tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikin klubi

Mikin klubi (myös nimellä Mikin Hiiriteatteri, ) on Disney Channelilla ja Toon Disneyllä esitetty animaatiosarja, jossa Mikki Hiiri isännöi omalla klubillaan. Klubille on kutsuttu muita Disney-hahmoja, kuten muun muassa Tuhkimo ja Peter Pan. Jaksoja tehtiin yhteensä 52 vuosina 2002–2003. Illan aikana Mikki Hiiri esittää Mikistä, Hessusta tai Akusta kertovia piirrettyjä, jotka ovat pääosin "Akun tehtaan" jaksojen osia. Illan musiikkivieraana esiintyy joissakin jaksoissa Akun sisarenpojat Tupu, Hupu ja Lupu. Sarja on puhuttu englanniksi. Suomessa sarjassa on suomenkieliset tekstitykset. Sarjasta on tehty myös kaksi elokuvaa, "Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita" ja "Mikin Ketkuteatteri", jotka ilmestyivät vain DVD:llä ja VHS:llä suomeksi puhuttuina.
Henkilöt.
Mikki Hiiri.
Mikki Hiiri toimii klubillaan juontajana.
Hessu Hopo.
Hessu Hopo on Mikin klubin kömpelö hovimestari, joka kaatuilee ja sählää jatkuvasti.
Heluna Ammu.
Heluna Ammu toimii klubilla juorutoimittajana ja uutistenlukijana. 
Minni Hiiri.
Minni Hiiri on klubin talousvastaava, joka hoitaa klubin raha-asiat sekä laskut. Hän huolehtii myös klubilla esitettävästä ohjelmasta.
Iines Ankka.
Iines Ankka toimii respanhoitajana, joka pitää kirjaa pöytävarauksista ja vuoroista.
Aku Ankka.
Aku Ankka tervehtii vieraita heidän saapuessaan klubille. Hän joutuu myös silloin tällöin siivoamaan ja järjestelemään klubilla. Yrittää lähes joka kerralla keplotella klubin itselleen, yleensä aiheutettuaan äkkipikaisuudellaan katastrofin.
Tupu, Hupu ja Lupu.
Tupu, Hupu ja Lupu huolehtivat väliajoilla yleisön viihdyttämisestä, yleensä erilaisilla musiikkiesityksillä.
Polle Koninkaulus.
Polle Koninkaulus hoitaa klubin mekaniikan ja koneiston sekä käynnistää piirretyt tarvittaessa.
Hansu Hanhi.
Hansu Hanhi toimii klubilla kokkina. Hänellä on ikävä tapa syödä vieraiden ruokia, ja Hessu joutuukin tuon tuosta estämään häntä.
Pingviinit.
Pingviinit ovat klubin tehokkaita tarjoilijoita, joilta ei yleensä mikään mene vikaan.
Musta Pekka.
Pekka omistaa Mikin klubin, mutta klubi pysyy Mikillä niin pitkään kuin vain yleisöä riittää ja Mikki muistaa maksaa vuokransa.
Roope Ankka.
Roope esiintyy harvoin ja siskonpoikansa Akun tavoin yrittää lähes joka kerralla keplotella klubin itselleen, tavalla tai toisella.
Max Hopo.
Hessun poika Max toimii klubilla ovi-mikkona. Sen lisäksi hän pysäköi vieraiden autot klubin parkkipaikalle.
Luudat.
Luudat huolehtivat klubin siivoamisesta.
Aristokatit.
Aristokatit ovat muusikkoja, mutta eivät koskaan pääse esiintymään, syystä tai toisesta.
PJ.
Pekan poika PJ nähtiin yhdessä jaksossa. Kuitenkin tämä osuus jäi pois eikä hän ole sittemmin esiintynyt – toistaiseksi.
Taavi Ankka.
Taavi Ankka on hajamielinen professori, jonka omaa piirrettyäkin esitetään klubilla.
Yleisö.
Yleisössä on muita tuttuja Disney-hahmoja, esimerkiksi Aladdin ja Jafar, Bambi, Pinokkio ja Herkules. Joukossa on nähty myös Scar ja hyeenat, Shenzi, Banzai ja Ed. Scar ei ole puhunut kertaakaan.
Äänirooleissa.
Alkuperäiset:&lt;br&gt;
Suomenkieliset:&lt;br&gt;
Herbert Landon

Herbert Landon on kuvitteellinen rikollinen "Hämähäkkimies"-animaatiosarjassa. Hän on Henry McCoyn entinen ystävä. Hänen äänenään toimi David Warner.
Esiintyminen Hämähäkkimies-animaatiosarjassa.
Landon alun perin esiintyi kaudella kaksi, tiedemiehenä, joka työskentelee "Brant Corporationissa", mutta salaisesti Kingpinille. Hän vihaa mutantteja ja hän on kehittänyt kemikaalin, joka tuhoaa mutantit. 
Samalla hän väittää tekevänsä mutanttiarmeijaa Kingpinille ja valehteli julkisuudessa, että hän oli tekemässä lääkettä mutanteille. Kun Mörkö sai asian selville ja lupasi pitää suunsa kiinni rahasta (mutta kertoi myöhemmin totuuden Hämähäkkimiehelle). 
Landon kidnappasi Henry McCoyn (alias Pedon) testejään varten. Wolverine ja Hämähäkkimies kuitenkin tulivat pelastamaan Pedon samalla kun Mörköllä oli levyke joka sisälsi koko Landonin elämäntyön, Landon yritti saada sen, mutta vahingossa putosi omaan testiaineeseensa. 
Hän onnistui pääsemään sieltä elävänä (sen jälkeen, kun Mörkö oli jo paennut), mutta hänestä muuttui jättimäinen hirviö, joka tarvitsi sähköä kipunsa lievittämiseen. Lopulta Hämähäkkimies ja Ryhmä-X onnistuivat muuttamaan hänet takaisin ihmiseksi (ollen kuitenkin vielä osaksi mutantti). Edellä mainitut tapahtumat tapahtuvat sarjan jaksoissa 17 ja 18.
Myöhemmin, jaksossa ”Lopullinen tappaja” (jakso 35) Kingpin palkkaa Landonin uudeksi apurikseen Alistair Smythin tilalle, ja Landon muuttaa Alistairista Lopullisen tappajan (puoliksi ihminen, kyborgi ja mutantti) tuhoamaan Hämähäkkimies. Mutta kaikki ei menekään hyvin, vaan Alistair syyttää edelleen Norman Osbornia isänsä ”kuolemasta” ja lähtee tuhoamaan tätä. 
Vaikka Landon pitääkin Alistairin itsensä ohjaamista mielenkiintoisena, määrää Kingpin apurinsa tuomaan Alistairin takaisin ennen kuin tämä tuhoaa Normanin. Hämähäkkimies tulee salaa Alistairin ”takaisin haku joukkoihin” ja saa selville, että Spencer Smythe onkin edelleen elossa ja kertoo tästä Alistairille, joka pakenee syväkäädytetyn isänsä ruumiin kanssa Kingpinin piilopaikasta jättäen näin Kingpinin ja Landonin taakseen lopullisesti.
Dr. Herbert Landon esiintyy tämänkin jälkeen Kingpinin apulaisena ja hänellä ei ole niin suurta roolia esiintymisissään lukuun ottamatta jaksojen ”Kissa” ja ”Musta Kissa” (jaksot 43 ja 44) välillä tapahtuneessa Felicia Hardyn muuttamisessa Super Solder aineen avulla Mustaksi Kissaksi.
Jaksot, jossa Dr. Herbert Landon sarjassa esiintyi:
Terry Brooks

