaan johtaja haastettiin 1890 oikeuteen. Nobel hävisi, mutta vei asian ylempään oikeusasteeseen. Pitkän oikeudenkäynnin jälkeen hän hävisi 1895 tämänkin oikeusjuttunsa ja joutui maksamaan oikeudenkäyntikuluja 22 000 puntaa.
Asgard (Tähtiportti)

Asgardit olivat kuvitteellinen muukalaisrotu Tähtiportti-tieteisseikkailussa. Asgardit nähtiin myös Stargate Atlantis -sarjassa. Tämä lahko oli tullut Pegasukseen, jotta he pystyisivät työskentelemään rauhassa replikaattoreilta.
Asgardit olivat rauhanomainen ja teknologisesti erittäin kehittynyt muukalaisrotu, jotka ulkonäöllisesti muistuttivat Maassa yleisesti tunnettua käsitystä "harmaista", pienistä ja hentorakenteisista muukalaisista. Asgardit, muun muassa Thor, olivat Maan ihmisten liittolaisia, ja heidän teknologiansa auttoi SG-1:n jäsenet ja itse Maan monesta pulasta. Heidän kotigalaksinsa ei ollut Linnunrata, vaan toinen Ida-niminen galaksi, jossa heille tuottivat vaikeuksia replikaattorit. Nämä olivat jo tuhoamaisillaan heidän sivilisaationsa ennen kuin SG-1 auttoi heitä. Replikaattoriongelman takia asgardit eivät myöskään olleet aiemmin pystyneet estämään goa'uldien toimia Linnunradan galaksissa, sillä heidän oli puolustettava ensisijaisesti omaa galaksiaan. Asgardit toimivat silti monien planeettojen hyväntahtoisina suojelijoina goa'uldeja vastaan, ja näillä planeetoilla heidän luultiin usein muistuttavan ulkonäöllisesti viikinkejä. Asgardit olivat yksi "neljästä suuresta rodusta", jotka aikoinaan muodostivat edistyneen ja rauhanomaisen liittouman.
Koska asgardit eivät pystyneet lisääntymään luonnollisesti, vaan heidän piti siirtää vanhat persoonallisuutensa uusiin kloonattuihin kehoihin, heidän geeniperimänsä oli rajallinen. Myöhemmin Asgardit päättivät suorittaa joukkoitsemurhan tau'rien suureksi suruksi, huomattuaan olevansa kykenemättömiä korjaamaan virheitä geeniperimässään. Ennen tätä asgardit kuitenkin antoivat koko perintönsä ja teknologisen osaamisensa tau'reille. Pegasus-galaksissa on tosin vielä jäljellä muutamia asgardeja.
Kauko Simonen

Kauko Tapani Simonen (s. 1. huhtikuuta 1951 Viljakkala) on Suomen ensimmäinen tangokuningas. Hänet kruunattiin tangokuninkaaksi vuonna 1985.
Tausta.
Kauko Simonen syntyi Pirkanmaan Viljakkalassa viiden lapsen perheen kuopuksena. Hänen isänsä, ammatiltaan poraseppä, kuoli pojan ollessa viisivuotias. Yksinhuoltajaksi jäänyt äiti työskenteli siivoojana. Simonen aloitti opintonsa soitto-oppilaana 15-vuotiaana Hämeenlinnassa. Hän aloitti työskentelyn sotilassoittajana vuonna 1970 vastaperustetussa Lapin Sotilassoittokunnassa Rovaniemellä. Hänen orkesteri-instrumenttinsa oli baritonitorvi.
Sotilassoittajan toimensa ohessa Simonen alkoi tehdä myös tanssikeikkoja ja esiintymisiä, joista ensimmäinen oli 17-vuotiaana Pelastusarmeijan joulujuhlassa vuonna 1968. Hän keikkaili aluksi omaksi ilokseen ja lisätulojen hankkimiseksi.
Laulajaura.
Simonen alkoi osallistua myös laulukilpailuihin saadakseen lisänäkyvyyttä uralleen ja voitti Loimaalla järjestetyn Humppakuningas-laulukilpailun 1980-luvun alussa. Kilpailumenestyksen ansiosta hän sai levyttää ensimmäisen singlensä ja pääsi myös Levyraatiin, jossa Klaus Järvinen arvioi Simosen äänen ”liian koulutetuksi” suhteessa esitettyyn iskelmään. 
Tuolloin ylivääpelinä toiminut Simonen osallistui vuonna 1985 järjestettyjen ensimmäisten Tangomarkkinoiden karsintaan, ensin Saarenkylässä ja myöhemmin Kuivaniemellä, josta kymmenen parasta pääsi Seinäjoen kaksipäiväisille Tangomarkkinoille. Simonen ei itse uskonut mahdollisuuksiinsa päästä jatkoon ensimmäisenä päivänä järjestetyn osakilpailun jälkeen, mutta hänet valittiin kuitenkin kilpailun suorana lähetyksenä lähetettyyn finaaliin. Voittopalkinnokseen hän sai 5 000 markkaa sekä MTV:n pöllöä kuvaavan mitalin. Voiton ansiosta keikkakysyntä parani huomattavasti, ja Simonen teki soittajatyönsä ohessa parhaimmillaan jopa 250 esiintymistä vuodessa.
Simonen jäi eläkkeelle sotilassoittajan toimestaan 48-vuotiaana sotilasmestarina syntymäpäivänään vuonna 1999. Vuonna 2002 hän kertoi edelleen tehneensä noin 14–15 keikkaa kuukaudessa.
Yksityiselämä.
Simonen on ollut naimisissa kahdesti. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi vuonna 1970. Liitto päättyi eroon viisi vuotta myöhemmin. Pariskunnan Harriet-tytär jäi isänsä huollettavaksi kolmevuotiaana. Vuosi eron jälkeen Simonen tapasi Ritva-Liisa Raittimon, josta tuli hänen toinen vaimonsa. Liitosta syntyi kolme lasta.
Simosta on kuvailtu luonteeltaan vaatimattomaksi ja jopa julkisuutta kaihtavaksi. Tuttava- ja ystäväpiirissä hänet tunnetaan kuitenkin huumoristaan sekä puheliaana seuramiehenä, mitä heijastaa myös hänen lempinimensä ”Napapiirin kuningas”. Hänen talonsa Rovaniemellä on monien muusikoiden keskuudessa tunnettu pistäytymispaikka, jossa matkalainen on voinut syödä, saunoa ja nukkua. Simonen on kertonut harrastavansa luonnossa liikkumista, kalastusta ja metsästystä.
Poskipuna

