tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Purppurabakteeri

Purppurabakteerit ovat proteobakteereita, jotka ovat fototrofisia, eli ne tuottavat energiaa yhteyttämällä. Ne sisältävät bakteerilehtivihreä "a":ta tai "b":tä sekä useita karotenoideja. Nämä tuottavat värin joka vaihtelee violetin, punaisen, ruskean ja oranssin välillä.
Aineenvaihdunta.
Yhteyttäminen tapahtuu reaktiokeskuksissa solukalvolla, joka on taittunut, muodostaen säkkejä ja putkia, suurentaen pinta-alaa. Kuten suurin osa muistakin yhteyttävistä bakteereista, purppurabakteerit eivät tuota happea, koska pelkistäjä sen yhteyttämisessä ei ole vesi. Joissakin, kuten purppurarikkibakteereissa, pelkistäjä on sulfidi tai rikki. Toisissa, Purppura ei-rikkibakteereissa, se on yleensä vety, mutta jotkin lajit käyttävät pieniä määriä muita yhdisteitä. Aluksi näitä kahta pidettiin heimoina, mutta RNA-puut ovat osoittaneet että purppurabakteerit koostavat monta ryhmää jotka ovat lähempiä sukulaisia ei-yhteyttäville bakteereille kuin toisilleen. 
Purppurabakteerit pystyvät käyttämään fotodissosiaatiota saamaan anaerobisesti monista eloperäisistä yhdisteistä sekä energiaa että aineita kasvamiseen. Vaikka ne pystyvät käyttämään joitakin substraatteja aineenvaihduntaan anaerobisesti pimeässä, ne eivät pysty kasvamaan pimeässä ilman happea. Tämä piirre erottaa ne tyypillisistä anaerobisista toisenvaraisista lajeista.
6333 Helenejacq

6333 Helenejacq on asteroidien päävyöhykkeellä sijaitseva asteroidi, jonka löysi G. J. Leonard Palomarissa 3. kesäkuuta 1992. Asteroidi on nimetty löytäjän äidin Helene Jacquelinin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1992 LG.
Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, joka on lähimmillään astronomisen yksikön ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Kirkkauden ja valon heijastumisen perusteella Asteroidi on läpimitaltaan todennäköisesti – .
Ville Pirinen

Ville Pirinen (s. 16. lokakuuta 1973 Kitee) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja sekä muusikko.
Pirinen valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukiosta 1993 ja kuvataiteilijaksi Etelä-Karjalan ammattikorkeakoulusta 2001. Hän on tehnyt muun muassa sarjakuvia "Ornette Birks Makkonen" (käsikirjoitus Pauli Kallio), "Kelmeä kaupunki" ja "Dystopia 2000". Hän on voittanut Kemin sarjakuvakilpailun vuosina 1993 ja 2000. Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinto myönnettiin Piriselle vuonna 2016. Hän on myös tehnyt kuvitusta useille lehdille sekä kansitaidetta ja muuta grafiikkaa yhtyeille kuten Mokoma, Kotiteollisuus, YUP ja Circle. Piriselle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Laulajana ja kitaristina Pirinen on levyttänyt yhtyeissä Black Audio, The Deepspace Sexchange, Digitaalimiehet, Steel Mammoth ja Grillin' Willie and the Vegetarians.
"Nahka-Alma"-albumin kirjoittajana toimi Pirisen silloinen puoliso Irisz Simon.
Sarjakuva-albumit.
Lähteet
Karjasillan lukio

Karjasillan lukio oli Höyhtyän kaupunginosassa Oulussa sijainnut lukio, joka yhdistettiin vuonna 2014 Kastellin lukioon. Opiskelijat siirtyivät opiskelemaan uuteen Kastellin monitoimitaloon. Vanha koulurakennus purettiin osittain vuonna 2020. Suojeltuun osaan kunnostettiin liike- ja toimistotiloja.
Historiaa.
Karjasillan keskikoulu perustettiin 1955. Koulu toimi ensin Aleksanterintorin kansakoulun rakennuksessa kunnes oma koulutalo valmistui 1958. Höyhtyän kaupunginosassa sijaitseva koulurakennus valmistui 1958. Koulu muutettiin ylioppilaita valmistavaksi Karjasillan yhteiskouluksi 1961. Vuonna 1974 koulu kunnallistettiin, jolloin myös yläaste ja lukio erotettiin toisistaan.
Giuliano da Sangallo

Giuliano da Sangallo (1445–1516) oli italialainen arkkitehti ja kuvanveistäjä.
Sangallo kuului taiteilijasukuun, jonka tunnetuimpia jäseniä hänen lisäkseen olivat hänen veljensä Antonio da Sangallo vanhempi ja heidän veljenpoikansa Antonio da Sangallo nuorempi.
Sangallo toimi pääasiassa Firenzessä ja Roomassa. Hänen päätöitään on Pratossa sijaitseva Madonna celle Carcerin kirkko (1485–1491). Se oli ensimmäinen keskeiskirkko, jossa noudatettiin johdonmukaisesti sitä henkeä, joka tuli olemaan luonteenomaista täysrenessanssille. Hän loi Firenzessä S. Spiriton viehättävän, kahdeksankulmaisen sakastin ja hienon Palazzo Gondin (1490). Hän toimi myös Roomassa ja johti jonkin aikaa Pietarinkirkon rakennustöitä.
Torah Bright

Torah Jane Bright (s. 27. joulukuuta 1986 Cooma, Uusi Etelä-Wales) on australialainen lumilautailija. Bright voitti half-pipessa kultaa Vancouverin talviolympialaisissa 2010. Torinon talviolympialaisissa 2006 hän oli samassa lajissa viides. Sotšin talviolympialaisissa 2014 Bright voitti half-pipesta hopeaa ja sijoittui slopestylessa seitsemänneksi.
Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Bright saavutti pronssia slopestylessa. Lumilautailun maailmancupissa Bright kilpaili ensimmäisen kerran Valle Nevadon halfpipessa syyskuussa 2003 sijoittuen neljänneksi. Kolmen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Whistlerissä joulukuussa 2003 oltuaan toinen. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Bardonecchiassa maaliskuussa 2004. Toisen voittonsa hän otti Saas-Feessa marraskuussa 2009 ja kolmannen Copper Mountainissa tammikuussa 2013.
Bright voitti X Gamesin superpipen vuosina 2007 ja 2009. Vuonna 2006 ja 2008 hän sai superpipesta hopeaa ja vuonna 2015 pronssia.
Antonio da Sangallo nuorempi

Antonio da Sangallo nuorempi (alun perin Antonio Cordiani) (1483–1546) oli italialainen arkkitehti.
Hän kuului taiteilijasukuun, jonka tunnetuimpia jäseniä hänen lisäkseen olivat hänen kaksi enoaan Antonio da Sangallo vanhempi sekä Giuliano da Sangallo.
Hän toimi etupäässä Roomassa. Hänen tärkeimpiä töitään on Palazzo Farnese, jonka Michelangelo rakennutti loppuun. Vuosina 1520–1536 hän johti Pietarinkirkon rakennustöitä sekä suunnitteli Sala Regia salin ja Cappella Paolina kappelin Apostoliseen palatsiin.
Gillis Schey