Terry Brooks (s. 8. tammikuuta 1944 Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija.
Brooks opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta Hamilton Collegessa ja toimi valmistumisensa jälkeen juristina. Ensimmäisen romaaninsa "Sword of Shannara" hän julkaisi vuonna 1977. Teos pysyi "New York Timesin" bestseller-listoilla yli viisi kuukautta. 
Shannara-sarjaan pohjautuva televisiosarja "The Shannara Chronicles" sai ensiesityksensä vuonna 2016 MTV-kanavalla. Sarjan ovat luoneet Alfred Gough ja Miles Millar.
Suomentamattomat teokset.
Kolme ensimmäistä Shannara-kirjaa ovat saatavilla yhteisniteenä nimellä "The Sword of Shannara Trilogy", samoin "The Heritage of Shannara"- ja "The Voyage of the Jerle Shannara" -sarjat. Lisäksi ensimmäinen Shannara-kirja ("Sword of Shannara") on julkaistu kolmeen osaan jaettuna nuorisojulkaisuna. Osien nimet ovat "In the Shadow of the Warlock Lord" (brittiläinen painos nimellä "The Warlock Lord"), "The Druids' Keep" ja "The Secret of the Sword".
Roy Conacher

Roy Gordon Conacher (5. lokakuuta 1916 Toronto – 29. joulukuuta 1984 Victoria) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 11 kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Boston Bruins, Detroit Red Wings ja Chicago Black Hawks. Hyökkääjä Conacher voitti Stanley Cupin Bostonissa kahdesti.
Parhaalla kaudellaan 1948–1949 Roy Conacher teki Chicagolle 26 maalia ja antoi 42 maaliin johtanutta syöttöä. Kaikkiaan hän teki urallaan 226 maalia.
Shanghai-Pudongin kansainvälinen lentoasema

Shanghai-Pudongin kansainvälinen lentoasema (, ) sijaitsee Pudongin seudun itäpuolella, Shanghaissa, Kiinassa.
Lentoasema avattiin 1. lokakuuta 1999 syrjäyttäen Shanghai-Hongqiaon kansainvälinen lentoaseman Shanghain kansainvälisenä lentoasemana ottaen kaikki Shanghain kansainväliset lennot (myös Hongkongin ja Macaon lennot).
Shanghain maglev-juna liikennöi lentoaseman ja keskustan Longyang lun metroaseman välillä. Shanghain metron toinen linja yhdistää Pudongin ja Hongqiaon kansainvälisen lentoaseman sekä kaupungin keskustan.
Lentoasema on merkittävä matkustaja- ja rahtiliikenteen keskus. Vuonna 2010 lentoasema käsitteli 3 227 914 tonnia rahtia. Lentoasema on rahtiliikenteen määrällä mitattuna maailman kolmanneksi vilkkain. Matkustajamäärällä mitattuna lentoasema oli vuonna 2010 (40 578 621 matkustajaa) 20. vilkkain. Lentoasema on manner-Kiinan kolmanneksi vilkkain. Joulukuussa 2011 lentoasemalta toimi 87 lentoyhtiötä ja lentoja oli 194 eri kaupunkiin.
Maataistelukone

Maataistelukone (myös rynnäkkökone) on yleensä raskas tai keskiraskas lentokone, joka on suunniteltu tuhoamaan maakohteita. Varsinaiset maataistelukoneet otettiin käyttöön toisessa maailmansodassa.
Historia.
Ensimmäiset maataistelukoneet eivät olleet kovin hyvin panssaroituja, ja niitä oli vaikea ohjata. Sittemmin niitä paranneltiin, ja neuvostoliittolaiset kehittivät Iljušin Il-2 -koneen. Sen panssari oli varsin vahvaa (4–12 mm). Puolustuksena siinä oli eteenpäin ampuvan tykkiaseistuksen ohella yksi taka-ampujan käyttämä, 12,7 mm konekivääri perässä. Maataistelukoneita käytettiin myös upottamaan sukellusveneitä ja laivoja raskaiden hävittäjäkoneiden ohella. 
Toisen maailmansodan jälkeen maataistelukoneita on alettu kutsua rynnäkkökoneiksi niiden tunkeutumiskyvyn vuoksi. Nykyaikaisia rynnäkkökoneita ovat muiden muassa A-10 Thunderbolt II ja Suhoi Su-25.
Prost JS45

Prost JS45 oli Loïc Bigois'n suunnittelema auto, jolla Prost-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Autoa ajoivat pääasiassa ranskalainen Olivier Panis ja japanilainen Shinji Nakano. Panis oli ollut Prostia edeltäneessä Ligier-tallissa kolme edellistä kautta, kun taas Nakanolle kausi oli F1-sarjassa ensimmäinen. Nakano sai ajajan paikkansa lähinnä uuden moottoritoimittajan Mugen Hondan takia.
Ennen kautta Alain Prost oli ostanut Ligierin Flavio Briatorelta. Prost uudelleennimesi tallin itsensä mukaan. JS45-auto oli suunniteltu ja rakennettu ennen Prostin tuloa talliin.
Kauden alkuvaiheilla auto vaikutti lupaavalta. Kauden 1996 autossa esiintyneet ongelmat muun muassa jarrujen kanssa olivat pääosin ratkaistu. Olivier Panisilla oli hyvä tilaisuus näyttää taitonsa auton ratissa. Hän onnistuikin ajamaan kahdesti palkintosijalle kuudessa ensimmäisessä kilpailussa. Espanjan GP:n jälkeen MM-pistejohdossa ollut Jacques Villeneuve nimesi Panisin jopa yhdeksi loppukauden pääuhakseen.
Ripustusongelman tai rengasrikon takia Panis joutui kovaan kolariin seuraavassa kilpailussa eli Kanadan Grand Prix'ssa. Panisilta murtuivat molemmat jalat, minkä takia hän joutui olemaan seitsemästä seuraavasta kilpailusta sivussa. Panisia korvaamaan tuli Minardi-kuljettaja Jarno Trulli, joka teki sen verran suuren vaikutuksen, että talli teki hänen kansaan seuraavaksi kaudeksi sopimuksen. Trullin kauden kohokohta oli Itävallan Grand Prix, jossa hän johti suurimman osan kilpailua, mutta joutui keskeyttämään moottoririkon takia. Kokematon Nakano onnistui myös keräämään muutamia pisteitä, mutta palattuaan auton rattiin Luxemburgin GP:ssä Panis teki ajollaan pisteille selväksi, ettei japanilainen uhkaisi hänen ensi vuoden paikkaansa tallin kilpakuljettajana.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa kuudenneksi ja keräsi 21 pistettä.
Kari Nars

Kari Rainer Nars (s. 21. elokuuta 1940 Pietarsaari) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, valtiotieteiden lisensiaatti ja kirjailija.
Nars valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1963, lisensiaatiksi vuonna 1967 ja väitteli kauppatieteen tohtoriksi 1979.
Hän on työskennellyt Suomen Pankin kansainvälisenä johtajana (1977–1983), sen jälkeen Helsingin Osakepankin toimitusjohtajana 1984–1985 ja rahoitusneuvoksena valtiovarainministeriössä (1986–2000), jossa hän vastasi Suomen ulkomaisesta velanotosta. Ulkomailla hän on työskennellyt Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ekonomistina Washingtonissa vuosina 1967–1971 ja sekä Pariisissa Euroopan neuvoston kehityspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän on ollut United Powerin merikaapelihankkeen neuvonantajana. Nars on toiminut myös Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki EBRD:n johtokunnan jäsenenä sekä Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajana.
Nars kirjoittanut useita tietokirjoja, kuten "Mahtimiesten matkassa" (Tammi 2002), "Raha ja onni" ("Pengar och lycka", Tammi 2006), "Miten miljoonia huijataan. Suurpetkuttajien värikäs historia" (Tammi 2009), joka on ilmestynyt kahdeksalla kielellä sekä Mauno Koivistoa käsittelevän teoksen "Mauno: Optimistinen pessimisti" (Standpoint 2017).
Lempisaari

