tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
David I

David I (1085–1153) oli Skotlannin kuningas vuosina 1124–1153. 
Suku.
Hän oli Malcolm III:n ja kuningatar Margaretin kuudenneksi vanhin ja nuorin poika. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, hänen vanhempia veljiään olivat Skotlannin kuninkaat Duncan II, Edgar ja Aleksanteri I, hänen nuorin sisarensa Edith oli Englannin kuningatar Matilda Skotlantilainen.
Hän vietti osan nuoruudestaan lankonsa Englannin kuningas Henrik I:n hovissa. Hänestä tuli vuonna 1113 solmitun avioliiton Huntingdonin kreivitär Maudin (n. 1074–1130) kautta Northamptonin jaarli ja Huntingtonshiren kreivikunnan perijä.
Kuningas.
Davidista tuli Skotlannin kuningas vuonna 1124 veljensä kuningas Alexanderin I:n kuoltua. Davidia pidettiin hurskaana kuninkaana, sillä hän perusti monia luostareita kuten Holyrood Abbeyn, Melrose Abbeyn ja Dryburghin, sekä piispanistuimet Caithnessiin, Dunblaneen ja Aberdeeniin. Laajoja lahjoituksia sekä paheksuttiin että kunnioitettiin, mutta itse asiassa munkit paransivat valtion taloutta kehittämällä lammastaloutta ja hiilikaivoksia. David perusti myös linnoitukset Stirlingiin, Perthiin ja Dunfermlineen sekä Skotlannin ensimmäisen rahapajan.
Aiheesta muualla.
Carver City

Carver City on amerikkalaisen hard rock -yhtye CKY:n neljäs studioalbumi. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 46.
Yhtyeen laulaja, Deron Miller, kommentoi tapahtumaa seuraavasti: "Innokkuutemme ei ole koskaan ollut näin tapissa. Olemme saaneet valtavan määrän lisäpotkua elämäämme faneistamme, musiikistamme ja uudesta suhteestamme Roadrunner Recordsiin. Raittiutemme, kovan työn, tasapainoisen elämän ansiosta voimme käsi sydämellä sanoa, että CKY on tehnyt parhaimman levynsä- koskaan.
Laulajan mukaan levyllä kuuluu "synkkä kesäloma fiilis", joka johtuu nuoruuden matkoista, jotka yhtyeen jäsenet tekivät Amerikan itärannikolle. Nostalgisuutta on siis ilmassa. "Tarun mukaan Carver City'n kaupungin historia on täynnä huonoa onnea sekä onnettomuutta, vaikka se paikka antoikin aina käsityksen idyllistä pakopaikasta. Kaupungin tarut on kerrottu uudessa materiaalissa ja tarinat ammennettiin oikeasta elämästä."
Levyn ensimmäinen single "Hellions on Parade" oli saatavilla yhden päivän ajan ilmaisena MP3-tiedostona huhtikuun 15.päivänä CKY:n kotisivuilta. Levyn toinen single "A#1 Roller Rager" julkaistiin toukokuun 4. päivänä.
Malcolm III

Malcolm III ("Máel Coluim mac Donnchada") ; (1031–1093) oli Skotlannin kuningas vuosina 1058–1093.
Häntä pidetään Dunkeldin suvun kantaisänä, jonka jälkeläiset hallitsivat Skotlantia 250 vuoden ajan. Vuonna 1053 Malcolm kävi sotaa kuningas Macbethiä vastaan ja valloitti Skotlannin eteläosat Englannin Edvard Tunnustajan tuella. Macbethia seurasi tämän poikapuoli Lulach, jonka Malcolm surmasi taistelussa vuonna 1058, ja nousi siten Skotlannin kuninkaaksi. 
Malcolmilla oli ensimmäisen vaimonsa Ingibjörgin kanssa kolme poikaa. Toiseksi vaimoksi tuli Edgar Athelingin sisar Skotlannin Pyhä Margaret. Hänen kanssaan Malcolm sai kahdeksan lasta. Neljä Malcolmin pojista: Duncan, Edgar, Alexander ja David nousivat myöhemmin Skotlannin kuninkaiksi. Toiseksi nuorimmasta tyttärestä tuli Englannin kuningatar Matilda Skotlantilainen.
Kuningatar Margaret käytti paljon valtaa. Hän vaihdatti hovikielen gaelista englanniksi ja sidotutti uskonnollisia kirjoja, joita Malcolm lukutaidottomana ei voinut lukea. Hän rakennutti Edinburghin linnan korkeimmalle kohdalle kappelin, jota nykyisin kutsutaan yhä Margaretin kappeliksi.
Malcolmin valtakunta ei kattanut nykyistä Skotlantia, sen länsi- ja pohjoisosat kuten Orkneysaaret ja Shetlandinsaaret olivat Norjan kuninkaan hallussa. Hän teki viisi menestyksekästä valloitusretkeä Englannin puolelle, mutta tuli joukkoineen lyödyksi kolme kertaa. Vuoden 1072 tappion seurauksena hän joutui alistumaan Englannin kuninkaalle ja antamaan poikansa Duncanin panttivangiksi. Malcolm ja hänen vanhin poikansa kaatuivat Alnwickin taistelussa vuonna 1093.
Lähteet.
Rothari

Rothari oli langobardien kuningas vuosina 636–652. Ennen nousuaan valtaistuimelle hän oli Brescian herttua. Hän nousi valtaistuimelle hylättyään ensimmäisen vaimonsa ja mentyään naimisiin edeltäjänsä Arioaldin lesken Gundbergan kanssa. Rothari oli areiolaisuuden kannattaja .
Rothari valloitti Genovan vuonna 641 ja loput Bysantin hallitsemasta Liguriasta vuonna 643. Hänen valloitustensa jälkeen Bysantin haltuun jäi vain Ravenna ympäristöineen.
Rothari jätti kuitenkin pysyvimmän jäljen historiaan laatimalla langobardien suulliseen perinteeseen pohjautuvan lakikokoelman, "Edictum Rothari"n. Se julkaistiin latinaksi vuonna 642 tai 643. Rotharia seurasi valtaistuimella hänen poikansa Rodoald.
Oval Lingotto

Oval Lingotto on monitoimihalli Torinossa, Italiassa. Halli rakennettiin vuoden 2006 talviolympialaisia varten, joissa areena toimi pikaluistelukilpailujen näyttämönä. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2002, ja työ saatiin päätökseen marraskuussa 2005. Rakennuskustannuksien on arvioitu pyörineen 70 miljoonan euron paikkeilla. Areenaan mahtuu 8 500 katsojaa, ja sen suunnittelivat HOKSVE, Studio Zoppini Associati Milanosta sekä Buro Happold.
Olympialaisten jälkeen areenaa on käytetty messutilana yhdessä Lingotto Fieren messukeskuksen kanssa. Tilaa on myös mahdollisuus käyttää luistelutapahtumissa, joiden kapasiteetti on 2 000 henkeä.
Vuonna 2006 hallissa pidettiin miekkailun MM-kisat, ja vuonna 2007 rakennuksessa käytiin pikaluistelun maailmancupia. Vuonna 2009 areena isännöi yleisurheilun sisäratojen EM-kisoja, joita varten halliin muokattiin istumapaikat 6 600 katsojalle.
Joel Mäkinen

