tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ukrainan kansanäänestys itsenäisyydestä

Ukrainan kansanäänestys itsenäisyydestä järjestettiin 1. joulukuuta 1991. Siinä kansalaisilta kysyttiin, hyväksyvätkö he Ukrainan parlamentin antaman itsenäisyysjulistuksen. Samaan aikaan käytiin myös presidentinvaali, jossa Leonid Kravtšuk valittiin maan presidentiksi. Ylivoimaisesti suurin osa äänestäjistä kannatti itsenäisyyttä.
Taustaa.
Maaliskuuhun 1991 mennessä Neuvostoliitossa näkyi jo romahtamisen merkkejä. Tämän estämiseksi Moskovassa suunniteltiin maanlaajuista kansanäänestystä uudenlaisen ja reformoidun liittovaltion luomisesta. Tämän pohjalta oli tarkoitus luoda uusi liittosopimus. Ukrainan SNT:ssa tätä kannatti 81,7 % äänestäjistä. Äänestysaktiivisuus oli 70 %, mikä oli matalin kaikista kansanäänestyksiin osallistuneista neuvostotasavalloista. Huhtikuussa 1991 tapahtunut epäonnistunut vallankumousyritys käänsi kuitenkin ukrainalaisten päät kohti itsenäisyyttä. Verh’ovna Rada antoi Ukrainan itsenäisyysjulistuksen 24. elokuuta 1991.
Elokuussa 1991 ukrainalaiset kerääntyivät osoittamaan mieltään kommunistipuolueen päämajan edustalle sinikeltaisiin nauhoihin somistautuen. Tällä uhmattiin suoraan Neuvostoliittoa, joka pyrki tukahduttamaan kaikki itsenäisyysliikkeet. Yhdysvaltain presidentti George Bush vanhempi oli samassa kuussa käynyt Kiovassa ja pitänyt kuuluisan Chicken Kiev -puheensa, jossa hän oli tuominnut ukrainalaisten itsenäistymisyritykset ”itsemurhanationalismina”. 
Ukrainalaiset olivat jo aiemmin osoittaneet mieltä itsenäisyyden puolesta mm. muodostamalla kolmen miljoonan henkilön ihmisketjun Lvivistä Kiovaan tammikuussa 1990.
Kansanäänestyksessä esitetty kysymys oli seuraava: ”Kannatatteko lakia Ukrainan itsenäisyysjulistuksesta?” ().
Tulokset ja reaktioita.
Äänioikeutetuista yhteensä 90,32 prosenttia kannatti itsenäisyyttä.
Äänestystulokset seurasivat Ukrainan maantiedettä siten, että maan länsiosissa kannatus oli korkeinta ja Krimillä vähäisintä, mutta kuitenkin yli 50 %. Ukrainan venäläisistä itsenäisyyden puolesta äänesti 55 prosenttia.
Gorbatšov kommentoi tuloksia sanomalla, että itsenäisyys olisi katastrofaalinen. Kanada oli jo sen sijaan luvannut tunnustaa Ukrainan itsenäisyyden. Yhdysvaltojen alustavaa lupausta tehdä samoin parin päivän sisällä pidettiin maan Moskovan-suurlähettilään mielestä epätodennäköisenä. Ensimmäisten joukossa Ukrainan itsenäisyyden tunnustivat:
Ukrainan itsenäistymisen myötä yritykset pitää Neuvostoliitto koossa muuttuivat aiempaa epärealistisemmaksi. Joulukuussa 1991 kaikki neuvostotasavallat paitsi Venäjän ja Kazakstanin SNT:t olivat jo julistautuneet itsenäisiksi. Ukraina myös torjui Gorbatšovin tarjoaman uuden liittosopimuksen.
Ukrainan korkein neuvosto otti 6. joulukuuta käyttöön uuden sotilasvalan, jossa vannottiin uskollisuutta Ukrainalle. Kravtšuk julistautui itsenäisen Ukrainan asevoimien ylipäälliköksi 13. joulukuuta ja määräsi, että Ukrainan asevoimat muodostettaisiin Ukrainan alueella sijaitsevista neuvostojoukoista.
Julius Weingarten

Leonhard Gottfried Johann Julius Weingarten (2. maaliskuuta 1836 Berliini, Saksa – 16. tai 17. kesäkuuta 1910 Freiburg im Breisgau, Saksa) oli saksalainen matemaatikko. Vaatimaton perhe oli puolalaisperäinen mutta muuttanut Saksaan. Perheen isä oli kutoja.
Weingarten oli vuodesta 1864 dosentti ja vuodesta 1871 professori Berliinin kuninkaallisessa rakennusakatemiassa ja vuodesta 1879 teknillisen korkeakoulun professori. Hän tutki muun muassa pintoja, joiden toinen pääkaarevuussäde on toisen pääkaarevuussäteen funktio. Hänen pääteoksensa on "Über die Theorie der aufeinander abwickelbaren Oberflächen" (1884). Hän sai Ranskan tiedeakatemian suuren matematiikkapalkinnon tutkimuksestaan "Sur la déformation des surfaces" (Acta mathematica XX, 1896).
Weingarten

Weingarten on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Weingartner

Weingartner, myös Weingärtner ja Weingaertner, on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Francesco Galeazzi

Francesco Galeazzi (1758 Torino – tammikuu 1819 Rooma) oli italialainen viulisti, musiikkiteoreetikko ja säveltäjä.
Galeazzi opiskeli Torinossa. Muutettuaan Roomaan hän työskenteli säveltäjänä ja viulunsoiton opettajana. Hän oli myös Teatro Vallen musiikillinen johtaja. Galeazzi tarkasteli klassismin tyyliä perusteellisesti kaksiosaisessa tutkielmassaan "Elementi teorico-pratici di musica" (1791, 1796).
Carmen Melis

Carmen Melis (14. elokuuta 1885 Cagliari – 19. joulukuuta 1967 Longone al Segrino) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Melis sai opetusta Teresina Singeriltä, Carlo Carignanilta, Antonio Cotognilta ja Jean de Reszkeltä. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 1905 Novarassa. Tämän jälkeen hän teki esiintymisiä Napolissa ja Venäjällä. Melis teki Yhdysvaltain-debyyttinsä New Yorkissa Toscan roolissa 26. marraskuuta 1909. Hän esiintyi useissa muissakin Yhdysvaltain kaupungeissa. Melis teki Covent Garden -debyyttinsä vuonna 1913 ja esiintyi myöhemmin La Scalassa sekä säännöllisesti Roomassa.
Melis lopetti esiintymisen vuonna 1935 ja ryhtyi lauluopettajaksi. Hänen oppilaidensa joukossa oli Renata Tebaldi.
Juhani Kouki

Kari Juhani Kouki (23. marraskuuta 1951 Lohja – 12. joulukuuta 2017 Lahti) oli suomalainen näyttelijä. Vahvasti teatteripainotteisen uran tehnyt Kouki näytteli vuodesta 1985 alkaen Lahden kaupunginteatterissa muun muassa klassikoissa "Hamlet" ja "Nummisuutarit".
Ura.
Koukin vanhemmat olivat kirvesmies Toivo Kouki ja Mirjam Kouki. Hän opiskeli Suomen teatterikoulussa 1970–1974. Hänen ensimmäinen kiinnityksensä oli Ahaa-teatteriin 1974–1980. Vuosina 1980–1983 Kouki näytteli Kajaanin kaupunginteatterissa, minkä jälkeen hän toimi vapaana näyttelijänä. Vuonna 1985 hänet kiinnitettiin Lahden kaupunginteatteriin.
Koukin varhaisia rooleja olivat esimerkiksi Tuskan punanen ("Muurmannin rataroikka"), Nil ("Pikkuporvarit") ja Ketonen ("Rööki-Rocky"). Lahden kaupunginteatterissa hän näytteli muun muassa näytelmissä "Nummisuutarit" (1999), "Tulitikkuja lainaamassa" (2000), "Hamlet" (2003), "Ja hänen olivat linnut" (2005) ja "Yksi lensi yli käenpesän" (2007). Kari Paukkusen ohjaama "Tulitikkuja lainaamassa" sai runsaat 15 000 katsojaa.
Vuonna 1985 Kouki tulkitsi Anttosen osan Veikko Kerttulan televisioelokuvassa "Rajankäynti". Kouki teki Veijon roolin televisionäytelmässä "Tohvelisankarin rouva" vuonna 1984.
Juhani Koukin sisar on näyttelijä Marja-Leena Kouki ja veli näyttelijä Tapio Kouki.
Celestina Boninsegna

