tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mari Liis Lillemäe

Mari Liis Lillemäe (s. 1. syyskuuta 2000) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kotimaassaan Floraa.
Lillemäe on pelannut Viron naisten maajoukkueessa huhtikuun 2025 puoliväliin mennessä 59 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia, kesäkuussa 2021 Latviaa ja marraskuussa 2022 Montenegroa vastaan. Hän pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa elokuussa 2017. Hän on pelannut myös alle 15-, alle 17- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Tarak Tamga

Tarak Tamga (, ) on Krimin tataarien käyttämä kansallinen symboli. Alkujaan kyseessä oli Krimin kaanikuntaa hallinneen Girayn dynastian symboli. Tamga kuvastaa tasapainossa olevaa vaakaa, joka puolestaan kuvastaan oikeudenmukaisuutta. Kultainen väri sen sijaan kuvastaa sielun puhtautta. Toisen tulkinnan mukaan tamga kuvastaa lentävää haukkaa. Sitä alettiin lisäämään kaanikunnan lippuihin 1400-luvun lopulla. Lisäksi se esiintyi kaanikunnan sineteissä ja kolikoissa. Kaikkien Krimin tataarien kansallissymboliksi Tarak Tamga nousi kuitenkin vasta 1900-luvulla, kun Krimin kansantasavalta itsenäistyi.
Nykyään kultainen Tarak Tamga esiintyy Krimin tataarien lipussa. Vaaleansininen tausta sen sijaan liitetään usein turkkilaisiin kansoihin, joihin Krimin tataarit kuuluvat, minkä lisäksi värin on väitetty kuvaavan täydellisyyttä, oikeutta, puhtautta, vapautta, voimaa ja/tai uskollisuutta. Neuvostoviranomaiset kielsivät lipun vuonna 1922 ja Krimin tataarien karkottamisen jälkeen vuonna 1944 sen pelkkä omistaminen laskettiin rikokseksi. Kun Krimin tataarien annettiin palata kotiseuduilleen 1980-luvulla Tarak Tamga alkoi jälleen näkyä mm. mielenosoituksissa. 
Venäjän miehitettyä Krim vuonna 2014 Tarak Tamgasta tuli merkittävä vastarinnan symboli. Venäjän viranomaiset ovat ahdistelleet henkilöitä, jotka esim. julkaisevat Tarak Tamgaan viittaavaa sisältöä sosiaalisessa mediassa. Venäjän viranomaiset eivät kuitenkaan ole virallisesti kieltäneet symbolia.
FC Venus Bukarest

Asociația Fotbal Club Venus 1914 București, eli FC Venus, on romanialainen jalkapalloseura, joka pelaa Romanian viidennellä sarjatasolla Liga V:ssä. Seura on historiansa aikana voittanut seitsemän Romanian mestaruutta, joista viimeisimmän vuonna 1940. Seura perustettiin vuonna 1914, mutta sillä ei ollut toimintaa vuoden 1949 jälkeen, kunnes se perustettiin uudelleen vuonna 2014.
Johan Edvard Loo

Johan Edvard Loo (20. kesäkuuta 1852 Vaasa – 12. huhtikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Helsingin oikeuspormestari.
Loon äiti oli taloudenhoitaja Maria Lovisa Loo. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan kymnaasista 1870 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1873. Loo sai varatuomarin arvon 1876.
Loo tuli 1883 Helsingin kaupungin rahatoimikamarin notaariksi ja 1886 Helsingin raastuvanoikeuteen oikeusneuvosmieheksi. Loo oli sortovuosina hallintotoimin erotettuna tuomarinvirastaan 1903–1906. Hän oli Helsingin oikeuspormestarina vuodesta 1908 lähtien aina kuolemaansa saakka.
Loo oli naimisissa 1883–1922 Maria Emilia Nyqvistin (k. 1922) kanssa ja vuodesta 1924 Tekla Sofia Jaensonin kanssa.
Mandarin Airlines

Mandarin Airlines () on taiwanilainen alueellinen lentoyhtiö. Mandarin Airlines on China Airlinesin tytäryhtiö. Mandarin Airlines lentää pääasiassa Taiwanin sisäisiä lentoja, mutta yhtiöllä on myös joitain ulkomaan kohteita. Yhtiö perustettiin 1. kesäkuuta 1991.
Laivasto.
Huhtikuussa 2025 yhtiön laivasto koostuu kahdestatoista ATR-72:sta.
Natalia Baschmakoff

Natalia Baschmakoff (; s. 1942, Helsinki) on suomalainen (suomenvenäläinen) slavisti, venäläisen kirjallisuuden sekä suomenvenäläisten historian ja kulttuurin tutkija.
Natalia Baschmakoff syntyi Helsingissä venäläiseen perheeseen. Hänen isänsä perhe oli lokakuun vallankumouksen jälkeen paennut Pietarista Suomeen, äidin isoisä oli muuttanut Novgorodin alueelta Helsinkiin 1800-luvulla. Natalia Baschmakoff opiskeli slaavilaista filologiaa Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1987 aiheenaan luova ajattelu Velimir Hlebnikovin runoudessa. Hän on työskennellyt Helsingin yliopistossa lehtorina, asunut pitkään myös Ranskassa ja Puolassa. Ennen eläkkeelle jäämistään hän toimi Joensuun (nyk. Itä-Suomen) yliopiston venäjän kielen oppiaineessa vuosina 1992–1998 Venäjän kirjallisuuden apulaisprofessorina, vuodesta 1998 alkaen professorina. Vuodesta 2001 hän on ollut myös Tampereen yliopiston Venäjän kirjallisuuden ja kulttuurin dosentti. Suomen Akatemian vanhempana tutkijana hän toimi vuosina 2005–2006.
Natalia Baschmakoff on väitöskirjansa jälkeen julkaissut kirjallisuuteen kuuluvan tutkimuksen lisäksi myös lähialueisiin liittyvää ja Suomen vanhaa venäläisväestöä koskevaa tutkimusta.
BTR-4

BTR-4 Butsefal () on ukrainalainen 8×8-pyöräalustainen panssaroitu miehistönkuljetusvaunu/rynnäkköpanssarivaunu.
Kehitys.
Prototyyppi kehitettiin yksityisenä hankkeena ukrainalaisessa H’arkivske konstruktorske bjuro z mašynobuduvannja -yhtiössä. Prototyyppi julkistettiin vuonna 2006. BTR-4 on saanut vahvoja vaikutteita Neuvostoliitossa suunnitelluista BTR-60/70/80-vaunuista, mutta monia asioita on tehty länsimaisen suunnittelutavan mukaan.
Suunnittelu.
BTR-4 on 7,65 m pitkä, 2,9 m leveä ja 2,93 m korkea. Miehistöön kuuluu kolme henkilöä: johtaja, ajaja ja ampuja, joiden lisäksi voidaan kuljettaa kahdeksaa sotilasta. Joissain malleissa sotilaita mahtuu kyytiin vähemmän. Vaunun tilaratkaisu on samantapainen kuin monissa länsimaisissa vaunuissa eli ajaja ja komentaja ovat edessä, moottori keskellä ja kuljetustila perässä. BTR-4:stä on miehitönkuljetus-/rynnäkkövaunun ohella muitakin versioita, kuten johtokeskus- ja sairaankuljetusvaunut.
BTR-4 voidaan aseista monin tavoin, käyttäjän vaatimuksien mukaan. Normaali vaunu on varustettu tornilla, johon kuuluu 30 mm:n konetykki, 7,62 mm:n konekivääri ja enintään neljä 9M113 Konkurs- tai Baryer -panssarintorjuntaohjusta, joista kahden tilalla voi olla 30 mm:n kranaatinheitin. Tälläinen keskikaliiperisia jalkaväenaseita vastaan panssaroitu vaunu painaa 17,5 tonnia. Modulaarisen panssaroinnin ansiosta suojausta voidaan lisätä tarvittaessa. Raskaiten panssaroitu versio painaa 25 tonnia. Vaunuun voidaan asentaa myös muunlaisia asemoduuleita.
BTR-4:n moottoriksi on muutamia vaihtoehtoja, jotka ovat teholtaan noin 500 hevosvoimaisia. Vaunun huippunopeus tiellä on 110 km/h. Vaunu on varustettu NBC-suojajärjestelmällä ja on amfibiokykyinen eli voi uida vedessä. Vedessä työntövoimaa antaa kaksi peräosaan sijoitettua potkuria.
Luettelo Pokémoneista (sukupolvi V)