Joel Mäkinen (s. 1987) on suomalainen näyttelijä ja muusikko.
Mäkinen on valmistunut Teatterikorkeakoulusta ja opiskellut Sibelius-Akatemiassa. Hän on näytellyt muun muassa Ryhmäteatterissa, Teatteri Vanha Jukossa, Kansallisteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Kajaanin kaupunginteatterissa. Mäkinen on myös näytellyt kotimaisissa draamasarjoissa "Reetta ja Ronja" ja "Presidentti" sekä Dome Karukosken elokuvassa "Kielletty hedelmä". Mäkinen myös lauloi ja soitti koskettimia suomalaisessa poprock-yhtyeessä Pimeys sekä toimi yhtyeen toisena säveltäjänä yhdessä Pekka Nisun kanssa. Aiemmin Mäkinen on ollut mukana lahtelaisessa Nick Arse &amp; The Arsenicks -yhtyeessä muusikkona ja lauluntekijänä.
Nykyään Joel Mäkisellä on yhtye nimeltään Joel Herttua, jossa jäseninä vaikuttaa Tuomas Wäinölä kitaristina, Paul Elias (basso ja taustalaulut), Anssi Nykänen (rummut) ja Heini-Mari Herkkola (koskettimet ja laulu).
Philip Labonte

Philip "Phil" Labonte (s. 15. huhtikuuta 1975 Chicopee, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on All That Remains -yhtyeen laulaja.
Ura.
Phil Labonte aloitti uransa 1990-luvun alussa Perpetual Doom -nimisessä death metal -yhtyeessä. Yhtye julkaisi demon vuonna 1995. Labonte liittyi Shadows Fall -nimisen yhtyeen laulajaksi vuonna 1996. Myöhemmin samana vuonna Labontea pyydettiin eroamaan yhtyeestä. Albumi "Somber Eyes to the Sky" jäi hänen ainoakseen yhtyeen kanssa.
Labonte perusti vuonna 1998 Oli Herbertin kanssa All That Remainsin, jonka piti alun perin olla sivuprojekti, mutta Labonte on keskittynyt siihen enemmän. Yhtye on julkaissut yhdeksän studioalbumia ja yhden livealbumin.
Labonte on vieraillut monesti Killswitch Engage -yhtyeen albumeilla. Hän laulaa yhtyeen "Alive or Just Breathing" -albumilla kappaleissa "Self Revolution" ja "To the Sons of Man". Kun Killswitch Engagen laulaja Jesse Leach erosi yhtyeestään, Labonte haki avautunutta paikkaa, mutta yhtye valitsi Howard Jonesin. Yhtye oli sanonut hänelle, että hän olisi ollut toinen valinta laulajaksi.
Labonte oli vuonna 2004 laulamassa Killswitch Engagen "The End of Heartache" -levyllä. Hän laulaa kappaleissa "Hope is..." ja "Irreversal" yhdessä Howard Jonesin ja Jesse Leachin kanssa. Vuonna 2010 Labonte esiintyi Killswitch Engagen laulajana, koska Howard Jones oli estynyt.
Ruusuinen elämäni

Ruusuinen elämäni ("Ma vie en rose") on vuonna 1997 valmistunut Alain Berlinerin ohjaama belgialainen elokuva. Se kertoo 7-vuotiaan Ludovicin ja hänen perheensä kohtaamasta sukupuoli-identiteetin ristiriidasta – Ludovic on syntynyt pojaksi, mutta on vakuuttunut että hänen kuuluisi olla tyttö. Kun suvaitsemattoman lähiön ennakkoluulot kohoavat, vanhempien täytyy oppia hyväksymään lapsensa poikkeava identiteetti.
Elokuva palkittiin vuonna 1997 Karlovy Varyn elokuvajuhlilla pääpalkinnolla Kristallipallolla, ja se sai vuonna 1998 parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon.
Bad Laasphe

Bad Laasphe [] on kaupunki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltion Arnsbergin hallintopiirissä ja Siegen-Wittgensteinin piirikunnassa. Asukkaita Bad Laasphessa oli 31. joulukuuta 2008 14 687, joista naisia oli 7 434 ja miehiä 7 253. Kaupungin pinta-ala on 135,76 km² ja väestötiheys 108 as./km² (31.12.2008). Bad Laasphen pormestari on Torsten Spillmann.
Bad Laasphen naapurikunnat ja -kaupungit ovat Netphen lännessä, Bad Berleburg ja Erndtebrück pohjoisessa, Biedenkopf idässä, Breidenbach kaakossa ja Dietzhölztal etelässä. Kolme viimeisinä mainittua kuuluvat Hessenin osavaltioon. Bad Laasphesta on matkaa Marburgiin noin 25 kilometriä ja Siegeniin noin 30 kilometriä.
Bad Laasphessa toimii kaksi peruskoulua (), kaksi lukiota (), Realschule sekä Lachsbach-Schule.
Bad Laasphen ystävyyskaupunkeja ovat Chateauneuf sur Loire Ranskassa (vuodesta 1991), Tamworth Englannissa (vuodesta 1980) ja Löwenberg Brandenburgin osavaltiossa (vuodesta 1990).
Kaupunginosat.
Bad Laasphen kaupunki muodostuu 20 kaupunginosasta ():
Skold vs. KMFDM

Skold vs. KMFDM on Yhdysvalloissa loppuvuodesta 2008 perustettu yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat KMFDM:n ja Marilyn Mansonin entinen jäsen Tim Skold ja KMFDM:n laulaja Sascha Konietzko.
Yhtyeen ensimmäinen albumi ilmestyi huhtikuussa 2009.
Hilse II

Hilse II on vuonna 1979 levytetty neljän yhtyeen, Vandaalien, Hurskaan, Tinnerin ja S. I. G:in, yhteisalbumi. Osa kappaleista on julkaistu "Hilselp":n CD-version bonuskappaleina.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Yhtyeet.
Vandaalit: 
Hurskas: 
Tinneri: 
S.I.G.:
Hankuri

Hankuri on kylä Punkalaitumella Murroharjuntien varrella, noin viisi kilometriä Punkalaitumen keskustasta valtatie 2:n suuntaan.
Hankurissa on matkailuyritys Kokkon kota, joka on juhlien ja pitotapahtumien järjestyspaikka. Hankurissa on myös toinen pitotapahtumien järjestyspaikka ja museo, 200 vuotta vanha Myllypirtti koskipaikalla Punkalaitumenjoen rantatörmällä. 
Hankurin alueeseen voidaan laskea myös Porttikallio. Porttikallio on paikallinen hiihto- ja kuntoilukeskus. Alueella on kymmeniä kilometrejä valaistuja hiihto- ja lenkkipolkuja.
Walker

Walker viittaa muun muassa seuraaviin:
Sukunimi.
Nimi on alkuperältään englanninkielinen sukunimi. Tunnettuja Walker-nimisiä henkilöitä:
N,N-dimetyylianiliini

N,N-dimetyylianiliini eli N,N-dimetyylifenyyliamiini (C8H11N) on aromaattinen amiini ja aniliinin johdannainen. Ainetta käytetään kemianteollisuudessa liuottimena ja kemiallisessa synteesissä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa N,N-dimetyylianiliini on kellertävän väristä nestettä. Aine reagoi herkästi vahvojen hapettimien kanssa. N,N-dimetyylianiliini on palavaa ja palamisessa syntyy muun muassa typen oksideja.
Valmistus ja käyttö.
N,N-dimetyylianiliinia voidaan valmistaa aniliinista ja metanolista happaman katalyytin läsnä ollessa. Rikkihappo, suolahappo, vetybromidi ja vetyjodidi ovat tehokkaimmat katalyytit.
formula_1
N,N-dimetyyliamiinia käytetään liuottimena, alkylaatioreaktioissa ja reaktioiden vakauttajana. Sitä käytetään vanilliinin ja väriaineiden kuten metyylivioletin valmistuksessa. N,N-dimetyylianiliinia käytetään myös valmistettaessa asetofenoneja, kuten 4,4’-bis(dimetyyliamino)bentsofenonia eli Michlerin ketonia, ja hydroksiasetofenoneja.
Turvallisuus.
Nieltynä aine aiheuttaa myrkytystilan, jonka oireita ovat ihon sinistyminen, huonovointisuus, aistiharhat ja vakavimmissa tilanteissa tajuttomuus. Aine voi nieltynä kulkeutua keuhkoihin ja aiheuttaa keuhkotulehduksen. Aineelle altistuminen voi johtaa methemoglobiinin määrän lisääntymiseen veressä. N,N-dianiliini voi pitkäaikaisen ihokosketuksen seurauksena saada aikaan tulehduksen.
Manfred Mann (muusikko)