Celestina Boninsegna (26. helmikuuta 1877 Reggio Emilia – 14. helmikuuta 1947 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano.
Boninsegna esiintyi ensimmäisen kerran 15-vuotiaana. Sen jälkeen hän opiskeli Pesaron konservatoriossa ja teki virallisen debyyttinsä Fanossa vuonna 1896 tulkitsemalla Gildan roolin Giuseppe Verdin "Rigolettossa". Boninsegna esiintyi Covent Gardenissa vuosina 1904–1905, Metropolitan-oopperassa 1906–1907 ja Bostonissa 1909–1910. Hän teki esiintymisiä myös Etelä-Amerikassa.
Boninsegna työskenteli lauluopettajana lopetettuaan esiintymisen. Hän levytti 1900-luvun alkupuolen mittapuilla runsaasti.
Nuottijärvi (Hyrynsalmi)

Nuottijärvi on pohjanmuodoltaan kumpuileva järvi Hyrynsalmen keskustan itäpuolella Kainuun maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 63 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Nuottijärven ulottuvuus lännestä itään on noin 3,3 kilometriä. Lahdet ovat suiltaan hyvin avoimia. Juurikkalahti ja Ahvenlahti kattavat järven koko itäisen osan. Myös länsiosan Hautalahti, Haukilahti ja Koistisenlahti ovat leveitä. Huomattavin niemi on etelärannan Hietaniemi. Noin kuudesosa Nuottijärvestä on enintään metrin syvyinen. Idässä puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee paikka paikoin melko kaukana rannasta. Vähintään kymmenen metriä syviä alueita on useita. Syvin piste, noin 18 metriä, sijaitsee keskellä järveä.
Nuottijärven saariluku on neljä. Saarilla ei ole karttanimiä ja ne sijaitsevat lähellä rantaviivaa. Järven ranta-alue on metsä- ja suomaata. Länsirannalla sijaitsee Pikkarainen eli Nuottikylä. Nuottijärven tulouomia ovat Mantereenvirta kaakosta Niemelänjärveltä (162,9 metriä mpy) ja Tervajoki koillisesta Ala-Tervajärveltä ja Ylä-Tervajärveltä (170,6 metriä mpy). Nuottijärven luusua sijaitsee lounaisrannalla, josta vedet laskevat Nuottikoskea Nuottijokeen, joka päättyy Salmijärveen (156,4 metriä mpy).
Nuottijärven vesitilavuus on 10 252 000 kuutiometriä.
Nuottijärvi (59.711.1.001) kuuluu Nuottijärven lähialueeseen (59.711), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Nuottijärven alue (59.71) ja ensimmäinen on Luvanjoen valuma-alue (59.7). Nuottijärven lähialueeseen kuuluu kuusi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nuottijärvi on selkeästi laajin. Siitä seuraavat vakavedet, Kaarre ja Kangaslampi, ovat pinta-alaltaan noin 15-hehtaarisia.
Virgilio Lazzari

Virgilio Lazzari (20. huhtikuuta 1887 Assisi – 4. lokakuuta 1953 Castel Gandolfo) oli italialaissyntyinen, myöhemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut oopperalaulaja (basso).
Lazzari debytoi vuonna 1908 Franz von Suppén operetissa "Boccaccio" osana Vitale-seuruetta, jonka esiintyjänä hän pysyi vuoteen 1911 saakka. Opiskeltuaan Antonio Cotognin johdolla Roomassa Lazzari teki oopperadebyyttinsä Teatro Costanzissa vuonna 1914. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki vuonna 1916 St. Louisissa Ramfiksen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa "Aida". Lazzari esiintyi myös Etelä-Amerikassa.
Muutettuaan Yhdysvaltoihin Lazzari esiintyi Chicagossa (1918–1933) ja Metropolitan-oopperassa (1933–1940, 1943–1951). Lisäksi hän lauloi 1930-luvulla Salzburgin musiikkijuhlilla ja Covent Gardenissa. Lazzari oli vuonna 1943 mukana kantaesittämässä Italo Montemezzin oopperaa "L'incantesimo".
SpaceX Starship integrated flight test 3

SpaceX Starship integrated flight test 3 eli IFT-3 oli Starshipin ja Super Heavyn kolmas yhteinen koelento.
Starship pääsi suunnitellun kiindytysvaiheen loppuun asti, jolloin se oli 154 kilometrin korkeudessa ja sen nopeus oli 26 450 km/h. Alus eteni laskeumisvaiheeseen asti, jossa se tuhoutui. Laskeutumisen alkuvaiheessa alus pyöri hitaasti ympäri. Strarlink-satelliittien kautta välittyneessä videokuvassa näkyi alkuvaiheen ilmakehän kuumeneminen plasmaksi. Viimeiset tiedot aluksesta saatiin ajassa T+49 minuuttia. Alus tuhoutui laskeutumisvaiheessa. Vapaalentovaiheen aikana avattiin ja suljettiin rahtiluukku. Myös ajoaineiden siirtoa testattiin.
Super Heavy saattoi Starshipin onnistuneesti matkaan. Paluuvaiheessa jarrutus ei toiminut suunnitellusti ja se törmäsi mereen. Se pysyi kuitenkin kasassa törmäykseen asti.
Teresa Saporiti

Teresa Saporiti (1763 tai 1764 Lombardia – 17. maaliskuuta 1869 Milano) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli laulaja Antonia Saporitin sisko. Laulaja Caterina Saporiti Bondini oli eräiden lähteiden mukaan Teresa ja Antonia Saporitin sisko, mutta todennäköisemmin serkku.
Saporiti liittyi Caterina Saporiti Bondinin miehen Pasquale Bondinin johtamaan Leipzigin italialaiseen oopperaseurueeseen vuonna 1782. Myös hänen siskonsa lauloi sen jäsenenä. Saporiti esiintyi tämän jälkeen Dresdenissä ja Prahassa. Hän sai osakseen Wolfgang Amadeus Mozartin arvostuksen, ja Mozart kirjoitti häntä varten Donna Annan osan oopperassa "Don Giovanni". Saporiti loi Donna Annan roolin teoksen kantaesityksessä Prahassa vuonna 1787. Hän palasi Italiaan vuonna 1788. Hän lauloi useissa Italian kaupungeissa, pääsi esiintymään La Scalaan ja osallistui myös kantaesityksiin. Saporiti oli vuosina 1795–1796 Gennaro Astaritan kanssa kiertueella Venäjällä.
Palattuaan Venäjältä Saporiti asettui Milanoon. Hän todennäköisesti lopetti esiintymisen mentyään naimisiin. Myöhemmin hänestä käytettiin myös nimeä Teresa Saporiti-Codecasa. Hän kuoli yli satavuotiaana Milanossa.
Laura Pasini