Pokémon-tuoteperheen viides sukupolvi sisältää 156 kuvitteellista eliölajia. Ne esiteltiin pelisarjan vuonna 2010 ilmestyineissä osissa "Pokémon Black ja White".
Luettelossa on kansainvälisesti käytettyjen englanninkielisten nimien lisäksi alkuperäiset japaninkieliset nimet latinisaatioineen sekä japanilaisten nimien viralliset latinisaatiot, joita on käytetty tavaramerkkihakemuksissa ja japanilaisissa lisenssituotteissa.
Kaisa Vilhuinen

Kaisa Vilhuinen (myös ”Jussin Kaisa”, virallisesti "Karin Henriksson"; 1. marraskuuta 1855, Räiski (Södra Viggen) Nyskogan pitäjä, Värmlanti, Ruotsi – 12. tammikuuta 1941, Purrostorp, Röjdoset, Östmarkin pitäjä) oli metsäsuomalainen kansanperinteen tuntija.
Kaisa Vilhuinen oli perinyt metsäsuomalaisen sukunimensä äidiltään, isä oli ollut Hamuisten sukua. Kaisa syntyi ja eli vaatimattomissa oloissa, työskennellen koko elämänsä piikana eri taloissa. Hän ei koskaan mennyt naimisiin mutta sai eri miesten kanssa kaksi poikaa, joista nuorempi, Karl Persson (1900–1968) tunnettiin yhtenä viimeisistä sujuvasti suomea puhuvista metsäsuomalaisista. 
Kaisa muisti runsaasti metsäsuomalaisten vanhoja kansanlauluja, kertomuksia ja uskomuksia, ja hänestä tuli yksi tärkeimmistä tietolähteistä suomalaisille tutkijoille, jotka 1900-luvun alkupuolella keräsivät metsäsuomalaisten kansanperinnettä. Kaisa oli myös noidan maineessa, hänen uskottiin osaavan ennustaa ja parantaa sairauksia.
Ensimmäisenä Kaisaa haastatteli Lauri Kettunen vuonna 1907 ja sai häneltä runsaasti sanatietoa Värmlannin suomalaismurteesta. Loitsu- ja uskomustietojaan Kaisa ei niin helposti paljastanut ulkopuolisille, ja vasta kesällä 1932 Sanakirjasäätiön stipendiaatit Maija Juvas ja Astrid Reponen keruumatkallaan saivat häneltä jännittävää tietoa. Etenkin Kaisan Sampo-aiheinen perimätieto herätti Suomessa suurta innostusta mutta myös epäilyksiä: sen arveltiin jotenkin heijastelevan E. N. Setälän samanaikaisia tutkimuksia, joista Setälä samana vuonna julkaisi kirjan "Sammon arvoitus."
Lauri Kettunen tapasi Kaisa Vilhuisen uudelleen talvella 1934–1935 ja haastatteli häntä kymmenen päivän ajan. Kaisan Sampo-tietous osoittautui varsin epämääräiseksi, mutta muuta perimätietoa Kettunen sai muistiin sitäkin runsaammin, ja paljolti tähän aineistoon perustuu Kettusen julkaisema kirja "Vermlannin suomalaisten uskomuksia, taruja ja taikoja" (1935). Kettusen jälkeen ehtivät vielä suomalainen pappi ja kansanperinteen kerääjä Frans Kärki sekä ruotsalainen, tornionlaaksolaissyntyinen tutkija Matti Mörtberg haastatella Vilhuista.
Kaisa Vilhuisen haudalla on Niittahon Jussin seuran pystyttämä muistokivi. Hänen mukaansa on nimetty ruotsinsuomalaisille kirjailijoille jaettava Kaisa Vilhuinen -palkinto.
Yttersundom

Yttersundom on Vaasan Sundomin pohjoinen osa-alue. Siihen kuuluvat Kronvikin, Näsetin ja Björsinkallion alueet. Sundomin palveluista Yttersundomin puolella sijaitsevat Sundomin ruotsinkielinen peruskoulu ja päiväkoti, kirjasto sekä Sundomin kotiseutumuseo. Alueen pohjoisosassa sijaitsee Natura 2000 -verkostoon kuuluva Öjenin metsäalue, jossa on 4,5 kilometriä pitkä luontopolku.
Yttersundom on vanha kylä, joka tunnettiin 1500-luvulla nimellä Kålsö. Kotiseutumuseolla on vanhoja 1700- ja 1800-luvuilla rakennettuja rakennuksia, jotka on siirretty nykyiselle paikalleen eri puolilta Sundomia.
Väestö.
Vuonna 2015 Yttersundomin tilastollisella pienalueella asui 1 303 asukasta.
Yttersundom on Vaasan ruotsinkielisimpiä alueita. Sen asukkaista äidinkielenään suomea puhui 26,5 %, ruotsia 72,3 % ja muita kieliä 1,2 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 11,8 % ja työttömiä 5,1 % vuonna 2013.
Ingvar (Kiova)

Ingvar Jaroslavitš (ven. Ингварь Ярославич) ; (k. 1212–1223) oli Dorogobužin ruhtinas, Lutskin ruhtinas vuosina 1180–1220, Kiovan suuriruhtinas vuosina 1201–1202, 1203–1204 ja 1212 ja Vladimir-Volynskin ruhtinas vuonna 1207. 
Suku.
Ingvar Jaroslavitš oli Turovin, Lutskin ja Kiovan ruhtinas Jaroslav II Izjaslavitšin (k. 1180) ja Böömin prinsessa Richezan vanhin poika. Hänen isänpuoleinen isoisänsä oli Kiovan suuriruhtinas Izjaslav II ja hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli Böömin herttua/kuningas Vladislaus II ja isoäitinsä Gertrud von Babenberg. Hänellä oli kolme nuorempaa veljeä.
Ruhtinas.
Vuonna 1180 Ingvar Jaroslavitš liittyi Rurik Rostislavitšin joukkoihin tämän taistelussa Tšernigovin ruhtinas Svjatoslav Vsevolodovitšia vastaan. Teoksen "Laulu Igorin sotaretkestä" mukaan Ingvar oli "sirppisiipinen" eli jalohaukka ja tunnettu siitä, ettei hankkinut maaomistuksiaan sotimalla. Esimerkiksi vuonna 1183 Ingvar kieltäytyi majoittamasta Galitsiasta karkotettua Vladimir II Jaroslavitšia Dorogobužiin. Näyttää siltä, että Ingvar suhtautui varovaisesti Jaroslav Osmomysliin, Vladimir Jaroslavitšin isään. Pian tämän jälkeen Ingvar otti vanhemman veljensä Vsevolod Jaroslavitšin paikan Lutskin hallitsijana. Vuonna 1202 Ingvar nimitettiin Kiovan hallitsijaksi syrjäytetyn Rurik Rostislavitšin sijaan Galitsian Roman Mstislavitšin ja Vladimirin suuriruhtinas Vsevolod III:n välisen sopimuksen mukaisesti. 
Rurik sai takaisin Kiovan samana vuonna Olgovitšien ja polovtsien avulla. Vuonna 1204 Ingvar osallistui Vladimir-Volynskin kaupungin valloittamiseen yhdessä Aleksandr Vsevolodovitš Belzskin kanssa. Hänet nimitettiin kaupungin hallitsijaksi paikan päällä, mutta pian hänet korvattiin Aleksandrilla pajareiden tyytymättömyyden vuoksi. Vuosina 1208–1211 Ingvar lähetti poikansa auttamaan Daniel Romanovitšia tämän taistelussa Novgorod-Severskin ruhtinas Igor Svjatoslavitšin poikia vastaan. Vuonna 1212 Ingvar ja Mstislav III Romanovitš hyökkäsivät Vsevolod Svjatoslavitšin kimppuun ja valloittivat Kiovan. Belgorodin lähellä käydyn taistelun jälkeen Ingvar luovutti vapaaehtoisesti Kiovan Mstislav Romanovitšille ja lähti takaisin Lutskiin.
Hän kuoli vuonna 1220 tai vuosien 1212-1223 välisenä aikana. Hänen poikansa Izjaslav peri Lutsikin ruhtinaskunnan vuonna 1224.
Jälkeläiset.
Ingvarille ja hänen nimeltä tuntemattomalle puolisolleen syntyivät lapset:
Översundom