Poskipuna on meikkiaine, jonka tarkoitus on korostaa poskipäitä.
Poskipunaa käytettiin jo muinaisessa Egyptissä. Sitä laitettiin myös huulille samaan tapaan kuin huulipunaa käytetään nykyään. Historiassa on myös aikoja, jolloin sekä miehet että naiset käyttivät poskipunaa. Viktoriaanisella ajalla puolestaan meikin käyttäminen yhdistettiin alhaisiin moraaliarvoihin, joten naiset nipistivät poskiaan, jotta ne näyttäisivät punaiselta.
Poskipunaan on käytetty useita aineita. Esimerkiksi Antiikin Kreikassa suosittiin murskattuja mulperipuun hedelmiä. Nykyään puna koostuu useimmiten talkkipohjaisesta jauheesta, jota harjataan poskille.
SB Vantaa

Salibandyseura Vantaa (lyh. SB Vantaa) on vantaalainen salibandyn erikoisseura. Sen toiminta-alueena ovat Länsi-Vantaalla Myyrmäen seutu sekä Kannisto ja Kartanonkoski. Seuran jäsenmäärä on noin 1 300 pelaajaa ja harrastajaa.
SB Vantaan naisten edustusjoukkue pelaa 1. divisioonaa, miehet Suomisarjaa, sekä 2006-syntyneiden edustusjoukkue valtakunnallista SM-sarjaa.
Seurassa toimii sekä salibandyjoukkueita että salibandyn harrasteryhmiä. SB Vantaassa järjestetään myös vauvajumppia ja taaperojumppia sekä perhesählyä. 
Salibandykouluissa nuorimmat pelaajat ovat viisivuotiaita, perhesählyyn aikuisen kanssa pääsevät kolmivuotiaat. Aikuisten salibandykoulut ja kuntosählyryhmät tarjoavat harrastusmahdollisuuden eri ikäisille aikuisille.
Toiminta on keskittynyt Länsi- ja Keski-Vantaalle. Edustusjoukkueet pelaavat kotipelinsä Myyrmäen urheilutalolla.
Historia.
SB Vantaa on virallisesti perustettu vuonna 1991, mutta SB Vantaa -nimeä on käytetty 10. huhtikuuta 2000 lähtien. Seura sai alkunsa, kun Hämeenkylän Pyrintö ja Etelä-Vantaan Viikingit yhdistyivät tammikuussa 2000, minkä yhteydessä myös kaksi VFT Vantaan juniorijoukkuetta liittyi seuraan.
Tapani Mäkinen

Heikki Tapani Mäkinen (s. 19. maaliskuuta 1965 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen poliitikko ja kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2003–2004 ja 2007–2015. Hän on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989 ja kaupunginhallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2017. Koulutukseltaan hän on merkonomi.
Koulutus.
Mäkinen valmistui Malmin kauppaoppilaitoksesta merkonomiksi vuonna 1984.
Politiikassa.
Tapani Mäkinen valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Hän toimi kansanedustajana aiemmin 28. maaliskuuta 2003 – 20. heinäkuuta 2004 Marjo Matikainen-Kallströmin varaedustajana. Mäkinen nousi varajäsenestä kansanedustajaksi Matikainen-Kallströmin siirtyessä europarlamenttiin.
Mäkinen on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989. Hän toimi valtuuston puheenjohtajana vuosina 2002–2004 ja 2007–2008. Kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän on toiminut vuosina 2005–2006 ja uudelleen vuosina 2009–2017. Hän on myös Uudenmaan liiton maakuntahallituksen entinen puheenjohtaja.
"Helsingin Sanomat" julkaisi 27. tammikuuta 2008 naiskansanedustajille teettämänsä kyselyn, jossa vastaajilla oli lähdesuoja, ja nimitti siihen pohjautuen Mäkisen yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta muiden paitsi yhden osalta langettavan tuomion ja moitti lehteä hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta. Neuvoston mukaan lehti ei esittänyt riittäviä näyttöjä kirjoituksen perustaksi. JSN:n mielestä voimakkaasti leimaavan ja yleistävän juttukokonaisuuden totuudellisuus jäi näin ollen osoittamatta.
MTV Uutiset selvitti helmikuussa 2014 Mäkisen osuutta Vantaan Energian hallituksen puheenjohtajavalintaan. Puheenjohtajaksi valittiin Mäkisen ystävä Tommi Valtonen, joka oli MTV:n mukaan tehnyt tuhansien eurojen arvosta ilmaista työtä Mäkisen saunanrakennushankkeen parissa. Valtonen on myös Vantaan kaupungin luottosähköyhtiö Takuusähkön toinen omistaja. Mäkisen mukaan kyseessä oli normaali talkootyö.
Kesäkuussa 2017 Mäkinen nimitettiin oikeusministeri Antti Häkkäsen (kok) erityisavustajaksi. Tästä tehtävästä hän irtisanoutui huhtikuussa 2018 poliisin käynnistettyä esitutkinnan häntä koskevista lahjoma- ja virka-aseman väärinkäyttörikoksista. Irtisanoutumistaan käsittelevässä Facebook-päivityksessään Mäkinen kiisti syyllistyneensä väitettyihin rikoksiin. 
Elokuussa 2019 Mäkistä vastaan nostettiin syytteet törkeästä lahjuksen ottamisesta ja törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä. Syytteet liittyvät Vantaan kaupunginhallituksessa käsiteltyihin etuosto-oikeusasioihin aikana, jolloin Mäkinen toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Törkeästä lahjuksen antamisesta syytetään Juhani Sjöblomia. Itä-Uudenmaan käräjäoikeus hylkäsi tammikuussa 2021 syytteet molempien osalta. Joulukuussa 2022 hovioikeus kuitenkin tuomitsi Mäkisen 80 päiväsakkoon lahjuksen ottamisesta ja virka-aseman väärinkäyttämisestä. Hovioikeuden mukaan Mäkinen oli aktiivisesti toiminut siten, että kaupunki ei käyttäisi maakaupoissa etuosto-oikeutta. Mäkinen oli saanut kahdelta tuttavaltaan 20 000 euron lainan.
Matami Mimmi