 
Manfred Mann (oik. Manfred Sepse Lubowitz, s. 21. lokakuuta 1940 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on kosketinsoittaja, joka perusti yhtyeet Manfred Mann ja Manfred Mann's Earth Band.
Lubowitz opiskeli musiikkia ja aloitti uransa Etelä-Afrikassa, mutta muutti 1961 Britanniaan, koska vastusti kotimaansa apartheidia. Hän kirjoitti brittiläiseen jazzlehteen nimimerkillä Manfred Manne, mutta pian nimi lyheni muotoon Manfred Mann. Hän tutustui kosketinsoittaja ja rumpali Mike Huggiin, jonka kanssa hän perusti 1962 yhtyeen blues-jazzyhtyeen Mann Hugg Blues Brothers. Yhtye teki 1963 levytyssopimuksen EMIn kanssa ja muutti nimensa Manfred Manniksi. Yhtye hajosi 1969, mutta Manfred Mann ja Mike Hugg perustivat saman tien kokeellisen jazz-rockyhtyeen Manfred Mann Chapter Three. Lyhytikäinen yhtye ehti julkaista kaksi albumia. 1971 syntyi Manfred Mann's Earth Band, joka on yhä elossa ja levyttää. Hän on julkaissut myös omia levyjä nimellä Manfred Mann's Plain Music.
Vierailut Suomessa.
Manfred Mann’s Earth Band on vieraillut usein Suomessa. Helsingissä yhtye on esiintynyt ainakin Tavastialla 10.10.1973. Kulttuuritalon konsertti oli 29.11.1976 , ja Finlandiatalossa yhtye esiintyi 2.4.1979. Konsertti Tavastialla oli jälleen vuorossa 11.10.1996. 
Vuonna 1974 Manfred Mann’s Earth Band esiintyi Yleisradion tuottamassa Plyysiä ja hyvää musiikkia -Pohjoisvisiosarjan osassa 3. Ohjelma kuvattiin TV1:n Pasilan televisiostudiossa ja lähetettiin Yle TV:1:ssä 5.12.1974. Ohjelma lähetettiin myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan televisioissa.
Hans Edmund Wolters

Hans Edmund Wolters (11. helmikuuta 1915 Duisburg – 22. joulukuuta 1991) oli saksalainen lintutieteilijä.
Wolters vietti lapsuutensa Geilenkirchenissä. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi opettajana, kunnes vuonna 1960 sai viran Bonnin Alexander Koenigin eläintieteellisestä tutkimuslaitoksesta ja museosta, jossa hän toimi vapaaehtoisena lintutieteen osastolla. Vuonna 1966 Wolters nimitettiin lintuosaston kuraattoriksi ja myöhemmin ylikuraattoriksi. 1973 hänet nimitettiin lintutieteen osaston johtajaksi professori Günther Niethammerin kuoltua. Vuosina 1974–1979 Wolters toimitti Alexander Koenig Instituten julkaisuja "Bonner zoologisce Beiträge" ja "Bonner zoologische Monographien". Jäätyään eläkkeelle 1980 Wolters jatkoi lintuosaston avustajana.
Woltersin ensisijainen tutkimusala oli lintujen luokittelu eli taksonomia. Hän tutki pääasiassa varpuslintuja ja etenkin loistopeippojen ("Estrildidae"), kutojien ("Ploceidae") ja medestäjien ("Nectariniidae") heimoja. Hänen pääteoksensa oli vuosina 1975–1982 kirjoitettu "Die Vogelarten der Erde". 1983 hän julkaisi teoksen "Die Vögel Europas im System der Vögel", jossa hän esitti joitakin korjauksia edelliseen teokseen.
Wolters valittiin Kansainvälisen lintutieteen komitean (International Ornithological Committee) nimistökomitean (Standing Committee on Ornithological Nomenclature) jäseneksi 1982, jossa hän toimi kuolemaansa saakka. 1971 Bonnin yliopisto myönsi Woltersille kunniatohtorin arvonimen. Hänet valittiin American Ornithologists' Unionin kunniajäseneksi 1991.
Wolters nimesi linnuista tainkutojan ("Malimbus ballmanni") 1974.
Andrei Trefilov

Andrei Viktorovitš Trefilov (, s. 31. elokuuta, 1969, Kirovo-Tšepetsk, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jääkiekkomaalivahti ja olympiavoittaja.
Peliura.
Trefilovin peliura alkoi kotikaupunkinsa Kirovo-Tšepetskin laadukkaasta juniorityöstään tunnetussa Olimpijassa ennen siirtymistään Neuvostoliiton pääsarjan Moskovan Dynamoon. Dynamossa Trefilov sai pian vastuuta ja seura voitti kaksi peräkkäistä Neuvostoliiton mestaruutta vuosina 1991 ja 1992. Vahvat esitykset veivät hänet myös Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueeseen jonka maalilla Trefilov voitti pronssia vuoden 1991 MM-kisoissa Turussa. Mitali jäi Neuvostoliiton viimeiseksi, mutta Trefilovin kirkkain saavutus koitti vasta seuraavana vuonna Itsenäisten valtioiden yhteisönä esiintyneen joukkueen voittaessa Albertvillen olympialaisissa kultaa. Trefilovin aikaa sekä Dynamossa että maajoukkueessa määritti kilpailu molemmissa joukkuetoverina esiintyneen Mihail Štalenkovin kanssa.
Edellistenkin talviolympialaisten isäntäkaupunki tuli Trefiloville pian tutuksi sillä Calgary Flames oli varannut hänet edellisvuonna NHL-liigaan Dynamon esiinnyttyä sarjan joukkueita vastaan voitokkaasti Super Seriesissa Trefilov tähtenään. Calgaryssa menestystä ei kuitenkaan löytynyt ja kolmen kauden aikana tilille kertyi joukkueessa vain 15 ottelua osin vakavista loukkaantumisistakin johtuen. Matka taalajäillä jatkui samoissa loukkaantumisten sävyttämissä merkeissä myös Buffalo Sabresin ja Chicago Blackhawksin paidoissa ennen lyhyttä paluuta Calgaryyn NHL-uran päätteeksi. Trefilov pelasi vielä yhden kauden IHL-liigan Chicago Wolvesissa voittaen mestaruuden ja valittiin samalla sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Vuoden 2000 kesällä matka jatkui Saksan DEL-liigaan Düsseldorfer EGn riveihin, vaikka vanhat vammat uusiutuivatkin yhä toistuvasti pelasi Trefilov Düsseldorfissa kuusi Pohjois-Amerikan vuosiin verrattuna melko ehjää kautta ja jo ensimmäisellään hänet valittiin liigan parhaaksi pelaajaksi. Viimeiseksi saavutukseksi jäi Saksan cupin voitto keväällä 2006, Trefilov päätti sen jälkeen pelaajauransa Düsseldorfin perinteisen Brehmstraßen jäähallin jäähyväisottelussa ja toimii nykyään maalivahtivalmentajana sekä pelaaja-agenttina.
Ettore Arrigoni degli Oddi