Gillis Schey (5. syyskuuta 1644 Amsterdam – 15. kesäkuuta 1703 Amsterdam) oli hollantilainen amiraali.
Schey syntyi amsterdamilaisen merimiehen perheeseen 1644. Tulikasteensa laivastossa hän sai 1665 Englantia vastaan käydyssä Lowestoftin taistelussa, joka päättyi Hollannin tappioon. Elokuussa 1673 Scheyn komentama 56-tykkinen "Tijdverdrijf" oli mukana voitokkaassa Texelin taistelussa ranskalais-englantilaista osastoa vastaan. Tammikuussa 1676 hän osallistui Ranskan–Hollannin sodan Strombolin taisteluun Ranskaa vastaan, jossa hänen komentamansa 50-tykkinen "Essen" upposi. Taistelu päättyi ratkaisemattomana, ja osapuolet kärsivät verrattain pieniä tappioita. Schey sai komentoonsa 70 tykin linjalaiva "Spiegelin", jonka hän johti huhtikuussa jälleen tasapuoliseen Agostan taisteluun ja kesäkuussa Palermon taisteluun, joka päättyi ranskalaisten voittoon.
Schey toimi myös Amsterdamin amiraliteetin laivaston tarkastajana ("vlootvoogden"). Hän kuoli 1703, ja hänen hautansa sijaitsee Amsterdamin Oude Kerk-kirkossa.
Merihistorioitsija Prud'homme van Reinen laatimalla listalla 1600-luvun hollantilaisista merisankareista Gilles Schey on sijalla 21.
Eero Kosonen

Eero Kosonen (s. 12. syyskuuta 1986 Lappeenranta) on suomalainen salibandymaalivahti, joka edustaa Steelersiä. Aiemmin hän pelasi Ruotsin Superliigan Växjö Vipersissa ja Seinäjoen Peliveljissä Ruotsalainen salibandylehti "Innebandymagazinet" valitsi hänet maailman parhaaksi miespelaajaksi vuonna 2018 ja neljänneksi parhaaksi vuonna 2017.
Ura.
Kosonen aloitti salibandyn pelaamisen kotikaupungissaan NST:ssä, jossa hän saavutti muun muassa C-junioreissa SM-hopeaa ja B-junioreissa SM-kultaa vuonna 2005. Sittemmin Kosonen nousi joukkueen edustukseen kaudella 2005-2006. Sitä ennen hän oli jo pelannut yhden ottelun I-divisioonassa joukkueen edustuksessa kaudella 2004-2005. Kaudet 2005-2006 ja 2006-2007 Kosonen toimi varavahdin roolissa, kunnes kaudella 2007-2008 hän pelasi suurimman osan NST:n otteluista yhdessä Ossi Lahden kanssa.
Vuonna 2008 Kosonen siirtyi Happeeseen.
Elokuussa 2020 Kosonen siirtyi Steelersiin.
Muuta.
Kososen veli Topi Kosonen on pääsarjatason pesäpalloilija ja moninkertainen Itä-Länsi -pelaaja.
Tsiolkovskin kosmonautiikan valtionmuseo

Konstantin Tsiolkovskin kosmonautiikan valtionmuseo (venäjäksi Государственный музей истории космонавтики имени К.Э.Циолковского) on maailman vanhin avaruustekniikan museo. Se perustettiin 3. lokakuuta 1967 Kalugaan, missä venäläinen avaruusteknologian pioneeri Konstantin Tsiolkovski toimi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Museon perustaminen oli Neuvostoliiton avaruusohjelman pääinsinöörin Sergei Koroljovin ansiota. Museorakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Boris Barkhin, Jevgeni Kireev, Natalija Orlova, Valentin Strogy ja Kirill Fomin. Rakennuksen peruskiven muurasi kosmonautti Juri Gagarin 13. kesäkuuta 1961.
Näyttelyn toinen puoli kuvaa Tsiolkovskin elämää ja toimintaa, toinen puoli esittelee neuvostoliittolaista avaruusteknologiaa. Museossa on mm. Sputnik 1-satelliitin prototyyppi, kuukiviä ja R-7-raketti. Museossa on vuosittain Tsiolkovski-konferenssi.
Museossa on 127 työntekijää ja siellä vierailee 100 000 ihmistä vuosittain. 
Kalugassa sijaitsee myös Tsiolkovskin koti, joka muutettiin museoksi vuonna 1936, vuosi hänen kuolemansa jälkeen.
Sons of the System

Sons of the System on tanskalaisen Mnemicin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2010.
Kappaleet.
Bonuskappaleet.
Eurooppa ja digipak 
Yhdysvallat
Japani
iTunes-rajoitettu (alueellisten bonusten lisäksi)
Teemu Luoto

Teemu Luoto (s. 29. joulukuuta 1941 Helsinki) on suomalainen keramiikkataiteilija. Hänellä on ollut oma keramiikkastudio Helsingissä vuosina 1962–1971 sekä taidekeskus Kuhmalahden taidepappila vuodesta 1971.
Luodon teoksia on eri kokoelmissa. Hänen töitään ovat esimerkiksi Tampereen pääkirjaston Metson pupuveistokset (1986) ja Kangasalan uimahallin norppaperhe (2009).
Eurooppatie E271

E271 eli Eurooppatie 271 eli valkovenäläinen valtatie M5 on 309 kilometriä pitkä eurooppatie Valko-Venäjällä, joka johtaa pääkaupunki Minskin kehätieltä maan toiseksi suurimpaan kaupunkiin Homeliin maan koillisosissa. Kansallinen valtataite M5 on muuttumassa BelToll-järjestelmään kuuluvaksi eteläluettaviin mittauspisteisiin perustuvaksi tullitieksi, jonka käytöstä peritään ulkomaalaisilta autoilta ja valkovenäläisiltä raskaan liikenteen ajoneuvoilta tietulli.
Reitti.
Eurooppatie E271 alkaa Minskin kaupungin kaakkoon johtavan mahtikadun "Partisaanien puistotien" () jatkona Minskin kehätieltä M9 eteenpäin kaakkoon. E271 sisältää aluksi sekä valtatiet M4 että M5. 10 km kehätien jälkeen on eurooppatien E30 eli valtatien M1 liittymä. Noin 2 kilometriä myöhemmin valtatiet M4 ja M5 eroavat. M4 jatkaa kohti idässä olevaa Mahiljouta, ja M5 eli E271 kohti kaakossa olevaa Homelia. 
Eurooppatien 271 varrelle osuvat kaupungit: 
Osuus Minsk-Bobruisk muuttumassa maksulliseksi.
Meneillään olevan (marraskuu 2010-marraskuu 2014), osaksi Maailmanpankin rahoituksella toteutettavan M5-valtatien uusimisprojektin aikana valtatietä muun muassa levennetään välillä Minsk-Babruisk 53 kilometrin osalta 2-kaistaisesta 4-kaistaiseksi. Uudistuksella pyritään vähentämään liikennöintikustannuksia ja lisäämään valtatieosuuden turvallisuutta. Uudistusta on tarkoitus rahoittaa ajanmukaisella, osittain mikroaalloilla tehtäviin ajoneuvomittauksiin pohjautuvalla tietullijärjestelmällä. Valtatiestä aiotaan tehdä maksullinen 109 kilometrin osuudella (väli 22 km - 131 km Minskistä lähtien).
Muik Hockey

