Giovanni Savonuzzi

Giovanni Savonuzzi (28. tammikuuta 1911 Ferrara – 18. helmikuuta 1988 Ferrara) oli Torinon polyteknisessä yliopistossa koneensuunnittelun tutkinnon suorittanut, kuuluisa italialainen insinööri ja muotoilija. Hänen ensi pestinsä alkoi vuonna 1940 Fiat Aviazionen palveluksessa, joskaan ei muotoilijana vaan työnantajansa lentokoneiden aerodynamiikan ja lentomoottoreiden suunnittelijana. Savonuzzin saavutuksiin kuului kahden Fiatin V12-moottorin yhdistelmä, jonka voimin "Macchi-Castoldi MC-72" -kellukekone saavutti Francesco Agellin ohjaamana ensin 682 km/t nopeusennätyksen 10.4.1933, mitä hän paransi 23.10.1934 lukemaan 709 km/t . Välirauhan synnyttyä Savonuzzi oli eräs monista Fiat-johtajista tai teknikoista, jotka Yhdysvaltain OSS värväsi tietojen vaihtoon sekä yhteydenpitoon partisaaniryhmiin: Savonuzzin nuorempi lakimies-veli Alberto oli näet yhtenä seitsemästä fasismin vastustajista murhattu Schutzstaffelin järjestämässä "Caffè del Doro"-verilöylyssä Ferraran liepeillä 17.11.1944. 
Elokuussa 1945 Piero Dusion värväämästä Savonuzzista tuli Dante Giacosan seuraaja syntyvän Cisitalia-autonvalmistajan ( lyhenne toiminimestä "Consorzio Industriale Sportivo Italia") teknisenä johtajana. Varhain sodan päätyttyä pesti tarjosi Savonuzzille tilaisuuden kehittää tietämystään keskusteluilla ja yhteistyössä merkittävien autoalan henkilöiden kuten Giacosan, Piero Taruffin, Ferry Porschen, Tazio Nuvolarin, Rudolf Hruskan, Carlo Abarthin ja muiden autotekniikan taitajien kanssa. Pestinsä aikana hän loi yhtiön ensimmäisen, erään tuon aikakauden kauneimman automallin, D46:n (D-kirjaimen juontuessa Piero_Dusiosta), ja viritetyllä Fiat 1100-moottorilla varustetun Cisitalia 202 coupé-korin muodot (joissain lähteissä muotoilija oli Battista "Pinin" Farina), ja korin valmisti Alfredo Vignale. Vuoden 1946 Cisitalia 202 Berlinettaa pidetään sodanjälkeiseen automuotoiluun laajasti vaikuttaneena merkkipaaluna. Virtaviivaisen matalakeulaisen korimuodon ansiosta Cisitlia 202 saavutti vain 61 hevosvoimaa tuottavalla moottorilla jopa 200 km/t nopeuksia. Cisitalia 202 oli ensimmäinen auto, minkä New_Yorkin Museum_of_Modern_Art asetti näytteille taide-esineenä. Ennen eroaan Cisitalian palveluksesta erimielisyyksien vuoksi Savonuzzi loi useita, myöhempien Alfa Romeo B.A.T. -koeautojen kaltaisilla, aerodynaamisilla ja takalokasuojien "siivillä" varustettuja tutkielma-autoja Cisitalia-tekniikan pohjalta: esimerkiksi vuosien 1946-1949 kolmen coupé-prototyypin sarjan Cisitalia "Mille Miglia Coupé Aerodinamica"-autoja. Samoin Savonuzzin työ oli yksi kolmen "spider"-prototyypin sarjasta, vuoden 1947 Cisitalia "Spider Nuvolari"-auton takalokasuojien siivillä, myös tunnettu SMM-mallinimellä l. "Spider Mille Miglia". Savonuzzin piirtämä vuoden 1951 Ghia Gilda, tunnettu myös "Wilke Ferrari 410"-nimellä, jakoi sen sijaan yleisön mielipiteitä. Carrozzeria Ghian Luigi Segren, Savonuzzin sodan aikaisen partisaanitoverin alaisena vuosina 1953-1957 hän toimi yrityksen teknisenä johtajana. Siinä ominaisuudessa hän loi 14 kappaleen sarjan virtaviivaisia "Supersonic"-autoja, sillä hän sai käyttää Alma_materinsa tuulitunnelia näiden autojen koreja suunnitellessaan. 
Vuosi 1957 veisikin Savonuzzin taas Yhdysvaltoihin, sillä Chrysler-yhtymä oli kutsunut hänet suihkuturbiinimoottorilla varustettua Chrysler Turbine Car -koeautoa kehittelevään ryhmään. Edellä mainittu, aluksi vailla voimanlähdettä ollut "Gilda"-koeauto saisikin vuonna 1962 Chrysler-pestin aikana kehitetyn suihkuturbiinimoottorin. Savonuzzin muita töitä yhtymälle olivat esimerkiksi osallisuus Virgil Exnerin vuoden 1956 siipiauto-muotoilututkielmassa "Chrysler Dart" ja siitä Eugene Casarollille hänen toiveidensa mukaan vuonna 1958 valmistettu kehitysversio, Hemi-V8:lla varustetun "Dual-Ghia 400"-auto.