tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martin Pettersson

Martin Lennart Pettersson () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Perhe ja koulutus.
Petterssonin vanhemmat olivat työnjohtaja Anders Johan Pettersson ja Maria Lovisa Thel. Hän kävi neljä luokkaa kansakoulua ja Lithenin yksityistä kauppakoulua Helsingissä.
Jääkärikausi.
Pettersson työskenteli konttoristina Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. joulukuuta, 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 9. heinäkuuta, 1917.
Suomen sisällissota.
Pettersson astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta, 1918. Hänet ylennettiin luutnantiksi sen jälkeen kun hän oli vannonut sotilasvalan ja allekirjoittanut palvelusitoumuksen. Hän saapui takaisin takaisin Suomeen jääkärien etujoukon mukana Vaasaan 18. helmikuuta, 1918. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, jossa hän haavoittui 16. huhtikuussa, 1918, ja Säiniöllä sekä Viipurissa.
Kenties näkyvimpänä kunnianosoituksena toiminnastaan koko Suomen sisällissodan aikana, Lehtonen määrättiin jäseneksi kolmimiehiseen jääkäreiden lipunkantopartioon Helsingissä valkoisten joukkojen voitonparaatissa 16. toukokuuta, 1918, yhdessä jääkärivänrikki Einar Hackzellin (myöhemmin jääkäriluutnantti Hakasalo) ja jääkäriluutnantti Julius Lehtosen kanssa, perässään marssineen "15.000 mieheen nousevan armeijan" kärjessä. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Pettersson määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä aluksi Suomen valkoisen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 3. konekiväärikomppaniaan. Suomen valkoisesta kaartista hänet siirrettiin elokuussa vuonna 1918 Helsingin jalkaväkirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin ensin Itämeren jalkaväkirykmentti 1 ja myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä 2. konekiväärikomppanian päällikkönä. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 27. huhtikuuta, 1921, alkaen 2. erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi. Pettersson erosi armeijasta 1. syyskuuta, 1922, ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä kuolemaansa saakka.
Idumea (muinaismaakunta)

Idumea oli liiviläisten ja latgallien sekaisin asuttama muinaismaakunta Latviassa. Nimitys Idumea tulee ehkä liivin kielen itäistä maata tarkoittavista sanasta "idumaa". Idumean keskus oli Straupen kaupunki, jonne tuli myös alueen ensimmäinen kirkko. Idumea mainitaan Henrikin Liivinmaan kronikassa, jossa siitä puhutaan paikallisten käännyttämisen yhteydessä. Maakunnan on oletettu muodostuneen 1000-luvulla ja sen asema itsenäisenä alueena päättyi vuoteen 1206, jolloin se joutui saksalaisten ristiretkeläisten käsiin.
Livones Veinalenses

Livones Veinalenses oli Henrikin Liivinmaan kronikassa mainittu nimitys Väinäjoen liiviläisten asuttamalle muinaismaakunnalle. Aluetta kutsuttiin myös nimellä "Livonia", mutta tämä nimitys yleistyi tarkoittamaan koko Väinäjoen pohjoispuolista Latviaa sekä Viron etelä-osia. Maakunta ulottui suurin piirtein nykyisen Riian alueelta Aizkraukleen. Alueen keskus oli Ykskylä, jonne piispa Meinhard perusti alueen ensimmäisen kirkon vuonna 1184. Vuonna 1187 sinne tuli piispanistuin, joka siirtyi vuonna 1201 Riian kaupunkiin. Ennen kuin alue siirtyi kokonaan saksalaisen vallan alle, se oli ollut muodollisessa verovelvollisuudessa Polotskin ruhtinaalle. Alueen liiviläiset kapinoivat Akon johdolla vuonna 1206, mutta saksalaiset ristiretkeläiset sekä heidän kristityt liiviläiset liittolaiset onnistuivat kukistamaan kapinan.
Toreida

Toreida oli liiviläisten asuttama muinaismaakunta Latviassa. Maakunnan läpi virtaava Koivajoki jakoi sen Kaupon hallitsemaan etelä- ja Dabrelin hallitsemaan pohjoisosaan. Kauppo kääntyi kristinuskoon ja hänestä tuli saksalaisten ristiretkeläisten tärkeä liittolainen. Saksalaiset rakensivat Turaidan linnan, jonka rauniot ovat edelleen pystyssä. Maakunnan nimitys on ehkä juontunut skandinaavien Thor-jumalasta, jota palvottiin yleisesti ainakin Saarenmaalla. Toreidan on arveltu siis tarkoittavan "Thorin pihaa".
Tess Slesinger