Muik Hockey on suomalainen jääkiekkoseura, joka perustettiin vuonna 1984 Munsalassa, nimellä Munsala IK. 90-luvun puolivälissä organisaatio muutti Uudenkaarlepyyn keskustaajamaan ja vaihtoi nimekseen Muik Hockey. Edustusjoukkue pelasi tuolloin IV-divisioonassa. Muutaman vuoden päästä seura onnistui nousemaan III-divisioonaan. Siitä lähtien Muik on ollut yksi Keski-Pohjanmaan alueen kärkijoukkueista. Vuosisadan vaihteessa tekojäärata tehtiin Uuteenkaarlepyyhyn ja vuonna 2008 rakennettiin kauan odotettu jäähalli radan päälle. Hallin avulla Muik nousi vihdoin II-divisioonaan 2010.
Seurassa on myös 7 juniorijoukkuetta.
SM-liigassa, KHL:ssä ja NHL:ssä pelannut Leo Komarov aloitti uransa seuran juniorijoukkueessa.
Leo Komarovin ohella tunnetuin joukkueessa pelannut pelaaja on edesmennyt latvialainen Kaspars Astasenko, joka pelasi joukkueessa II-divisioonaa kahdeksan ottelun verran keväällä 2012.
Kaudella 2024–2025 Muik voitti pronssia Suomi-sarjassa.
Interstate 95

Interstate 95 (l-95) on yhdysvaltalainen Interstate Highway Systemin päätie, joka kulkee maan itärannikolla Floridasta Maineen Kanadan rajalle. Tie on 1 919,74 mailia (noin 3 090 kilometriä) pitkä. Se on yksi vuoden 1956 Federal Aid Highway Act -hankkeeseen kuuluneista valtateistä ja sen tarkoitus oli korvata vanhoja U.S. Highway Systemin teitä, pääasiassa US 1 -tietä. Tie valmistui nykyiseen mittaansa vuonna 1969.
Reitti ja alueellinen vaikutus.
I-95 alkaa etelästä US 1 -tieltä Miamista, Floridasta, ja päättyy pohjoisessa Mainessa Kanadan rajalla Route 95:een, josta on yhteys Trans-Canada Highwaylle. Tie seuraa suurelta osin Atlantin rannikkoa ja vanhaa US 1 -tietä, mutta joillakin osuuksilla tien keskivaiheilla se seuraa pääasiassa US 17 ja US 301 -teitä.
I-95 on yksi Yhdysvaltojen tärkeimmistä valtateistä ja se palvelee monin paikoin erittäin tiheästi asuttuja alueita kuten Miami, Washington, Baltimore, Philadelphia, New York ja Boston, joissa vuoden keskimääräinen liikennemäärä on paikoitellen jopa noin 300 000 autoa päivässä. Tien vaikutusalueen väestötiheys on keskimäärin 272 /mi² (n. 105 /km²) ja sillä asuu yhteensä noin 110 miljoonaa ihmistä. Tien vaikutusalueella on myös 46 suurta merisatamaa, 103 kaupallista lentokenttää ja 38 prosenttia Yhdysvaltojen työpaikoista.
Interstate 95 toimii läpikulkuliikenteen lisäksi kehätienä useissa eri kaupungeissa, joista osassa se muodostaa kokonaisen ympyrän yhden tai useamman muun tien kanssa. Washingtonissa I-95 muodostaa osan "Capital Beltway" -nimistä kehätietä yhdessä I-495:n kanssa.
Tien kaksi erillistä osaa.
Vaikka nykyistä I-95 valtatietä olikin osittain olemassa jo ennen vuotta 1956, tie ei kokonaisuudessaan ole vieläkän valmis vaan koostuu kahdesta toisistaan erillään olevasta osasta. Osia erottaa New Jerseyssä sijaitseva noin 10 mailia (16 km) pituinen osuus, joka päätösten mukaan saadaan korjatuksi vuoteen 2014 mennessä. Suunnitelman mukaan I-95 ohjataan kulkemaan nykyistä I-276 -tietä New Jersey Turnpike -tielle, jolloin I-95 on koko mitaltaan läpi ajettavissa.
Ennätyksiä.
Interstate 95 on pisin pohjois-eteläsuuntainen Interstate-moottoritie, kuudenneksi pisin Interstate-moottoritie sekä kallein Interstate-moottoritie. Siinä on enemmän yhdysteitä (eng. "Auxiliary Routes") kuin millään muulla Interstate-moottoritiellä. Interstate 95 kulkee useamman osavaltion läpi kuin mikään muu Interstate-moottoritie. Lisäksi Interstate 95 kulkee Interstate-moottoriteistä Yhdysvaltojen tiheimmin asuttujen alueiden vaikutusalueella: Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan vain viisi kuntaa Interstate 95:n alueella on kokonaisuudessaan maaseutua. Interstate 95 oli vuoteen 2014 asti ainoa alkuperäisessä suunnitelmassa ollut sekä toteutettu Interstate-päätie, joka ei ole kokonaisuudessaan valmis.
Jacobus Gallus

Jacobus Gallus eli Jacob/Jakob Handl (3. heinäkuuta 1550 Reifnitz – 18. heinäkuuta 1591 Praha) oli myöhäisen renessanssin ajan säveltäjä. Hänen "Opus musicum" -teoksensa (1577) käsittää 374 motettia.
Jacobus Gallus syntyi nykyisen Slovenian alueella mahdollisesti Jakob Petelin -nimisenä. Hän asui jonkin aikaa Melkin benediktiinimunkkien luostarissa Ala-Itävallassa. Vuonna 1574 hän oli wieniläisen hovikapellin jäsen, vuosina 1579/1580–1585 Olomoucin piispan kuoromestari ja vuodesta 1585 kuolemaansa Sv. Jan na Zábradlí -kirkon urkuri Prahassa.
Inuvik

Inuvik on 3 484 asukkaan kaupunki Beaufortinmeren rannalla, Luoteisterritorioissa, Kanadassa. Kaupunki on Inuvikin hallinnollisen alueen keskus. Inuvik rakennettiin Kanadan hallituksen toimeksiannosta 1950-luvulla.
Alueen tärkeimpiä työllistäjiä ovat öljy-yhtiöt, jotka poraavat Beaufortinmeren alla sijaitsevia öljy- ja maakaasuesiintymiä. Turismista on myös 2000-luvun alkupuolella muodostunut tärkeä tulonlähde kaupunkilaisille.
Inuvikissä sijaitsi aikaisemmin Kanadan tiedustelupalvelun salainen kuuntelu- ja kaukovaroitusasema. Kaupungissa oli myös pohjoisen Kanadan suurin sotilastukikohta, joka lakkautettiin 1985. Nykyisin Inuvikissä on edelleen Kanadan ilmavoimien CF-18-lentokoneiden tankkaus- ja huoltotukikohta.
Historia.
Tutkimusmatkailija Alexander Mackenzie saapui Beaufortinmeren rannalle nykyisen kaupungin alueelle 1789, kun hän kartoitti nimeään kantavaa Mackenziejokea. Tuolloin alueella ei ollut minkäänlaista asutusta, vaan alue sijoittui pohjoisessa asuvien inuiittien ja etelän dene-intiaanien maiden väliin.
Alueen hallinnollinen keskus sijaitsi vuoteen 1958 saakka Aklavikissä. 1950-luvun alussa Kanadan hallinto teki päätöksen Inuvikin alueen uuden pääkaupungin rakentamisesta, koska Aklavik sijaitsi vaikeakulkuisella ja vuosittain tulvivassa jokisuistossa. Eroosion epäiltiin myös huuhtovan pian Aklavikin kylän mennessään. Vuonna 1954 suoritetuissa selvityksissä nykyinen kaupungin paikka, jota tuolloin kutsuttiin nimellä East Three, todettiin parhaiten soveltuvaksi. Se sijaitsi alueella, jossa ei ollut vaaraa joen tulvimiseen. Lisäksi se oli riittävän suuri jopa lentoaseman rakentamiseen, ja Mackenziejokea pitkin oli mahdollista kuljettaa rakennustarvikkeita. Rakennustyöt kaupungin paikalla aloitettiin vuonna 1955, ja ne oli tarkoitus saada päätökseen vuoteen 1962 mennessä. Kaupungin rakentaminen tyhjästä ikiroudan alueelle oli teknisesti vaativa urakka, eikä sellaista työtä ollut aikaisemmin yritetty. Ikiroudan takia rakennukset ja tiet on rakennettu joko paaluille tai paksun sorakerroksen päälle; jopa lentoaseman ja kiitotien alla on noin kaksi metriä paksu sorakerros tasaamassa epävakaan maan liikkeitä.
Inuvikin väkiluku kasvoi alkuaikoina voimakkaasti lähialueiden asukkaiden muuttaessa kylään. 1. huhtikuuta 1967 Inuvik määriteltiin virallisesti kyläksi. Kylä oli tuolloin Kanadan ainoa virallistettu asuinalue pohjoisen napapiirin pohjoispuolella. Vuonna 1970 Inuvik sai kaupunkioikeudet ja oli jälleen Kanadan ainoa kaupunki pohjoisen napapiirin pohjoispuolella.
Beaufortinmeren alta löydettiin 1970 öljyesiintymiä ja seuraavana vuonna maakaasuesiintymiä. Öljy-yhtiöt aloittivat poraustoiminnan alueella, minkä jälkeen kylään virtasi jälleen uusia asukkaita ja öljyteollisuuden tuomaa vaurautta. 1970 ja 1980-luvuilla öljyteollisuudessa nähtiin monia nousu- ja laskukausia, jotka vaikuttivat myös Inuvikin väkilukuun. Dempsterin valtatie eteläisestä Kanadasta Inuvikiin valmistui 1979, ja ensimmäistä kertaa kylään pääsi maanteitse. Tätä ennen ainoat yhteydet olivat lentokone, laiva tai koiravaljakko.
Seitsemäs uhri