Matami Mimmi, toisinaan myös Mainio Matami Mimmi () on Aku Ankka -lehtien tarinoissa esiintyvä noitahahmo. Matami Mimmin ensiesiintyminen oli Disneyn-elokuvassa Miekka kivessä, jossa hänet kuvattiin Merlin-velhon pahana kilpailijana. Matami Mimmi kohtasi Arthurin ja yritti vakuuttaa hänelle olevansa Merlinin veroinen velho, mitä Arthur ei uskonut. Matami Mimmi sieppasi Arthurin ja yritti tappaa hänet, mutta Merlin ilmestyi paikalle ja esti Mimmiä tappamasta Arthuria. Matami Mimmi ja Merlin kävivät velhojen kaksintaistelun, jonka aikana Mimmi ja Merlin muuntautuivat erilaisiksi eläimiksi taistellessaan toisiaan vastaan. Mimmi pääsi voitolle muuntautumalla lohikäärmeeksi ja huijaamalla säännöissä, mutta Merlin muuntautui taudinaiheuttajaksi ja sairastutti Mimmin voittaen kaksintaistelun. Mimmi joutui vuoteen omaksi ja Merlin neuvoi häntä lepäämään ja ottamaan aurinkoa toipuakseen, mihin Mimmi vastasi että hän inhoaa auringonvaloa. 
Toisin kuin virkasisarensa Milla Magia, Matami Mimmi kuvataan sarjakuvatarinoissa useimmiten hyväntahtoiseksi, joskin ilkikuriseksi hahmoksi. Ensimmäisissä tarinoissaan Mimmi saattoi jopa auttaa Milla Magiaa, mutta luonne muuttui hyvin nopeasti nykymuotoiseksi. Nykyisin hän esimerkiksi estää Karhukoplaa tekemästä rikoksia ja auttaa joskus jopa Roopea rikollisia vastaan.
Romaanissa Matami Mimmi on muiden Disneyn-pahisten lailla vangittu Isle of the Lostille voimansa menettäneenä. Mimmillä on saarella useita tyttärentyttäriä, joista yhden nimeksi on kerrottu Maddy. Romaanissa kerrotaan, että Matami Mimmi onnistui pakenemaan Isle of the Lostilta maanalaisen taikatunnelin kautta, joka johti Auradoniin. Matami Mimmi saatuaan taikavoimansa takaisin muuntautui lohikäärmeeksi ja hyökkäsi Camelotiin polttaen Sherwoodin metsän lähes kokonaan maan tasalle. Mal, Merlin, Kuningas Ben ja Jörö taistelivat Matami Mimmiä vastaan Auradonin kääpiökaivoksilla, kunnes Kuningas Ben onnistui Excaliburin avulla pitämään Mimmin aisoissa, jonka jälkeen Merlin palautti Mimmin takaisin saarelle. Romaanissa paljastetaan, että Matami Mimmi on yksi Dragon Hallin koulun opettajista.
Venera 6

Venera 6 () oli Neuvostoliiton Venus-planeettaa tutkineen Venera-avaruusohjelman luotain. Se laukaistiin 10. tammikuuta 1969. 
Venera 6:n laskeutumiskapseli laskeutui Venuksen pinnalle 17. huhtikuuta 1969, mutta mittauslaitteisto lopetti toimintansa noin 10 kilometrin korkeudella planeetan pinnasta kuuman ja hyvin tiheän kaasukehän vuoksi.
Bibimbap

Bibimbap () on suosittu korealainen ruokalaji. Kirjaimellisesti nimi tarkoittaa sekaruokaa tai riisi- ja kasvissekoitusta. Ruokalaji mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä nimellä "bubuimbap" vuoden 1800 tienoilla. 
Valmistus ja raaka-aineet.
Bibimbap tarjotaan kulhosta, jonka pohjan peittävälle riisille asetellaan vihanneksia, naudanlihaa ja gochujang-chilitahnaa. Päällimmäiseksi voidaan nostaa raaka tai paistettu kananmuna. Annos sekoitetaan juuri ennen sen syömistä lusikalla. 
Vihanneksia voidaan käyttää bibimbapiin raasteena, pikkelöitynä, maustettuna tai sellaisenaan. Tyypillisiä vihanneksia ovat porkkana, retiisi ja muut juurekset, kurkku, kurpitsat, pinaatti, saniaisen versot, soijapavun idut, sienet ja nori-merilevä. "Dubu" eli tofu voidaan soseuttaa tai lisätä ruokaan kuutioina. Naudanlihan voi korvata kanalla, kalalla tai äyriäisillä, tai liha voidaan jättää kokonaan pois. Useilla alueilla Koreassa tarjottava bibimbapin kasvisversio saattaa olla ruoan perinteisempi muoto.
"Dolsot bibimbap".
Jeollan maakunta Etelä-Koreassa on kuuluisa omasta bibimbap-versiostaan, jonka kerrotaan kehittyneen hoviruoista. "Dolsot bibimbap" tarjottiin aiemmin messinkivadilta, mutta nykyisin ruoka tarjotaan suoraan kivipadasta ("dolsot"), jossa se valmistetaan. 
Pataan kaadetaan seesamiöljyä, joka paistaa riisin pohjimmaisen kerroksen kullankeltaiseksi ja rapeaksi tai haluttaessa jopa palaneeksi. Riisin jälkeen pataan lisätään muut ainekset ja raaka kananmuna, jonka annetaan paistua annoksen päällä tai padan reunaa vasten.
John Marco Allegro