Ettore Arrigoni degli Oddi (1867–1942) oli italialainen kreivi ja lintutieteilijä.
Arrigoni oli Italian 1900-luvun alun johtava lintutieteilijä. Hän ajoi myös lintujen suojelua ja vaikutti 1920-luvulla Italian metsästyslakeihin ja -asenteisiin.
Arrigoni julkaisi vuonna 1902 teoksen "Atlante ornitologico" (Ulrico Hoepli, Milano), 1926 "Testo esplicativo ed illustrativo delle disposizioni vigenti in materia venatoria" (Tip. Seminario, Padova) ja 1929 "Ornitologia Italiana" (Ulrico Hoepli, Milano).
Arrigoni nimesi linnuista tikliin ("Carduelis carduelis") alalajin "tschusii" ja käpytikan ("Dendrocopos major") alalajin "harterti" vuonna 1902.
Harry Hyland

Harry Hyland (2. tammikuuta 1889 – 2. elokuuta 1969) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi Ottawa Senatorsissa ja Montreal Wanderersissa.
Hyland johti Montreal Wanderersin Stanley Cupin voittoon kaudella 1909-10. Hän teki kaudella kahdeksan maalia Quebec Bulldogsia vastaan kaudella 1912-13. Hänet hyväksyttiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1962.
Luis Alberto Monge

Luis Alberto Monge Álvarez (29. joulukuuta 1925 – 29. marraskuuta 2016) oli costaricalainen Kansallisen vapautuspuolueen () poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1982–1986. 
Häntä edelsi Rodrigo Carazo Odio ja seurasi Óscar Arias Sánchez. Ennen nousuaan presidentiksi hän oli istunut Lakiasäätävän kokouksen jäsenenä ja toiminut maansa Israelin-suurlähettiläänä.
Willy Lindström

Willy Lindström (s. 5. toukokuuta 1951) on entinen ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL-seuroissa Winnipeg Jets, Edmonton Oilers ja Pittsburgh Penguins. Ruotsissa hän pelasi Västra Frölunda HC:ssa ja Brynäs IF:ssa. Hän on voittanut kaksi Stanley Cupia Edmonton Oilersissa vuosina 1984 ja 1985.
Willy Lindströmin poika on jääkiekkoilija Liam Lindström.
José Figueres Ferrer

José María Hipólito Figueres Ferrer (25. syyskuuta 1906 – 8. kesäkuuta 1990) oli costaricalainen Kansallisen vapautuspuolueen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1948–1949, 1953–1958 ja 1970–1974. 
Hän oli merkittävä uudistaja, joka muun muassa lakkautti maan armeijan ja antoi naisille äänioikeuden.
Figueres Ferrerin poika José María Figueres toimi Costa Rican presidenttinä 1994–1998.
Saku Pesonen

Saku Pesonen (s. 30. marraskuuta 1985 Lappeenranta) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Hän on pelannut Veikkausliigaa FC Lahdessa (2006–2007) ja Hakassa (2010–2012).
Pesonen on Joutsenon Kullervon kasvatti. Pelattuaan useita kausia toisen joutsenolaisjoukkueen FC Panttereiden maalilla Kakkosta ja Kolmosta hän siirtyi kaudeksi 2006 Veikkausliiga-joukkue FC Lahteen. Hän toimi pääasiassa puolalaisen Michał Sławutan varamiehenä ja pelasi kahden kauden aikana neljä liigaottelua. Liigadebyyttiinsä Pesonen teki 22. lokakuuta 2006 ottelussa Tampere Unitedia vastaan. Kaudella 2007 hän kuului Liigacupin voittaneeseen joukkueeseen.
Kaudeksi 2008 Pesonen siirtyi Ykkösessä pelanneeseen FC Hämeenlinnaan, jossa tiedossa oli enemmän peliaikaa. Hänet valittiin kesäkuussa sarjan kuukauden pelaajaksi.
Pesosen hyvät otteet Ykkösessä herättivät jälleen liigajoukkueiden kiinnostuksen, ja kaudeksi 2009 hän teki sopimuksen Hakan kanssa. Kevättalvella 2009 hän pelasi Hakan riveissä Liigacupia, mutta pääosan kaudesta hän vietti edelleen Ykkösessä FC Hämeenlinnan maalilla. Tammikuussa 2010 Pesonen ja Haka tekivät kaksivuotisen jatkosopimuksen. Janne Korhosen lähdettyä Hakasta kesken kauden 2010 Pesosesta tuli joukkueen ykkösmaalivahti. Hänet valittiin Valkeakosken kaupungin parhaaksi pelaajaksi vuonna 2013. Hän kuului kaudesta 2014 alkaen joukkueen kapteenistoon.
Kaudeksi 2016 palasi Joutsenoon ja Kultsu FC:n joukkueeseen.
Sormiluu

Sormien luut ovat luita, jotka muodostavat sormien luisen tukirangan. Ihmisen kaikissa sormissa on kolme luuta paitsi peukalossa, jossa on vain kaksi.
Sormiluut ovat sormen tyvijäsen (), sormen keskijäsen ("phalanx media", puuttuu peukalosta) sekä sormen kärkijäsen ("phalanx distalis"). Sormiluut ovat pitkulaisia, ja niiden osia ovat tyvi ("basis") proksimaalisesti, pää ("caput") distaalisesti ja näiden välissä runko ("corpus").
Niveltyminen.
Kukin tyvijäsen niveltyy kämmenluuhun tyvinivelellä (MP-nivel) sekä keskijäseneen keskinivelellä (PIP-nivel). Keskijäsen ja kärkijäsen niveltyvät toisiinsa kärkinivelellä (DIP-nivel). 
Tyvinivel sallii koukistuksen ja ojennuksen, loitonnuksen ja lähennyksen, sirkumduktion ja rajoitetusti kiertoliikkeen. Tyvinivel on ellipsoidinivel eli munamainen nivel, mutta periaatteessa kuitenkin pallonivel.
Keski- ja kärkinivel ovat rakenteeltaan samanlaisia sarananiveliä. Ne sallivat vain koukistuksen ja ojennuksen. Näissä nivelissä proksimaalisemman sormiluun distaalipäässä on lievästi kupera nivelpinta, distaalisemman sormiluun tyvessä taas kovera vastapinta.
Et s’il fallait le faire

"Et s’il fallait le faire" () on ranskalaisen laulajattaren Patricia Kaasin laulu ja ensimmäinen single hänen uudelta albumilta "Kabaret". Se oli myös Ranskan edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2009 Moskovassa. Laulun on säveltänyt Anse Lazio ja Fred Blondin.
Laulu julkaistiin 1. helmikuuta 2009.
Koska Ranska kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta sijalle 8.
Maccabi Tel Aviv BC

Maccabi "Playtika" Tel Aviv () on israelilainen koripalloseura. Se on yksi Euroopan menestyneimmistä seuroista. Seura on osa suurta Maccabi Tel Aviv urheiluseuraa. Se on hallinnut Isralin sarjaa voittaen muun muassa 23 peräkkäistä mestaruutta vuosina 1970–1992.
Historia.
Emäseura Maccabi Tel Aviv aloitti koripallotoiminnan 1930-luvulla ennen kuin Ligat HaAl oli perustettu. Kun Israelin koripalloliiga perustettiin vuonna 1954, voitti Maccabi ensimmäisen mestaruutensa. Vuonna 1958 joukkue lähti pelaamaan kansainvälisiä pelejä ja ensimmäinen Euroopan mestaruus tuli vuonna 1977. Pienoista symboliikkaa oli myös ilmassa, kun Maccabi voitti semifinaaleissa CSKA Moskovan. Kylmän sodan aikana Neuvostoliitto oli nimittäin nimittänyt Israelia vihollisekseen, jonka takia voitto CSKA:sta oli voitto koko Israelille. Seuraava suurempi mestaruus tuli 1980, kun seura voitti Intercontinental Cupin. Kaudella 1980–1981 Maccabi voitti Euroopan mestaruuden uudestaan.
1990-lukua voidaan pitää eräänlaisena pimeänä aikana seuralle, sillä seuran yli 20 vuoden mestaruusputki katkesi kun Hapoel Galil Elyon voitti Israelin mestaruuden vuonna 1993. Maccabi onnistui ainoastaan kertaalleen menemään neljän parhaan joukkoon Euroliigassa.
2000-luvulla Maccabi palasi Euroopan kirkkaimpaan eliittiin voittamalla Euroopan mestaruuden vuosina 2001, 2004 ja 2005. Euroliigan-kausi 2008–2009 oli seuralta taas vaisu, sillä se sijoittui ainoastaan 16 parhaan joukkoon. Toisaalta se palasi Israelin liigassa voittojen tielle.
Robert Kiyosaki