Seitsemäs uhri ("The Seventh Victim") on Val Lewtonin tuottama ja Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalainen kauhu- ja film noir -elokuva vuodelta 1943. Se kertoo nuoresta naisesta, joka lähtee pelastamaan saatananpalvojien kynsiin joutunutta sisartaan.
"Seitsemäs uhri" oli Mark Robsonin ensimmäinen ohjaustyö.
Rooleissa.
Tom Conwayn näyttelemä tohtori Louis Judd esiintyi myös Lewtonin elokuvassa "Kissaihmiset".
Tuotanto.
Tavalliseen tapaan RKO oli antanut tuottaja Val Lewtonille vain elokuvan nimen "Seitsemäs uhri", jonka pohjalta Lewtonin pitäisi tehdä sopiva elokuva halvalla. Lewton palkkasi Charles O'Nealin kirjoittamaan käsikirjoitusta orvosta tytöstä, jonka on löydettävä murhaaja ennen kuin hänestä itsestään tulee seitsemäs uhri. Lewton muutti kuitenkin mieltään ja DeWitt Bodeen sai kirjoittaa uuden käsikirjoituksen, jossa tyttö lähtee Greenwich Villageen etsimään saatananpalvojien käsiin joutunutta sisartaan. 
Lewtonin edellisen elokuvan "Leopardimies" jälkeen hänen tuotantoryhmänsä ohjaaja Jacques Tourneur oli siirretty A-luokan elokuviin. Lewton antoi ylennyksen Mark Robsonille, joka oli leikannut Lewtonin kolme ensimmäistä RKO-elokuvaa. "Seitsemäs uhri" oli Robsonin ensimmäinen ohjaustyö.
Kultaposkiamatsoni

Kultaposkiamatsoni ("Amazona amazonica") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan ja Amazonin altaan sekä Trinidad ja Tobagon. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Amazonilta 1766.
Ulkonäöltään kultaposkiamatsoni – tai tuttavallisemmin OWA sen englanninkielisestä nimestä orange-winged amazon – on tyypillinen papukaija: sillä on vahva nokka, iso pää ja lyhyt kaula. Se on väriltään suurimmaksi osaksi vihreä, ja sen päätä koristavat kullankeltaiset ja siniset merkinnät. Kultaposkiamatsoni muistuttaa ulkonäöltään siniotsa-amatsonia. Kultaposkiamatsonilla on kuitenkin siniotsa-amatsoniin verrattuna aina kullankeltaiset poskilaikut ja kaksivärinen nokka.
Lajin vanha suomenkielinen nimi on aitoamatsoni.
Lemmikkinä.
Kultaposkiamatsoni on yksi yleisimmistä lemmikkiamatsonilajeista länsimaissa. Suomessakin on ollut kasvatustoimintaa, jonka vuoksi laji on täällä yleisimpiä lemmikkiamatsoneja siniotsa-amatsonin ohella.
Kultaposkiamatsonin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Kultaposkiamatsoni ei ole tunnettu puhujanlahjoistaan, vaikka sekin voi oppia puhumaan ja matkimaan. Sitä ei pidetä niin aggressiivisuuteen taipuvaisena kuin joitain muita amatsonilajeja, kuten siniotsa-, keltapää- tai keltaniska-amatsonia.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Liekkipyrstöamatsoni

Liekkipyrstöamatsoni ("Amazona brasiliensis") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Brasilian kaakkoisosissa kapealla rannikkokaistaleella São Paulon ja Paranán osavaltioissa sekä Santa Catarinan osavaltion koilliskulmassa. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné 1758.
Ulkonäkö.
Liekkipyrstöamatsoni on melko tyypillinen amatsoni: se on keskikokoinen papukaija, sillä on suurimmaksi osaksi vihreä höyhenpuku, lyhyt pyrstö ja keskikokoinen nokka. Se on noin 37 cm pitkä nokasta pyrstön kärkeen ja painaa noin 430 grammaa. Sen otsa on haalean punainen ja muutoin päätä koristavat erisävyiset siniset ja violetit höyhenet. Nimensä mukaan sen pyrstössä on heleänpunaisia kuvioita. Sen nokka on kaksivärinen beige ja musta, ja silmät aikuisillakin tummat. Sillä ei ole erillisiä alalajeja.
Luonnossa.
Liekkipyrstöamatsoni on silmälläpidettävä laji. Se kuuluu CITES-I liitteeseen. Kannan koko on noin 6000-10 000 yksilöä lähteestä riippuen.
Liekkipyrstöamatsonien pesintää seurataan tiiviisti ja amatsoneja autetaan asentamalla niille keinotekoisia pesäpönttöjä oikeiden pesäpaikkojen vähentyessä. Vuonna 2020 riesaksi nousivat afrikkalaistuneet mehiläiset, jotka vaikuttavat viihtyvän samanlaisissa koloissa kuin amatsonit, ajaen linnut pois.
Meksikonamatsoni

Meksikonamatsoni ("Amazona viridigenalis") on Meksikon koillisosien kotoperäinen papukaija. Karanneista häkkilinnuista muodostuneita pieniä populaatioita on useissa kaupungeissa Yhdysvalloissa, Puerto Ricossa ja Oahulla. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin 1853.
Koko ja ulkonäkö.
Meksikonamatsoni on hyvin tyypillinen amatsoni. Se on suurimmaksi osaksi vihreä lintu, jonka pituus lyhyenkön pyrstön kera on noin 30–33 cm ja painoa kertyy yleensä noin 293–345 grammaa. Sukupuolet melko samannäköiset, mutta aikuisena koirailla yleensä laajemmalti punaista päälaella. 
Lemmikkinä.
Lajia on tavattu myös Suomessa, mutta lemmikkilintuharrastuksessa se on harvinainen. 
Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, joten sillä on oltava EU-todistus ja pysyvä tunnistemerkintä (umpirengas tai siru). Ilman näitä linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Mustanokka-amatsoni