Översundom on Vaasan Sundomin eteläinen osa-alue. Siellä sijaitsee Öjbergetin hiihtokeskus ja Söderfjärdenin törmäyskraateri. Alueen asutus on keskittynyt nauhamaisesti Söderfjärdenin kupeeseen.
Murmursund oli Översundomin kylän nimi 1500-luvulla. Öjbergetillä on löydetty Vaasan alueen vanhimmat ihmisasutuksen jäljet. Kiinteä asutus Översundomiin on tullut 1300-luvulla luultavasti Norrbackenin seudulle. 
Väestö.
Vuonna 2015 Översundomin tilastollisella pienalueella asui 1 147 asukasta.
Sundomin alueet ovat Vaasan ruotsinkielisimpiä. Översundomin asukkaista äidinkielenään suomea puhui 22,2 %, ruotsia 75,9 % ja muita kieliä 1,9 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 14,4 % ja työttömiä 5,2 % vuonna 2013.
SM UB-26

SM UB-26 oli Saksan keisarikunnan laivaston UB18-luokan (tyyppi UBII) sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Weserilta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 240. Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 7. tammikuuta 1916.
Palvelus.
Alus palveli Flanderin alueella. Se upposi 5. huhtikuuta 1916 Le Havresssa jäätyään kiinni satamaa suojanneeseen verkkoon. Ranskan laivasto nosti hylyn 30. elokuuta 1917. Alus liitettiin Ranskan laivastoon nimellä "Roland Morillot". Alus poistettiin palveluksesta 21. tammikuuta 1925, minkä jälkeen sitä käytettiin erilaisissa testeissä. Alus romutettiin 1931 Cherbourgissa.
Primera Divisiónin kausi 2023–2024

Primera Divisiónin eli LaLigan kausi 2023-2024, sponsorisyistä johtuen myös LaLiga EA Sports oli Espanjan jalkapallon korkeimman sarjatason Primera Divisiónin 93. kausi. Kausi alkoi 11. elokuuta 2023 ja päättyi 26. toukokuuta 2024.
Real Madrid saavutti seurahistoriansa 36:nnen LaLigan mestaruuden.
Joukkueet.
Kaudella 2023-2024 Primera Divisiónissa kilpaili 20 joukkuetta. Kaudelle 2023-2024 Primera Divisióniin nousivat LaLiga2:sta Alavés, Granada ja Las Palmas. Kaudelle 2024-2025 toiseksi korkeimmalle sarjatasolle putosivat Almería, Cádiz ja Granada.
Luettelo suomennetuista Robert E. Howardin teoksista

Tämä on luettelo suomennetuista Robert E. Howardin teoksista. Suomessa teoksia on julkaistu pääasiassa novellikokoelmina, mutta jotkut Robert E. Howardin novellit ovat julkaistu ensi kertaa suomeksi lehdissä tai antologioissa.
Suomenkieliset teokset.
Romaanit ja pienoisromaanit.
Lohikäärmeen hetki on ilmestynyt aiemmin Conan Voittaja -kokoelmassa vuodelta 1991.
Novellikokoelmat.
Kokoelmasta tuli uusintajulkaisu vuonna 2001.
Hyborialainen aika on Howardin kirjoittama kaksiosainen artikkeli Conanin maailmasta. Lohikäärmeen hetki on ilmestynyt vuonna 2023 samannimisenä itsenäisenä teoksena.
Sisältää 1990-luvun Conan-tarinoiden uusintajulkaisuja.
Rautapaholainen on ilmestynyt alun perin tähtivaeltajassa 4/1991. Hämärän Xuthal ja Cimmeria on ilmestynyt Conan Cimmerialainen kokoelmassa 1991.
† = fragmentteja, lyhyitä keskeneräisiä katkelmia
Sisältää myös HP Lovecraftin muistosanat Robert E. Howardille.
† = fragmentteja, lyhyitä keskeneräisiä katkelmia
The Voice of El-Li ja Graveyard Rats ovat ennen suomentamattomia, muut ovat ilmestyneet aikaisemmin.
Helvi Honka

Helvi Honka (1903 – 1993) oli suomalainen kouluneuvos ja rehtori. Honka toimi neljän vuosikymmenen ajan Kouvolan poikalyseossa. Honka oli ensimmäinen nainen, joka valittiin Suomessa poikakoulun rehtoriksi.
Elämä.
Honka aloitti vuonna 1928 koulun matematiikan, fysiikan ja kemian lehtorina ja hänet valittiin vuonna 1948 Kouvolan poikalyseon rehtoriksi. Hän toimi tehtävässä eläköitymiseensä asti vuonna 1968.
Honka oli mukana Kouvolan kunnallispolitiikassa kokoomuksen riveistä. Honka toimi 1960-luvulla Kouvolan Pelastakaa Lapset -järjestön puheenjohtajana.
Honka oli vakaumuksellinen kristitty ja toimi aktiivisesti Kouvolan seurakunnassa. Honkaa on kuvailtu harvinaisen taitavaksi opettajaksi, joka suhtautui oppilaisiin inhimillisesti. Hongalla oli tapana auttaa taloudellisesti vähävaraisia oppilaita. Honka jatkoi aikuisopiskelijoiden opettamista eläkkeelläkin.
Muistaminen.
Kouvolan pääkirjaston edessä on Panu Patomäen Honkaa esittävä pronssi- ja punagraniittiveistos vuodelta 2007. Hanke patsaan pystyttämisestä lähti liikkeelle Kouvolan lyseon satavuotisjuhlissa vuonna 2003. Patsasta varten kerättiin yli 50 000 euroa lahjoituksina.
Kouvola-talossa on Hongan mukaan nimetty 70 hengen auditoriosali.
Big Four (tilintarkastusyhtiöt)

Big Four -yhtiöillä tarkoitetaan neljää maailman suurinta asiantuntijapalvelukonsernia: Deloitte Touche Tohmatsu, Ernst &amp; Young (EY), KPMG ja PricewaterhouseCoopers (PwC). Yhtiöt ovat liikevaihdolla mitattuna maailman isoimmat tilintarkastusyhtiöt.
Kaikki Big Four -yhtiöt tarjoavat yrityksille muun muassa tilintarkastus-, vakuutus-, veroneuvonta- ja yrityskauppapalveluita sekä liikkeenjohdon konsultoinnin palveluita.
Nina Rautio