Robert Toru Kiyosaki on amerikanjapanilainen liikemies. Hän toimi liike-elämän parissa 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Hän jäi eläkkeelle taloudellisesti riippumattomana 47-vuotiaana. Kiyosaki on perustanut lukuisia yrityksiä elämänsä aikana. Sijoittamisessa hän on keskittynyt kiinteistöihin. Sijoitusalan lisäksi Kiyosaki on kirjoittanut talousaiheisia kirjoja muun muassa verkostomarkkinoinnista. Vuonna 2011 Kiyosaki julkaisi kirjan sijoitusneuvoista yhdessä Donald Trumpin kanssa.
Kiyosakin ja hänen yhteistyökumppaniensa kirjoja on myyty yhteensä yli 24 miljoonaa kappaletta. Ensimmäistä menestysteosta "Rich Dad, Poor Dad" myytiin vuosina 1998-2004 neljä miljoonaa kappaletta, ja se oli pitkään myyntilistojen kärjessä.
Yksi Kiyosakin yrityksistä hakeutui konkurssiin vuonna 2012.
Kiyosakin mielipiteet talouselämästä.
Kiyosakin mielipiteet sijoittamisesta ovat kiistanalaisia ja poikkeavat monien muiden taloustieteen asiantuntijoiden mielipiteistä. Kiyosaki vähättelee hajauttamisen hyötyjä sijoittamisessa ja suosittelee sijoitusten keskittämistä riskeistä huolimatta. Hän on myös tullut tunnetuksi verkostomarkkinoinnin tukijana.
Tainkutoja

Tainkutoja ("Malimbus ballmanni") on kutojien heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Esiintyminen.
Tainkutoja elää Länsi-Afrikassa Norsunluurannikolla, Liberiassa ja Sierra Leonessa sekä mahdollisesti Guineassa. Pääesiintymisalue on Liberian ja Norsunluurannikon rajalla, jossa arvioidaan elävän 20 000–50 000 yksilöä. Laji on vaarassa hävitä metsänhakkuiden sekä asutuksen ja maanviljelyn laajentumisen seurauksena.
Elinympäristö.
Alavien maiden sademetsät 8–20 metrin korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Lajin tärkein lisääntymiskausi on loka-marraskuussa ja toinen lyhyt lisääntymiskausi on heinä-elokuussa.
Ravinto.
Laji on hyönteissyöjä.
Raduga (satelliitti)

Raduga-1 () eli Globus-satelliitit ovat venäläisiä sotilaallisia geostationaarisen radan tietoliikennesatelliitteja, jotka otettiin käyttöön 1989.
Niiden edeltäjiä olivat vuonna 1975 käyttöön otetut Gran (Raduga) -tietoliikennesatelliitit. Näitä satelliitteja rakennettin 34 (2 laukaisua epäonnistui).
Satelliitit toimivat geostationaarisella kiertoradalla muodostaen "JeSSS-2 Jedinaja Sistema Sputnikovoi Svjazi" -satelliittitietoliikennejärjestelmän. Satelliiteissä on kuusi C-taajuuskaistalla toimivaa transponderia ja ne voivat välittää tietoa myös mobiilien vastaanottimien tarpeisiin.
Satelliitit valmistaa NPO Prikladnoi Mehaniki eli NPO PM -yhtiö (aiemmin suunnittelutoimisto). Satelliittien toiminta-aika on kolme vuotta. Ne painavat 2 300 kg.
Vuorovesienergia

Vuorovesienergia eli vuorovesivoima on vuoroveden hyödyntämiseen perustuva energiantuotantomuoto.
Käytössä olevia vuorovesivoimaloita.
Maailman toiseksi suurin käytössä oleva vuorovesivoimala on rakennettu 1966, ja se sijaitsee Ranskassa Rancejoen suulla Bretagnen pohjoisrannikolla. La Rancen vuorovesivoimalan pato on 750 metriä pitkä, ja sen teho on 240 megawattia. Padolla säädellään vedenpinnan tasoa, ja padossa veden potentiaalienergia muutetaan liike-energian kautta sähköksi vesiturbiineilla vesivoimalan tavoin. Alun perin suuri ja kallis laitos on muuttunut kannattavaksi, ja sillä tuotettu sähkö on halvempaa kuin ydinvoimalassa tuotettu.
Etelä-Koreassa otettiin vuonna 2011 käyttöön teholtaan hieman La Rancen voimalaa suurempi, maailman suurimmaksi noussut 245 MW:n Sihwajärven vuorovesivoimala.
Myös Pohjois-Irlannissa toimii kaupallisesti kannattava vuorovesivoimala. Siellä vuorovesivirtaa hyödyntävä voimala on sijoitettu Strangford Loughin kapeaan salmeen suurehkon vuonon suulle, jonka salmen läpi käy voimakas vuorovesivirta kahden vuorokautisen nousu- ja laskuveden aikana. Marine Current Technologiesin rakentama SeaGen-niminen laitos koostuu kahdesta 16-metrisestä, vedenalaista roottorista ja tuottaa teoriassa 1,2 MW. Tällaisen voimalan hinta on nykyään 4,5–5,2 miljoonaa euroa megawatilta. Vuorovesivoimaloita ovat rakentaneet myös Hammerfest Strom Norjassa ja Verdant Power New Yorkissa. Useita muitakin hankkeita on suunnitteilla.
Severnin vuorovesivoimalan suunnitelma.
Ison-Britannian BWEA:n mukaan maan vuorovesipotentiaali on 34 prosenttia käytetystä sähköstä. Britannian suurimman joen Severnin suistoon suunnitellaan vuorovesivoimalaa, joka tuottaisi 17 TWh sähköä vuodessa eli 4,4 prosenttia Britannian sähköstä täysin ilman hiilidioksidipäästöjä. Voimalan hinta olisi 21 miljardia euroa. Voimalan muodostaisi 16 km:n pituinen vuorovesipato, jonka turbiinikanavien läpi vesi virtaisi vuoroveden voimasta. Hanketta on ehdottanut Britannian hallituksen kestävän kehityksen hankkeita pohtiva asiantuntijaelin Sustainable Development Commission eli SDC. Pato edellyttäisi vaihtoehtoisia elinympäristöjä varsinkin alueen linnustolle, koska pato muuttaisi suiston olosuhteita hyvin voimakkaasti. Hanketta arvostelleet ympäristöjärjestöt esittävät ratkaisuksi rakennettuja vuorovesilaguuneja. Voimalan pitää joka tapauksessa täyttää tiukat ympäristönsuojelulliset ehdot. SDC pitää tärkeänä, että voimala olisi julkisessa omistuksessa.
Nenä-mahaletku

Nenä-mahaletku on taipuisa katetri, jota työnnetään jompaankumpaan sieraimeen nenänielun ja ruokatorven kautta mahalaukkuun. Letku on joko kumia tai muovia. 
Nenä-mahaletkun asettaminen voi mahdollistaa esimerkiksi:
EarthCARE