Laura Pasini (28. tammikuuta 1894 Gallarate – 30. syyskuuta 1942 Rooma) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Ennen oopperauraansa hän esiintyi pianistina.
Pasini opiskeli Vincenzo Appianin johdolla pianonsoittoa Milanon konservatoriossa. Ensiesiintymisensä pianistina hän teki Roomassa vuonna 1912. Saatuaan lauluopetusta Accademia Nazionale di Santa Ceciliassa Pasini teki oopperadebyyttinsä Zerlinan roolissa "Fra Diavolossa" Milanossa vuonna 1921. Hän kuului La Scalan esiintyjistöön vuosina 1923–1926 ja 1930–1931. Hän lauloi myös Roomassa, Torinossa, Firenzessä, Salzburgissa ja Buenos Airesin Teatro Colónissa.
Esiintymisuransa jälkeen Pasini asettui Cagliariin ja työskenteli laulupedagogina.
Arion (runoilija)

Arion (; 600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen runonlaulaja ja kitharisti, joka oli kotoisin Methymnasta Lesbokselta. Häntä pidettiin dithyrambirunouden kehittäjänä.
Elämä.
Arion oli kotoisin Lesboksen saarelta. Jotkut antiikin lähteet mainitsevat hänet Kyklonin tai Poseidonin pojaksi nymfi Onkaian kanssa. Kaikki antiikin lähteet ovat yhtä mieltä siitä, että Arion oli Korintin tyranni Periandroksen aikalainen ja ystävä, mikä ajoittaa hänet 600-luvun eaa. lopulle. Hän vaikuttaa viettäneen suuren osan elämästään Periandroksen hovissa.
Muutoin Arionin elämästä ei tiedetä muuta kuin Herodotoksen ja eräiden muiden kertoma tarina siitä, kuinka Arion pääsi pakenemaan niiden merimiesten käsistä, joiden mukana hän purjehti Taraksesta Korinttiin. Arion oli käynyt Sisiliassa ja Etelä-Italian Suur-Kreikassa ja ansainnut siellä suuria summia rahaa. Taraksessa hän astui korinttilaiseen laivaan purjehtiakseen sillä takaisin Periandroksen luokse. Merimiehet alkoivat himoita hänen rahojaan ja suunnittelivat hänen surmaamistaan. Arion sai juonen selville, ja oli valmis luopumaan rahoistaan kunhan vain saisi pitää henkensä. Merimiehet kuitenkin vaativat häntä joko surmaamaan itsensä tai hyppäämään mereen. Lopulta Arion sai luvan pukeutua juhlapukuunsa ja esittää vielä ennen itsensä surmaamista yhden laulun kitharansa säestyksellä. Sen jälkeen hän hyppäsi mereen.
Arionin laulu oli kuitenkin houkutellut paikalle joukon delfiineitä, ja yksi niistä otti Arionin selkäänsä ja vei hänet Tainaronin niemelle. Tainaronista Arion palasi turvallisesti Korinttiin ja kertoi seikkailustaan Periandrokselle. Kun korinttilainen laiva saapui, Periandros kysyi merimiehiltä Arionista, ja nämä väittivät jättäneensä hänet Tarakseen. Kun Arion sitten astui esiin, nämä joutuivat tunnustamaan rikoksensa, ja saivat siitä rangaistuksen.
Herodotoksen ja vielä Pausaniaan aikaan Tainaronissa oli pronssinen muistomerkki, jonka oli omistanut sinne joko Periandros tai Arion itse, ja joka esitti häntä ratsastamassa delfiinillä. Arion ja hänen kitharansa (lyyra) asetettiin tähtikuvioiden joukkoon.
Runous.
Arionia pidettiin dithyrambirunouden kehittäjänä ja sanan "dithyrambos" keksijänä. Hänen runollisesta ja musiikillisesta tuotannostaan ei kuitenkaan tiedetä muutoin juuri mitään. Eräs Arionin nimiin laitettu katkelma, joka on hymnistä Poseidonille, on säilynyt Aelianuksen teoksessa "De natura animalium". Se kertoo Arionin seikkailusta ja alkaa:
Yhdystie 19999

Yhdystie 19999, Pulmankijärventie, on noin 20 kilometriä pitkä tie Utsjoella. Tie alkaa Nuorgamista ja päättyy Pulmankijärven eteläosan kohdalla. Tie on osittain päällystetty asfaltilla.
Suomen pohjoisin yhdystie.
Tie haarautuu Seututiestä 970 ja se kulkee etelään Pulmankijärven eteläosaan. Tien paikalla on ennen ollut polkutie 50025.
Tie avotunturissa.
Nuorgamista lähdettyä tie nousee noin kolmen kilometrin matkalla korkeimpaan kohtaansa Isonkivenvaaralla, noin 240 metriä merenpinnan yläpuolella. Lähtökorkeus Nuorgamissa on runsaat 20 metriä. Tie kulkee noin viiden kilometrin matkan puuttomassa avotunturissa.
Luonto.
Tie kulkee Kaldoaivin erämaan itäreunan tuntumassa ja avotunturiosuuksilta on laajat näkymät erämaahan. Tien varressa on erittäin selvästi näkyvillä aluetta kohdanneet tunturimittarin ja hallamittarin aiheuttamat tuhot erityisesti tunturikoivikolle. Tien eteläpäässä on pysäköintialue Pulmankijärven-Sevettijärven vaellusreitin retkeilijöitä varten.
Pulmankijärvi on entinen vuono, joka on maankohoamisen takia kuroutunut järveksi.
Diodoros Periegetes

Diodoros Periegetes (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka kirjoitti maantieteellisistä aiheista. Hän oli oletettavasti kotoisin Ateenasta. Diodoros vaikuttaa toimineen 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla, sillä Athenaios sanoo hänen tunteneen reettori Anaksimenes Lampsakoslaisen.
Teokset.
Diodoroksen teoksiksi tunnetaan varmuudella vain seuraavat:
Lisäksi on mahdollista, että hän kirjoitti myös seuraavan teoksen:
Euthymenes

Euthymenes Massalialainen (; 500/400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija, joka oli kotosin Massaliasta.
Euthymenes purjehti Afrikan luoteisrannikolla jonkun suuren joen, mahdollisesti Senegalin, suulle saakka. Hän havainnoi, että merivesi joen suulla oli makeaa, tuulet saivat joen pinnan välillä nousemaan, ja että joen eläimistö, kuten krokotiilit ja virtahevot, oli samanlaista kuin Egyptissä. Tästä hän päätteli löytäneensä Niilin yläjuoksun.
Euthymenes kirjoitti matkoistaan teoksen, joka vaikuttaa olleen laaja, koska siihen on paljon viittauksia myöhemmässä antiikin ajan kirjallisuudessa. Euthymeneen mainitsevat muun muassa Pseudo-Plutarkhos, Markianos Herakleialainen ja Seneca nuorempi.
Musiikkikasvatus

Musiikkikasvatus on vuonna 1996 perustettu Taideyliopiston Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen, jazzin ja kansanmusiikin osastojen ja Suomen Taidekasvatuksen Tutkimusseuran julkaisema tieteellinen aikakauslehti. Vuonna 2018 lehti sai käyttöön Tieteellisten seurain valtuuskunnan myöntämän vertaisarviointitunnuksen. "Musiikkikasvatus" ilmestyy kaksi kertaa vuodessa ja siihen voi kirjoittaa suomen, ruotsin tai englannin kielellä.
Aiheesta muualla.
"Musiikkikasvatus"-lehden verkkosivut
Kolaios