John Marco Allegro (17. helmikuuta 1923 Lontoo – 17. helmikuuta 1988) oli brittiläinen arkeologi ja Kuolleen meren kääröjen tutkija.
Allegro opiskeli seemiläisiä kieliä Manchesterin yliopistossa ja heprean murteita Oxfordin yliopistossa. Hänellä oli metodistipapin koulutus. 
Allegro kuului ainoana uskonnottomana Qumranin tekstejä tutkineeseen työryhmään. Hänet erotettiin siitä. Allegro vastusti kääröjen selvitystyön hitautta. Hän julkaisi käännöksen Kuparikääröstä kaksi vuotta ennen Józef Milikin julkaisemaa virallista versiota.
Allegron kirja "The Chosen People" (1971) käsittelee juutalaisten historiaa. Tässä kirjassaan Allegro toteaa, että juutalaisten historia alkaa suunnilleen kuninkaiden ajasta. Sitä aikaisempi historia on vielä vahvemmin sepitetty (pääasiassa Babyloniassa) uskonnollisia tarpeita varten. Allegron mukaan juutalaisia on tosin pitkään ollut Egyptissä, mutta taru erämaavaelluksesta luvattuun maahan sepitettiin papiston Babylonian vankeuden aikoihin. Mooseksen kirjat kirjoitettiin sen jälkeen.
Teoksessaan "The Sacred Mushroom and the Cross" Allegro väitti, että kristinusko oli alun perin essealainen samanistinen kultti ja että Jeesuksella viitattiin evankeliumeissa peitetysti punaiseen kärpässieneen ("amanita muscaria"). Allegron akateeminen ura ja uskottavuus päättyivät tähän.
Pekka Sihvola

Pekka Sihvola (s. 22. huhtikuuta 1984 Espoo) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
Sihvola on espoolaisen FC Hongan kasvatti. Hän debytoi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa kaudella 2003 FC Jokereissa. Liigassa pelipaikan vakiinnuttaminen ei tällöin onnistunut, mutta alemmilla sarjatasoilla Sihvola oli ahnas maalintekijä. Hän voitti kaudella 2009 Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä lisäksi hänet valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Hänen seuransa tuolloin oli FC Hämeenlinna, jota hän on edustanut Ykkösessä viiden kauden ajan.
Talven 2004–2005 Sihvola ja Panu Autio viettivät Chilessä tavoitteenaan olla ensimmäisiä suomalaisia eteläamerikkalaisessa pääsarjassa. He harjoittelivat toiseksi korkeimman sarjatason Magallanesissa sekä korkeimman sarjatason La Serenassa, johon eivät saaneet sopimusta.
Veikkausliigaa Sihvola on pelannut myös Hongassa kaudella 2006, FC Lahdessa kaudella 2010, Hakassa kaudella 2011 ja Myllykosken Pallossa kaudesta 2012 alkaen. Hakassa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, joukkueensa eniten. Sihvola on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös MYPAssa. Kaudella 2012 hän teki 28 ottelussa 14 maalia ja kaudella 2013 32 ottelussa 12 maalia. Hän voitti molemmilla kausilla Iltalehden Leijonapörssin.
Tammikuussa 2015 Sihvola solmi yksivuotisen sopimuksen Veikkausliigaan nousseen HIFK:n kanssa. Hän solmi seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen joulukuussa 2015 ja yksivuotisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2018.
Maaliskuussa 2019 Sihvola siirtyi yksivuotisella sopimuksella Kakkosessa pelaavan Gnistanin riveihin.
Maajoukkueura.
Sihvola pelasi Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Suomen A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. tammikuuta 2014 harjoitusottelussa Omania vastaan.
Futsal.
Sihvola on pelannut myös futsalia espoolaisessa Golden Futsal Teamissa, jonka kanssa hän voitti lajin Suomen-mestaruuden kausilla 2007–2008 ja 2008–2009. Suomen futsalmaajoukkueessa Sihvola on pelannut neljä ottelua.
Yksityiselämä.
Sihvola valmistui vuonna 2014 Aalto-yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi ja diplomi-insinööriksi. KTM-tutkintonsa hän suoritti International Design Business Management -koulutusohjelmassa, jossa hänen pro gradu -työnsä nimi oli "Multidisciplinary Education – Impact on Working Careers, Case IDBM".
Maaliskuussa 2014 Sihvola valittiin Suomen Jalkapallon Pelaajayhdistys ry:n puheenjohtajaksi. Hän oli jo ennen puheenjohtajuuttaan toiminut yhdistyksen hallituksessa useita vuosia.
Gochujang

Gochujang () on korealainen, käyttämällä soijapavuista ja chilijauheesta valmistettava tulinen tahna, jota käytetään etenkin tulisten ruokalajien maustamisessa.
Historia.
Chili ("gochu") saapui Koreaan 1500-luvun loppupuolella. Ensimmäinen gochujangin mainitseva historiallinen lähde oli Korean kuninkaan hovissa työskennelleen lääkäri Si-pil Yin kirjoitus hovin ruokalajeista. Teoksessa mainitaan "Sunchang gochjang"-resepti, jonka nimi on puolestaan viittaus Sunchangin alueeseen. Sunchangin alue tunnetaan edelleen chilitahnastaan. Gochujangia pidettiin lääkinnällisenä ja sen uskottiin olevan hyvä vatsalle. 1800-luvun lopulle tultaessa siitä oli tullut hyvin tavallinen tuote korealaisessa keittiössä yleisesti.
Monet ulkomaille matkustavat korealaiset vievät gochujangia mukanaan ulkomaille. Eri korealaiset yhtiöt ovat sittemmin alkaneet viedä go
chujangia ulkomaille kaupallisesti. Länsimaihin suuntautuvassa kaupassa gochujangista tehdään usein tavanomaista miedompaa. Vuonna 2018 Etelä-Korean gochujangin viennin arvo oli yhteensä 36,81 miljoonaa dollaria.
Valmistaminen ja käyttö.
Gochujang valmistetaan käymällä. Valmistusta varten murskataan keitettyjä soijapapuja. Murska muotoilaan lohkoiksi ("meju"), jotka käyvät ja kuivuvat 40 päivää. Käymisen aikana kasvaa sieni- ja bakteerikantoja. Lopputulokseen sekoitetaan aurinkokuivatuista chilipaprikoista valmistettua jauhetta ("gochugaru"). Lopulta voidaan sekoittaa myös muita ainesosia, kuten eri kasviksia, jauhoja tai suolaa. 
Murska asetetaan lopuksi käymisruukkuun. Perinteisiä käymisruukkuja kutsutaan nimellä "onggi". Ruukut olivat aikanaan tavallisia joka taloudessa, mutta nykyisin suositumpaa on ostaa gochujangia suoraan kaupasta. Gochujang on valmis noin vuoden kuluttua, mutta tavallista on jättää se ruukkuun muutamaksi vuodeksi.
Gochujang on yksi tyypillisimmistä korealaisen keittiön tulisten ruokalajien perusraaka-aineista. Gochujangia sisältäviä ruokalajeja ovat esimerkiksi bibimbap, budae-jjigae, yangnyeom ja tteokbokki.
Halosenlahti