Lempisaari () on kartano ja maatila Naantalissa.
Lempisaaren kartano sijaitsee entisen Askaisten kunnan lounaisreunassa. Lempisaari oli keskiajalla saari, mutta sillä on ollut maayhteys mantereeseen ilmeisesti jo satoja vuosia. Pinta-alaltaan Lempisaari on noin 400 hehtaaria. Pinta-alasta on metsiä ja kallioita noin 3/4 ja peltoa sekä niittyä 1/4. Kartano sijaitsee melko keskellä saarta loivassa rinteessä.
Keskiajalla saari kuului Lempisten kylään, ja kartanon, tai sen paikalla olleen rakennuksen, omisti Turun piispa. Uskonpuhdistuksessa 1500–luvulla kirkon omaisuus siirrettiin kruunulle ja samoin myös Lempisaari. Juhana-herttua lahjoitti sen tyttärelleen Sofia Gyllenhielmille vuonna 1577. Sofian äiti oli Kaarina Hannuntytär. Sofian aviomies oli Pontus De la Gardie, ruotsalainen mutta Ranskassa syntynyt sotapäällikkö. Sofia ja Pontus asuivat kuitenkin pääasiassa Räävelissä eli Tallinnassa, ja Lempisaari oli heille vain yksi tilus muiden joukossa.
Heidän tyttärensä Brita Pontusdotter De la Gardie avioitui Ruotsin valtion varainhoitajan Jesper Mattsson Krusin kanssa. He asuivat sekä Tukholmassa että Lempisaaressa. Britan ja Jesperin jälkeläisten omistuksessa ja käytössä Lempisaari oli toista sataa vuotta, kunnes Lempisaaren osti Louhisaaren rikas isäntä Herman Klaunpoika Fleming vuonna 1764.
Herman Fleming rakennutti yhä nykyisinkin asuinkäytössä olevan Lempisaaren kartanon, joka valmistui vuonna 1767. Talo on kaksikerroksinen ja rakennettu kivestä, ja muistuttaa arkkitehtuuriltaan jonkin verran Louhisaaren kartanoa. Arkkitehdista ei ole varmuutta, mutta otaksutaan hänen olleen silloinen Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröder.
Herman Flemingin isä oli Teijon ruukin patruuna ja Louhisaaren omistaja Klaus Hermaninpoika Fleming. Hermanin ensimmäinen puoliso oli kansliapresidentti Fredrik Gyllenborgin tytär. Hermanin loistokas ja tuhlaileva elämä kärsi taloudellisen haaksirikon vuonna 1781.
Vuonna 1823 Lempisaaren omistajaksi tuli Lars Gabriel von Haartman, salaneuvos ja senaatin talousosaston varapuheenjohtaja. Hän oli aikanaan Suomen suuriruhtinaskunnan vaikutusvaltaisin henkilö, rinnastettavissa nykyjärjestelmän pääministeriin. Kartano on pysynyt von Haartmanin suvulla siitä lähtien. Vuonna 1998 edesmennyt professori Lars von Haartman, oli maailmankuulu ornitologi, joka tutki Lempisaaren lintuja noin kuuden vuosikymmenen ajan. Isäntänä 1995-2015 toimi Jan Gunnar von Haartman. Nykyinen isäntä, vuodesta 2015, on Lars Erik Magnus von Haartman.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Lempisaaren yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lempisaari siirtyi osaksi Maskun kuntaa vuonna 2009 tapahtuneen kuntaliitoksen johdosta. Vuonna 2011 se kuitenkin liitettiin lopulta Naantaliin.
Terve vaan!

Terve vaan! on kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä ilmaisjakelulehti Päijät-Hämeessä; lehteä jaetaan muualla maassa parillakymmenellä paikkakunnalla joissain apteekeissa. Terveyteen keskittyvää lehteä toimittaa sanomalehti "Itä-Häme". Lehden levikki on 111 000 kappaletta.
Hihaton paita

Hihaton paita on paita, jossa ei ole hihoja. Tavallisesti naisten käyttämistä hihattomista ylävartalon pukimista käytetään nimitystä toppi. Toppi tarkoittaa erilaisia puseron tai aluspaidan tapaan käytettäviä, tavallisesti hihattomia ja kauluksettomia ylävartalon pukimia. Hihattomia paitoja käytetään erityisesti urheilussa ja liikunnassa, mutta esimerkiksi jalkapallossa ne on kielletty.
Yleisimpiä naisten toppimalleja ovat niskan takaa solmittavat halterneck-topit, ohutolkaimiset eli spagettiolkaimiset topit. On myös yksiolkaimisia ja täysin olkaimettomia tuubitoppeja.
Paul Jewell

Paul Jewell (s. 28. syyskuuta 1964, Liverpool, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. 
Ura pelaaja.
Paul Jewell on Liverpoolin kasvatti pelaajana mutta hän ei koskaan pelannut yhtään peliä Liverpoolissa. Liverpoolista hän siirtyi vuonna 1984 Wigan Athleticin pelaajaksi. Vuonna 1988 hän siirtyi Bradford Cityn pelaajaksi, missä hän vietti melkein vuosikymmenen.
Ura valmentajana.
Vuonna 1998 hän aloitti valmennusuransa Bradfordissa johtaen joukkueen nousuun valioliigaan. Kauden 2000–2001 hän vietti Sheffield Wednesdayn managerina ilman suurempaa menestystä. Vuonna 2001 Jewell siirtyi Wigan Athleticin manageriksi. Jewellin johdolla rugbysta tunnettu Wigan nousi myös Englannin jalkapallokartalle. Kaudella 2002/03 Jewell luotsasi Wiganin Englannin 2. divisioonan mestariksi ja kauden 2004/05 päätteeksi seura nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Valioliigaan. Debyyttikausi pääsarjassa sujui odotuksia paremmin ja menestystä tuli myös liigacupissa Wiganin edettyä aina finaaliin saakka. Manchester United oli kuitenkin seuralle liikaa ja pokaali jäi haaveeksi. Jewell erosi tehtävästään keväällä 2007 säilytettyään Wiganin maalierolla Valioliigassa. 
Jewell palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2007, kun valioliigan jumbojoukkue Derby County palkkasi hänet Billy Daviesin seuraajaksi. Jewell ei onnistunut pelastamaan Derbya putoamiselta, vaan ainoastaan 11 pistettä koko kaudella kerännyt seura putosi kauden 2007/08 päätteeksi Mestaruussarjaan. 
Kausi 2008/09 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla alkoi Jewellin ja Derbyn osalta kehnosti ja lopulta joulukuun lopulla 2008 Jewell jätti tehtävänsä Derbyn päävalmentajana. 
Tammikuussa 2011 Jewell palasi valmennustehtäviin parin vuoden tauon jälkeen, kun Mestaruussarjassa sijalle 19 juuttunut Ipswich Town palkkasi hänet päävalmentajakseen. Jewellin johdolla Ipswich säilytti sarjapaikkansa ja jatkoi kaudella 2011/12 myös Mestaruussarjassa. Tulokset eivät kuitenkaan juuri parantuneet ja kausi päättyi 15. sijaan. Seuraava syksy oli aiempia murheellisempi ja Ipswichin juututtua Mestaruussarjan jumbosijalle, sai Jewell jättää paikkansa lokakuun lopulla 2012.
Little George Island

Little George Island on pieni saari ja luonnonsuojelualue Winnipegjärven pohjoisaltaassa, noin 40 kilometriä länteen Poplar Riverin intiaanireservaatista. Saaren ja suojelualueen pinta-ala on vain 15 hehtaaria. Saari on matala ja tasainen, ja siellä kasvaa vain muutamia puita.
Saari kuuluu osana Manitoban provinssin ekologisten suojelualueiden ohjelmaan. Se valittiin suojelukohteeksi, sillä sen hiekkarannat ovat tärkeitä lintujen pesimisalueita. Saarella pesii vuosittain kesä-elokuussa tuhansia lintuja. Saaren lähestyminen tai sille maihinnousu tänä aikana ei ole suositeltavaa.
Saari on myös eteläisin tunnettu lapasotkan pesimisalue Manitobassa. Muita saarella pesiviä lajeja ovat räyskät ja kalatiirat.
Itä-Häme (sanomalehti)