Kolaios (, ; 600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen merenkulkija ja kauppias, joka oli kotoisin Samoksesta. Herodotos kertoo hänen purjehtineen Tartessokseen noin vuonna 640 eaa., mikä tekee hänestä ensimmäisen kreikkalaisen, jonka tiedetään purjehtineen Herakleen pylväiden eli Gibraltarinsalmen läpi Atlantin puolelle. Kauppamatkallaan Kolaios avasi metallikaupan Kreikasta kauas länteen.
Herodotos kertoo, että Kolaios oli matkalla Egyptiin ja päätyi Plateian saarelle, joka sijaitsi Libyassa myöhemmän Kyrenen edustalla. Siellä hän tapasi joukon theralaisia, jotka yrittivät perustaa paikalle siirtokuntaa, joka myöhemmin siirrettiin Kyreneksi. Suuri myrsky vei Kolaioksen Libyasta länteen päin ja Gibraltarinsalmen läpi Atlantille ja aina Tartessokseen saakka, jossa ei aiemmin ollut käynyt kreikkalaisia kauppiaita. Se sijaitsi nykyisen Espanjan lounaisrannikolla. Kertomusta niin pitkän matkan aiheuttaneesta myrskystä on pidetty epäuskottavana, ja on esitetty, että se olisi keksitty Kolaioksen matkareitin peittämiseksi kilpailevilta kauppiailta.
Tartessoksesta Kolaios sai hopeaa, jonka vei kotiinsa Samokselle. Herodotos sanoo hänen tehneen suuren voiton, vaikkakaan ei niin suuren kuin Sostratos Aiginalainen. Kiitokseksi Kolaios omisti kymmenesosan voitoistaan Samoksen Heralle. Sillä teetettiin suuri pronssinen, kuuden talentin arvoinen argoslaisen krateerin mallinen vaasi, jota reunustivat aarnikotkien päät. Se sijoitettiin Samoksen Heraioniin. Heraionissa oli myös kokonainen Kolaioksen laiva, jota sanotaan hänen pyhäkölle omistamakseen. Sen kivinen jalusta on säilynyt.
Stéphane Rosse

Stéphane Rosse (6. lokakuuta 1962 Dreux, Ranska – 5. maaliskuuta 2024 Sipoo) oli ranskalainen kuvataiteilija ja sarjakuvantekijä. Hän aloitti uransa Ranskassa vaihtoehtosarjakuvan parissa ja teki yhteistyötä erityisesti Charlie Schlingon kanssa. Hän muutti 1993 Suomeen ja piirsi 13 vuoden ajan "Naisen kanssa" -sarjakuvaa.
Uran alku Ranskassa.
Rosse syntyi 1962 Dreux’ssä. Hänen isänsä oli töissä Renault’n tehtaalla ja äiti oli muun muassa lastenhoitaja. Rosse alkoi 16-vuotiaana opiskella Pariisissa mainosgrafiikkaa ja graafista suunnittelua. Rosse teki ensimmäiset sarjakuvapiirroksensa 1978 "Le Havane Primesautier" -lehteen.
"Le Havane Primesautier" oli Charlie Schlingon julkaisema omakustannelehti, johon Rosse piirsi underground-sarjakuvia. "Le Havane Primesautier" sai huomiota Ranskan sarjakuvapiireissä, ja pian "Métal hurlant" -lehdestä otettiin yhteyttä Rosseen. Sinne hän alkoi tehdä kubismista vaikutteita saaneita sarjakuvia. Tarinat olivat William S. Burroughsin hengessä huumehöyryisiä ja psykedeelisiä.&lt;ref name="sarjainfo98/3"&gt;&lt;/ref&gt; Rosse ja Schlingo loivat "Métal hurlantille" sarjakuvan "Les Aventures de Grugru et Fatafata" ja tekivät yhteisyötä myös sarjakuvissa "Zoulou", "L’Écho des Savanes" ja "Hara-Kiri".
Rosse teki 1980-luvun puolivälissä kuvituksia monille suurille lehdille, kuten "Elleelle", "Playboylle" ja "Vanity Fairille". Hän jatkoi samaan aikaan sarjakuvauraansa ja piirsi Schlingon käsikirjoittaman sarjakuva-albumin "N comme cornichon", joka palkittiin muun muassa Ranskan kulttuuriministeriön sarjakuvapalkinnolla.
Muutto Suomeen.
Rosse tapasi helmikuussa 1993 Pariisissa suomalaisnaisen, ja hän muutti vielä saman kevään aikaan Suomeen. He menivät naimisiin kesäkuussa ja pari vuotta myöhemmin saivat lapsen.
Rossella oli alkuun vaikeuksia saada töitä Suomesta, sillä kukaan ei tuntenut häntä. Hän piirsi kuitenkin jo marraskuussa 1993 "Suomen Kuvalehden" kanteen presidentivaalien 1994 ehdokkaat, jotka hän tyylitteli hieman kubistiseen ja surrealistiseen tyyliin.
"Suomen Kuvalehden" jälkeen Rosselta tilattiin kuvituksia "Helsingin Sanomien" "Kuukausiliitteeseen". Lehden "Nyt"-liite perustettiin 1995, ja siihen oli valmis sarjakuvakäsikirjoitus, johon Rosse pyydettiin kuvittajaksi. Teppo Sillantaus ja Mikael Gylling olivat nähneet Rossen piirroksia "Helsingin Sanomissa" ja ehdottivat tälle uutta "Naisen kanssa" -sarjakuvaa. Sarjakuvasta tuli suosittu, ja Rosse piirsi sitä 13 vuoden ajan päätyökseen. Siitä julkaistuja kirjoja myytiin noin 90 000 kappaletta.
Rossen sarjakuvaura "Naisen kanssa" -sarjakuvan jälkeen jatkui pitkälti ulkomailla, vaikka hän asui edelleen Suomessa. Hän piirsi sarjakuvia monille ulkomaalaisille kustantajille.
Sostratos Aiginalainen

Sostratos Aiginalainen (, ; 500-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen kauppias, joka oli Laodamaan poika ja kotoisin Aiginasta. Herodotos kertoo hänen tehneen suurimman voiton, jonka kukaan kreikkalainen kauppias oli koskaan tehnyt yhdellä kauppamatkalla. Hänen tarkempi ajoituksensa ei kuitenkaan käy ilmi.
Nykyisestä Graviscasta, joka oli antiikin aikana Etrurian Tarquiniin satama, on löydetty kivinen ankkuri, joka oli votiivilahjana Unin pyhäkössä. Kivessä oleva kreikankielinen piirtokirjoitus sanoo ”Sostratoksen” omistaneen sen Apollonille. Nykyisin katsotaan usein, että kyseessä olisi sama Sostratos tai hänen sukulaisensa. Lisäksi Etruriasta on löydetty lukuisia attikalaisia vaaseja, joissa on kauppiaan leima , joka voi hyvin olla lyhennetty Sostratoksesta. Mikäli löydöt liittyvät Herodotoksen mainitsemaan Sostratokseen, ne ajoittavat hänet noin 500-luvulle eaa.
Ukrainan venäläiset