Halosenlahti on Perämeren lahti Martinniemen kaupunginosassa Oulun kaupungissa. Vesialue sijaitsee Häyrysenniemen ja Halosenniemen kylien välisellä alueella, noin kahdeksan kilometriä Haukiputaan kirkonkylän ja Kiiminkijoen suiston pohjoispuolella. Halosenlahden etelärannalla sijaitsevat Upin kalasatama sekä Upin merenrantaniittyjen luonnonsuojelualue.
Historia.
Halosenlahdella on ollut höyrysaha 1890–luvun alusta lähtien, jolloin Pirttikarissa aloitti norjalaisen J. A. Fleischerin perustama kaksiteräinen sirkkelisaha. Höyryllä käyvä Pirttikarin saha toimi vuoteen 1902 saakka, jolloin saha suljettiin. Sahan koneet siirrettiin Simoon ja rakennukset myytiin paikallisille taloille. Rauma Woodin omistama Halosenniemen kaksikehäinen saha aloitti 1921. Saha kuitenkin paloi jo seuraavana vuonna. Tuhoutuneen sahan tilalle rakennettiin kolmikehäinen saha, joka tuhoutui perustuksiaan myöten tulipalossa 14. syyskuuta 1922. Vain voimalaitos ja raamit säilyivät palossa. Saha rakennettiin taas uudelleen ja se valmistui 22. tammikuuta 1923.
1930-luvun alkuvuosina sahalaitos kuitenkin joutui Kansallis-Osake-Pankin omistukseen, joka myi sen edelleen Raahe Osakeyhtiölle 1936. Sahaustoiminta jatkui ainakin 1950-luvun alkuun.
Luonnonsuojelutoiminta.
Halosenlahti on valittu yksityisen vapaaehtoisen Merestä Metsäksi -luonnonsuojelualueen mallialueeksi. Pinta-alaltaan 45 hehtaarin luonnonsuojelualueen perustamiselle on saatu maanomistajien täysi tuki. Alueen rantamaisema on maannousun myötä paljastunutta merenpohjaa, joka asteittain on muuttumassa rantaruovikosta metsäksi.
16. syyskuuta 2004 Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus teki luonnonsuojelulain mukaisen rajauspäätöksen Upin merenrantaniitylle. Pinta-alaltaan 38,8 hehtaarin merenrantaniitty sijaitsee Upin sataman molemmin puolin lahden etelärannalla. Niitty on avointa ja matalakasvuista sekä linnustoltaan merkittävää. Niitty on myös yksi Pohjois-Pohjanmaan merkittävimmistä erittäin uhanalaisen ruijanesikon esiintymispaikoista.
Saaret.
Halosenlahdella on kymmenkunta pientä saarta. Saaret ovat rannoiltaan kivikkoisia heinäniittyjä ja sisäosiltaan yleensä koivumetsäisiä. Joissain saarissa on jäljellä raunioita ja rakenteita Pirttikarin ja Halosenniemen sahojen ajalta.
Keihäskarissa oleva suuri punainen talo on saareen siirretty Pirttikarin sahan entinen päärakennus. Pensasletto, joka tunnetaan myös nimellä Laivasaari, on noin kolme metriä korkea saari, jossa sijaitsivat Pirttikarin sahan pajat. Rakennelmien jäänteitä on vielä saaressa jäljellä. Muita saaria Halosenlahdella ovat muun muassa Hylkiletto, Häli, Munakari, Pullistaja, Satulaletto eli Hiekkasaari, Selkäletto, Varesletto, Verkkoletto ja Vesiletto.
Kattila (Vihti)