Itä-Häme on Heinolan seudulla Itä-Hämeessä ilmestyvä paikallinen sanomalehti. Viisi kertaa viikossa jaettavan lehden levikki on 9 560. Se on perustettu vuonna 1927 Sysmässä, mutta nykyään Hämeen Mediaan kuuluvan lehden toimitus sijaitsee Heinolassa. Lehti painetaan Kouvolassa. "Itä-Hämeen" päätoimittaja on Ari Viuhko.
Dit Clapper

Aubrey Victor ”Dit” Clapper (9. helmikuuta 1907 Newmarket, Ontario, Kanada – 20. tammikuuta 1978 Newmarket, Ontario, Kanada) oli ammattimaisen jääkiekon varhaisia suuria nimiä. Boston Bruinsin organisaatiossa hänestä tuli ensimmäinen National Hockey Leaguen pelaaja, joka sai täyteen 20 sarjakautta. Hän menestyi niin hyökkääjänä kuin puolustajanakin; tähtiviisikoihin hän pääsi sekä oikean laitahyökkääjän että puolustajan tonteilta.
Steadicam

Steadicam on mekaaninen kuvanvakain, joka mahdollistaa tärinättömän video- ja filmikuvaamisen. Steadicamia käytetään yleisesti liikkuvissa otoksissa sen sijaan, että käytettäisiin tärisevää käsivarakuvausta. Steadicamilla voidaan korvata myös dolly-ajot, sillä se on ulottuvampi, ketterämpi käyttää, eikä sitä tarvitse erikseen asentaa. Steadicam on ollut vuoden 2000 lokakuusta saakka yhdysvaltalaisen The Tiffen Companyn rekisteröity tavaramerkki. Monet yhtiöt valmistavat kopioita Steadicamista, tunnetuimpana Glidecam ja eemov.
Steadicamin kehitti kuvaaja Garrett Brown. Brown oli toiminut muusikkona ja autokauppiaana ennen kuin ryhtyi tekemään mainosfilmejä. Noihin aikoihin ainoa tapa saada aikaan tasaista kameran liikettä oli laittaa kamera joko dollyn, kamera-auton tai nosturin kyytiin. Dollyn satoja kiloja painavien kiskojen asentaminen tuotti Brownille tuskaa. Hän halusi erottaa kameran liikkeet kuvaajan liikkeistä. Siihen hän käytti gimbaalia, jonka hän tunsi veneilyn kautta; vastapainoja, jotka toivat vakautta; nivelettyä vartta, jonka hän keksi pöytälampusta; liiviä, joka puettiin kuvaajan ylle ja valokuituista etsintä, jollaista lääkärit käyttivät tähystyksissä. Ensimmäisissä steadicam-elokuvissa Brown käytti aparaattiaan itse, ja hän toimi kameraoperaattorina kolmen vuosikymmenen ajan. 
Steadicamia käytettiin ensimmäisen kerran Hal Ashbyn elokuvassa "Tämä maa on minun" (1976). Sittemmin Steadicam-vakautettua kuvaa on nähty useissa elokuvissa. Esimerkiksi "Rockyn" (1976) kuuluisa kohtaus, jossa päähenkilö juoksee Philadelphian taidemuseon portaita ylös, toteutettiin Steadicamin avulla, samoin kuin elokuvan "The Shining – Hohto" (1980) kohtaukset, joissa Danny-poika ajaa kolmipyörällä hotellin käytävillä. "Mafiaveljien" (1990) päähenkilö Henry Hill opastaa vaimonsa yökerhon keittiön halki kohtauksessa, joka kuvattiin Steadicamin avulla. Brian De Palma on käyttänyt Steadicamia elokuvissaan "Blow Out – viimeinen todistaja" (1981), "Kahdet kasvot" (1992) ja "Carlito’s Way" (1993). Alexander Sokurovin elokuva "Русский ковчег" (2002) koostuu yhdestä, 96 minuuttia pitkästä Steadicam-otoksesta. 
Nykyään Steadicam on kuvaajien vakituinen työkalu. Joidenkin mukaan sen luoma vaikutelma on jo ylikäytetty. Laitteen vaivattomuuden vuoksi sitä käytetään myös tavanomaisissa otoksissa, joissa laitteen erikoiskyvyt eivät tule ilmi. 
Vastaavia kuvanvakaimia ovat nykyajan pienissä videokameroissa ja kamerapuhelimissa käytettävät gimbaalit.
Nurmijärven kirkonkylä

Nurmijärven kirkonkylä on Nurmijärven kunnan hallinnollinen keskustaajama, jossa asuu noin 8 000 asukasta. Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaisen Nurmijärven kirkonkylän taajaman väkiluku oli 7 429 vuoden 2018 lopussa. Kirkonkylä sijaitsee kahdeksan kilometriä Rajamäeltä, 13 kilometriä Röykästä ja 16 kilometrin päässä kunnan suurimmasta taajamasta Klaukkalasta. Rajamäen ja Hämeenlinnanväylän liittymän välillä kulkee kirkonkylän halki yhdystie 1311.
Nurmijärven kirkonkylällä on paljon palvelualan työpaikkoja. Kylän kunnallisia palveluita ovat muun muassa kunnanvirasto, kirjasto, tori ja pääterveysasema. Kylällä on myös kaksi alakoulua (Maaniitun koulu ja Lukkarin koulu), yläkoulu ja lukio (Nurmijärven yhteiskoulu, Nurmijärven lukio) sekä erityiskoulu. Muita palveluita ovat elokuvateatteri, keilahalli ja linja-autoasema. Kunnan suurinta yritysaluetta, Ilvesvuorta, rakennetaan kirkonkylän lähelle moottoritien varteen. Ilvesvuoren tuntumassa sijaitsee Nesteen huoltoasema- ja myymälä Myllykukko, joka toimii yhtenä moottoritien pysähdyspaikkoina.
Aleksis Kiven tiellä on Nurmijärven kirkko (1793) ja hautausmaa, vanha pappila, Lukkarila sekä Nurmijärven ensimmäisen koulumestarin Malakias Costianderin talo Mäntylä. Costiander oli Aleksis Kiven opettaja. Kirkon lähellä oli myös aikoinaan Albin Koposen perustama Suomen ensimmäinen lääketehdas. 
Kirkonkylän kaupallisten palvelujen tarjonta on monipuolinen. Elokuussa 2022 kirkonkylään avattiin Lidlin ja Tokmannin myymälät.
Raha ja onni

Raha ja onni on Kari Narsin kirjoittama kirja onnellisuudesta. Kirjaansa varten Nars perehtyi uusimpiin filosofian, psykologian, sosiologian ja taloustieteen piirissä tehtyihin tutkimuksiin. Teoksen on ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta "Pengar och lycka" suomentanut Juha Peura.
Kirjan johtopäätöksiä.
Merkittävä osa ihmisten elämästä kuluu työnteossa. Tyhjänpäiväinen työ voi aiheuttaa onnettomuutta ja depressiota. Yritykset tehostavat jatkuvasti toimintaansa kustannuksien leikkauksilla ja henkilökunnan vähentämisellä: epävarmuus työpaikasta aiheuttaa onnellisuusasteen heikkenemistä. Ihmisten tyytyväisyys tuloihinsa riippuu toisiin tehdyistä vertailuista: tuloerot vähentävät onnellisuutta.
Suomalaiset käyttävät eniten aikaa vapaa-ajastaan television katseluun. Kauniit ja rikkaat ihmiset saavat tavallisen kansalaisen elämän näyttämään harmaalta ja vaatimattomalta. Mainonnan tavoite on usein herättää tyytymättömyyttä: mainoksiin on sisäänrakennettu viesti, jonka mukaan jos sinulla ei ole jotain tuotetta olet epäonnistunut. 
Tavaroiden ja palveluiden merkitys yleensä yliarvioidaan, ja omistamisen viehätys katoaa nopeasti. Koska aikaa on niukasti, ei ole aikaa käyttää hankkittuja tavaroita, jolloin niistä ei ole mitään hyötyä. Suomalainen kulttuuri yllyttää ihannoimaan kuluttamista ja etenemään kovaa vauhtia: shoppailemaan.
Takashima