Ukrainan venäläiset (, ) ovat Ukrainassa asuvia etnisiä venäläisiä, jotka puhuvat äidinkielenään pääosin venäjää. Ukrainan vuoden 2001 väestönlaskennassa tällaisia henkilöitä laskettiin olevan yhteensä 8 334 100.
Historia.
Ajatus siitä, että venäläiset ja ukrainalaiset ovat veljeskansoja, perustuu siihen, että molemmat jäljittävät historiansa Kiova ruseihin.
Moskovan suuriruhtinaskunnalla oli pienimuotoisia kontakteja ukrainalaisten kanssa 1300-luvulta alkaen. Venäläisiä alkoi liikkua nykyisen Ukrainan alueella suuremmissa määrin 1600-luvulla. Nämä olivat suurimmaksi osaksi papistoa tai alueelle väliaikaisesti tulleita venäläisiä. 1700-luvulla Venäjän laajennuttua Osmanien valtakunnan kustannuksella Ukrainan alueelle sinne alkoi muuttaa yhä enenevässä määrin venäläisiä, ja alueen venäläistämistoimet aloitettiin. Tämä kiihtyi 1880-luvulla, kun Donbassin teollistuminen alkoi. Venäläisiä muutti erityisesti kaupunkeihin, kun taas maaseutu säilyi suurimmaksi osaksi ukrainankielisenä.
Neuvostoaikana venäläisten muutto Ukrainaan jatkui samalla, kun etniset ukrainalaiset muuttivat muualle Neuvostoliittoon.
Itsenäisessä Ukrainassa.
Donetskin ja Luhanskin alueilla järjestettiin vuonna 1994 kansanäänestys venäjän nostamisesta alueelliseksi viralliseksi kieleksi ukrainan rinnalle. Äänestäneistä 90 % kannatti tätä. Ukrainan keskushallinto ei kuitenkaan tunnustanut kansanäänestystä tai sen tulosta.
Vuonna 2012 ukrainalaisista 40 % ilmoitti äidinkielekseen venäjän, kun taas 57 % ilmoitti äidinkielekseen ukrainan. Vain kuukausi Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 vain 25 % ilmoitti äidinkielekseen venäjän. Huomionarvoista on se, että kaksikielisyys, etenkin kieliparilla ukraina ja venäjä, on yleistä.
Nykytilanne.
Maaliskuussa 2022 selkeä enemmistö (82 %) Ukrainan venäläisistä sanoi, ettei mikään osa Ukrainaa ole laillisesti osa Venäjää. Tiedonkeruuta kyselyä varten ei toteutettu Venäjän miehittämillä alueilla.
Osalla Ukrainan venäläisistä on vain Venäjän kansalaisuus.
Kieli ja kulttuuri.
Venäjän ja ukrainan kielien raja on Ukrainan venäläisten kohdalla häilyvä, ja merkittävä osa käyttää näiden kahden sekavarianttia, joka tunnetaan nimellä suržyk.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Ukrainan venäläisille on syntynyt entistä enemmän painetta käyttää ukrainaa. Osa Ukrainan venäjänkielisistä on alkanut opettelemaan ukrainaa. Tällainen toiminta on nähty esimerkkinä derussifikaatiosta, ja joka kolmas Ukrainan venäläinen on ilmoittanut siirtyvänsä yksinomaan ukrainaan. Osa ukrainalaisista poliitikoista on myös sitä mieltä, että venäjän kielestä pitäisi tehdä poikkeus kansallisia vähemmistökieliä suojeltaessa.
Potšajiv

Potšajiv () on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Kremenetsin piirissä. Potšajiv sijaitsee maanteitse noin 65 kilometriä aluekeskus Ternopilistä pohjoiseen.
Tammikuun keskilämpötila on −4,5 ja heinäkuun +18,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 600 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 7 633 (2022 alussa). Vuonna 2001 siellä oli 8 027 asukasta, joista etnisesti ukrainalaisia oli 97,12 prosenttia, venäläisiä 1,98 %, moldovalaisia 0,24 % ja valkovenäläisiä 0,22 %. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 10 019 asukasta.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1442 (tai 1450) Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuudessa. Kaupunkityyppisen taajaman aseman asutus sai 1940; kaupungiksi Potšajiv nimettiin vuonna 1978.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen ja ennen sitä Potšajiv on kuulunut Kremenetsin piiriin.
Kaupungissa toimii luostari, jolla on vuodesta 1833 ollut lavran asema. Luostari tunnetaan nimellä Potšajivin lavra (luostari 1500-1900 -luvuilta). Historiallis-arkkitehtonisina kohteina mainittakoon erityisesti lavraan kuuluvat Uspenskin (1771-1791) ja Pyhän Kolminaisuuden katedraalit (1906). Paikkakunnan huomattavista kohteista eräs lähdeteos mainitsee Pyhän Hengen luostarin (1903–1959, 1991-), teologisen seminaarin sekä historiaa ja taidetta esittelevän museon.
SpaceX Starship integrated flight test 1

SpaceX Starship integrated flight test 1 eli IFT-1 oli Starshipin ja Super Heavyn ensimmäinen yhteinen koelento. Alus ja kantoraketti tuhoutuivat alle 4 minuutin kuluttua laukaisusta kesken alkunousun. Laukaisu ohitti 1960–1970-luvun vaihteen N1:n ensimmäisen vaiheen suuritehoisimpana rakettina koskaan. 
Lennon tavoitteena oli Super Heavyn laskeutuminen Meksikonlahteen. Starshipin tavoite oli lentää Tyyneen valtamereen lähelle Havaijia. 3 moottoria 33:sta ei käynnistynyt tai sammui ennen lähtöä. Useat moottorit sammuivat jo lennon alkuvaiheessa. Alus ohitti max Q:n ja kiihdytti yliääninopeuteen. Puutteellisen työntövoiman tai ohjattavuuden myötä vaiheenvaihtoa ei päästy tekemään, vaan alus alkoi heittelehtiä ja lennon keskeytysjärjestelmä aktivoitiin. Se ei kuitenkaan tuhonnut alusta aiotusti vaan alus pysyi kasassa vielä 40 sekuntia kunnes hajosi.
Laukaisu vaurioitti merkittävästi laukaisualustaa ja lennätti irronnutta materiaalia ympäriinsä. Alustassa ei ollut varsinaista passiivista palokaasujen suuntausjärjestelmää tai aktiivista suojausta.
Ennen seuraavaa lentoa laukaisualustaan ja alukseen tehtiin merkittäviä muutoksia. Toinen lento etenikin paljon pidemmälle ja lisäksi alusta säilyi ilman merkittäviä vaurioita.
SpaceX Starship integrated flight test 2

SpaceX Starship integrated flight test 2 eli IFT-2 oli Starshipin ja Super Heavyn toinen yhteinen koelento. Kantoraketti tuhoutui pian vaiheenvaihdon jälkeen. Starship eteni avaruuteen saakka, mutta saavutettuaan noin 150 km:n korkeuden ja noin 24 000 km/h:n nopeuden se tuhoutui nousupolton loppuvaiheessa. 
Lennon ensimmäinen tavoite oli vaiheenvaihdon onnistuminen. Super Heavyn tavoite oli laskeutua propulsiivisesti Meksikonlahteen. Starshipin tavoite oli lentää avaruuteen ja laskeutua hallitusti Tyyneen valtamereen. 
Kantoraketin osalta lento eteni paluupolttoon asti. 13 moottorin polton aikana moottorit alkoivat sammua, lopulta yksi niistä petti ja raketti tuhoutui noin kolme ja puoli minuuttia laukaisusta.
Starship eteni vaiheistuksen jälkeen aiotusti. Noin 7 minuuttia laukaisusta tuli aiottu ylimääräisen hapen dumppaus. Vuoto aluksen peräosassa ja hapen dumppaus aiheuttivat tulen alukseen. Tuli tuhosi aluksen ohjausjärjestelmää, mikä puolestaan ohjasi sammuttamaan kaikki kuusi moottoria kesken nousupolton. Lennonkeskeytys havaitsi poikkeaman suunnitellusta lennosta ja tuhosi aluksen noin 150 km:n korkeudessa ja noin 24 000 km/h:n nopeudessa. Aluksella ei ollut hyötykuormaa tai sen massasimulaatiota. Jotta aluksen massa olisi sopiva lennon muissa vaiheissa, tuli nestehappea dumpata kesken matkan. Koska tämä dumppaus aiheutti tuhon, olisi hyötykuorman kyydissä olo saattanut avittaa aluksen aiotulle kiertoradalle asti.
Ensimmäisen lennon (IFT-1) jälkeen tehtiin useita merkittäviä muutoksia. Laukaisualustaan lisättiin aktiivinen suojajärjestelmä, joka sumuttaa suurella paineella vettä alustan suojaksi. Vaiheistus muutettiin kuumaksi, eli kantorakettissa on osittain vielä moottorit päällä ja Starship käynnistää moottorinsa ollessaan vielä kiinni raketissa. Muita parannuksia olivat muun muassa kantoraketin moottorikohdan tulensammutusjärjestemän laajennus ja aiemmassa lennossa pettäneen lennonkeskeytysjärjestelmän kehittäminen.
Rakkestadin kirkko