Kattila on samannimisen maatilan, entisen Tervalammen kartanon torpan mukaan nimensä saanut retkeilyalue Vihdissä Nuuksion kansallispuistossa. Siellä on Kaitlampi-niminen suuri lampi, ja sen rannalla on retkeilyyn sopivia palveluita kuten sauna, nuotiopaikka, ekopiste ja ulkohuussi. Kaitlammen länsipuolella on korkea Haukkamäki, jolle johtaa Haukkamäentie. Kattilaan pääsee linja-autolla, ja siksi se on monien retkeilytapahtumien lähtöpiste. Alue palvelee myös koulujen luonto-opetuksen kohteena. Kattilan alueella onkin bussilinjan 245A päätepysäkki. Partiolaisilla on leirikeskus Kattilassa. Green Window Oy vuokraa Kattilan päärakennusta sekä yli 100-vuotiasta Kattilan torppaa matkailutarkoituksiin.
Kattilan maatila.
Kattilan retkeilyalue sijaitsee Kaitlammen eteläosassa. Kattilan on uskottu saneen nimensä hiidenkirnun mukaan. Hiidenkirnu muodostaa edelleen Espoon ja Vihdin välisen kunnanrajan. Kaitlammen eteläpuolisen Kattilan torpan alueen niityllä laiduntaa itäsuomenkarjaan kuuluvia lehmiä, sonneja ja vasikoita, joilla on lehmänkello, sekä lampaita.
Maatilan vaiheita.
Tervalammen kartanon Kattilan torpasta tuli torpparienvapautuslain perusteella itsenäinen tila, joka ajautui pakkohuutokauppaan vuonna 1934. Sen osti yksi Sanoman merkittävistä omistajista, Eljas Erkko, tarkoituksenaan perustaa sinne sanomalehtimiesten lepokoti. Erkon Pietarissa syntynyt englantilainen rouva Violet Erkko sai alueella käärmeenpistoksen ja ryhtyi vierastamaan aluetta, minkä vuoksi Erkko luopui ajatuksesta alueen kehittämiseksi ja myi tilan Jehovan todistajista vuonna 1920 erkaantuneiden raamatuntutkijoiden Alsano-osuuskunnalle. Tarkoituksena oli viljellä voikukan sukulaiskasvia, mustajuurta, josta otettavaa juurta oli tarkoitus myydä luontaistuotekaupoissa. Vuoden 1935 apteekkitavaralaki teki mustajuuresta kuitenkin apteekkituotteen, minkä vuoksi osuuskunnan aikeet eivät toteutuneet. Osuuskunta rakennutti kuitenkin alueelle kivisen kolmikerroksisen erämaahotellin. Kun Alsano-osuuskunta luopui Kattilan tilasta, sen seuraavat omistajat olivat agronomi Hovila ja kuopiolainen kauppias, maisteri Karttunen. Heidän jälkeensä tilan osti vuonna 1932 perustettu Suomen Kauppaedustajain Liitto 
Ennen Helsingin kaupungin omistukseen päätymistään Kattilan tila oli vielä kustannusosakeyhtiö Otavan hallussa. Helsingin kaupungilta Kattilan tila luovutettiin aluevaihdon yhteydessä Suomen valtiolle, joka liitti sen osaksi Nuuksion kansallispuistoa.
Toisenvaraisuus

Toisenvaraisuus eli heterotrofisuus ("heterone" ’toinen’, "trophe" ’ravinto’) tarkoittaa sitä, että eliö ei pysty itse tuottamaan tarvitsemaansa energiaa vaan joutuu hankkimaan ravintonsa muulla tavalla. Heterotrofisia ovat eläimet, sienet ja monet bakteerit. Heterotrofisuuden vastakohta on omavaraisuus eli autotrofisuus. Autotrofisia ovat muun muassa kasvit ja kemosynteesin avulla energiaa tuottavat arkit.
Joillakin vesieläimillä on mekanismeja, joilla ne käsittelevät pieniä ravintohiukkasia. Näitä pieniä ravintohiukkasia ne käsittelevät siimoilla, ripsillä, sukasilla, pyyntilokeroilla ja valejaloilla ja apuna käsittelyssä on joskus lima. Eläimet, jotka syövät kerralla suuria ravintopaloja, eivät erottele ravintohiukkasia toisistaan, vaan nielevät ravintopalat ja sulattavat ne elimistössään. Kaiken kaikkiaan ravintoon tarttumista ja pureskelua varten eläimillä on monenlaisia elimiä. Joillakin eläimillä on erityisiä mekanismeja, joilla ne sulattavat nesteitä ja pehmeitä kudoksia. Näitä mekanismeja on eniten selkärangattomilla eläimillä, erityisesti loisilla. Pieniä ravintohiukkasia syövät eläimet syövät kaikkea pienistä hiukkasista koostuvaa ainesta, jota voi käyttää ravinnoksi. Ne siis valikoivat ravinnon vain hiukkaskoon perusteella, eivät muuten. Suurempia ravintopaloja syövät eläimet valikoivat ravintoansa enemmän.
Eläinlajit ovat kukin erikoistuneet tiettyyn ekologiseen lokeroon. Monet lajit ovat erikoistuneet käyttämään vain yhdentyyppistä ravintoa. Tästä esimerkkinä ovat ruohonsyöjät. Tundralla ja muilla kylmillä alueilla ravintoketjut ovat yksinkertaisempia kuin lauhkeilla vyöhykkeillä ja trooppisilla alueilla.
Perinnelaiva

Perinnelaivalla tarkoitetaan merenkulun historian kannalta tarkasteltuna historiallisesti arvokasta, yhä arvonsa mukaisessa kunnossa ja käytössä olevaa alusta. Perinnelaivarekisteriä ylläpitää Museovirasto.
Perinnelaivarekisteriin pääsy edellyttää aluksen teknisten tietojen, historiallisten vaiheiden sekä katsastustodistusten toimittamista Museovirastolle hakemuksen kera. Perinnelaivarekisteriin otettavat alukset valitsee perinnelaiva-asiain asiantuntijakunta, ja alukset hyväksyy Museovirasto.
Morsiosorsa