Nina Valentinovna Rautio (; s. 21. syyskuuta 1957) on venäläinen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Rautio valmistui Leningradin konservatoriosta. Hän aloitti esiintymisen vuonna 1981. Rautiosta tuli Bolšoi-teatterin solisti vuonna 1987. Hän aloitti kansainvälisen esiintymisen 1990-luvulla. Rautio esiintyi Bolšoi-teatterin kiertävän seurueen kanssa Metropolitan-oopperassa vuonna 1991. Hän teki esiintymisiä La Scalassa vuonna 1992 ja Covent Gardenissa 1994. Hän palasi Metropolitan-oopperaan vuonna 1996.
Raution ohjelmistoon on kuulunut rooleja oopperoissa Giacomo Puccinilta, Giuseppe Verdiltä, Nikolai Rimski-Korsakovilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Gioacchino Rossinilta. Rautio lauloi Tšaikovskin "Orleanskaja devan" levytyksellä Teldecille (kapellimestarina Aleksandr Lazarev) ja Puccinin "Manon Lescautin" levytyksellä Sonylle (kapellimestarina Lorin Maazel).
Qiu Miaojin

Qiu Miaojin (; 29. toukokuuta 1969 – 25. kesäkuuta 1995) oli taiwanilainen modernistinen kirjailija, jota pidetään tärkeänä taiwanilaisen queer-kirjallisuuden edustajana. Qiun vuonna 1994 julkaistu teos "Eyu shouji" () on taiwanilaisen queer-kirjallisuuden virstanpylväs.
Elämä ja kirjallinen tuotanto.
Qiu kasvoi Taiwanissa aikana, jolloin nationalistisen Kuomintangin yksinvaltaisesti hallinnoimalla saarella oli käytössä sensuurilait. Sensuurilakeja lievennettiin vasta sotatilalain poistamisen jälkeen vuonna 1987, kun Qiu aloitti yliopisto-opintonsa Taiwanin kansallisessa yliopistossa. Qiusta tuli ensimmäinen kiinankielisen maailman kirjailija, joka oli avoimesti homoseksuaali.
Vuonna 1994 Qiu lähti 25-vuotiaana Pariisiin jatkamaan kliinisen psykologian opintojaan Pariisin yliopistossa. Myöhemmin hän vaihtoi naistutkimukseen, jota hän opiskeli Hélène Cixous’n oppilaana. Kirjoittamisen ohella Qiu ohjasi Pariisissa lyhytelokuvan "Gui de kuanghuan" ().
Qiun vaikutteita olivat japanilaiskirjailijat Kōbō Abe, Osamu Dazai, Haruki Murakami ja Yukio Mishima.
Vuonna 1994 julkaistu "Eyu shouji" () on omaelämäkerrallista fiktiota, jossa tutkitaan lesboidentiteettiä. Teos käännettiin englanniksi vuonna 2017 nimellä "Notes of a Crocodile". Tarina kertoo ryhmästä nuoria queer-opiskelijoita, jotka opiskelevat yliopistossa Taipeissa etsien itseään ja rakkautta. Qiun teoksessa lesbot ovat krokotiileja, joita 1980-luvun innokkaasti länsimaistuva Taiwan hylkii. Teoksen päähenkilön lempinimestä Lāzi () tuli Qiun teoksen myötä Taiwanissa eräs lesboa tarkoittava sana. Termi levisi pian myös Manner-Kiinaan, jossa siitä kehittyi sana "lālā" (). Qiun vaikutuksesta taiwanilaiset lesbot ovat käyttäneet itsestään myös krokotiilia tarkoittavaa sanaa "èyú" ().
Pariisissa Qiu kirjoitti teoksensa "Mengmate yishu" (), joka on kokeellinen teos naisten välisestä halusta ja seksuaalisesta konfliktista. Romaani koostuu Pariisissa kirjoitetuista kirjeistä, jotka osoitetaan vieraantuneelle rakastajalle Taiwaniin ja joissa pyydetään sovintoa. Teos päättyy kertojan itsemurhaan. Qiu käsittelee teoksessa myös kiinankielisen maailman "t"- ja "po" -lesboidentiteettejä, jotka muistuttavat kansainvälisesti tunnetumpia butch ja femme -identiteettejä. T on lyhenne englannin sanasta "tomboy", po puolestaan lyhenne kiinan puhekielisestä vaimoa tarkoittavasta sanasta "laopo" (老婆).
Heti "Mengmate yishun" valmistumisen jälkeen kesäkuussa 1995 Qiu teki itsemurhan.
Qiun elämästä tehtiin vuonna 2017 dokumenttielokuva "Mengmate nüshu" ().
Amaarae

Amaarae (s. Ama Serwah Genfi; 4. heinäkuuta 1994 Bronx, New York, Yhdysvallat) on ghanalais-yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hänen musiikkinsa yhdistää elementtejä R&amp;B:stä, popista, afrobeatista ja vaihtoehtoisesta alté-tyylistä. Amaarae nousi kansainväliseen suosioon vuonna 2021 kappaleellaan "Sad Girlz Luv Money". Hänen toinen albuminsa "Fountain Baby" (2023) sijoittui The Guardianin vuoden parhaiden albumien listalla sijalle 9.
Elämä ja ura.
Amaarae syntyi New Yorkissa ja varttui sekä Ghanassa että Yhdysvalloissa. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Atlantassa ja New Jerseyssä kahdeksan ja neljäntoista ikävuoden välillä. Nykyisin hän asuu sekä Ghanassa että Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Amaarae aloitti musiikillisen uransa lukiossa julkaistessaan ensimmäisen mixtapensa "In Splendid Isolation", jonka hän kirjoitti ja tuotti itse. Hän kuvaa tätä projektia ensimmäiseksi todelliseksi kokemuksekseen itsestään luovana tekijänä ja artistina.
Opiskeltuaan Atlantassa neljä vuotta Amaarae päätti palata Ghanaan. Atlantassa vietetyn ajan aikana hän työskenteli harjoittelijana studioissa ja PR-tehtävissä levy-yhtiöille, mikä antoi hänelle näkemystä musiikkiteollisuudesta.
Odessan kansallinen taidemuseo

Odessan kansallinen taidemuseo () on vuonna 1899 perustettu, Ukrainan Odessassa toimiva taidemuseo. Museo toimii vuosina 1828–1842 rakennetun Potockin palatsin tiloissa. Museon johtajana on vuodesta 2023 lähtien toiminut Kateryna Kulai. Kuraattorina toimii Valerija Nasedkina. 
Vuonna 2022 museossa oli esillä yli 10 000 teosta 26 eri huoneessa. Kokoelmaan kuuluu niin maalauksia, piirroksia kuin veistoksiakin. Museo ilmoitti vuonna 2023 suunnittelevansa ottavansa kokoelmiinsa myös modernia taidetta.
Museorakennuksena toimiva palatsi rakennettiin jo 1800-luvun alussa, mutta museokäyttöön se otettiin vasta 24. lokakuuta 1899 sen jälkeen, kun Odessan pormestari oli vuonna 1888 ostanut rakennuksen. Rakennus on kaksikerroksinen ja sen arkkitehtuuri edustaa 1800-luvun alun venäläistä klassismia. Rakennuksen yhteydessä on kaksi ulkorakennusta ja niiden yhteydessä kaksi pyöreää galleriaa.
Marraskuussa 2023 venäläinen ohjus aiheutti huomattavaa vauriota museorakennuksessa. Eniten iskussa vaurioitui hallintorakennus. Taideteokset eivät saaneet huomattavia vaurioita. Korjaustöiden arvioitiin maksavan noin 225 000 euroa. Unesco ja Aliph ilmoittivat olevansa valmiita maksamaan suurimman osan kuluista. 18. joulukuuta 2023 "Ukrajinska pravda" uutisoi, että museon pohjakerros oli jälleen avoinna yleisölle. Suunnitteilla oli, että myös osa ensimmäisestä kerroksesta avattaisiin myöhemmin.
Piri (muusikko)