Rakkestadin kirkko () on Rakkestadin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1200-luvulta. Torniosa valmistui vuonna 1875 kirkon muutostöiden yhteydessä.
Degernesin kirkko

Degernesin kirkko () on Rakkestadin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1863.
Osin kirkko (Rakkestad)

Osin kirkko () on Rakkestadin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1836.
Osin kirkko

Osin kirkko voi tarkoittaa seuraavia:
Degernes

Degernes on taajama Rakkestadin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 309 vuonna 2023. Vuosina 1917–1964 Degernes oli itsenäinen kunta.
Castilla (1730)

Castilla oli Espanjan laivaston vuonna 1730 palvelukseen otettu kaksikantinen 66-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 1728 Antonio de la Piedralta Pasajesista. Alus otettiin palvelukseen 17. tammikuuta 1730.
Palvelus.
Tammikuussa 1730 alus lähti Guarnizosta "Andalucían" ja "Santa Teresan" kanssa Cádiziin, jonne ne saapuivat 6. helmikuuta. Aluksen päälliköksi nimitettiin 1. maaliskuuta Gabriel Perea. Alus lähti 29. maaliskuuta Cádizista fregatti "Incendion" kanssa partiomatkalle Välimerelle. Alus oli 1730 huollettavana La Carracassa.
Alus kuljetti 27. huhtikuuta 1731 Cádizista joukkoja Alicanteen ja Barcelonaan Conde de Clavijon laivueessa, jonka lippulaivana oli "Andalucía" ja muina aluksina "Incendio". Alus saapui 14. heinäkuuta Clavijon laivueen mukana Cádiziin, kun se saattoi Havannasta saapunutta Torresin laivuetta. Alus lähti 21. elokuuta Cádizista laivasto-osastossa Barcelonaan, missä ne liitettiin Marqués de Marin laivastoon. Alus lähti 17. lokakuuta Barcelonasta laivaston mukana Livornoon, missä laskettiin joukkoja maihin. Livornon sotaretken päätyttyä alus palasi 15. tammikuuta 1732 Cádiziin.
Alus suojasi 20. toukokuuta Cádizista viestialus "Jupiterin" kanssa 15 sotatarvikkeita kuljettanutta rahtialusta Alicanteen, mistä se jatkoi 18. kesäkuuta Cornejon laivastossa Oraniin. Alukselta laskettiin 29. kesäkuuta joukkoja maihin Oranissa, minkä jälkeen se partioi " San Fernandon" kanssa Oranin ja Cartagenan edustalla. Alus saapui 28. syyskuuta kuuden rahtialuksen kanssa Cádiziin, missä se siirrettiin reserviin.
Alus lähti 10. kesäkuuta 1733 Cádizista "Hérculeksen" kanssa päällikkönään Clavijo liittyäkseen Reggion laivueeseen Pulassa Sardiniassa. Alus partioi heinäkuussa kahden espanjalaisen ja neljän maltalaisen aluksen kanssa Pantellerian alueella.
Alus lähti syyskuussa Alicantesta Clavijon laivastossa Barcelonaan, mistä laivasto jatkoi 30. marraskuuta La Speziaan ja Sisiliaan. Se osallistui 1733 Sisilian sotaretkeen. Alus saapui helmikuussa 1734 Cádiziin, missä se kunnostettiin.
Alus aseistettiin ja palautettiin palvelukseen, minkä jälkeen se lähti maaliskuussa 1735 Cádizista Italiaan. Se kuljetti Cádizista Aldereten laivueessa joukkoja Livornoon ja La Speziaan. Alus partioi Napolin edustalla, Adrianmerellä, Venetsianlahdella ja saartoi Pescatan. Aluksen miehistö valtasi Manfredonianlahdella itävaltalaisen fregatin, joka liitettiin Espanjan laivastoon nimellä "San Cayetano".
Alus kuljetti 6. heinäkuuta 1736 Cádizista "San Cayetanon" ja pinkki "Concepciónin" kanssa tarvikkeita Havannaan, missä se romutettiin 1736. Puutavara käytettiin kahden uuden 60-tykkisen linjalaivan rakentamiseen. Nämä olivat "Castilla" ja "Dragón".
Tore Stubberud

Tore Stubberud (s. 12. lokakuuta 1947) on norjalainen kirjailija, filosofi ja maanviljelijä. Hän on muun muassa perehtynyt ranskalaisten fenomenologien ajatteluun ja kääntänyt ranskalaista runoutta norjaksi. Hänen oma kaunokirjallinen esikoisteoksensa oli runokokoelma "Innsikter i farver" vuonna 1977. Romaaneissaan hänen kuvailee usein synkkiä tulevaisuudennäkymiä luonnosta vieraantuneessa maailmassa.
Yasmin Janatuinen

Yasmin Janatuinen on suomalainen tanssija. Janatuinen on espoolaisen tanssikoulu DCA:n kasvatti ja opettaa tanssia DCA:ssa. Janatuisen tanssilajeihin kuuluvat mm. show, hiphop, commercial ja nykytanssi. Hän on kilpaillut vuodesta 2006 asti Performing Arts ja Street lajeissa SM- ja MM-kisoissa. Hän on voittanut tanssin maailmanmestaruuden duo-sarjassa yhdessä Elsa Mäenpään kanssa teoksella Face to Face vuonna 2020. Vuonna 2023 Janatuinen oli mukana DCA:n aikuisten pienryhmä DCA Ensemblessa, joka voitti kultaa IDO World Modern &amp; Contemporary Championships -kisoissa Belgiassa. Tammikuussa 2024 Janatuinen tanssi UMK-kilpailun Jesse Markin esityksessä.
Helga Eng

Helga Kristine Eng (31. toukokuuta 1875 Rakkestad – 26. toukokuuta 1966 Oslo) oli norjalainen kansakoulunopettaja, psykologi ja pegagogian professori Oslon yliopistossa vuosina 1938–1948. Hän kannatti käytännönläheisiä opetusmenetelmiä, joissa oppilaat saavat toteuttaa itseään ja jotka ottavat huomioon muuttuvan yhteiskunnan tarpeet. Samalla opetuksen sisällön tulisi ylläpitää tiettyjä perinteisiä arvoja, kuten sinnikkyyttä, järjestelmällisyyttä ja kovaa työtä. Eng pyrki tutkimuksissaan tieteellisesti selvittämään, miten lapset ja nuoret kehittyvät ja miten he oppivat parhaiten. Eng oli aikansa merkittävimpiä norjalaisia tutkijoita alallaan, ja hänen tutkimuksensa herättivät kansainvälistä kiinnostusta.
Emil Rudolf Weiß