 
Morsiosorsa ("Aix sponsa") on Pohjois-Amerikassa esiintyvä sorsalintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 47–54 cm, paino 500–700 g ja siipien kärkiväli 70–73 cm. Koiras on hieman naarasta suurempi. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: erittäin kirjava sorsa, jonka puvussa on mustaa, vihreätä, ruskeaa ja valkoista. Silmä ja osa nokasta ovat kirkkaan punaiset. Maha on valkoinen ja koivet kellahtavat. Naaras on vaatimattomman värinen: puku on ruskea ja alapuolelta valkotäpläinen, silmän ympärys valkoinen. Naaras voidaan sekoittaa samannäköiseen mandariinisorsanaaraaseen. Lennossa laji on mahdollista sekoittaa amerikanhaapanaan.
Morsiosorsa elää keskimäärin 3–4-vuotiaaksi. Vanhimmat luonnonvaraiset yksilöt ovat olleet yli 15-vuotiaita. Poikaskuolleisuus on suuri, sillä kahden ensimmäisen elinviikon aikana 86–90 % poikasista menehtyy tavalla tai toisella.
Levinneisyys.
Luontainen levinneisyysalue kattaa Pohjois-Amerikan itärannikon Nova Scotiasta Meksikonlahdelle, länsirannikon Brittiläisestä Kolumbiasta Meksikon rajalle ja laajalti sisämaa-alueita etenkin mantereen itäosassa. Morsiosorsat ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Yhdysvaltain etelärannikolla ja Keski-Amerikassa. Keski-Euroopassa lajia tarhataan yleisesti, ja Suomessakin tavataan toisinaan vieraslajina eurooppalaisia tarhakarkulaisia.
Elinympäristö.
Metsämaat erilaisten vesistöjen varsilla. Elinpiirin vaatimuksena on sopivan pesäkolon löytyminen, korkeintaan 1,5 kilometrin etäisyydellä vesistöstä.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa tai pöntössä. Eteläisillä alueilla laji voi pesiä kahdesti kesässä. Munamäärä vaihtelee välillä 6–15. Munia voi pesässä olla enemmänkin, mutta silloin samaan pesään on muninut ainakin kaksi naarasta. Morsiosorsa voi joskus munia myös muiden koloissa pesivien lintujen, kuten idänkirkupöllösten, pesiin. Haudonta kestää kuukauden, vain naaras hautoo, ja poikaset kuoriutuvat vuorokauden sisällä. Ne itsenäistyvät 56–70 päivän ikäisinä. Koiras ei osallistu poikasten hoitoon. Morsiosorsa on sukukypsä yksivuotiaana.
Ravinto.
Morsiosorsan ruokavalio on monipuolinen. Se syö vesikasveja, erilaisia pähkinöitä ja siemeniä, sekä vedessä eläviä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Kesyt yksilöt syövät myös pullaa ja muuta ihmisen tarjoamaan ravintoa.
Luettelo Suomen paikannimien latinankielisistä eksonyymeistä

Luettelo Suomen paikannimien latinankielisistä eksonyymeistä sisältää Suomen kaupunkien, kuntien, maakuntien, läänien ja muiden Suomessa sijaitsevien paikkojen latinan kielessä käytettyjä nimiä eli latinankielisiä eksonyymejä.
Vaikka latina vaikutti kirkollisena käyttökielenä Suomessa läpi keskiajan, vain yksittäisiä paikannimiä on attestoitu säilyneestä lähdemateriaalista. Siksi paikannimien latinannokset on jaetaan neljään luokkaan: 
Nimiä on niin ikään johdettu monella tavalla. Yhtäältä nimiä on muodostettu pitäjän vanhan ruotsinkielisen nimen pohjalta (Åbo → Aboa 'Turku'; Nyslott → Arx Nova 'Savonlinna'). Nimi saattoi sisältää myös käännöslainan (Joensuu → 'Ostia'). Kiinnostava tapa muodostaa nimistöä on seurata uuden ajan oppineiden käytäntöjä muodostaa opillisia nimiä. Opintielle lähtenyt talollisen poika muokkasikin itselleen nimen kotipitäjänsä suoran ruotsinnoksen mukaan (Seinäjoki → vägg + älv → Wegelius), ja myöhemmällä ajalla oppineisto saattoi nimittää koko pitäjää mahtisuvun mukaan Vegeliaksi. Näin on latinannettu myös muiden muassa Kälviä (Calovius) ja Ähtävä (Essevius).
Vain rajallinen osa nimimuodoista voidaan katsoa vakiintuneiksi (esim. Aboa, vrt. Turkua). Monien nimien kohdalla kiistely jatkuu (Helsinkium? Helsingia? Helsingforsia? Forsia Helsingiorum?), ja yleisesti ottaen latinisteilla onkin varsin vapaat kädet tehdä mieleisiään uudismuodostuksia. Monet nimityksistä päättyvät -um tai -a ja ovat alkuaan luonteeltaan adjektiivisia. Muotoihin onkin alkujaan ajateltu pääsanaksi esimerkiksi oppidum ('kaupunki'), urbs ('suurkaupunki'), colonia ('siirtokunta') tai civitas ('kaupunkivaltio, polis').
Päijänteen ympäriajo

Päijänteen ympäriajo on Suomen tunnetuin enduron eli luotettavuusajon keväisin ajettava kilpailu. Päijänteen ympäriajo eli ”Päitsi” kuuluu kansainvälisessä mittakaavassakin yhdeksi vanhimmista vieläkin järjestettävistä moottoripyöräkilpailuista, se ajettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1927. Normaaleihin endurokilpailuihin verrattuna Päijänteen ympäriajo on huomattavasti pidempi ja siksi kilpailu on useille harrastajille vuotuinen koitos, jossa maaliin pääsy on jo voitto.
Kilpailun alkuaikoina ajajilla ei ollut yötaukoja vaan kilpailu ajettiin siten, että lähtö oli Helsingistä lauantaina ja saapui takaisin Helsinkiin sunnuntaina iltapäivällä. Reitillä oli vain kolme kokoomataukoa jotka kestivät noin kaksi tuntia jos kilpailija saapui sinne aikataulussa, muuten kilpailijat ajoivat läpi yön. Tällä tavalla kilpailu ajettiin vuosina 1927–1976. Vuosina 1977–1985 ajettiin kaksipäiväinen kilpailu minkä yötauko oli Joutsassa. Vuosina 1986–1987 ajettiin alkuperäisen aikataulun mukainen kilpailu ilman yötaukoa. Vuonna 1988 siirryttiin kolmipäiväiseen kilpailuun ja yötaukopaikat ovat eri vuosina vaihdelleet Järvenpäässä, Joutsassa, Heinolassa, Lahdessa ja Vierumäellä. Vuonna 2013 siirryttiin takaisin alkuperäiseen kaksipäiväiseen kilpailuun, mutta lähtöpaikka siirrettiin ensimmäistä kertaa pääkaupunkiseudun ulkopuolelle, samaan paikkaan missä yötauko on eli Vierumäelle. Vuosina 2017 ja 2018 Päijänteen ympäriajo oli myös enduron MM-osakilpailu.
Nykymuodossaan kaksipäiväisenä kilpailussa ajetaan noin 800 kilometriä ja sen perinteisiin kuuluu myös pimeällä ajettavat erikoiskokeet, jotka otettiin uudelleen ohjelmistoon 2000-luvun alussa. Kilpailun voittaja saa vuodeksi haltuunsa ns. Päijännekilven ja kolmella kiinnityksellä kilven saa omaksi.
Kilpailun organisoi Helsingin Moottorikerho ry. yhteistyössä muiden alueellisten kerhojen kanssa.
Sojuz 27