Sophie Leigh McBurnie (s. 14. maaliskuuta 1999 Rochdale, Suur-Manchester, Englanti), ammattinimeltään Piri, on englantilainen muusikko, laulaja-lauluntekijä ja tuottaja, joka on osa duoa Piri &amp; Tommy. Hän on noussut Yhdistyneen kuningaskunnan musiikkilistoille useasti kappaleillaan, kuten "Soft Spot" ja "On &amp; On", ja duon "froge.mp3"-mixtape sijoittui UK Dance Albums -listalle.
Elämä.
Piri varttui työväenluokkaisessa perheessä Rochdalessa, pienessä kaupungissa Suur-Manchesterin laitamilla. Hän opiskeli kemiaa Lancasterin yliopistossa ja valmistui tutkinnolla, alkuperäisenä tavoitteenaan jatkaa maisteriopintoihin ja mahdollisesti tohtoriksi asti. Hänen haaveensa oli työskennellä luennoitsijana, sillä hän ihaili erityisesti orgaanisen kemian opettajaansa.
Valmistumisensa jälkeen Piri työskenteli osa-aikaisesti Asdalla, mutta liittyi myöhemmin OnlyFans-alustalle maksaakseen £2,000 opintolainansa. Hän on kertonut työskentelevänsä OnlyFans-alustalla ja pitävänsä sitä merkittävänä osana identiteettiään ja tärkeänä tulonlähteenä, joka on mahdollistanut hänen muusikon uransa rahoittamisen.
Koronapandemian aikana vuonna 2020 Piri tutustui Tinderissä Tommy Villiersiin, jonka kanssa hän myöhemmin muodosti duon Piri &amp; Tommy. He eristäytyivät yhdessä opiskelijataloon Manchesterissa, missä alkoivat luoda musiikkia. Tommy, jolla oli tutkinto populaarimusiikista, toimi tuottajana, kun taas Piri kirjoitti ja lauloi. Kaksikko esiintyi myöhemmin Glastonburyn ja Reading and Leeds -festivaaleilla sekä keräsi yli 31 miljoonaa striimaustoistoa Spotifyssa.
Musiikillinen ura.
Piri &amp; Tommy -duon musiikki yhdistelee drum and bassin nopeita rytmejä ja Pirin lauluosuuksia. Heidän läpimurtokappaleensa "Soft Spot" nousi suosituksi TikTokissa, missä sitä on käytetty yli 100 000 videossa. Piri maksoi aluksi kolmelle TikTok-sisällöntuottajalle kappaleen käyttämisestä videoissaan ja pyysi tukea Manchester Student Group -verkkoyhteisöltä, mikä johti kappaleen suosioon ja lopulta levytyssopimukseen.
Piri on myös aktiivinen TikTokissa yli 419 000 seuraajalla, jossa hän usein esittelee duon musiikkia ja tanssiliikkeitä kannustaen seuraajiaan osallistumaan. Vaikka alusta on auttanut hänen uraansa merkittävästi, hän on myös kertonut kohdanneensa siellä häirintää.
Vaikka Piri aloitti uransa osana duoa, hän on sittemmin kehittynyt myös itsenäiseksi tuottajaksi ja on ylpeä siitä, että tekee nyt musiikkia myös yksin.
Minttu Takanen

Minttu Takanen (s. 2005) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Åland Unitedia.
Takanen pelasi aluksi FC Kontun ja sittemmin Helsingin Jalkapalloklubin junioreissa. Kaudella 2023 hän edusti Ykkösessä FC Lahtea. Kaudella 2024 hän pelasi Kansallisessa liigassa Åland Unitedin joukkueessa 20 ottelua, joista kaksi ottelua avauskokoonpanossa.
Takanen on pelannut Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa.
Mica Tenenbaum

Mica Tenenbaum (s. 18. joulukuuta 1995 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalaissyntyinen yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hän on toinen puoli elektronista duoa Magdalena Bay, jossa hän toimii vokalistina ja tuottajana yhdessä Matthew Lewinin kanssa. Tenenbaum muutti perheensä kanssa Yhdysvaltoihin vuoden ikäisenä ja varttui Miamissa.
Ura.
Tenenbaum tutustui yhtyetoveriinsa Matthew Lewiniin lukiossa ja he perustivat progressiivista rockia soittaneen yhtyeen nimeltä Tabula Rasa. Opiskellessaan eri korkeakouluissa he jatkoivat yhteistyötään ja perustivat Magdalena Bay -duon vuonna 2016, siirtyen progrockista elektroniseen popmusiikkiin. Tenenbaum opiskeli yliopistossa ja oli mukana naisten komediaryhmässä, vaikka kärsikin aluksi esiintymispelosta.
Magdalena Bay nousi laajempaan suosioon vuonna 2021 julkaistun debyyttialbuminsa "Mercurial World" myötä. Albumi syntyi COVID-19-pandemian aikana, jolloin Tenenbaum ja Lewin saattoivat keskittyä täysipäiväisesti musiikin tekemiseen. Duon toinen albumi "Imaginal Disk" julkaistiin vuonna 2024, ja sen teemoissa käsitellään muun muassa ulkoavaruuden elämää ja tietoisuutta tieteisfiktiollisen tarinankerronnan kautta.
Duon musiikkia luonnehtivat tarkat tuotannot, tieteisfiktiiviset teemat ja visuaalinen tarinankerronta. Tenenbaum ja Lewin tuottavat itse musiikkinsa ja osallistuvat aktiivisesti musiikkivideoiden editointiin ja visuaaliseen ilmeeseen. Tenenbaum on kertonut inspiraationlähteikseen esimerkiksi artistit Grimes ja Charli XCX.
Marisa Garcia

Marisa Garcia (oik. María Isabel García Asensio) (s. 29. toukokuuta 1970) on espanjalainen laulaja ja säveltäjä. Hän oli 1990-luvun eurodance-yhtyeen Paradision keulakuva. Garcian suurin menestys "Bailando" (1995) myi maailmanlaajuisesti yli viisi miljoonaa kappaletta.
Ura.
Garcia aloitti musiikkiuransa 17-vuotiaana esiintymällä huulisynkronia-kilpailuissa. Hänen ensimmäisiä musiikkikappaleitaan olivat "Vivre avec Toi" ja "Love and Melody", joiden jälkeen hän esiintyi belgialaisessa televisio-ohjelmassa "10 Qu'on aime". 
Garcia sävelsi yhtyeen suurimman hitin "Bailandon" kotonaan kylpyhuoneessa. Kappaleen myötä hän saavutti menestystä ympäri maailmaa, erityisesti Euroopassa, missä kappale nousi listaykköseksi useissa maissa. Garcia tuli tunnetuksi värikkäistä peruukeistaan ja paljastavista asuistaan.
Garcia jätti Paradision vuonna 1999 ja jatkoi soolouraansa. Hän avioitui DJ Charleyn kanssa vuonna 2008. Vuonna 2019 Garcia palasi musiikkimaailmaan julkaisemalla uutta musiikkia aviomiehensä kanssa.
Senja Salo

Senja Salo (s. 31. heinäkuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Åland Unitedia.
Salo pelasi juniorina Pallo-Pojat Junioreissa (PPJ) ja vuodesta 2016 FC Hongassa. Hän pääsi pelaamaan Ykkösessä kaksi ottelua Pallokerho Keski-Uusimaan joukkueessa toukokuussa 2021. Heinäkuussa 2021 hän pääsi ensi kertaa kentälle Kansallisessa liigassa FC Hongan edustusjoukkueessa. Hän pelasi kaudella 2021 kuusi liigaottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Kaudella 2022 hän pelasi 21 liigaottelua ja teki maalin toukokuun lopulla Åland Unitedia vastaan. Kaudella 2023 Salo edusti SM-pronssille yltänyttä Åland Unitedia, pelasi 23 liigaottelua ja teki maalin toukokuussa Pallokerho-35:tä vastaan. Kaudella 2024 hän pelasi Åland Unitedin joukkueessa 16 liigaottelua.
Salo on pelannut Suomen alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa.
John Kennedy (senaattori)