Takashima () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Biwajärven rannalla Ōtsun pohjoispuolella. Takashimassa on 49 975 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 693,05 neliökilometriä.
Maantiede.
Takashima on laaja kaupunki, joka syntyi, kun Takashiman, Adogawan, Imazun, Kutsukin, Makinon ja Shin-Asahin kunnat yhdistyivät vuonna 2005 uudeksi Takashiman kaupungiksi. Suuri osa kaupunkia on maaseutumaista, ja maasto vaihtelee lännen vuoristosta laskeutuen itään päin Biwajärven ranta-alangoille. Korkeimmat huiput kohoavat lähes tuhannen metrin korkeuteen. 
Matkailu.
Biwajärven pohjoisosan rannat ovat säilyneet hyvin uimakelpoisina. Niinpä Takashiman hiekkarannat houkuttelevat kesäisin lomailijoita. 
Talvella alueen vuorilla sataa paljon lunta. Kaupungissa on useita laskettelukeskuksia. 
Liikenne.
Rautatiet.
JR Nishi-Nihon -yhtiön Kosei-linja kulkee Kiotosta Takashiman kautta Ōmi-Shiotsuun, josta on yhteys edelleen Japaninmeren rannikkokaupunkeihin. Kaupungin alueen asemat ovat Ōmi-Takashima, Adogawa, Shin-Asahi, Ōmi-Imazu, Ōmi-Nakashō ja Makino.
Maantiet.
Biwa-järven rannikolla Ōtsusta Fukuin prefektuurin Tsurugaan kulkee valtatie 161, jonka yhteyteen kuuluvat myös Takashima-ohitustie ja Kohoku-ohitustie. Poikittainen yhteys on tie 303, joka johtaa Japaninmeren rannikolta Obamasta Gifuun.
Vuorikuisma

Vuorikuisma ("Hypericum montanum") on Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa tavattava kuismakasvi. Suomessa laji on äärimmäisen harvinainen ja rauhoitettu kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Vuorikuisma on yksittäisvartinen ja kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Varsi on lähes tai täysin haaraton, liereä ja kalju. Varsilehdet ovat ruodittomia, 3–6 cm pitkiä, puikeita ja herttatyvisiä. Lehdet ovat laidoilta ja alta harvaan karheakarvaisia. Lehtien laidat ovat pikitäpläisiä, ylemmät lehdet kuultotäpläisiä. Kukinto on hyvin lyhythaarainen ja harvakukkainen. Täysin keltaisten kukkien verholehdet ovat suikeita ja niiden laidat selvästi ripsihampaisia, terälehdet juovattomia, nystyttömiä ja täplättömiä. Vuorikuisma kukkii heinä-elokuussa. 
Mäkikuismasta ("Hypericum perforatum") ja särmäkuismasta ("Hypericum maculatum") vuorikuisman erottaa varren avulla: vuorikuisman varsi on särmätön. Karvakuismasta ("Hypericum hirsutum") vuorikuisman erottaa kaljun varren, herttatyvisten lehtien ja ripsihampaisten verholehtien avulla.
Levinneisyys.
Lauhkeilla alueilla viihtyvää vuorikuismaa tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa sekä Pohjois-Afrikassa. Levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Länsi-Venäjälle ja Kaukasukselle, pohjoisessa Länsi-Norjaan ja Keski-Ruotsiin. Suomessa vuorikuisma kasvaa ainoastaan pienellä alueella Lohjalla, josta laji löydettiin ensi kerran vuonna 1888. Lohjalla vuorikuisman kasvupaikkoja on seitsemän, joilla kasvaa yhteensä noin kolmesataa yksilöä.
Elinympäristö.
Vuorikuisma on selkeä kalkinsuosija. Suomessa kasvupaikat ovat lievästi happamilla, kalkkipitoisilla ja korkeilla etelärinteillä. Suomessa lajin suurin uhka on kesämökkirakentaminen, sillä huomattava osa esiintymistä sijaitsee mökkitonteilla ja tienvarsissa. Uhkatekijä on myös kasvupaikkojen liika metsittyminen.
LAFTA

LAFTA (, esp, "Asociación Latinoamericana de Libre Comercio", port. "Associação Latino-Americana de Livre-Comércio" (ALALC), suom. "Latinalaisen Amerikan vapaakauppajärjestö") oli Montevideon sopimuksella vuonna 1960 solmittu vapaakauppa-alue, johon kuuluivat Argentiina, Brasilia, Chile, Meksiko, Paraguay, Peru ja Uruguay. Allekirjoittajien tavoitteena oli yhteismarkkina-alueen luominen Latinalaiseen Amerikkaan.
Vuonna 1970 LAFTA laajeni käsittämään myös Bolivian, Kolumbian, Ecuadorin ja Venezuelan. Vuonna 1980 LAFTA:sta tuli Latinalaisen Amerikan yhdentymisliitto (ALADI). Kuuba liittyi järjestön jäseneksi 1999.
Vapaakauppa-alueen toteuttamiseksi "Latinalaisen Amerikan Vapaakauppajärjestö", nykyisin siis "Latinalaisen Amerikan Yhteistyöjärjestö", perusti useita eri instituutioita, joiden kautta se harjoitti toimintaansa. Tällaisia instituutioita olivat ulkoministerikokous, jäsenmaiden yhteinen yleiskokous sekä toimeenpanevan neuvoston kokous. Järjestö suunnitteli toimintansa tehostamiseksi uusien instituutioiden perustamista.
LAFTA-sopimuksessa oli myös merkittäviä rajoituksia. Sopimus käsitti ainoastaan tuotteet ja tavarat, ei palveluita. Se ei myöskään sisältänyt talouspolitiikan yhtenäistämistä. Järjestön toiminta politiikan ja talouden alalla oli EU:hun verrattuna rajoittunutta.
Mortadella