Mustanokka-amatsoni ("Amazona agilis") on Jamaikan kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jamaikalta 1758.
Mustanokka-amatsoni kasvaa 24 cm pitkäksi. Molemmat sukupuolet ovat aikuisena yleisväriltään pääosin vihreät, ja niillä on musta nokka. Aikuisella koiraalla on punaisia peitinhöyheniä, naaraallla vähemmän eikä nuorilla yksilöillä lainkaan.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut mustanokka-amatsonin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Sille sopiva elinympäristö on kutistunut ihmisen toimien seurauksena.
Punaotsa-amatsoni

Punaotsa-amatsoni ("Amazona autumnalis") on keski- ja eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Keski-Amerikan Karibianmeren puoleisen rannikon Itä-Meksikosta Kolumbiaan sekä Etelä-Amerikan luoteisosan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné eteläisestä Meksikosta 1758.
Punaotsa-amatsonin alalajien status omina lajeinaan ei ole ihan yksioikoinen, ja lajien ja alalajien määrä vaihtelee lähteen mukaan. Suomen lajinimistöä ylläpitävä Birdlife Suomi ei tällä hetkellä tunnusta näistä lajeista omakseen kuin punaotsa-amatsonin, jolla on kolme alalajia nimilajin lisäksi.
"Amazona autumnalis autumnalis": Nimilaji, jolla on kaksivärinen nokka: nokassa on mustaa ja beigeä. Otsa on kirkkaan punainen, päälaella ja niskalla on sinistä suomukuviota ja punaisen alla nokan tyvessä on keltaista.
"Amazona autumnalis salvini": Kuin A. a. autumnalis, mutta nokan tyven keltainen puuttuu. Tämä tekee siitä hieman meksikonamatsonin näköisen, mutta nokan väri on hyvä tuntomerkki: meksikonamatsonin nokka on kokonaan vaalea. 
"Amazona autumnalis lilacina": Jotkut lähteet tunnustavat tämän omana lajinaan, "Lilacine Amazon" tai "Ecuadorian Red-lored Amazon". Sillä on kokonaan musta nokka, sen punainen otsalla on kapeampi kuin nimilajilla ja väriltään violettiin taittava, poskella ei ole keltaista, vaan limenvihreää.
"Amazona autumnalis diadema": Jotkut lähteet tunnustavat tämän omana lajinaan, "Diademed Amazon". Sillä on tumma (yksi- tai kaksivärinen) nokka ja huomattavan tumma punainen alue otsallaan. Nokan pieli on vihreä.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se ei ole kovin yleinen.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Rubiiniamatsoni

Rubiiniamatsoni ("Amazona tucumana") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Argentiinan luoteisen Yungasin ja Bolivian eteläosan. Lajin holotyypin kuvaili Jean Cabanis Tucumánista 1885.
Lajin vanha nimi on leppäamatsoni.
Saintlucianamatsoni

Saintlucianamatsoni ("Amazona versicolor") on Saint Lucian saarella Karibianmerellä kotoperäisenä esiintyvä papukaijalaji. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Saint Luciasta vuonna 1776. Lajin aiempi suomenkielinen lajinimi oli stluciasaarenamatsoni.
Tuliotsa-amatsoni

Tuliotsa-amatsoni ("Amazona rhodocorytha") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Alagoasista ja Bahian eteläosista Rio de Janeiroon ja São Pauloon. Lajin holotyypin kuvaili Tommaso Salvadori Brasiliasta 1890.
Tuliotsa-amatsonia pidettiin aiemmin siniposkiamatsonin alalajina. Oman suomenkielisen nimensä lajinimiluettelossa se sai vuonna 2006.
Valko-otsa-amatsoni

Valko-otsa-amatsoni ("Amazona albifrons") on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikosta läntiseen Costa Ricaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Sen holotyypin kuvaili Anders Sparrman Lounais-Meksikosta 1788.
Lajin vanha suomenkielinen nimi on kannaksenamatsoni.
Koko ja ulkonäkö.
Valko-otsa-amatsoni on amatsonilajeista pienimpiä. Se on vain 26 senttimetrin mittainen nokasta pyrstön kärkeen ja painaa noin 200 grammaa. Valko-otsa-amatsonilla on nimensä mukaisesti valkoinen otsa. Sillä on punaiset "silmälasit" ja sininen päälaki. Muuten sen höyhenpuku on suurimmaksi osaksi vihreä. Sen nokka on keltainen, koivet harmaat ja silmät aikuisella yksilöllä vaaleat. Se muistuttaa ulkonäöltään jukataninamatsonikoirasta, mutta jukataninamatsonikoirailla on keltaista otsallaan, joka valko-otsa-amatsonilta puuttuu.
Laji on amatsoniksi erikoislaatuinen, sillä aikuisena sukupuolet erottaa toisistaan ulkonäöstä. Koiraalla on siivissä ranteen tienoilla punaista, kun taas aikuisella naaraalla ja nuorilla tämä kohta on vihreä. Hentoa vaihtelua on myös lajin valkoisessa otsassa: aikuisella koiraalla otsan valkoinen on laajempi, kuin kupoli, ja naarailla se on hieman kapeampi, kuin silmästä silmään menevä juova. Ilman vertailukohtaa eroa voi olla tosin hankala kertoa tällä keinolla. Molemmat sukupuolet ovat poikasina samannäköiset, naaraan näköiset mutta vielä vähäisemmällä valkoisella otsallaan.
Lemmikkinä.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä, mutta lintuharrastuksessa se on harvinainen.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Viiniamatsoni

Viiniamatsoni ("Amazona vinacea") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Brasilian Bahian eteläosista Paraguayn itäosiin ja Argentiinan pohjoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.
Lemmikkinä.
Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, joten sillä on oltava EU-todistus ja pysyvä tunnistemerkintä (umpirengas tai siru). Ilman näitä linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Kulta-aratti

Kulta-aratti ("Guarouba guarouba") on keltavihreä papukaijalaji. Se on aiemmin kuulunut "Aratinga"-arattien sukuun.
Kulta-aratti on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää maan pohjoisosassa Maranhãossa ja Parássa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Koillis-Brasiliasta 1788.
Koko ja ulkonäkö.
Pituudeltaan kulta-aratti on nokasta pitkän pyrstön kärkeen noin 34 senttimetriä ja se painaa noin 270 grammaa. 
Ulkomuodoltaan kulta-arattia on vaikea sekoittaa moneen muuhun lajiin. Sen nokka on suuri verrattuna linnun päähän, ja väriltään vaalea. Höyhenys on suurimmaksi osaksi kirkkaan keltainen, lukuun ottamatta vihreitä siipisulkia. Linnun koivet ovat vaaleanpunertavat, mutta kynnet mustat.
Liekkiparatiisikaija

Liekkiparatiisikaija ("Northiella haematogaster") on Australian kotoperäinen kaijalaji. Sen vanha suomenkielinen lajinimi on lilaparatiisikaija.
Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1838.
Paimenruohokaija

Paimenruohokaija ("Neopsephotus bourkii") on Australian kotoperäinen kaijalaji. Sen holotyypin kuvaili John Gould Bogan Riveriltä Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1841. Sitä on joskus kutsuttu nimillä bourkinpapukaija ja bourkenpapukaija.
Perkjärven kirkko