John Neely Kennedy (s. 21. marraskuuta 1951 Centreville, Missouri, Yhdysvallat) on Yhdysvaltain Louisianan osavaltiosta valittu republikaaninen senaattori. Hänet on valittu senaattiin kaksi kertaa: ensin 2016 ja uudestaan 2022. Hän opiskeli Vanderbiltin yliopistossa valtiotieteitä, filosofiaa ja taloustieteitä ja valmistui magna cum laude -arvosanalla. Sen jälkeen hän opiskeli oikeustieteitä Virginian yliopistossa ja Englannissa Oxfordin yliopistossa. Hän toimi apulaisprofessorina Louisianan osavaltionyliopistossa vuosina 2002-2016.
Hän ei ole sukua Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedylle.
Irene Aderenti

Irene Aderenti (1955 Zürich – 14. huhtikuuta 2025 Castiglione delle Stiviere) oli italialainen Pohjoisen liittoa edustanut poliitikko.
Aderenti syntyi Bresciasta kotoisin olleeseen, mutta Sveitsiin muuttaneeseen perheeseen. Hän suoritti maisteriopintonsa Bresciassa. Hän työskenteli opettajana Bresciassa, Cavrianassa ja Castiglione delle Stivieressä. Aderenti istui Italian senaatissa vuosina 2008–2013. Hän keskittyi kaudellaan pitkälti koulutusasioihin. Aderenti ei tullut uudelleen valituksi senaattiin vuonna 2013. Hän oli epäonnistuneesti ehdolla Euroopan parlamentin jäseneksi vuonna 2014.
Aderenti erosi Pohjoisen liitosta sen tehtyä hallitussopimuksen Viiden tähden liikkeen kanssa vuonna 2018. Hän perusti vuonna 2019 Obiettivo Autonomia -nimisen poliittisen liikkeen. Aderenti kuoli sairaalassa Castiglione delle Stivieressä huhtikuussa 2025.
Vendredi sur Mer

Charline Simone Rosemonde Mignot (s. 20. huhtikuuta 1995), paremmin tunnettu taiteilijanimellä Vendredi sur Mer (suomeksi "Perjantai merellä"), on sveitsiläinen laulaja-lauluntekijä ja valokuvaaja.
Elämäkerta.
Charline Mignot syntyi Romandiessa, ranskankielisessä osassa Sveitsiä, jossa hän asui kunnes muutti Lyoniin opiskelemaan taidekoulussa. Hän aloitti uransa valokuvaajana ja työskenteli muun muassa ranskalaisen luksustuotevalmistajan Hermèsin kanssa. Saatuaan kannustusta nykyiseltä manageriltaan, joka arvioi hänen ystävänsä kanssa kotona tekemäänsä kappaletta, hän päätti ottaa ensimmäiset askeleensa musiikkiteollisuudessa. Hän muutti Pariisiin ja otti taiteilijanimen "Vendredi sur Mer". "Halusin nimen, joka kutsuu matkalle, runouteen, unelmointiin," hän kertoi lisäten, että juuri meri on hänen suurin inspiraationsa lähde.
Lewis OfManin säveltämä ensimmäinen EP "Marée basse" julkaistiin marraskuussa 2017. Vuonna 2019 Mignot julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa "Premiers émois". Toinen studioalbumi "Métamorphose" julkaistiin vuonna 2021.
Vastaanotto.
Kulttuurilehti "PopMatters" vertasi Mignot'n työtä ranskalaisen La Femme-yhtyeen tuotantoon.
Neela Antikainen

Neela Antikainen (s. 24. kesäkuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa Åland Unitedia.
Antikainen pelasi juniorina Helsingin Palloseurassa ja vuodesta 2017 Helsingin Jalkapalloklubissa. Hän pääsi pelaamaan Kansallisessa liigassa HJK:n edustusjoukkueessa ensimmäisen kerran toukokuussa 2021. Kaksi seuraavaa kautta hän edusti Helsingin Palloseuraa. Hän pelasi 19 liigaottelua kaudella 2022 ja 20 liigaottelua kaudella 2023. Hän teki maalin syyskuussa 2023 Åland Unitedia vastaan. Kaudella 2024 Salo edusti FC Honkaa ja pelasi 20 liigaottelua. FC Hongan pudottua Ykköseen Antikainen siirtyi kaudeksi 2025 Åland Unitediin.
Antikainen on pelannut Suomen alle 18- ja alle 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Christina Schollin

Christina Alma Elisabet Schollin [skʊˈliːn] (s. 26. joulukuuta 1937 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä.
Schollin kävi Dramatenin oppilaskoulun ja alkoi sen jälkeen esiintyä Kuninkaallisessa draamateatterissa. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi Lars-Magnus Lindgrenin ohjaamista elokuvista "Änglar finns dom..." (1961) ja "Käre John" (1964), joissa hänen vastanäyttelijänsä oli Jarl Kulle. Schollin on esiintynyt myös muun muassa vuoden 1982 "Fanny ja Alexander" -elokuvassa sekä "Varuhuset"-televisiosarjassa.
Schollin sai vuonna 1966 parhaan naispääosan Guldbaggen elokuvasta "Ormen".
Yksityiselämä.
Schollin oli naimisissa näyttelijä Hans Wahlgrenin (1937–2024) kanssa. Laulaja Pernilla Wahlgren on heidän tyttärensä. Lisäksi heidän poikansa Niclas ja Linus Wahlgren ovat näyttelijöitä.
Laura Les

Laura Les (s. 2. joulukuuta 1994 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen laulaja, säveltäjä, tuottaja ja kitaristi, joka muodostaa 100 gecs -yhtyeen yhdessä Dylan Bradyn kanssa. 100 gecsin lisäksi Les on julkaissut soolomusiikkia, aluksi taiteilijanimellä osno1 ja myöhemmin omalla nimellään.
Elämä ja ura.
Les kasvoi St. Louisin esikaupunkialueella ja kiinnostui musiikista teini-ikäisenä opittuaan soittamaan kitaraa. Vuonna 2013 hän muutti Chicagoon opiskelemaan akustista tekniikkaa Columbia College Chicagossa, missä hän alkoi julkaista musiikkia verkossa taiteilijanimellä osno1.
Vuonna 2016 Les julkaisi EP:n "hello kitty skates to the fuckin CEMETARY", jonka hän itse kuvaili olevan "kokoelma kappaleita kuolleista ruumiista". Vuonna 2017 hän julkaisi toisen EP:n nimeltä "i just dont wanna name it anything with 'beach' in the title".
Vuonna 2018 Les luopui osno1-taiteilijanimestä ja julkaisi kolmannen EP:nsä "Big Summer Jams 2018" omalla nimellään. EP sai positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta. Samana vuonna hän alkoi työskennellä yhdessä Dylan Bradyn kanssa 100 gecsin debyyttialbumin "1000 gecs" parissa. Les muutti myöhemmin Los Angelesiin vuonna 2020 helpottaakseen yhteistyötä Bradyn kanssa albumin menestyksen jälkeen.
Maaliskuussa 2021 Les julkaisi virallisesti soolosinglensä "Haunted", joka oli aiemmin saanut positiivisen vastaanoton hänen esiinnyttyään sillä virtuaalisessa DJ-setissä vuonna 2020. Kappale oli myöhemmin mukana HBO:n sarjan Euphoria toisella tuotantokaudella.
Les on maininnut transsukupuolisuutensa vaikuttaneen hänen eri laulutyylien tutkimiseensa, mukaan lukien korkeaksi muokatut "nightcore-tyyliset" vokaalit, joita hän käytti aluksi lähes yksinomaan musiikissaan äänidysforian takia. Vuoden 2021 Pitchforkin haastattelussa hän kuitenkin paljasti aloittaneensa laulutunnit ja äänittävänsä uutta 100 gecs -musiikkia ilman sävelkorkeuden muokkausta.
Nia Archives