Mortadella on italialainen sylinterin muotoinen kypsennetty leikkelemakkara. Sen vaaleanpunainen massa on koostumukseltaan kiinteää ja hyvin hienojakoista. Se on valkoisten silavapalojen ja usein myös vihreiden pistaasien täplittämää. Mausteina mortadellassa käytetään esimerkiksi välimerenmyrttiä, mustapippuria, laakerinlehtiä, muskottia ja korianteria. Se valmistetaan joko kokonaan sianlihasta ("puro suino") tai sian- ja naudanlihasta. Maultaan mortadella on mieto.
Mortadella on lähtöisin Bolognasta, Emilia-Romagnan alueelta. Ainoastaan Mortadella Bolognalla on EU:n suojattu alkuperänimitys (SAN). Valkosipulilla ja kanelilla maustettu Mortadella di Prato tulee Toscanasta. Latiumissa valmistettava Mortadella di Amatrice poikkeaa muista siten, että se on kevyesti savustettu. Mortadella di fegato (maksamortadella) on tyypillinen Lombardian alueen tuote. Se on maultaan voimakkaampaa ja väriltään selvästi tummempaa. Myös monissa maissa, joissa on paljon italialaisperäistä väestöä, valmistetaan mortadellaa.
Mortadellan nimen arvellaan tulevan roomalaisesta makkarasta "farcimen mirtatum" (myrtillä maustettu makkara) tai suuresta huhmaresta ("mortaio"), jossa liha perinteisesti jauhettiin. 
Ominaisuudet.
Kokonainen mortadella voi painaa jopa 100 kg. Luonnonsuoleen valmistettu mortadella on kuitenkin suurimmillaan 18 kg:n painoinen. Suurikokoinen mortadella voi olla jopa 30 cm halkaisijaltaan. Siinä on rasvaa 33 % ja proteiineja 12 %. 
Siivutettu mortadella ei säily hyvänä pitkään. Siksi se pitäisi käyttää mahdollisimman pian siivuttamisen jälkeen.
Käyttö.
Mortadella tarjoillaan usein "antipastona" hyvin ohuina siivuina tai kuutioina, sellaisenaan tai leivän kanssa. Sitä voi käyttää myös ruoanlaitossa, esimerkiksi pastakastikkeen osana tai tortellinien täytteenä.
Valmistus.
Liha jauhetaan koneellisesti hyvin hienoksi ja sekoitetaan tasaiseksi massaksi vedestä ja rasvasta tehdyn emulsion kanssa. Massaan lisätään silavapaloja (sian poski- ja kaularasvaa), suolaa, mausteita ja reseptin mukaisia muita raaka-aineita, esimerkiksi pistaaseja. Makkaramassa pakataan luonnonsuoleen tai keinotekoiseen kuoreen. Makkaraa kypsennetään uunissa 80-100 °C:n lämmössä, kunnes sen sisuksen lämpötila on vähintään 70 °C. Sen jälkeen se jäähdytetään kylmän ilman ja veden avulla nopeasti 4 °C:n lämpöiseksi.
Erich von Falkenhayn

Erich von Falkenhayn (11. syyskuuta 1861 Burg Belchau, Preussin kuningaskunta – 8. huhtikuuta 1922 Potsdam, Weimarin Saksa) oli kenraali ja Saksan kenttäarmeijan päällikkö ensimmäisessä maailmansodassa. Hän johti muun muassa Verdunin taistelua.
Elämäkerta.
Länsipreussilaisesta junkkeriperheestä lähtöisin ollut Erich von Falkenhayn meni kadettikouluun kymmenvuotiaana ja teki pitkän uran sotilaana. Hän palveli muun muassa Kiinassa boksarikapinan aikana. Vuonna 1913 hän nousi Preussin sotaministeriksi, minkä takia hän oli merkittävä tekijä ensimmäisen maailmansodan synnyssä. Falkenhayn toimi sotaministerinä vuoden 1915 tammikuuhun asti.
Falkenhayn korvasi Helmuth Johannes Ludwig von Moltken Marnejoen taistelun jälkeen esikuntapäällikkönä. Schlieffen-suunnitelman epäonnistuttua Falkenhayn yritti kukistaa ranskalaiset ja brittiläiset niin kutsutulla ”kilvalla merelle”. Britit pysäyttivät saksalaiset vasta Ypresin taistelussa.
Falkenhayn piti hyökkäävämmästä taktiikasta läntisellä rintamalla ja teki vain pieniä kampanjoita Venäjää vastaan toivoen, että Venäjä suostuisi erilliseen aselepoon. Tämä johti konfliktiin Paul von Hindenburgin ja Erich Ludendorffin kanssa. Lopulta Falkenhayn sai aikaan massiivisen näännytystaistelun Verdunissa, jossa kuoli satojatuhansia sotilaita. Falkenhayn uskoi ”vuodattavansa ranskalaisten veren kuiviin”, jolloin miestappioiden määrä saisi Euroopan johtajat päättämään sodan tai menetykset olisivat suuremmat Ranskalle kuin Saksalle. Suunnitelman epäonnistuttua Hindenburg korvasi Falkenhaynin esikuntapäällikkönä.
Sodan loppuvaiheissa Falkenhayn palveli Saksan armeijaa vielä Transilvaniassa, Palestiinassa ja Valko-Venäjällä. Vuonna 1919 hän jäi eläkkeelle armeijasta ja vetäytyi tilalleen, jossa kirjoitti useita kirjoja sodasta ja strategiasta sekä omaelämäkerran.
Erich von Falkenhayn kuolinsyy oli vika munuaisissa.
Aiheesta muualla.
Tiedot omaelämäkerrasta englanniksi
Joseph Barbera

Joseph Roland "Joe" Barbera (24. maaliskuuta 1911 – 18. joulukuuta 2006) oli yhdysvaltalainen animaatiofilmien tekijä, sarjakuvataiteilija, tuottaja ja William Hannan yhteistyökumppani. Hanna-Barberan studio tuotti monia tunnettuja sarjakuvia ja animaatioita, joista tunnetuimmat olivat "Tom ja Jerry", "Kiviset ja Soraset", "Jetsonit" ja "Scooby-Doo".
New Yorkissa kasvanut Barbera toimi uransa alkuaikoina pankkialalla. Sen jälkeen suuren laman aikana hän teki sarjakuvia "The NY Hits" -lehteen ja 1932 siirtyi Van Beuren Studios -yhtiöön animaattoriksi ja käsikirjoittajaksi. Van Beuren Studion lopetettua 1936 Barbera tapasi seuraavassa työpaikassaan MGM:llä 1930-luvun lopulla tulevan yhteistyökumppaninsa William Hannan. Kumppanukset perustivat vuonna 1957 Hanna–Barbera-animaatiostudion, joka nykyisin tunnetaan nimellä Cartoon Network Studios. Hanna–Barbera-animaatiostudion filmit ja hahmot ovat voittaneet vuosien varrella kahdeksan Emmy-palkintoa.
Barbera kuoli kodissaan Los Angelesissa luonnollisella tavalla 95-vuotiaana 18. joulukuuta 2006. Hänen yhteistyökumppaninsa William Hanna kuoli 2001.
Alfred Döblin

Alfred Döblin (10. elokuuta 1878 Stettin, Saksan keisarikunta – 26. kesäkuuta 1957 Emmendingen, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen kirjailija.
Elämäkerta.
Döblin syntyi juutalaisperheeseen Preussiin kuuluneessa Pommerin provinssissa. Perheen kauppiasisä suuntasi Pohjois-Amerikkaan, ja Döblin itse muutti Berliiniin vuonna 1888. Hän opiskeli neurologiksi, mutta liikkui myös kirjallisissa, filosofisissa ja poliittisissa piireissä. Viimeisteltyään opintonsa Döblin piti vastaanottoa Freiburgissa, Regensburgissa ja viimein Berliinissä. Berliinissä Döblin oli aitiopaikalla todistamassa ensimmäistä maailmansotaa seurannutta kuohuntaa ja käsitteli aikakautta myöhemmin poliittisessa ja historiallisessa valossa neliosaisessa romaanissaan "November 1918" (1938–1950).
Elämä Berliinin työläiskortteleissa inspiroi Döbliniä kirjoittamaan tunnetuimman romaaninsa "Berlin Alexanderplatz" (1929).
Döblin oli juutalainen ja poliittisesti vasemmalle kallellaan. Natsien otettua vallan hän muutti 1936 Pariisiin ja 1940 Yhdysvaltoihin. Döblin kääntyi vuonna 1941 katoliseksi. 
Toisen maailmansodan päätyttyä hän palasi 1945 ranskalaisten miehitysviranomaisten kanssa Saksaan, jossa hän toimi miehityshallinnon palveluksessa. Döblin myös kirjoitti useisiin lehtiin, myös niin länsi- kuin itäsaksalaisiinkin.
Döblinin nimeä kunnioittaa 1978 perustettu Alfred-Döblin-Preis.
Poplar River (Manitoba)