EarthCARE (Earth Clouds, Aerosols and Radiation Explorer) on Euroopan avaruusjärjestön kaukokartoitussatelliitti, jonka suunnittelu- ja rakennusvaihe alkoi vuoden 2009 alussa. ESA on ilmoittanut, että satelliitti laukaistaan elokuussa 2019. Se on ESAn 1990-luvulla aloittaman Living Planet -ohjelman Earth Explorer -satelliitti. Satelliitti tutkii maan lämpösäteilyn tasapainoa. Se mittaa pysty- ja vaakasuunnassa pilvien ja ilmakehän aerosolien jakaumaa. 
Satelliitin suunnittelu ja rakentaminen tilattiin 27. toukokuuta 2008 saksalaiselta Astriumilta. Satelliitin hinta oli 263 miljoonaa euroa. Satelliittiohjelma toteutetaan yhteistyössä Japanin avaruusjärjestön JAXAn kanssa. Vuoden 2011 alussa satelliitin hinta on 800 miljoonaa dollaria, esim. 190 miljoonan dollarin kustannuylitys on syntynyt lasermittalaitteen ongelmista. 
Satelliitti lentää aikanaan 400 kilometriä korkealla naparadalla, jonka inklinaatio on 97 astetta. Satelliitti painaa noin 2 000 kilogrammaa. Sillä on neljä instrumenttia: 
Projektin päällikkönä ESAssa toimii Alain Lefebvre.
Punch Broadbent

Punch Broadbent (13. heinäkuuta 1892 – 5. maaliskuuta 1971) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi seuroissa Ottawa Senators, Montreal Maroons ja New York Americans.
Broadbent syntyi Ottawassa ja meni naimisiin Leda Fitzimmonsin kanssa. Heillä on yksi tytär, Sally Ann Broadbent. Vuonna 1962 Broadbentistä tuli Hockey Hall of Famen jäsen.
Vihermarakatit

Vihermarakatit ("Chlorocebus") on vanhan maailman häntäapinoiden suku. Sitä tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Useimmat lajit elävät pääasiassa savanneilla, mutta dryasmarakatti ("Chlorocebus dryas") elää alavissa sademetsissä. 
Luokittelu.
Aiemmin vihermarakatit luettiin marakattien sukuun ("Cercopithecus"), mutta molekyylitutkimusten perusteella ne ovat läheisempää sukua suvuille "Allochrocebus" ja "Erythrocebus" kuin varsinaisille marakateille. Vihermarakatteihin ja marakatteihin johtaneet kehityslinjat erkanivat toisistaan arviolta noin kahdeksan miljoonaa vuotta sitten.
Vihermarakattien seitsemästä lajista kuusi muodostaa lajikompleksin, jota on aiemmin pidetty yhtenä lajina "Chlorocebus aethiops". Sillä katsottiin olevan viisi tai kuusi alalajia, jotka risteytyvät yleisesti keskenään. Nykyisen tiedon mukaan risteytyminen nykyaikana on kuitenkin niin vähäistä, että kuutta parapatrista lajia on syytä pitää erillisinä. Sen sijaan muinaisina aikoina on tapahtunut runsaasti geenivirtaa lajien välillä. Ilmaston ailahtelut Afrikassa ovat luultavasti aiheuttaneet sen, että populaatiot ovat toistuvasti joutuneet erilleen ja yhdistyneet jälleen.
Dryasmarakatti ("Chlorocebus dryas") on huonosti tunnettu laji, joka on alettu lukea vihermarakattien sukuun muita lajeja myöhemmin. Kun laji alun perin löydettiin, sitä pidettiin dianamarakattina ("Cercopithecus diana"), ja myöhemmin se sai lajistatuksen marakattien suvussa. Uudet tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että se poikkeavasta ulkonäöstään ja levinneisyydestään huolimatta kuuluu vihermarakattien sukuun.
Geenitutkimukseen perustuvan tiedon mukaan vihermarakatteja on seitsemän lajia:
Skerkin matalikon taistelu

Skerkin matalikon taistelu oli Britannian kuninkaallisen laivaston ja Italian kuninkaallisen laivaston Palermosta Bizertaan Pohjois-Afrikkaan purjehtineen saattueen välinen taistelu toisessa maailmansodassa.
Tausta.
Amiraliteetti piti Bônen niemimaata tarpeelliseksi turvallisena perustaakseen 30. marraskuuta 1942 kontra-amiraali C. H. J. Harcourtin alaisuuteen Force Q:n, johon kuuluivat risteilijät "HMS Aurora", "HMS Argonaut" ja "HMS Sirius" sekä hävittäjät "HMAS Quiberon" ja "HMS Quentin".
Force Q lähti 1. joulukuuta merelle saatuaan tiedon Napolista lähteneestä saattueesta.
Akselivaltojen huoltosaattue.
Napolista Bizertaan matkalla olleen saattueen (Huoltosaattue ”H”) muodostivat italialaiset kauppa-alukset "Aventino" (3794 brt), "Puccini" (2422 brt) ja "Aspromonte" (976 brt) sekä saksalainen "KT1" (850 brt). Alusten lastina oli joukkoja, 88 millimetrin ilmatorjuntatykkejä, panssarivaunuja sekä muita ajoneuvoja. Saattueen suojana olivat hävittäjät "Nicoloso Da Recco" (lippu), "Folgore" ja "Camicia Nera" sekä torpedoveneet "Clio" ja "Procione".
Kohtaaminen.
Saksalainen lentokone havaitsi Force Q:n merellä ja ilmoitti aluksista. Samanaikaisesti italialaiset havaitsivat saattuettaan seuraavien lentokoneiden viestit aluksille. Merellä olleista neljästä akselivaltojen saattueesta kaksi palasi lähtösatamaan, yksi ohjattiin Pantelleriaan, mutta saattue ”H” jatkoi matkaansa kääntyen kohti itää torpedoveneiden saattamana.
Force Q sai saattueesta tutkahavainnon hieman puolenyön jälkeen noin 60 mailia Bizertasta koilliseen. Force Q lähestyi saattuetta 20 solmun nopeudella ja avasi tulen noin kello 00.37 kohti KT 1:tä 1500 jaardin etäisyydeltä. Kontra-amiraali Harcourt käytti aiemmin Agnewin Duisburg saattuetta vastaan käyttämää piiritystaktiikkaa. Saattueen kauppa-alukset kääntyivät ja pyrkivät takaisin Sisiliaan ja hävittäjät aloittivat epätoivoisen hyökkäyksen ylivoimaista brittiosastoa vastaan. Kaksi hävittäjää laukaisi torpedonsa ja kaikki avasivat tulen tykeillään.
Force Q:n poistuessa kello 01.30 upottamatta oli vain yksi saattueen kauppa-aluksista ja se jouduttiin itse upottamaan vaurioiden vuoksi. Lisäksi hävittäjä "Folgore" upposi taistelussa, hävittäjä "Nicoloso Da Recco" vaurioitui pahoin samoin kuin torpedovene "Procione". "Nicoloso da Recco" jouduttiin hinaamaan Sisiliaan. Alusten mukana menehtyi 2 200 sotilasta ja merimiestä 3 000 mukana olleesta.
Taistelun jälkeen.
Force Q:n ollessa paluumatkalla se joutui saksalaisen torpedokoneen kohteeksi. Osastosta upposi hävittäjä "HMS Quentin".
Tim Young

Tim Young (s. 22. helmikuuta 1955 Scarborough, Ontario) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 10 kautta NHL:ssä. Hän pelasi NHL:ssä joukkueissa Minnesota North Stars (kapteeni), Winnipeg Jets ja Philadelphia Flyers. Hän pelasi yli 600 ottelua NHL:ssä
Tilastot.
O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Tatjana Vlasova