Nia Archives (oik. Dehaney Nia Lishahn Hunt; s. syyskuu 1999 Bradford, West Yorkshire) on brittiläinen DJ, tuottaja ja laulaja-lauluntekijä, joka esittää jungle- ja drum and bass -musiikkia. Hän on saanut huomiota yhdistämällä 1990-luvun jungle-musiikin tunnelmaa nykyaikaiseen äänimaisemaan ja on ensimmäinen elektronisen musiikin artisti, joka on voittanut arvostetun BBC Music Introducing -palkinnon vuoden artistina.
Ura ja vaikutteet.
Hunt aloitti musiikillisen uransa vuonna 2020 julkaisemalla omakustanteena "Sober Feels" -singlen, jonka hän tuotti ja markkinoi käyttäen opintolainaansa. Hän on julkaissut useita kriitikkojen ylistämiä EP-levyjä ja häntä on kuvailtu The New Yorker -lehdessä "yhdeksi kirkkaimpia lahjakkuuksia jälleen kukoistavalla drum'n'bass-kentällä".
Hunt on tehnyt yhteistyötä merkittävien artistien kanssa, kuten drum and bass -ryhmä Watch the Riden (johon kuuluvat DJ Die, Dismantle ja DJ Randall) kanssa kappaleessa "Mash Up the Dance". Hänen remix-versionsa Jorja Smithin kappaleesta "Little Things" saavutti suuren suosion sosiaalisessa mediassa. Vuonna 2023 Hunt esiintyi Beyoncén Renaissance-kiertueen lämppärinä Lontoossa.
Hunt julkaisi debyyttialbuminsa "Silence Is Loud" vuonna 2024. Huntin musiikillisiin vaikutteisiin kuuluvat Amy Winehouse, The Beatles, Blur ja Natalie Imbruglia.
Vuonna 2022 Hunt kirjoitti avoimen kirjeen MOBO Awardsille kannustaen heitä lisäämään elektronisen/tanssimusiikin kategorian palkintogaalaan. Kun kategoria lopulta otettiin käyttöön, Huntista tuli sen ensimmäinen voittaja.
Yksityiselämä.
Musiikki on aina ollut vahvasti läsnä Huntin suvussa. Hänen isoäitinsä pyöritti piraattiradioasemaa Bradfordissa sekä sound systemiä, jonka kautta Hunt tutustui dub- ja soul-musiikkiin. Hunt varttui Leedsin liepeillä sijaitsevassa Horsforthissa, jossa hän ja hänen veljensä olivat ainoita tummaihoisia lapsia koulussaan. Hän muutti itsenäisesti Manchesteriin 16-vuotiaana.
Arlo Parks

Arlo Parks (oik. Anaïs Oluwatoyin Estelle Marinho; s. 9. elokuuta 2000 Lontoo, Englanti) on brittiläinen laulaja ja lauluntekijä. Hänen debyyttialbuminsa "Collapsed in Sunbeams" (2021) sai laajaa kriitikkojen kiitosta, voitti Mercury Prize -palkinnon ja nousi suosituksi koronapandemian aikana.
Elämä ja ura.
Parks syntyi ja kasvoi Lontoon Hammersmithissä. Hän julkaisi ensimmäisen EP-levynsä "Super Sad Generation" vuonna 2019.
Vuonna 2021 Parks julkaisi debyyttialbuminsa "Collapsed in Sunbeams", joka voitti arvostetun Mercury Prize -palkinnon. Albumi keräsi ylistäviä arvosteluja, ja muun muassa Billie Eilish kutsui Parksia yhdeksi suosikkiartistikseen ja pyysi häntä lämmittelijäksi Lontoon konsertteihinsa. Vuoden 2022 Parks kiersi maailmaa esiintyen Harry Stylesin, Lorden ja Florence + the Machinen kanssa.
Syyskuussa 2022 Parks joutui perumaan Yhdysvaltain kiertuepäiviään uupumuksen vuoksi ilmoittaen sosiaalisen median kautta olevansa "uupunut ja vaarallisen väsynyt" 18 kuukauden yhtäjaksoisen kiertueen jälkeen.
Toinen albumi "My Soft Machine" julkaistiin 26. toukokuuta 2023 Transgressive-levy-yhtiön kautta. Albumin soundia on kuvailtu edeltäjäänsä iskukykyisemmäksi ja syntetisaattoripainotteisemmaksi. Parks on kertonut saaneensa vaikutteita artisteilta kuten Jai Paul, Joy Orbison ja John Glacier. Albumi käsittelee teemoiltaan rakkautta, ihmissuhteita ja intiimejä hetkiä Parksin elämässä.
Parks muutti Los Angelesiin toukokuussa 2022 ja on seurustellut räppäri Ashnikkon kanssa.
Musiikillinen tyyli.
The Guardian on kuvaillut Parksin musiikkia melankoliseksi makuuhuonepopiksi, joka saa voimansa herkkyydestä ja rehellisyydestä. Hänen sanoituksensa käsittelevät usein mielenterveyttä, ihmissuhteita ja arkisia kokemuksia yksityiskohtaisella ja runollisella tavalla.
Yumi Matsutōya

Yumi Matsutōya (, syntyjään Yumi Arai, 荒井由実, "Arai Yumi"; s. 19. tammikuuta 1954 Hachiōji, Tokio) on japanilainen laulaja ja lauluntekijä, joka käyttää myös lempinimeä Yuming (ユーミン). Häntä pidetään yhtenä Japanin merkittävimmistä pop-artisteista, ja hänen vaikutuksensa on näkynyt japanilaisessa musiikissa jo vuosikymmenien ajan.
Matsutōyan musiikki on saanut kansainvälistä näkyvyyttä muun muassa Studio Ghiblin animaatioelokuvien kautta.
Ura ja vaikutus.
Matsutōya syntyi Tokion Hachiōjissa ja aloitti musiikkiuransa jo nuorena. Hän työskenteli 14-vuotiaana sessiomuusikkona ja kirjoitti ensimmäisen alkuperäisen kappaleensa 17-vuotiaana. Hänen esikoisalbuminsa "Hikōkigumo" (ひこうき雲, ’Lentokoneenpilvi’) julkaistiin vuonna 1973 hänen tyttönimellään Yumi Arai. Albumi erosi merkittävästi sen ajan valtavirrasta olevasta japanilaisesta musiikista, tarjoten hienostunutta ja modernia kaupunkielämää kuvaavaa pop-musiikkia, johon oli sekoitettu vaikutteita klassisesta musiikista sekä länsimaisista artisteista kuten Procol Harum ja Françoise Hardy.
Matsutōyan läpimurto tapahtui vuonna 1975 hänen ensimmäisen ykkössinglensä ”Ano hi ni kaeritai” (あの日に帰りたい, ’Haluan palata tuohon päivään’) myötä, joka oli suositun TV-draaman "Katei no Himitsu" (家庭の秘密, ’Perheen salaisuus’) tunnusmusiikkia. Vuonna 1976 hän meni naimisiin pitkäaikaisen yhteistyökumppaninsa ja tuottajansa Masataka Matsutōyan kanssa ja alkoi esiintyä aviomiehensä sukunimellä. Matsutōyan musiikki vaikutti vahvasti japanilaiseen pop-musiikkiin yhdistämällä länsimaisen pop-tyylin sointukulkuja ja järjestelyjä kiehtoviin sanoituksiin, joiden on kuvailtu heijastavan nuorekasta tyylikkyyttä. Hän muodosti pohjan useille tuleville musiikkiliikkeille, mukaan lukien city popille.
Matsutōyan vaikutus japanilaiseen pop-musiikkiin on ollut valtava. Hän on myynyt yli 40 miljoonaa levyä ja hänen 24 albumiaan on yltänyt Oricon-listan kärkeen. Erityisen merkittävä saavutus oli hänen 17 peräkkäistä ykkösalbumiaan vuosina 1981–1997, mikä on Japanin ennätys. Hän on ollut myös ensimmäinen artisti, joka on yltänyt listaykköseksi viitenä peräkkäisenä vuosikymmenenä (1970–2010-luvut).
Matsutōyan musiikki on saanut näkyvyyttä myös Studio Ghiblin animaatioelokuvien kautta. Vuonna 1989 hänen kappaleitaan ”Rouge no dengon” ja ”Yasashisa ni tsutsumareta nara” käytettiin elokuvassa "Kikin lähettipalvelu". Myöhemmin vuonna 2013 hänen debyyttialbuminsa nimikappale ”Hikōkigumo” valittiin Hayao Miyazakin elokuvan "Tuuli nousee" tunnusmusiikiksi.
Vuonna 2013 Matsutōya palkittiin Kunniamitalilla ja purppuranauhalla tunnustuksena hänen merkittävistä ansioistaan taiteiden parissa. Monista hänen kappaleistaan on tullut japanilaisen populaarimusiikin klassikoita, joita esitetään edelleen aktiivisesti ja opetetaan jopa japanilaisissa koulukirjoissa.
Katja Geiger