Poplar River on Winnipegjärven pohjoisaltaaseen laskeva joki Manitoban provinssin pohjoisosassa Kanadassa. Joen alkulähteet sijaitsevat lähellä Manitoban ja Ontarion provinssien rajaa. Joki on suojelukohde ja sitä on ehdotettu Unescon maailmanperintökohteiden joukkoon.
Joki virtaa halki koskemattoman boreaalimetsän, ja sen uoma muodostaa useita järviä ja lampia. Jokeen laskee useita pienempiä jokia ja puroja. Joki sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Poplar River First Nation -intiaanireservaatin mailla, ja laskee Winnipegjärveen Poplar Riverin kylän luona.
Joen valuma-alue ja suojelualue muodostaa koskemattoman ja laajan erämaa-alueen. Suojelun tavoitteena on säilyttää alue luonnontilaisena. Joki on yksi harvoja kirkas- ja puhdasvetisiä jokia eteläisessä Kanadassa, eikä sen rannoilla ole juurikaan asutusta tai rakennuksia.
Wilfrid Sellars

Wilfrid Stalker Sellars (20. toukokuuta 1912 – 2. heinäkuuta 1989) oli yhdysvaltalainen filosofi. Sellars kuului analyyttisiin filosofeihin, ja hänen kiinnostuksen kohteitaan olivat ennen kaikkea mielenfilosofia, tietoteoria, pragmatismi ja filosofian historia.
Sellars esitti niin sanotun “annetun myytin” kritiikin, joka voidaan ymmärtää myös tietoteoreettisen foundationalismin kritiikkinä. Sellars esitti kritiikin artikkelissaan “Empirismi ja mielenfilosofia” (1956/1997). Lisäksi hän kehitti inferentialistisen semantiikan, hän erotteli ilmenevän maailmankuvan () ja tieteellisen maailmankuvan () ja esitti ajatuksen, että psykologiset käsitteet vertautuvat teoreettisiin käsitteisiin. Hän oli tieteellisen realismin puolestapuhuja. 
Sellars isä oli kanadalais-yhdysvaltalainen filosofi Roy Wood Sellars.
Laupias samarialainen (järjestö)

Laupias Samarialainen on Joensuussa toiminut kristillinen vapaaehtoisjärjestö. Sen toiminnanjohtaja oli Matti Karppinen. Nimensä yhdistys sai Raamatun kertomuksesta laupiaasta samarialaisesta, joka ainoana pysähtyi auttamaan henkihieveriin pahoinpideltyä matkamiestä.
Yömaja.
Järjestön toimitilat ja yömaja olivat vuosina 2003–2007 Niinivaaralla lähellä Joensuun rautatieasemaa. Laupiaan samarialaisen majatalossa oli tilaa 15 hengelle. Yömaja oli päihteetön.
Tammikuussa 2007 yhdistys ilmoitti, ettei se tilanpuutteen takia voi jatkaa yömajatoimintaansa eikä yhdistys jatkanut enää yömajatoimintaa.
Ruoka-apu.
Vuonna 2006 majatalon kautta jaettiin 250 000 kiloa ruokaa. Säännöllistä ruokakassiapua sai 450 kotitaloutta. Kaikki ruoka saatiin lahjoituksina kaupoista ja leipomoista. Ruokakasseja jaettiin kolme kertaa viikossa. Yhdistys jakoi ruokaa viikoittain myös Rantakylässä Soropissa ja Utrassa puukoululla. Avun saajien joukossa oli eniten yksinäisiä miehiä, opiskelijoita ja lapsiperheitä.
Ruokajakelu on siirtynyt eri seurakuntiin.
Otto Neurath

Otto Neurath (10. joulukuuta 1882 Wien – 22. joulukuuta 1945 Oxford) oli itävaltalainen tieteenfilosofi, sosiologi ja kansantaloustieteilijä. Hän oli yksi Wienin piirin johtohahmoista, ennen kuin joutui jättämään kotimaansa ja muuttamaan Isoon-Britanniaan.
Neurath edusti Wienin piirin ”vasemmistoa”. Hän kritisoi vahvasti metafysiikkaa, hänen mukaansa kaikki mielekkäät väitteet tuli pystyä palauttamaan fysikaalisiksi väitteiksi, jotka puhuvat havaittavista ominaisuuksista.
Neurath perusti Wienissä laajalle yleisölle suunnatun yhteiskunnan ja talouden museon, "Gesellschafts- und Wirtschaftsmuseum", jossa hän 1925 alkaen kehitti kuvallisen viestinnän menetelmää, niin kutsuttua wieniläistä kuvatilastojen menetelmää, jota myöhemmin nimettiin Isotypeksi, "International System Of Typographic Picture Education". Neurath kehitti Isotypen yhdessä graafisen suunnittelijan Gerd Arntzin ja suunnittelijan Marie Reidemeisterin (myöh. Neurathin) kanssa, ja sen perusteluna oli kansanvalistaminen kuvien avulla.
George Island (Manitoba)

George Island on saari Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee noin 400 kilometriä pohjoiseen Winnipegin kaupungista, Grand Rapidsin ja Poplar Riverin välisellä alueella. Saarella on majakkatorni. Saaren länsipuolella sijaitsee Little George Islandin saari ja luonnonsuojelualue.
Saari on veneilijöiden suosima pysähdyspaikka suojaisan luonnonmuovaaman sataman ja saarta ympäröivien laajojen hiekkarantojen vuoksi. 
George Island Light.
Nimellä "George Island Light" tunnettu majakka on rakennettu vuonna 1906 Winnipegjärven pohjoisosan vesiliikenteen avustamiseksi. Majakkatorni on rakenteeltaan avoin, 15,5 metrin korkuinen ristikkorakenteinen torni, jonka huipussa on loistolaite. Valon korkeus on 20 metriä järven pinnan yläpuolella. Valotunnuksena on yksi valkoinen vilkku joka neljäs sekunti. Valon kantomatka on 24 kilometriä.
George Islandin majakka oli Winnipegjärven viimeinen miehitetty majakka. Vaikka majakkaan asennettiin automaattinen lyhtylaite vuonna 1968, se täysautomatisoitiin vasta vuonna 1981, jolloin miehitys lopetettiin. Viimeisenä majakanvartijana toimi vuodesta 1951 lähtien Willard Olson.
Friedrich Waismann

Friedrich Waismann (21. maaliskuuta 1896 – 4. marraskuuta 1959) oli itävaltalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Wienin piirin jäsenenä ja yhtenä loogisen positivismin pääteoreetikoista.
Waismann syntyi Wienissä ja opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Wienin yliopistossa. Vuonna 1922 hän alkoi opiskella filosofiaa Wienin piirin perustajan Moritz Schlickin oppilaana. Waismann muutti Isoon-Britanniaan vuonna 1938. Hän opetti tieteenfilosofiaa Cambridgen yliopistossa vuodesta 1937 vuoteen 1939 ja matematiikkaa Oxfordin yliopistossa vuodesta 1939 kuolemaansa saakka.
Vuosien 1927 ja 1936 välisenä aikana Waismann kävi laajoja keskusteluja Ludwig Wittgensteinin kanssa matematiikan filosofiasta ja kielifilosofiasta. Nämä keskustelut julkaistiin teoksessa "Ludwig Wittgenstein and the Vienna Circle" (1979, toim. B. F. McGuinness). Myös muut piirin jäsenet (mukaan lukien Schlick, Rudolf Carnap ja Herbert Feigl) kävivät keskusteluja Wittgensteinin kanssa, mutta eivät yhtä paljon kuin Waismann. Vuonna 1934 Wittgenstein ja Waismann suunnittelivat yhteistä kirjaa, mutta suunnitelmasta luovuttiin, kun heidän filosofiset eronsa tulivat ilmeisiksi.
Teoksessa "Introduction to Mathematical Thinking: The Formation of Concepts in Modern Mathematics" (1936) Waismann esitti, että matemaattiset totuudet ovat totta vain tavan vuoksi, ei välttämättöminä (tai todennettavina) totuuksina. Hänen kootut luentonsa, "The Principles of Linguistic Philosophy" (1965) sekä "How I See Philosophy" (1968, toim. R. Harré), kokoelma kirjoituksia, julkaistiin postuumisti.
Youth Celebration