Perkjärven Pyhän Sergei Radonežilaisen kirkko oli yksi entisen Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan kirkoista Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Perkjärven asemakylässä Muolaan kunnassa. Kirkon yhteydessä oli pieni hautausmaa. Perkjärven kirkko oli pieni ja puusta rakennettu. Kirkon sisustus oli hyvin runsas. Kirkon oli rakennuttanut pietarilainen rouva Saint-Hilair vuonna 1901 Pietarin kaupungin 1. reaalikoulun omistamalle tontille. Kirkko vihittiin käyttöön 25. toukokuuta 1901. 
Kirkko säilyi ehjänä talvisodasta. Neuvostoliittolaiset turmelivat kirkon ja muuttivat sen kerho- ja ruokailuhuoneeksi. Kun Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodassa, ei kirkkoa enää kunnostettu. Sotien jälkeen kirkkoa käytettiin asuintalona. Sotapoliisi sai evakuoitua vuonna 1940 Perkjärven kirkosta 42 esinettä, joista viisi oli ikoneita. Esineistö lähetettiin Hämeenlinnan ortodoksiseen kirkkoon säilytettäväksi.
Pikkuara

Pikkuara ("Diopsittaca nobilis") on eteläamerikkalainen papukaija. Se on sukunsa ainoa laji, mutta siitä tunnetaan kolme alalajia. Sen laaja levinneisyysalue käsittää mantereen koillisosaa Venezuelan itäosista Ranskan Guayanaan, Brasiliaan sekä Perun ja Bolivian itäisiin osiin. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Surinamesta 1758.
Pikkuaraa pidetään toisinaan lemmikkilintuna. Lemmikkinä se on suhteellisen älykäs papukaija, joka kiintyy omistajaansa syvästi kun sitä kohdellaan oikealla tavalla. Pikkuaran seurallisuudesta ja älykkyydestä johtuen se tarvitsee päivittäin paljon virikkeitä ja huomiota.
Ranskan avoin tennisturnaus 2003

Ranskan avoin tennisturnaus 2003 järjestettiin 26. toukokuuta – 8. kesäkuuta 2003 Pariisissa. Juan Carlos Ferrero voitti miesten kaksinpelin ja uransa ainoan Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin ja samalla uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Miesten nelinpelin voittivat kaksoset Bob ja Mike Bryan. Kim Clijsters ja Ai Sugiyama voittivat naisten kaksinpelin. Sekanelinpelin voittivat Lisa Raymond ja Mike Bryan.
Loppuottelut.
Miesten kaksinpeli.
 Juan Carlos Ferrero – Martin Verkerk 6–1, 6–3, 6–2
Naisten kaksinpeli.
 Justine Henin-Hardenne – Kim Clijsters 6–0, 6–4
Miesten nelinpeli.
 Bob Bryan / Mike Bryan – Paul Haarhuis / Jevgeni Kafelnikov 7–6(3), 6–3
Naisten nelinpeli.
 Kim Clijsters / Ai Sugiyama – Virginia Ruano Pascual / Paola Suárez 6–7(5), 6–2, 9–7
Sekanelinpeli.
 Lisa Raymond / Mike Bryan – Jelena Lihovtseva / Mahesh Bhupathi 6–3, 6–4
Savanniara

Savanniara ("Orthopsittaca manilata") on eteläamerikkalainen papukaija. Savanniara on sukunsa ainoa edustaja. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoisosan, etelässä Pohjois-Boliviaan, idässä Brasiliaan ja Ranskan Guayanaan, sekä lännessä Kolumbian kaakkoisosiin. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Cayennesta 1783.
European Humanities University

European Humanities University tai EHU (, ) on valkovenäläis-liettualainen yliopisto, jonka tilat sijaitsevat Liettuan pääkaupungissa Vilnassa.
Yliopiston kampusalue sijaitsee runsas 5 kilometriä pohjoiskoilliseen Vilnan vanhasta keskustasta ja on yhteinen Mykolas Romeris yliopiston kanssa. Opiskelijoita on runsas 1 600, joista noin 95 prosenttia on valkovenäläisiä. Pääosa opiskelijoista asuu yliopisto-opinnoistaan huolimatta Valko-Venäjällä, jolloin merkittävä osa opetuksesta toteutetaan etäopetuksen keinoin. Noin 700 opiskelijaa osallistuu opintoihin päätoimisesti Vilnassa.
Historiaa.
Vuosina 1992–2004 EHU oli Valko-Venäjällä Minskissä toimiva valtiosta riippumaton yliopisto. Vuonna 2004 sen toiminnot siirtyivät Liettuaan, kun presidentti Aljaksandr Lukašenka sulki sen. Se saa kuitenkin poliittista, hallinnollista ja taloudellista tukea Euroopan unionilta, Pohjoismaiden neuvostolta, Liettuan valtiolta sekä useilta eurooppalaisilta valtiolta. Sitä tukevat myös monet järjestöt ja säätiöt, kuten George Soros, joiden kaikkien avulla se on pystynyt jatkamaan toimintaansa Vilnassa. ja tarjoamaan valkovenäläisille opiskelijoille mahdollisuuden tutkintojen suorittamiseen syksystä 2006 alkaen. Vuodesta 2006 alkaen sillä on virallinen asema liettualaisena yliopistona.
Brasilianara

Brasilianara ("Primolius maracana") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää pääosan Brasiliaa, Paraguayn ja Koillis-Argentiinan. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Paraguaysta 1816. Brasilianaralla ei ole alalajeja. Sen laskettiin aiemmin kuuluvan "Ara"-sukuun.
Se on kooltaan ja muodoltaan samantyyppinen kuin muutkin "Primolius"-arat: suurimmaksi osaksi vihreä ja pituudeltaan nokasta pitkän pyrstön kärkeen noin 43 senttimetriä pitkä ja painoltaan noin 265 grammaa. Väritykseltään vihreän ohella brasilianaralla on oranssinpunaisia merkintöjä otsalla, alavatsassa ja pieni laikku alaselässä. Siipisulkien yläpinnat ovat englanninkielisen nimen (blue-winged macaw) mukaan siniset. Päässä on myös sinertävää tai turkoosia väritystä. Pyrstön ja siipien sisäpinnat ovat likaisen kellertävän väriset. Pyrstön yläpinta on puna-sininen. Muiden arojen tapaan brasilianaran silmiä ympäröi paljas ihoalue, joka on brasilianaralla vaalean kellertävä. Nokka on kokonaan musta. Koivet ovat vaaleanpunaiset ja niissä on mustat kynnet. Nuorella linnulla on aikuisiin verrattuna tummemmat silmät, ja otsan punertava alue on pienempi/hailakampi. 
Lemmikkinä.
Brasilianara ei ole kovin yleinen lemmikkinä verrattuna isompiin aroihin, mutta sitä tavataan myös Suomessa.
Hoidoltaan ja vaatimuksiltaan brasilianara muistuttaa muita lemmikkilintuja: hyvin voidakseen se tarvitsee muun muassa lajitoverin seuraa, paljon tilaa, lajityypillisen ruokavalion, runsaasti erilaisia virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Brasilianara kuuluu CITES I/A-liitteeseen, jonka vuoksi kaikessa siihen liittyvässä kaupankäynnissä myös Suomen sisällä linnulle vaaditaan alkuperätodistus, pysyvä tunnistemerkintä (siru tai umpirengas) sekä Suomen ympäristökeskuksen myöntämä EU-lupanumero. Ilman näitä myös lajin pesittäminen eli poikasten tuottaminen on kiellettyä.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2003

Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2003 järjestettiin 25. elokuuta – 7. syyskuuta 2003 New Yorkissa. Andy Roddick voitti miesten kaksinpelin ja uransa ensimmäisen Grand Slam -turnauksen. Justine Henin-Hardenne voitti naisten kaksinpelin. Miesten nelinpelin voittivat Jonas Björkman ja Todd Woodbridge. Virginia Ruano Pascual ja Paola Suárez voittivat naisten nelinpelin. Katarina Srebotnik ja Bob Bryan voittivat sekanelinpelin.
Loppuottelut.
Miesten kaksinpeli.
 Andy Roddick – Juan Carlos Ferrero 6–3, 7–6(2), 6–3
Naisten kaksinpeli.
 Justine Henin-Hardenne – Kim Clijsters 7–5, 6–1
Miesten nelinpeli.
 Jonas Björkman / Todd Woodbridge – Bob Bryan / Mike Bryan 5–7, 6–0, 7–5
Naisten nelinpeli.
 Virginia Ruano Pascual / Paola Suárez – Svetlana Kuznetsova / Martina Navrátilová 6–2, 6–3
Sekanelinpeli.
 Katarina Srebotnik / Bob Bryan – Lina Krasnorutskaja / Daniel Nestor 5–7, 7–5, [10–5]
Illusionismi

 illusionismi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Karl Rosendahl

Karl (Carl) Gustaf Rosendahl (17. marraskuuta 1831 Turku – 6. maaliskuuta 1902 Pori) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut lennätinvirkailija, toimittaja, näytelmäkirjailija ja runoilija.
Rosendahl toimi lennätinvirkailijana Porissa 1859–1891. Hän oli Porissa ilmestyneen ruotsinkielisen Björneborgs Tidning-lehden päätoimittajana 1860 ja 1862–1878. Rosendahl sai hovineuvoksen arvon 1887. 
Rosendahlin tunnetuimman näytelmän "Lemun rannalla" tapahtumat sijoittuvat 1850-luvulle. Ensimmäinen näytös tapahtuu Suomen sodan veteraanin, majuri Ridderstrjernan kartanossa lähellä Turkua, toinen näytös taas sijoittuu Suomen sodan Lemun taistelun tapahtumapaikalle.
AQUA@home

AQUA@home oli BOINC-alustalla suoritettava hajautetun laskennan projekti. Projektin tavoitteena on tutkia suprajohtavien aineiden käyttäytymistä. Projekti tutkii myös koneoppimista pyrkien näin parantamaan mahdollisuuksia rakentaa kvanttitietokone.
Aiheesta muualla.
http://aqua.dwavesys.com/
Kriisi

Kriisi on ihmisen tai organisaation kohtaama uusi tilanne, jossa aiemmin opitut ongelmanratkaisukeinot eivät välttämättä toimi. Kriisi yleisesti tarkoittaa kreikkalaisen sanan "krisis" () mukaisesti käännekohtaa, jossa yksilön tai organisaation tulevaisuuden suunta määräytyy paremmaksi tai huonommaksi toimiemme mukaan.
Yksilön kriisi.
Kriisit voidaan jakaa kehitys- eli elämänkriiseihin ja traumaattisiin kriiseihin. Kehityskriisit syntyvät sinänsä normaaleista elämäntilanteen muutoksista, kuten lapsen syntymä, avioero tai eläkkeelle jääminen. Traumaattinen kriisi syntyy äkillisestä ja ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta, johon yksilö ei ole voinut varautua.
Kriisi organisaation kannalta.
Kriisi on organisaation itsensä tai jonkun ulkopuolisen tekijän aiheuttama poikkeustila, joka uhkaa organisaation pääomaa ja vaatii välitöntä viestintää.
Illusionismi (taide)

Illusionismi tarkoittaa kuvataiteissa niitä suuntauksia ja teoksia, jotka pyrkivät luomaan aidon tilavaikutelman illuusion tai muutoin harhauttamaan katsojaa luulemaan kuvia aidoiksi esineiksi.
Illusionistisia teoksia ovat muun muassa barokin ajan kirkkojen kattomaalaukset, joissa maalaus ikään kuin sulautuu rakennuksen arkkitehtuuriin ja jatkaa sitä. Tyypillisesti illusionistiset kattofreskot tehostavat perspektiiviä ja saavat katsojassa aikaan tunteen todellista laajemmasta tilasta. Myös optisiin illuusioihin perustuva Op-taide on luonteeltaan illusionistista.
Muolaan seurakunta

Muolaan seurakunta (aikaisempia nimiä Äyräpää ja Pyhänristin seurakunta) oli Viipurin hiippakunnan Äyräpään rovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Karjalankannaksella Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se käsitti Muolaan kunnan alueen ja vuosina 1890-1934 toimineen Kyyrölän kunnan, joka lakkauttamisensa jälkeen liitettiin Muolaan kuntaan. Seurakunnan väkiluku oli kirkokonkirjojen mukaan 10 402 vuonna 1939.
Historia.
Muolaa oli vanhin Viipurin itäpuolinen seurakunta ja se mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Äyräpää ("parrochia Aegrepae") vuonna 1348. Seurakunta käsitti suuren alueen Karjalankannaksen eteläosasta. Keskiajalla sen eteläosasta muodostettiin Uudenkirkon ja Kivennavan seurakunnat. Näiden seurakuntien tarkkoja perustamisvuosia ei tiedetä, mutta ne mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1445. Valkjärvi mainitaan Muolaan kappeliseurakuntana vuonna 1648. Heinjoen kappeliseurakunta erosi omaksi seurakunnakseen vuonna 1868, mutta käytännössä ero toteutui vasta 1889. Vuonna 1913 erotettiin Vuosalmen kylä uuteen Vuokselan seurakuntaan ja vuonna 1926 muodostettiin seurakunnan pohjoisosasta uusi seurakunta, joka otti nimekseen emäseurakunnan vanhan nimen Äyräpää. 
Seurakunta lakkautettiin vuoden 1949 lopulla muiden luovutetulle alueelle jääneiden seurakuntien tavoin.
Voittaja-näyttely

Voittaja-näyttely on Suomen Kennelliiton vuosittain järjestämä koiranäyttely ja Suomen suurin koiratapahtuma. Näyttelyssä jaetaan Voittaja-titteleitä kunkin rodun parhaalle urokselle ja nartulle. Lisäksi junioriluokassa voittaneet, erinomaisen laatuarvostelun saaneet koirat saavat Juniorivoittaja-tittelin. Esimerkiksi vuonna 2009 ansaittu Voittaja-titteli merkitään koiran ansioluetteloon lyhenteellä V-09. Vastaavasti Juniorivoittaja merkitään JV-09.
Näyttely järjestetään yleensä joulukuussa Helsingissä. Vuonna 2009 näyttelyyn osallistui 8600 koiraa 19 eri maasta. Näyttelykilpailun lisäksi tapahtuman aikana järjestetään yleisöesityksiä, kuten agility-näytöksiä.
Vuoden 2009 voittaja-näyttely televisioitiin, ja se näytettiin Urheilukanavalla kahta viikkoa myöhemmin. Vuoden 2014 näyttelystä välitettiin suora internet-lähetys Junior Handler -kilpailusta, ryhmäkilpailuista ja parhaan koiran valinnasta.
Best in Show -voittajat.
Kuten koiranäyttelyissä yleensä, myös Voittaja-näyttelyssä valitaan koko näyttelyn paras koira, joka saa Best in Show -tittelin. Vuodesta 2005 lähtien näyttelyssä on parhaiten menestynyt FCI 9 -ryhmä, eli seura- ja kääpiökoirat. Roturyhmästä Lhasa Apso on voittanut näyttelyn peräti kolme kertaa vuosina 2012, 2011 ja 2007, ja kaikilla kerroilla koira on ollut Chic Choix -kennelistä.
Frans Österblom