Karin ”Katja” Ingegerd Geiger (o.s. Hallberg, tunnettu nimellä Katja of Sweden; 12. tammikuuta 1920 Ekeby – 25. tammikuuta 2017 Tollarp) oli ruotsalainen muotisuunnittelija. Hänet tunnettiin sarjavalmisteisista yksinkertaisista jersey-kankaisista naistenvaatteista sekä laadukkaista kengistä, ja hän saavutti menestystä erityisesti Yhdysvalloissa.
Ura.
Geigerin kiinnostus muotoilua kohtaan heräsi jo lapsuudenkodissa, sillä hänen isänsä oli keraamikko. Geiger osoitti lahjakkuutta myös ompelussa, kudonnassa ja piirtämisessä. Hän kävi tyttökoulun Landskronassa ja haki sitten Tukholman Teknilliseen kouluun, missä hän aloitti vuonna 1938. Pian opiskelujen alettua hän siirtyi keramiikkalinjalta tekstiililinjalle. Hänen opettajanaan toimi Barbro Nilsson. Vuonna 1940 Geiger jätti opintonsa Teknillisessä koulussa ja siirtyi Anders Beckmanin perustamaan muotikouluun. Samalla hän työskenteli "Dagens Nyheterin" piirtäjänä ja alkoi verkostoitua muotimaailmaan.
Vuonna 1946 Geiger matkusti ystävänsä Eva von Zweigbergkin kanssa Yhdysvaltoihin opiskelemaan Parsons School of Designissa. Geiger oli kiinnostunut valmisvaateteollisuudesta ja sai oppia alalla tunnetulta Claire McCardellilta. Valmistuttuaan koulusta huippuarvosanoin hän alkoi työstää ensimmäistä mallistoaan, joka tuli vuonna 1949 myyntiin newyorkilaisissa tavarataloissa. Geigerin suunnittelemia vaatteita näkyi televisiossa, mikä lisäsi niiden suosiota. Tässä vaiheessa Geiger otti käyttöön nimen Katja of Sweden.
Vuonna 1952 Geiger muutti miehensä töiden takia Roomaan, missä hän sai asiakkaakseen muun muassa Ingrid Bergmanin. Geiger kuitenkin sairastui vakavasti ja palasi toipumaan Ruotsiin, missä hän jatkoi tavaramerkkinsä kehittämistä Huarödistä käsin. Vuonna 1955 Katja of Sweden oli näkyvästi esillä Helsingborgin H55-näyttelyssä ja aloitti yhteistyön Malmö Mekaniska Tricotfabrikin (MMT) kanssa alusvaatteiden saralla. Yhteistyön tuloksena syntyi jerseyhyn perustuva 3T-kangas ("tvätta, torka, ta på"). Geigerin mallistot myivät hyvin erityisesti Englannissa ja Yhdysvalloissa, mutta myös muun muassa Ranskassa. 1950-luvun lopulla Geiger aloitti kenkien suunnittelun Gyllene Gripen -yrityksen kanssa, ja loi muun muassa puhvelinnahkaisia sandaaleja. Hän teki yhteistyötä myös Tretornin kanssa.
Geiger joutui vuonna 1970-luvulla vaikeuksiin, kun MMT:n uusi omistaja väitti omistavansa Katja of Sweden -tuotemerkin ja samalla verottaja karhusi häneltä rahoja. MMT meni kuitenkin konkurssiin vuonna 1977 ja aviomies Rod osti tuotemerkin takaisin. He muuttivat samana vuonna Yhdysvaltoihin, missä Geiger laajensi vaatteiden suunnittelusta aterimiin sekä lasi- ja posliiniesineisiin. Geiger lopetti menestyksekkään uransa vuonna 1996, kun Rod sairastui ja he muuttivat takaisin Ruotsiin.
Yksityiselämä.
Geiger oli 1940-luvun alussa naimisissa entisen opettajansa Kjell Stenssonin kanssa, ja he saivat pojan. Stensson ei kuitenkaan osoittanut kiinnostusta Geigerin työtä kohtaan, mikä oli osasyynä avioerolle muutamaa vuotta myöhemmin. Samoihin aikoin Geiger tutustui tulevaan aviomieheensä, elokuvatuottaja Rod Geigeriin. Hänen kanssaan Geiger sai vielä kaksi poikaa.
Heli Kemiläinen

Heli Kemiläinen on suomalainen kuvataiteilija ja kuvataideopettaja. 
Kemiläisellä on ollut yhteisnäyttely Jodarokin kanssa.
Daniel Risch

Daniel Risch (s. 5. maaliskuuta 1978) on liechtensteinilainen poliitikko, joka toimi maan pääministerinä vusoina 2021–2025. Hän oli aiemmin varapääministeri vuosina 2017–2021 Adrian Haslerin hallituksessa.
Alfred Sjöström

Alfred Wilhelm Sjöström (24. elokuuta 1838 Turku – 22. tammikuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen agronomi, joka toimi muun muassa lääninagronomina ja maataloushallituksen ylitarkastajana. Lääninagronomina Sjöström osallistui meijeritalouden ja -koulutuksen kehittämiseen ja myös opetti ammattiaineita. Hän julkaisi vuonna 1891 maatalousrakentamisen oppaan, jota käytettiin pitkään alan oppilaitoksissa oppikirjana.
Arkkitehtuurista kiinnostunut Sjöström suunnitteli Iisalmeen ainakin kansakoulun laajennusosan (1886) ja ruiskuhuoneen eli paloaseman (1887). Hän suunnitteli myös asuinrakennusten korjauksia ja uudistuksia ja teki suunnittelutöitä Kuopion läänin alueen kartanoille. Sjöström suunnitteli vuonna 1885 Pölkkyinniemen kartanon pihaan Iisalmeen Koljonvirran taistelun muistomerkiksi paljastetun "Virran taistelun muistomerkin" eli "Sandelsin patsaan".
Alfred Sjöstömin isä oli nimismies Fredrik Wilhelm Sjöström ja äiti Anna Lovisa o.s. Ahlblad. Arkkitehti Frans Sjöström oli hänen nuorempi veljensä. Sjöströmin ensimmäinen puoliso oli Sigrid o.s Lagus, joka oli Iisalmen kirkkoherran Johan Lorentz Laguksen tytär. Heidän lapsiaan olivat taidemaalari Wilho Sjöström, juristi Bertil Alfred Sjöström, arkkitehti Einar Sjöström ja lääkäri Lennart Sjöström.