Tatjana Vlasova (; s. 21. toukokuuta 1977) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja moninkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Hän on voittanut yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta, joista kahdeksan on henkilökohtaisilta matkoilta ja kaksi viestistä. Moskovan MM-kisoissa 2007 hän voitti kultaa kaikilta matkoilta.
Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Vlasova on voittanut kerran kaudella 2007–2008 ja tullut toiseksi 2001, 2003 ja 2006.
Pat Hughes (jääkiekkoilija)

Pat Hughes (s. 25. maaliskuuta 1955 Calgary) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija.
Hughes aloitti NHL-uransa vuonna 1978 Montreal Canadiens-seurassa. Hän pelasi myös seuroissa Pittsburgh Penguins, Edmonton Oilers, Buffalo Sabres, St. Louis Blues ja Hartford Whalers. Hän lopetti uransa vuonna 1987. Hughes voitti Stanley Cupin Montrealin paidassa vuonna 1979. Kaksi seuraavaa Stanley Cupia hän voitti Edmonton Oilersissa vuosina 1984 ja 1985. Hän on myös Etobicoke Sports Hall of Famen jäsen vuodesta 2007 lähtien.
Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo

Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo on Seinäjoen Marttilan kaupunginosassa sijaitseva urheilurakennus, jonka yhteydessä toimii sekä Seinäjoen uimahalli että Seinäjoen urheilutalo. Urheilutaloa kotihallinaan käyttävät muun muassa salibandyseura Seinäjoen Peliveljet sekä lentopalloseura Kuutoset Volley. Uimahallissa toimii Seinäjoen Uimarit -58 ry.
Historia.
Seinäjoen Uimahalli-Urheilutalo on valmistunut vuonna 1977. Uimahalli on peruskorjattu vuonna 2006 ja urheilutalo vuonna 2013.
Vuonna 1958 avattu Seinäjoen aiempi uimahalli sijaitsi keskustan Maakuntatalossa, nykyisen elokuvateatteri Marilynin kellaritiloissa. 16-metrisellä altaalla varustettu halli oli Suomen kymmenes julkinen uimahalli ja Etelä-Pohjanmaan ensimmäinen. Se suljettiin vuonna 1974 kansainvälisen öljykriisin aiheuttamissa kustannuspaineissa. 
Urheilutalon iso palloilusali toimi aiemmin Seinäjoen Tangomarkkinoiden finaalien pitopaikkana. Nykyisin tangomarkkinoiden kilpailukonsertit pidetään Seinäjoki-areenassa, mutta Urheilutalo toimii tangomarkkinoiden aikana ”Tanssitalona”. Urheilutalossa järjestetään yhä myös konsertteja ja muita kulttuuritapahtumia.
Tilat.
Uimahalli.
Uimahalli jakautuu isoon allasosastoon ja monitoimiallasosastoon. Isolla allasosastolla on kolme allasta ja vesiliukumäki. Pääallas on kooltaan 25×18 metriä ja syvyydeltään 1,2–2 metriä. Opetusallas on 12×8 metriä ja 0,0–0,9 metriä syvä, ja hyppyallas 12×10 metriä, syvyydeltään 3,8 metriä. 12×6 metrin monitoimiallas on syvyydeltään 1,2–1,3 metriä. Lisäksi hallissa on 10×6 metrin lastenallas ja pieni kylmäallas. Uimahallissa on myös kuntosali.
Urheilutalo.
Urheilutalossa on 1 163 neliömetrin palloiluhallin lisäksi voimailusali, painonnostosali, voimistelu- ja tanssisali, jumppasali, kamppailusali ja 40 hengen kokoustila.
Infamous

Infamous (muotoiltuna "inFamous" tai "inFAMOUS") on Sucker Punch Productionsin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle vuoden kevään lopussa. "Infamous" kuuluu PlayStation Network -katkoksen takia Sonyn tarjoamaan Welcome Back -pakettiin.
Pelin jatko-osa on kesäkuussa 2011 julkaistu "Infamous 2".
Pelaaminen.
"Infamousissa" on avoin pelimaailma, eli pelialuetta saa tutkia vapaasti ja tarinaa eteen vieviä tehtäviä suorittaa omassa tahdissa.
Pelin alussa päähenkilö Cole pystyy päihittämään vihollisia sähköön perustuvilla voimillaan. Pelin edetessä Cole saa kuitenkin jatkuvasti uusia voimia kuten mahdollisuuden liukua sähkökaapeleilla, heittää sähkökranaatteja sekä liitää pieniä matkoja.
Pelissä on mahdollista valita, haluaako olla sankari vai antisankari. Pelissä tulee useita "karma moment" -nimisiä hetkiä jolloin Cole joutuu valitsemaan, tekeekö hän itsekkään vai epäitsekkään teon. Nämä valinnat vaikuttavat Colen karmaan, joka taas vaikuttaa valittavissa oleviin voimiin ja tarinan kulkuun.
Kaupungissa liikkuessaan pelaajan käyttäyessään voimiaan hyvään, ihmiset ottavat hänestä kuvia, imartelevat ja ihailevat häntä sekä asettelevat julisteita hänestä rakennusten seinille. Kun taas pahojen voimien vallitessa ihmiset heittävät Colea kivillä ja jotkut juoksevat häntä pakoon.
Tarina.
Juoni.
Tavallinen pyörälähetti Cole MacGrath on toimittamassa pakettia vastaanottajalleen. Colella ei ole mitään tietoa paketin sisällöstä. Hän saa puhelinsoiton, jossa hänen käsketään avata paketti. Paketissa on eräänlainen pommi, joka aiheuttaa valtaisan räjähdyksen pelin tapahtumapaikassa, kuvitteellisessa Empire Cityssä. Tarinan päähenkilö Cole selviää räjähdyksestä kuitenkin hengissä. Cole viedään sairaalaan ja noin neljän päivän kuluessa hänen voimansa alkavat herätä ja hän huomaa saaneensa kyvyn hallita sähköä. Räjähdyksen seurauksena armeija on laittanut koko kaupungin karanteeniin, ja kukaan ei pääse poistumaan kaupungista. Kaikki pakenevat ihmiset ammutaan. Cole ottaa tehtäväkseen löytää tiensä ulos Empire Citystä, mutta kohtaa FBI-agentti Moya Jonesin, joka lupaa päästää Colen pois kaupungista jos tämä etsii hänen kadonneen miehensä John Whiten ja Ray Sphere -nimitystä kantavan eräänlaisen sädepallon, joka omaa valtavia voimia.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.2/10.
Zazie

Zazie (oik. Isabelle Marie Anne de Truchis de Varennes, s. 18. huhtikuuta 1964 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän myös tuottaa albuminsa yhdessä muiden tuottajien kanssa. Zazie käyttää sanoituksissaan sanaleikkejä, alkusointuja, samoin ääntyviä sanoja ja kaksoismerkityksiä.
Zazie debytoi vuonna 1992 albumillaan "Je Tu Ils" ja singlellään "Sucré salé".
Kätkävaaran lohikäärme