Emil Rudolf Weiß (1875 Lahr/Schwarzwald – 1942 Meersburg, Saksa) oli saksalainen taidemaalari. Hän opiskeli osaksi Karlsruhen taideakatemiassa, osaksi Pariisissa ja Stuttgartissa. Hän liittyi värikäsittelyltään ranskalaisiin mestareihin, varsinkin Paul Cézanneen, ja on hienon väriaistinsa avulla luonut varsinkin kukka- ja asetelmamaalausten ("stilleben") alalla kauniita teoksia. Vähemmän onnistuneita ovat hänen alastomia naismalleja esittävät maalauksensa.
Hän toimi vuodesta 1907 Berliinin taideteollisuusmuseon professorina ja suunnitteli onnistuneita taideteollisuusmalleja esimerkiksi lasimaalauksiin, seinämosaiikkeihin, huonesisustuksiin ja kankaisiin. Hän sai niistä useissa näyttelyissä palkintoja.
Nora Orlandi

Nora Orlandi (26. kesäkuuta 1933 Voghera – 31. joulukuuta 2024 Rooma) oli italialainen säveltäjä, laulaja ja sanoittaja, joka tuli tunnetuksi erityisesti elokuvamusiikin alalla. Hänet tunnetaan monipuolisesta työstään elokuvien, televisiosarjojen ja teatteriesitysten parissa. Orlandi oli merkittävä hahmo italialaisen elokuvamusiikin kultakaudella ja vaikutti useiden elokuvien musiikilliseen ilmeeseen.
Elämäkerta.
Nora Orlandi syntyi Vogherassa Italiassa vuonna 1933 musikaaliseen perheeseen. Hänen äitinsä Fanny Miriam Campos oli laulaja. Orlandi osoitti lahjakkuutta musiikin alalla jo nuorena ja aloitti musiikkiopintonsa varhain. Hän teki ensimmäisen elokuvasävellyksensä 20-vuotiaana, ääniraidan elokuvaan "Non vogliamo morire" (1954). Orlandi teki samoihin aikoihin työtä myös jo tunnettujen italialaisten säveltäjien, kuten Alessandro Alessandronin kanssa.
Skanssi (linnoite)

Skanssi on pieni suojaava maa- tai kivivallista muodostuva linnoite, jota käytettiin muun muassa tykistön suojaamiseen pääasiassa Pohjois-Euroopassa keskiajalta 1800-luvulle asti. Korkeudeltaan ne voivat olla metristä jopa kolmeen metriin ja pituudeltaan kymmeniä metrejä.
Punavatsaturpiaali

Punavatsaturpiaali ("Hypopyrrhus pyrohypogaster") on turpiaaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Kolumbiassa.
Koko ja ulkonäkö.
Punavatsaturpiaali kasvaa 27–30 cm pitkäksi ja koiras on naarasta suurempi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Laji on melkein kokonaan kiiltävän musta. Pään höyhenet ovat muita höyheniä kapeammat ja niiden ruoti on paksu. Punavatsaturpiaalin vatsa ja alaperä ovat kirkkaan punaiset.
Levinneisyys ja elintavat.
Punavatsaturpiaali elää Kolumbian länsiosissa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät ja niiden reunamaat 1 200–2 700 metrin korkeudella merenpinnasta. Lintu liikkuu pesimäkauden aikana pareittain ja pesimäkauden ulkopuolella useimmiten alle kymmenen yksilön parvina, mutta suurimmillaan parvissa voi olla jopa 50 lintua. Punavatsaturpiaalin ravintoa ovat hyönteiset ja hedelmät. Pesimäkausi on tammikuusta elokuulle ja kuppimainen pesä sijatsee oksanhaarassa.
Punavatsaturpiaali luokitellaan vaarantuneeksi, ja kannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 täysikasvuista yksilöä. Levinneisyysalue on laajempi kuin aiemmin on ajateltu, mutta kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen hakkuiden vuoksi. Myös pesäloiset ja pyydystäminen häkkilinnuiksi voivat uhata kantaa.
Loop (kappale)

Loop () on maltalaisen laulajan Sarah Bonnicin esittämä kappale, joka julkaistiin musiikkialustoilla 14. maaliskuuta 2024. Bonnici voitti kappaleella Maltan vuoden 2024 euroviisukarsintana toimineen "Malta Eurovision Song Contest 2024" -karsintakilpailun ja edusti näin ollen kappaleella Maltaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale putosi kilpailusta toisessa semifinaalissa saatuaan 13 pistettä.
Safari-ralli 2024

Safari-ralli 2024 (virallisesti "72. Safari Rally Kenya") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2024. Kilpailu järjestettiin 28.–31. maaliskuuta 2024 ja kilpailun huoltopaikka oli Naivashassa.
Kilpailijat.
Kilpailuun ilmoittautui yhteensä 29 autokuntaa. Rally1-autojen lisäksi mukana oli myös WRC2-sarjassa kilpailevia Rally2-autoja.
Erikoiskokeet.
Kilpailussa ajettiin 19 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli . Siirtymiä oli ja kokonaispituus oli .
Tapahtumia.
Perjantaina Esapekka Lappi joutui keskeyttämään vaihdelaatikon vian vuoksi. Ott Tänak ajoi kiven ja suistui penkkaan joutuen keskeyttämään.
Erikoiskokeella 11 Thierry Neuville kärsi polttoainepumpun ongelmista ja menetti paljon aikaa. Lauantaina Elfyn Evans joutui vaihtamaan neljä rengasta ja Grégoire Munster joutui keskeyttämään takapyörän ripustuksen hajottua kiveen osumisessa. Lapin tuulilasiin osui kahdesti lintu samalla erikoiskokeella. Sunnuntaina Neuville takapyörän jousitus hajosi osumassa kiveen. Lappi kärsi rengasrikon ja voimansiirron rikkoutumisen. Takamoto Katsutalta hajosi myös rengas.
Rovanperä nousi lähes minuutin verran johtoon perjantaina, ja oli kahden minuutin johdossa lauantain päätteeksi ajaen lopulta kilpailun voittoon. Gus Greensmith kärsi vatsataudista, mutta oli lähes neljä minuuttia edellä Oliver Solbergia kun Solbergilta hajosi rengas erikoiskokeilla kaksi ja kolme.
Weisse

Weisse, myös Weiße, on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Public Broadcasting Services

Public Broadcasting Services (PBS; ) on Maltan yleisradioyhtiö, jonka omistaa Maltan hallitus. Se perustettiin vuonna 1975 nimellä "Xandir Malta". PBS on vuodesta 1975 lähtien ollut Euroopan yleisradiounionin jäsen.
Özünlə apar

Özünlə apar () on azerbaidžanilaisen laulajan Fahreen esittämä kappale, joka julkaistiin 15. maaliskuuta 2024. Kappaleessa on mukana İlkin Dövlətov. Fahree ja Dövlətov edustivat kappaleella Azerbaidžania vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale putosi ensimmäisessä semifinaalissa saatuaan 11 pistettä.
Itä–Länsi-ottelu 1993

Vuoden 1993 Itä–Länsi-ottelu pelattiin Sotkamossa Hiukan pesäpallostadionilla 25. heinäkuuta 1993. Miesten ottelun voitti Lännen joukkue juoksuin 4–5. Miesten Idän joukkueeseen kuuluivat lyöntijärjestyksessä kolmospolttaja Janne Vuorinen, kolmosvahti Riku Kytösalmi, kakkosvahti Kari Hakkarainen, ykkösvahti Vesa Mikkola, lukkari Olli Hartikainen, kakkoskoppari Markku Lintunen, kakkospolttaja Pasi Pirinen, sieppari Juha Nieminen, kolmoskoppari Sami Sirviö, jokeripelaaja Jukka Holttinen, jokeripelaaja Jorma Parviainen, jokeripelaaja Kari Tapanen ja jokeripelaaja Eero Okkonen. Lännen joukkueeseen kuuluivat lyöntijärjestyksessä kolmoskoppari Mika Laatikainen, kolmospolttaja Veijo Turpela, kakkospolttaja Kari Myllyniemi, ykkösvahti Jan Hautala, kolmosvahti Vesa Liikala, kakkoskoppari Asko Laine, kakkosvahti Tuomo Tallbacka, sieppari Heikki Reunanen, lukkari Matti Iivarinen, jokeripelaaja Simo Eerikäinen, jokeripelaaja Kari Kallio, jokeripelaaja Mika Sivunen ja jokeripelaaja Arto Puumalainen. Kentän parhaana palkittiin Idän Janne Vuorinen.
Vasili Velitško