Frans Österblom (16. syyskuuta 1870 Kemiö – 29. kesäkuuta 1907 Kemiö) oli suomenruotsalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Österblomin vanhemmat olivat puuseppä F: M: Österblom ja Erika Lindholm. Hän kävi neljä vuotta kansakoulua ja opiskeli sitten 1887–1891 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarissa valmistuen kansakoulunopettajaksi. Österblom toimi vuodesta 1891 opettajana Kemiön Vestlaxin koululla. Hänet tunnetaan ennen kaikkea ruotsinkielisen kotiseutulaulun "Min hembygd" sanoittajana.
Frans Österblom kuoli tapaturmaisesti kesäkuussa 1907 salaman iskettyä hänen työhuoneensa ikkunaan. Österblomin muistokivi on pystytetty Kemiön Vestlaxin kylään.
Fanny Lybecker

Franziska Christina Lovisa (Fanny) Lybecker (25. tammikuuta 1845 Helsinki – 20. maaliskuuta 1907 Porvoo) oli suomenruotsalainen runoilija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Fransiska", "Franziska" ja "Louise".
Fanny Lybeckerin vanhemmat olivat kenraalimajuri Georg Henrik Lybecker ja Lybeckerin koulun perustajana tunnettu raahelainen Sofia Lybecker. 
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Fransiska":
Nimimerkillä "Louise":
Flegon Tralleislainen

Flegon Tralleislainen (, ; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen kirjailija ja keisari Hadrianuksen "libertus" eli vapautettu orja. Hän oli kotoisin Tralleiksesta.
Teokset.
Flegonin merkittävin teos oli "Olympiadit" tai "Olympian voittajat" (), joka oli kuusitoista kirjaa kattanut olympiadeja ja Olympian kisojen voittajia käsittelevä teos. Se kattoi ajan ensimmäisestä olympiadista olympiadiin 229, toisin sanoen vuodet 776 eaa. – 137 jaa. Teoksesta on säilynyt joitakin osia Eusebioksen teoksessa "Kronikka" sekä Fotioksella ja Georgios Synkelloksella. Fotios on ilmeisesti lainannut teoksen samannimistä mutta lyhyempää kahdeksan kirjaa käsittänyttä versiota.
Lisäksi Flegonilta on säilynyt kaksi pienempää teosta:
"Sudan" mukaan Flegon kirjoitti myös seuraavat teokset:
Joskus Flegonin nimiin on laitettu myös seuraavat teokset:
Natriumjodaatti

Natriumjodaatti (NaIO3) on natriumkationien ja jodaattianionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa natriumjodaattia tavataan Chilen salpietarin eli natriumnitraatin yhteydessä. Yhdiste on voimakas hapetin.
Valmistus.
Natriumjodaattia voidaan valmistaa hapettamalla natriumjodidiliuosta elektrokemiallisesti. Natriumjodaattia voidaan tuottaa myös jodin ja kuuman natriumhydroksidiliuoksen välisellä reaktiolla. Tällöin sivutuotteena muodostuu myös natriumjodidia.
3 I2 + 6 NaOH → NaIO3 + 5 NaI + 3 H2O
Käyttö.
Chilen salpietari sisältää noin 0,2 % natriumjodaattia. Natriumjodaatti voidaan erottaa ja käyttää jodin valmistukseen. Valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa vetysulfiitti-ionit reagoivat jodaatti-ionien kanssa, jolloin muodostuu jodidi- ja vetysulfaatti-ioneita. Jodidianionit reagoivat edelleen jodaatti-ionien kanssa, jolloin tuotteena muodostuu jodia.
IO3- + HSO3- → I- + HSO4-
IO3- + I- + 6 H+ → I2 + 3 H2O
Natriumjodaattia käytetään myös antiseptisena aineena, desinfioinnissa ja lisäaineena eläinten ruuissa.
Nicolas Berthelot

Nicolas Berthelot (s. 26. heinäkuuta 1964 Pariisi) on ranskalainen pistooliampuja ja olympiamitalisti.
Olympialaisissa Berthelot on kilpaillut kahdesti, ollen neljäs vuonna 1984 ja hopealla vuonna 1988. MM-kilpailuissa hän on edustanut maataan vain vuonna 1989, ollen henkilökohtaisessa kilpailussa kuudes ja voittaen joukkuekultaa. Maailmancupissa Berthelot on saavuttanut kolme pronssia ja osallistunut kahdesti maailmancupin finaaliin.
Asteroids

Asteroids on Atarin kehittämä ampumapeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä. Laite käytti vektorigrafiikkaa esittävää näyttötekniikkaa. Ääni- grafiikkalaitteiston on suunnitellut Howard Delman.
Pelin kehittäjiin kuulunut Ed Logg on saanut Academy of Interactive Arts &amp; Sciences -pioneeripalkinnon.
Pelissä pelaaja voi liikuttaa alustaan kaikkiin suuntiin varoen ja tuhoten samalla asteroideja. Tarkoituksena on pisteiden keruu ja elossa säilyminen mahdollisimman kauan. 10 000:n pisteen välein pelaaja saa uuden aluksen. Peli on ohi, kun pelaajalla ei enää ole aluksia käytettävänään.
15-vuotias newjerseyläinen Scott Safran rikkoi marraskuussa 1982 "Asteroidsin" maailmanennätyksen saamalla pelissä 41 336 440 pistettä.
Asteroidsin viralliset jatko-osat ovat Asteroids Deluxe, Space Duel, Blasteroids (julkaistu 1987–1990) kotitietokoneille ja Super Asteroids (1995) Atari Lynxille. Lisäksi pelistä on tehty runsaasti klooneja eri laitteille.
Srilankanriippukaija

Srilankanriippukaija ("Loriculus beryllinus") on Sri Lankan kotoperäinen kaija. Lajin holotyypin kuvaili Johann Reinhold Forster Sri Lankasta 1781. Lajin aiempi nimi oli ceyloninriippukaija, nimi muuttui vuoden 2006 nimilistaukseen srilankanriippukaijaksi.
Olympus E-620

Olympus E-620 on Olympuksen Four Thirds -kiinnitystä tukeva järjestelmäkamera, johon on yhdistetty E-420:n pieni koko, E-520:n kuvanvakain ja E-30:n useita ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi uusi 12,3 Megapikselin kenno, suurempi etsin, kääntyvä nestekidenäyttö ja uusi AF-anturi.
Ominaisuudet.
Olympus markkinoi E-620 kameraa maailman pienimpänä järjestelmäkamerana, jossa on sisäänrakennettu kuvanvakain. Kamerarungon ulkomitat ovat 130 mm × 94 mm × 60 mm, ja se painaa 475 grammaa, 533 grammaa akun ja muistikortin kanssa.
Kuten muissa, myös tässä Four Thirds -kamerassa polttovälikerroin on 2,0 eli 50 mm:n Four Thirds -objektiivi vastaa 35 mm:n kameran 100 mm:n objektiivia.
Pelkän kamerarungon lisäksi E-620 on tarjolla kolmen eri objektiivipakkauksen kanssa:
Toisin kuin E-420 ja E-520 -malleissa, tähän voi liittää HLD-5 tehoakkukahvan. E-620:lle on tehty myös PT-E06-sukelluskotelo, joka on vesitiivis 40 metriin.