Kätkävaaran lohikäärme on Pekka Pohjola Groupin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1980. 
"Kätkävaaran lohikäärme" on Pohjolan aiempiin levyihin verrattuna yhtyelevy, ja siinä on huomattavasti enemmän improvisointia kuin Pohjolan aiemmilla albumeilla. Se äänitettiin pitkälti livenä studiossa. Albumilla on melko pitkiä kappaleita: neljä kappaletta kestää yhteensä noin 40 minuuttia.
”Inke ja mä” -kappale on sävelletty avioeroprosessin aikoihin. Kappale on osin epätoivoinen, osin toiveikkaan haikea. Myös ”Tehdasmusiikkia”-kappaleessa on naivistisen ja mahtipohtisen aineksen vuoropuhelua, jopa ironiaa, joka on jossain määrin luonteenomaista Pohjolan tuotannossa. 
Jazzrockhenkisessä ”Sampoliini”-kappaleessa on nopea walking bass -kuvio, jollaisia Pohjola on soittanut omilla levyillään harvoin. 
Pekka Pohjola keksi "Kätkävaaran lohikäärmeellä" sävellysten ja albumin nimet ensi kertaa itse. Aiempien albumien osalta valmiit kappaleet oli aina nimennyt joku toinen henkilö.
Albumin tyylilaji voidaan määritellä fuusiojazziksi ja progressiiviseksi rockiksi. Pohjolan tyyliä on vaikea luokitella, koska se sisältää elementtejä useista musiikkilajeista. Hänen tuotannossaan tämä albumi sisältää keskimääräistä enemmän improvisointia ja jazz-vaikutteita.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Sign o’ the Times (kappale)

Sign o’ the Times on Princen klassikkokappale vuodelta 1987. Se oli toiseksi menestynein single samannimiseltä albumilta yltäessään listasijalle kolme. Duetto Sheila Eastonin kanssa, "U Got the Look" sijoittui Amerikan listalla yhtä pykälää paremmin (#2). Suomessa kappale nousi virallisen singlelistan sijalle 9.
"Sign o’ the Times" on Princen luultavasti tunnetuin kantaa ottava kappale. Kappaleen lyriikka heijasteli taitavasti aikansa Amerikkaa ja se käsittelee väkivaltaa, AIDSia ja huumeongelmaa. Sign o’ the Timesin musiikkivideossa nähdään ainoastaan kappaleen teksti, sillä sille halutaan antaa kaikki painoarvo.
Sign o’ the Times valittiin vuoden singleksi Pazz &amp; Jopin vuosilistauksessa.
Nimikirjoitus

Nimikirjoitus on henkilön nimi hänen itsensä kirjoittamana. Nimikirjoitusta voidaan käyttää esimerkiksi allekirjoituksena eli jonkin dokumentin vahvistuksena. Taiteilijan nimikirjoitus teoksessaan on signeeraus.
Joidenkin hyvin kuuluisien henkilöiden nimikirjoitukset ovat keräilyharvinaisuuksia ja arvokkaita sijoituskohteita, joista maksetaan tuhansiakin euroja.
Pikku Hukka

Pikku Hukka on Aku Ankka -sarjakuvajulkaisuissa esiintyvä susihahmo. Hän on Sepe Suden poika. Hän esiintyy nykyisin varsinkin Aku Ankka -ekstran sivuilla. 
Historia.
Pikku Hukan ensiesiintyminen sarjakuvassa tapahtui tammikuussa 1945 "Walt Disney's Comics and Stories" -lehden numerossa 52. Animaatiossa hahmon malli oli nähty jo aiemmin, kun vuonna 1936 julkaistussa lyhytanimaatiossa "Three Little Wolves" Sepellä oli kolme ilkeää poikaa. Elokuvan pohjalta Al Taliaferron tekemä sarjakuvaversio julkaistiin pian sen jälkeen jatkosarjana yhdysvaltalaisten sanomalehtien sunnuntainumeroissa ja nähtiin myös Suomessa Seura-lehdessä. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa käsikirjoittaja-piirtäjä Chase Craig sai idean jatkaa susiperheestä kertovaa sarjakuvaa, mutta Carl Barksin ehdotuksesta kolme ilkeää sudenpentua muutettiin yhdeksi kiltiksi, jotta hahmo toimisi vastavoimana isälleen ja koska sarjakuviin ei haluttu muita kolmosia Tupun, Hupun ja Lupun lisäksi. Koko nimi Pikku paha hukka ("Li'l Bad Wolf") oli jo heti aluksi harhaanjohtava, kun mallikelpoista ei voi kutsua pahaksi, ja siksi suomenkielisen Aku Ankka -lehden toinen päätoimittaja Alli Peltonen pudotti pois määritelmän alkuvuodesta 1970.
Pikku Hukka -sarjakuvien kulta-aika jatkui 1940-luvun jälkipuoliskolta 1950-luvun loppuun. Ensimmäisten Pikku Hukka -sarjakuvien piirtäjäksi valittiin Carl Buettner, joka piirsi susiseikkailuja runsaan vuoden ajan ja ensimmäistä sarjaa lukuun ottamatta myös käsikirjoitti kaikki tarinat itse. Hänen jälkeensä susien ja possujen seikkailuja piirsivät esimerkiksi Dick Moores, Paul Murry, Gil Turner, Harvey Eisenberg ja Jack Bradbury.
Hahmo.
Sepe Suden ja Pikku Hukan välille on viritetty pysyvä jännite, kun toinen yrittää koko ajan tyydyttää saalistusviettiään ja toinen yrittää estää isäänsä toteuttamasta aikeitaan. Lisäksi Pikku Hukka laitettiin ystävystymään kolmen pienen porsaan kanssa, mikä oli pahojen susien perinteen vastaista. Pikku Hukka on kiltti pieni susi, mutta hänen paha isänsä yrittää kaikin keinoin kasvattaa tästä pahaa (esim. pakottamista, mielistelyä, lahjontaa ja jopa hypnoosia), mutta ei ole siinä onnistunut. Yleensä Pikku Hukka (tai Veli Nalle) on se, joka pelastaa kolmen pienen porsaan, Veli Viulun, Veli Huilun ja Veli Pontevan, isänsä kynsistä. 
Pikku Hukan äidistä ei ole mitään tietoa, eikä tätä ole mainittu erityisesti missään tarinassa. Pikku Hukka luultavasti kuitenkin perii kiltteytensä häneltä tai sitten isoäidiltään.
Valkoselkätasku

Valkoselkätasku ("Oenanthe finschii") on euraasialainen varpuslintu. Sen lajinimi kunnioittaa saksalaista lintutieteilijää Otto Finschiä.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 25–27 cm ja paino 20–30 g. Juhlapukuinen koiraan naama, posket, kurkku, kyljet, siivet ja pyrstön kärki ovat mustat, vatsapuoli, yläperä ja pyrstön tyvipuoli valkoinen, sekä päälaki ja selkä vaalean hiekanruskeat. Naaraan väritys on himmeämpi ja nuorelta sekä syyspukuiselta linnulta puuttuu musta väri muualta kuin pyrstön kärjestä.
Esiintyminen.
Valkoselkätasku elää Turkissa, paikoin Israelissa ja Jordaniassa, sekä itään Afganistaniin, Länsi-Pakistaniin ja Kazakstaniin. Euroopassa elää 200 000–620 000 yksilöä. Se on osittaismuuttaja, jonka osapopulaatiot talvehtivat Arabian niemimaalla, Siinailla ja muun muassa Kyproksella. Lajia ei ole toistaiseksi tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Valkoselkätasku elää kuivilla, matalaa ruohoa kasvavilla kallioisilla ja kivikkoisilla vuorenrinteillä, rotkoissa ja tienvarsilla.
Lisääntyminen.
Lajin pesä on maakolossa, usein vanhassa jyrsijänkolossa, kallionhalkeamassa tai kivien koloissa. Pesä on rakennettu kuivista korsista ja ruohoista, vuorattu höyhenillä ja karvoilla. Munia on 4–6, tavallisesti viisi, joita naaras hautoo 12–13 päivää. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän 15–16 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Valkoselkätasku on hyönteissyöjä, ja sille maistuvat varsinkin muurahaiset ja muut pistiäiset. Se saattaa syödä myös siemeniä ja muita kasvinosia.