Sojuz 27 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 10. tammikuuta 1978 ja paluu noin 6 vuorokautta myöhemmin, 16. maaliskuuta 1978. Lennon radiokutsu oli "Pamir" (Памир).
Miehistö.
Laukaisu
Paluu
Ensimmäinen (Antti Tuiskun albumi)

Ensimmäinen on "Idols"-ohjelmasta poptähdeksi nousseen suomalaisen laulajan Antti Tuiskun debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 2004 BMG Finland -levy-yhtiön kautta. Albumista julkaistiin myös "Deluxe"-erikoispainos, joka sisälsi yhden uuden kappaleen ja lisäksi kahden tunnin mittaisen, muun muassa Tuiskun konserttitaltionnin sisältävän DVD-levyn.
"Ensimmäinen" oli Suomen albumilistalla 19 viikkoa, joista ykkösenä ensimmäiset kolme. Lisäksi "Deluxe"-painos nousi listalle heti alkuperäisen version pudottua sieltä. "Deluxe" oli listalla kahdeksan viikkoa, paras sijoitus oli kolmas. Yhteensä listaviikkoja kertyi siis 27. Albumia on myyty yli 70 000 kappaletta eli tuplaplatinalevyn verran.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä. "En halua tietää" oli Suomen singlelistalla yhdeksän viikkoa, joista kaksi kärjessä, ja "Yritä ymmärtää" kahdeksan viikkoa, paras sijoitus oli kolmas. "En halua tietää" -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.
Kappaleet.
"Deluxe"-erikoispainoksessa kappalelista oli samanlainen lukuun ottamatta Jenni Vartiaisen kanssa laulettua ”Kahdestaan”-duettoa, joka oli sijoitettu erikoispainoksessa ensimmäiseksi kappaleeksi.
Sojuz 28

Sojuz 28 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 2. maaliskuuta 1978 ja paluu noin 8 vuorokautta myöhemmin, 10. maaliskuuta 1978. Lennon radiokutsu oli Zeniitti ().
Sojuz 29

Sojuz 29 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 15. kesäkuuta 1978 ja paluu noin 79 vuorokautta myöhemmin, 3. syyskuuta 1978. Lennon radiokutsu oli Fotoni ().
Miehistö.
Meno
Tämä miehistö palasi maahan 2. marraskuuta 1978.
Paluu
Sojuz 30

Sojuz 30 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6-avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 27. kesäkuuta 1978 ja paluu noin 8 vuorokautta myöhemmin, 5. heinäkuuta 1978. Lennon radiokutsu oli Kaukasus ().
Miehistö.
Meno
Michael Diamond

Michael Louis Diamond, tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Mike D, (s. 20. marraskuuta 1965) on Hip Hop -yhtye Beastie Boysin yksi kolmesta jäsenestä Adam ”MCA” Yauchin ja Adam ”Adrock” Horovitzin lisäksi. Hän räppää, laulaa ja soittaa rumpuja yhtyeessä.
Hän oli myös Beastie Boysin oman levy-yhtiön, Grand Royal Recordsin, perustaja ja johtaja.
Hän on naimisissa ohjaaja Tamra Davisin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Davis ja Skylar.
Sojuz 31

Sojuz 31 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle. Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 26. elokuuta 1978 ja paluu noin 68 vuorokautta myöhemmin, 2. marraskuuta 1978. Lennon radiokutsu oli "Jastreb" (Ястреб).
Miehistö.
Meno
Paluu
Dimetyyliamiini

Dimetyyliamiini on orgaaninen yhdiste (sekundäärinen amiini), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kaasua, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C2H7N ja rakennekaava on (CH3)2NH. Dimetyyliamiinista käytetään myös nimityksiä "DMA", "metaaniamiini" ja "N-metyyli".
Dimetyyliamiinin moolimassa on 45,08 g/mol, sulamispiste –92,2 °C, kiehumispiste 7,0 °C, tiheys 0,68 g/cm3, liukoisuus veteen 354 g/100 ml, itsesyttymislämpötila 400 °C ja CAS-numero 124-40-3. 
Valmistus ja käyttö.
Dimetyyliamiinia valmistetaan metanolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla, jossa sen lisäksi muodostuu metyyliamiinia ja trimetyyliamiinia. Reaktio katalyyttinä käytetään happamia piidioksidi-alumiinioksidikatalyyttejä. Tuote puhdistetaan jakotislauksella. Dimetyyliamiinia käytetään happamien kaasujen adsorboimiseen, liuottimena ja monien yhdisteiden kuten lääkeaineiden, hyönteismyrkkyjen, värien ja vulkanoinninkiihdyttimien synteesissä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää voimakkaasti silmiä ja hengitysteitä. Suurien pitoisuuksien hengittäminen voi aiheuttaa keuhkopöhön. 
Dimetyyliamiinia esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Sojuz 32

Sojuz 32 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 25. helmikuuta 1979 ja paluu noin 108 vuorokautta myöhemmin, 13. kesäkuuta 1979. Lennon radiokutsu oli Protoni (Протон ). 
Miehistö.
Meno
Tämä miehistö palasi 19. elokuuta 1979 Sojuz 34 -aluksella.
Sojuz 32 palasi maahan tyhjänä.
Yksinkertainen moduli

Yksinkertainen moduli tarkoittaa algebrassa sellaista modulia formula_1, jonka ainoat alimodulit ovat triviaali alimoduli formula_2 ja formula_1 itse.
Esimerkkejä.
Kaikki Abelin ryhmät ovat formula_4-moduleita. Näiden erikoistapaukset sykliset ryhmät 
formula_5, jossa formula_6 on alkuluku ovat yksinkertaisia.