Vasili Lvovitš Velitško (; 14. heinäkuuta 1860 – 13. tammikuuta 1903 ) oli venäläinen kirjailija, Samijlo Velytškon kaukainen jälkeläinen. Hän julkaisi runoja, joissa hän käsittelee itämaisia aiheita. Hän antautui myöhemmin sortopolitiikan palvelukseen ja esiintyi sekä Kaukasiassa että Pietarissa kiihkeillä kirjoituksilla Venäjän vähemmistökansallisuuksia vastaan. Hän kirjoitti draamoja ja Vladimir Solovjovin elämäkerran.
Alessandro Moreschi

Alessandro Moreschi (11. marraskuuta 1858 Monte Compatri – 21. huhtikuuta 1922 Rooma) oli italialainen kastraattisopraano. Hän oli viimeinen kastraattilaulaja ja sai lempinimen "L'angelo di Roma".
Moreschi sai opetusta Gaetano Capoccilta Roomassa. Hän lauloi Vatikaanin Sikstuksen kappelin kuoron jäsenenä vuosina 1883–1913. Moreschin laulua on säilynyt tallenteella. Kastrointikäytäntö kiellettiin hänen ollessaan nuori. Moreschi jäi eläkkeelle Pius X:n luovuttua tavasta käyttää kastraatteja laulajina.
Space Dogs

Space Dogs () on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut venäläinen tietokoneanimaatioelokuva, jonka ohjasivat Inna Jevlannikova ja Svjatoslav Ušakov.
Sandwich (Kent)

Sandwich on vajaan asukkaan kaupunki ja kunta ("civil parish") Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Hallinnollisesti se kuuluu Doverin hallintopiiriin ja sijaitsee sen pohjoisosassa kolmen kilometrin päässä Pohjanmeren rannikosta.
Varhaisimmassa kirjallisessa lähteessä vuodelta 664 Sandwich mainitaan saksien asuinpaikkana. Entisinä aikoina mereltä pääsi vielä kaupungin satamaan Stourjokea pitkin. Sandwich oli syrjäyttänyt 800-luvulle tultaessa läheisen Richboroughin roomalaisaikaisen sataman. Keskiajalla se kukoisti sillin kalastuksen ja kaupan ansiosta. Se liittyi Cinque Portsin jäsenkaupungiksi 1000-luvulla ja sai kaupunkipiirin oikeudet vuonna 1226. Kaupunki taantui 1600-lukuun mennessä laivareitin lietyttyä, vaikka Ranskasta ja Flanderista paenneet protestantit kasvattivatkin sen väkilukua hetkellisesti.
Sandwichissä on enemmän suojeltuja rakennuksia henkeä kohti kuin millään muulla paikkakunnalla Englannissa, ja se on yksi maan parhaiten säilyneistä keskiaikaisista kaupungeista. Kunnassa on kolme isohkoa keskiaikaista kirkkoa ja tunnettu golfkenttä. Se on myös nimellisesti Sandwichin jaarlikunnan keskuspaikka ja antanut nimensä samannimiselle kerrosvoileivälle Sandwichin 4. jaarlin kautta.
Gennaro Manna

Gennaro Manna (12. joulukuuta 1715 Napoli – 28. joulukuuta 1779 Napoli) oli italialainen säveltäjä. Säveltäjä Francesco Feo oli hänen setänsä tai enonsa.
Manna opiskeli Napolin Sant'Onofrio a Porta Capuana -konservatoriossa. Hän toimi vuodesta 1744 Napolin tuomiokirkon maestro di cappellana ja sävelsi samanaikaisesti näyttämömusiikkia. Vuosina 1756–1761 Manna kuului vakituisesti Napolin Santa Maria di Loreto -konservatorion henkilökuntaan. Hän jatkoi työtään Napolin tuomiokirkossa ja oli vuodesta 1761 myös Santissima Annunziata Maggioren maestro di cappella.
Mannan tuotantoon kuuluu vähintään kolmetoista oopperaa. Lisäksi hän sävelsi muun muassa oratorioita. Hänen poikansa oli säveltäjä Gaetano Manna.
Raimo Siltala

Raimo Olavi Siltala (s. 18. toukokuuta 1960 Raisio) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Turun yliopiston yleisen oikeustieteen professorina.
Ura.
Siltala valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1985, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1988 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1998 sekä kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1986. Hän sai varatuomarin arvo vuonna 1990. Hänen väitöskirjansa "A Theory of Precedent" palkittiin Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen vuoden väittelijän palkinnolla vuonna 2000.
Siltala työskenteli Helsingin yliopiston yleisen oikeustieteen assistenttina vuosina 1986–1994, kansainvälisen yksityisoikeuden, erityisesti ulkomaankaupan, viransijaisena apulaisprofessorina vuosina 1995–2000 ja yliopistonlehtorina vuosina 2003–2004. Hän on ollut Turun yliopiston yleisen oikeustieteen professori määräaikaisena vuosina 2005–2009 ja vakinaisena vuodesta 2009 alkaen. Hän on myös toiminut kansainvälisen Bielefelder Kreis -tutkijaryhmän sihteerinä vuosina 1995–1996, oikeuskanslerinviraston esittelijänä vuonna 2005 sekä Helsingin yliopiston, Helsingin kauppakorkeakoulun ja Svenska handelshögskolanin yksityisoikeuden tutkijakoulun sivutoimisena johtajana vuosina 2005–2009. Siltala on saanut yleisen oikeustieteen dosentin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 2001 ja Joensuun yliopistossa vuonna 2002. Vuonna 2022 hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Siltala on kirjoittanut "Helsingin Sanomiin" arvosteluja oikeudellisia ja filosofisia aiheita käsittelevistä kirjoista.
Afroukrainalaiset

Afroukrainalaiset () ovat Ukrainassa asuvia afrikkalaistaustaisia ihmisiä, jotka ovat joko ukrainalaisten jälkeläisiä tai Afrikasta Ukrainaan muuttaneita.
Monet afroukrainalaiset ovat muuttaneet Afrikasta Ukrainaan laadukkaiden, mutta halpojen korkeakoulutusmahdollisuuksien perässä. Yli 20 % Ukrainassa opiskelevista vaihto-oppilaista oli lähtöisin Afrikasta. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 monet ovat paenneet maasta ukrainalaisten siviilien kanssa, mutta kohdanneet rasismia Puolan ja Unkarin rajoilla, jossa näitä on käsketty luovuttamaan paikkansa bussissa tai menemään kotimaidensa suurlähetystöihin. Venäjä on myös hyödyntänyt ukrainalaisten rasistisia asenteita propagandassaan. Kesällä 2022 afroukrainalaisiin kuuluva Alisa Žuralev pani kuitenkin alulle sosiaalisen median kampanjan, jossa hän mursi tätä Venäjän levittämää myyttiä. 
Pääsääntöisesti afroukrainalaiset osaavat sekä venäjää että ukrainaa. Valtaväestön suhtautuminen afroukrainalaisiin vaihtelee suuresti riippumatta siitä, onko henkilöllä esimerkiksi Ukrainan kansalaisuus, mutta erityisesti ukrainaa puhuvia kohtaan asenteet tuppaavat olemaan positiivisia.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa entinen olympiatason painija Žan Belenjuk valittiin ensimmäisenä afroukrainalaisena maan parlamenttiin.