Tess Slesinger (16. heinäkuuta 1905 New York – 21. helmikuuta 1945) oli amerikanjuutalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Hän opiskeli Ethical Culture Society Schoolissa, Swarthmore Collegessa ja Columbian yliopistossa, missä hän suoritti kandidaatin tutkinnon englannin kielessä vuonna 1925. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä, "Missis Flinders", julkaistiin 1932. Irving Thalberg tarjosi Slesingerille paikkaa käsikirjoittajana 1930-luvun puolivälissä ja Slesingerin käsikirjoittamiin elokuviin kuuluvat muiden muassa "Hyvä maa" (1937), "Tanssi, tyttö, tanssi" (1940) ja "Brooklynissä kasvoi puu" (1945).
Slesinger avioitui Frank Davisin kanssa vuonna 1936 ja liitosta syntyi kaksi lasta: Peter (s. 1937) ja Jane (s. 1938). Slesinger kuoli syöpään 39-vuotiaana ja hän oli kuolemansa jälkeen ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon kategoriassa vuonna 1946.
Kulttuuri-instituutin seisake

Kulttuuri-instituutin seisake (, ) on Valko-Venäjän rautateiden seisake Minskissä. Seisakkeella pysähtyvät sekä Minskin lähiliikenteen Oršan, Asipovitšyn ja Baranavitšy suuntien junat että jotkin pikajunat.
Rautatieseisakkeen lipunmyynti sijaitsee maan alla samannimisen Minskin metron Kulttuuri-instituutin aseman tunneliverkostossa. Tämä sijaitsee lähistöllä. Metroon on näin välitön liityntäyhteys.
Ubisort

Ubisort "(esp.Unión de Bienestar Social de la Región Triqui)" on puolisotilaallinen ryhmä Oaxacassa Meksikossa. Sillä katsotaan olevan siteitä valtaapitävään PRI-puolueeseen.
Jyri Jaakkolan kuolema.
Ubisort-joukkoja epäillään osallisuudesta tapahtumaketjuun, jossa keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 toistaiseksi varmistamattomat asejoukot väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen, joka oli matkalla Ubisortin saartamaan San Juan Copalan autonomiseen kaupunkiin. Kaksi aktivistia kuoli ja 12 jäi kateisiin. Ubisort-joukot antoivat poliisin poistaa ruumiit alueelta. Kuolleet olivat Cactus-järjestön johtaja Alberta “Bety” Cariño ja suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola. 
Oaxacan osavaltion poliisi kieltäytyi pelastamasta haavoittuneita, "koska heillä ei ole siihen valtion käskyä".
Tuomiot.
Oikeudessa on tuomittu vain yksi väijytyksessä mukana ollut Ubisortin jäsen. Hän oli hyökkäyksen tapahtuma-aikaan 17-vuotias mies, joka sai osallisuudesta murhaan kolmen vuoden vankeusrangaistuksen. Meksikon viranomaiset ovat olleet haluttomia tuomitsemaan muita osallistujia.
Vuonna 2018 Meksikon poliisi vapautti Ubisortin johtajan ja toisen epäillyn todisteiden puuttuessa. Ubisortia on syytetty todistajien uhkailusta. 
Muu toiminta.
Ubisort on ollut osallisena Oaxacan osavaltiossa pitkään jatkuneissa väkivaltaisuuksissa. Järjestö oli osallisena San Juan Copolan piirityksessä vuosina 2009-2010. Elokuussa 2010 Ubisortin syytettiin olleen osallisena hyökkäyksessä, jossa kuoli kolme ihmistä ja haavoittui kaksi. Uhrit kuuluivat San Juan Copolaan autonomian julistaneeseen MULTI-ryhmään.
Divisioonakenraali