Youth Celebration on kristillinen nuorisotapahtuma. Festariviikonloppuun kuuluu muun muassa Raamatun opetusta ja musiikkia.
Paikkana toimii Keuruulla sijaitseva Ison Kirjan koulutus- ja konferenssikeskus.
Puhekielessä tapahtumasta käytetään usein nimiä "juutti" tai "yysee" (kirjoitetaan YC).
André-Charles Boulle

André-Charles Boulle (11. marraskuuta 1642 Pariisi – 28. maaliskuuta 1732 Pariisi) oli ranskalainen koristeupotuksen uranuurtaja. Hän saavutti mestarin arvonimen vuonna 1666. Hän työskenteli pitkän uransa aikana eniten Ranskan hovissa ja oli varsinkin Ludvig XIV:n suosiossa. Nimitys "boulle-tekniikka" on yhä käytössä, kun hänen kehittämistä tekniikoistaan keskustellaan. Tekniikat ovat yhä käsityöläisten käytössä.
Vaikka jo ainakin keskiajalta lähtien erityisesti Italiassa oli luostarien seinissä käytetty koristeupotustekniikkaa muutenkin kuin perinteisenä intarsiana eli puuta puuhun, juuri Boullen nimi yhdistetään metallien, helmiäisen, norsunluun ja kilpikonnankuoren yhdistämiseen upotustekniikkaan, ja Boullea pidetään etenkin arkkujen ja rasioiden upotusmenetelmien kehittäjänä ja keksijänä. Hänen työtään jatkoivat hänen neljä poikaansa, ja boulle-upotuksista tuli hyvin suosittuja Ranskassa ja muuallakin Euroopassa.
Boullen kehittämässä tekniikassa koristekuviot tehdään kahdesta materiaalista, joista toinen on vuoroin kuviona, toinen taustana. Kuviot leikataan kahdesta päällekkäisestä, eri materiaalista olevasta ohuesta levynkappaleesta samalla kertaa, jolloin saadaan aina yksi taustakappale ja yksi kuviokappale.
Herbert Feigl

Herbert Feigl (14. joulukuuta 1902 Liberec, Tšekki – 1. kesäkuuta 1988 Minneapolis, Yhdysvallat) oli itävaltalainen filosofi ja Wienin piirin jäsen.
Feigl syntyi Liberecissä (Reichenberg), Böömissä, joka oli tuolloin osa Itävalta-Unkaria, ja pääsi Wienin yliopistoon vuonna 1922. Hän opiskeli fysiikkaa ja filosofiaa Wienin piirin perustajan Moritz Schlickin oppilaana ja väitteli tohtoriksi vuonna 1927 tutkielmalla, joka käsitteli todennäköisyyttä ja induktiota luonnontieteissä tietoteoreettiselta kannalta. Hänestä tuli Wienin piirin aktiivijäsen, ja hän oli Schlickin ja Friedrich Waismannin ohella yksi harvoja piirin jäseniä, joka kävi laajoja keskusteluja Ludwig Wittgenstein ja Karl Popperin kanssa.
Vuonna 1930 Feigl tapasi fyysikko Percy Williams Bridgmanin, filosofi Willard Van Orman Quinen ja psykologi Stanley Smith Stevensin, jotka hän näki sukulaissieluinaan. Vuonna 1931 Feigl esitti, että looginen positivismi tulisi nimetä uudelleen loogiseksi empirismiksi, koska hän katsoi aikansa tieteenfilosofialla ja vanhemmalla positivistisella liikkeellä olleen tiettyjä eroja.
Vuonna 1931 Feigl meni naimisiin Maria Kasparin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin asettuen Iowaan, jossa hän opetti Iowan yliopistossa. Heidän poikansa Eric Otto syntyi vuonna 1933. Vuonna 1940 hän hyväksyi viran Minnesotan yliopiston filosofian professorina. Tässä virassa hän toimi 31 vuotta. Hän työskenteli läheisesti yhdessä Wilfrid Sellarsin kanssa, ja he kirjoittivat yhdessä mm. teoksen "Readings in Philosophical Analysis" sekä toimittivat lehteä "Philosophical Studies", jonka he perustivat vuonna 1949. Vuonna 1953 Feigl perusti Minnesota Center for Philosophy of Science -keskuksen.
Feigl uskoi, että empirismi on ainoa kokeelliselle tieteelle tarkoituksenmukainen filosofia. Vaikka hänestä tuli filosofi kemistin sijasta, hän ei koskaan kadottanut käytännöllisen luonnontieteilijän näkemystään. Feigl jäi eläkkeelle vuonna 1971 ja kuoli syöpään Minneapolisissa vuonna 1988.
Manitoba Provincial Highway 6

Manitoba Provincial Highway 6 on Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva valtatie. Se alkaa Thompsonin kaupungin etelälaidalta, ja jatkuu Winnipegjärven länsirantaa Wabowdenin, Grand Rapidsin ja Gypsumvillen kautta Winnipegin kehätielle Perimeter Highwaylle. Tie on rakennettu nikkelin kuljetusta varten, ja se on pohjoisen Manitoban päätie.
Tietä on suunniteltu jatkettavaksi pohjoiseen Hudsoninlahden rannalle Churchillin kaupunkiin ja edelleen Nunavutin territorion etelärajalle. Mikäli suunniteltu Churchillin–Arviatin–Chesterfield Inletin valtatie rakennetaan, tulisi siitä Nunavutin ensimmäinen tieyhteys muuhun Kanadaan.
Lara Flynn Boyle

Lara Flynn Boyle (s. 24. maaliskuuta 1970 Davenport, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Boyle tunnetaan televisiorooleistaan muun muassa sarjoissa "Twin Peaks" ja "Oikeus ja kohtuus". Hän on myös näytellyt useissa elokuvissa, kuten elokuvissa "Onni" (1998) ja "Men in Black II" (2002).
Boyle meni naimisiin vuonna 2006 Donald Ray Thomasin kanssa. Aikaisemmin hän on seurustellut muun muassa Jack Nicholsonin kanssa.
Yppäri

Yppäri on kylä ja taajama Pyhäjoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se sijaitsee Perämeren rannalla valtatien 8 varrella noin yhdeksän kilometriä Pyhäjoen keskustaajamasta lounaaseen. Kylässä on kalasatama. Liekki-patsas on Oskari Jauhiaisen veistämä Isovihan muistomerkki. Yppärin taajamassa on 345 asukasta (31.12.2016) ja postinumeroalueen 86170 Yppäri väkiluku on 583 henkeä (31.12.2015).
Yppärissä on aikoinaan toiminut kaksi koulua, Krekunperän koulu ja Yppärin koulu. Krekunperän koulu on lakkautettu. Yppärissä oli myös Kesoilin huoltoasema, joka on sittemmin muuttunut Nesteen huoltoasemaksi. Huoltoasema sijaitsee valtatien 8 ja yhdystien 7840 risteyksessä. Samassa rakennuksessa on myös elintarvikemyymälä, kylän ainoa kyläkauppa.
Ankalliskirjasto

Ankalliskirjasto on kovakantinen kymmenosainen Aku Ankka -sarjakuva-albumisarja, jonka Sanoma Magazines Finland julkaisi vuosina 2002–2009. Kaikki tarinat ovat Carl Barksin piirtämiä ja käsikirjoittamia. Hän on myös tehnyt kirjojen kansikuvat. Kirjat loppuivat kymmenenteen osaansa, kuten myös "Aku Ankan juhlasarjat". 
Kirjoihin on koottu Barksin tarinoita aihealueen mukaan ja esipuhe – yleensä aiheen tuntijan kirjoittama – käsittelee myös samaa aihealuetta. Sarja on kovakantinen ja kussakin teoksessa on noin 170 sivua.