Divisioonakenraali on vanha nimitys divisioonaa komentavalle kenraalille. Aikaisemmin klassisen kolmiojaon perusteella kolme taistelevaa komppaniaa muodosti pataljoonan, kolme taistelevaa pataljoonaa huoltavine ja tukevine perusyksiköineen muodosti rykmentin, ja kolme taistelevaa rykmenttiä tukevine perus- ja joukkoyksiköineen muodosti divisioonan.
Myöhemmin kun siirryttiin divisioonajaosta prikaatijakoon, jossa pienin itsenäisen taistelun kykenemään käyvän divisioonan sijasta pienin sotatoimiyhtymä oli prikaati, divisioonakenraalin nimitys muuttui käytännössä kenraalimajurin arvoksi. Myöhemmin virkaiältään vanhimpien everstien tehtäviä siirtyi prikaatikenraalille, jolloin tavallaan divisioonakenraalin tehtävät jakautuivat kenraalimajurin komentaman divisioonaa suuremman kenraalimajurin tehtäviin ja everstin, myöhemmin joissakin tapauksissa prikaatikenraalin komentaman prikaatin tehtäviin. Aikaisemmin pienin sotatoimiyhtymä oli divisioona, sittemmin tätä sotilaslukumäärältään, kirjavahvuudeltaan pienempi prikaati, jota komensi tai saattaa komentaa everstin lisäksi myös prikaatikenraali.
North Bay

North Bay on kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Se sai nimensä sijainnistaan Nipissingjärven pohjoisrannalla. Kaupungin väkiluku on noin 53 966 (2006), ja sen muodostamalla metropolialueella 63 424 asukasta.
North Bayn ystävyyskaupunki on Moncton, New Brunswickissa, Kanadassa.
North Bay sai kaupunkioikeudet vuonna 1891 (town) ja 1925 (city).
Historia.
Viimeisen jääkauden lopussa aluetta peittänyt Laurentidin jäätikkö alkoi vetäytyä noin 7000 eaa., ja alueelle muodostui suuri jäätikköjärvi. Järvi peitti aluetta noin tuhannen vuoden ajan, minkä jälkeen järvi tyhjeni jääpatojen sulaessa seitsemännellä vuosituhannella eaa. Samoihin aikoihin siellä uskotaan eläneen varhaisia intiaanikulttuurin edustajia, mutta näistä ei ole kuitenkaan toistaiseksi löydetty todisteita. Jäätikköjärven tyhjentymisen jälkeen alueen ilmasto lämpeni huomattavasti, mikä mahdollisti jalopuiden kasvamisen. Pian aluetta peittivätkin laajat metsät (jopa nykyistä pohjoisemmaksi). Tältä ajanjaksolta (noin viides vuosituhat eaa.) on lukuisia arkeologisia löytöjä siellä asuneista intiaaneista, jotka louhivat alueelta kvartsia, kuparia ja piikiveä, joista he valmistivat työkaluja. Lisäksi he kävivät tuotteistaan kauppaa laajan kauppaverkoston avulla muiden alkuperäiskansojen kanssa. Tutkimusmatkailija Samuel de Champlainin apulaisena toiminut nuori Étienne Brûlé tapasi vuonna 1610 ensimmäisenä eurooppalaisena alueen intiaanit. Myöhemmällä tutkimusmatkallaan myös Champlain tapasi alueen intiaanit, joita hän luonnehti ystävällisiksi ja vieraanvaraisiksi.
Lukuun ottamatta alueen intiaaneja ja satunnaisia turkismetsästäjiä, alue oli koskematonta erämaa-aluetta aina 1880-luvun alkuun saakka, jolloin Canadian Pacific Railway rakensi ensimmäisen rautatien alueelle. Rautatie mahdollisti metsäteollisuuden ja kaivosteollisuuden laajentamisen. Alueelta louhittiin pääasiassa nikkeliä, rautamalmia, kuparia, kultaa, platinaa, hopeaa ja kobolttia. Nämä tärkeäksi muodostuneet teollisuudenalat vetivät perässään runsaasti muutakin teollisuutta, ja North Bayn väkiluku kasvoi voimakkaasti. Vuonna 1968 North Bay yhdistyi sitä ympäröivien alueiden kanssa ja muodosti aikanaan Kanadan pinta-alaltaan suurimman kunnallishallinnollisen alueen.
Knud Rasmussen

Knud Johan Victor Rasmussen (7. kesäkuuta 1879 – 21. joulukuuta 1933) oli grönlantilainen naparetkeilijä ja antropologi. Häntä pidetään inuittien tutkimuksen ”isänä”. Rasmussen oli ensimmäinen Luoteisväylän koiravaljakolla kulkenut henkilö.
Knud Rasmussen syntyi Ilulissatissa vuonna 1879. Hänen isänsä oli tanskalainen kielitieteilijä ja pappi Christian Rasmussen ja hänen äitinsä Grönlannissa syntynyt Lovice Rasmussen. Knud kasvoi Ilulissatissa ja oppi grönlannin kieltä ja kulttuuria. Hän oppi myös monia sellaisia taitoja, jotka auttoivat häntä myöhemmillä tutkimusmatkoillansa, kuten metsästyskiväärin käyttöä, kajakointia ja koiravaljakoilla ajamista.
Rasmussenit muuttivat vuonna 1891 Tanskaan Kööpenhaminaan. Rasmussen ei sopeutunut kunnolla isoon kaupunkiin, mutta jäi seuraavana vuonna yksin Kööpenhaminaan käymään koulunsa loppuun. Hän valmistui lukioasteelta vuonna 1898. Hän ei ollut kuitenkaan innostusta akateemiseen uraan ja halusi palata Grönlantiin tutkimaan sen ihmisiä ja kulttuuria. Rasmussen oli erityisen kiinnostunut Grönlannin pohjoisimpien osien inughuiteista.
Rasmussen seurasi 1902–1904 Ludvig Mylius-Erichsenin "kirjallista" Grönlannin-retkikuntaa. Hän tutki 1905 hallituksen lähettämänä poronhoidon mahdollisuuksia Grönlannissa, keräili 1906–1908 Carlsbergin rahaston kustannuksella grönlantilaisia lauluja talvehtien (toisen kerran) inughuitien parissa. Hän kulki 1909 hallituksen toimeksiannosta länsirannikolla ja perusti 1910 Thulen kauppa-aseman. Sen tarkoituksena oli toimia sekä inughuitien tarpeeksi että tulevien tutkimusretkien tukikohtana.
Rasmussen teki Thulesta vuosina 1912–1933 useita tutkimusmatkoja. Vuonna 1912 hän ylitti kolmen retkeilijän kanssa Grönlannin mannerjäätikön Thulesta koillisrannikolle. Vuosina 1916–1918 hän puolestaan kartoitti Grönlannin pohjoisrannikolla, ja vuonna 1919 hän kerästi Angmagssalikissa inuitien tarinoita.
Rasmussenin viides Thule-tutkimusmatka on hänen tunnetuinsa. Hän pyrki tutkimaan kaikkia arktisen alueen kansoja Grönlannista Beringinlahdelle. Tutkimusmatka kesti lopulta kolme vuotta, 1921–1924. Maaliskuussa 1923 hän lähti Kanadan koillisosasta pitkälle matkalle, ja hän saapui Alaskan Point Barrow’hun 23. toukokuuta 1924. Hän kuvasi matkaansa teoksessa "Across Arctic America" (1927). Rasmussen muita teoksia ovat "Nye mennesker", "Under nordenvindens svøbe" ja eskimokielinen lukukirja "Avángarnisalerssârutit".
Seitsemännellä Thule-tutkimusmatkallaan Rasmussen sairastui. Hän kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin joulukuussa 1933 Tanskassa.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Rasmussenin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Unreal Tournament 2004

Unreal Tournament 2004 (tai lyhennettynä UT2K4 tai UT2004) on tieteisfiktio -FPS-peli, joka julkaistiin ensimmäisenä 16. maaliskuuta 2004 Pohjois-Amerikassa. Pelin kehittivät Epic Games ja Digital Exremes. "UT2004" on kolmas peli Unreal Tournament -sarjassa; ensimmäinen oli "Unreal Tournament" ja sitä seurasi "Unreal Tournament 2003". Sarja sai jatkoa 19. marraskuuta 2007, kun "Unreal Tournament 3" julkaistiin. 
Kehitys.
Pelin tekniikka pohjautuu Unreal Engine 2.5-moottoriin sekä aikaisemman pelin, Unreal Tournament 2003:n sisältöön. Peli oli myös ensimmäinen suljetun lähteen peli, joka tuki x86-64-bittistä päätettä.
Ominaisuuksia.
Pelille ominaisia ovat useat maa-, ilma-, ja stationäärikulkuneuvot, joista useimmat ovat saatavilla Assault- sekä Onslaught-pelimuodoissa. Peli on ohjelmoitu siten, että käyttäjän on helppo muokata sisältöä itsenäisesti sekä lisätä sitä alkuperäiseen. 
Vastaanotto.
Suurilta osin peli sai hyvän vastaanoton. Pelikriitikot ylistivät nopeatempoista sekä haastavaa pelattavuutta, kun taas fanit arvostivat myös saatavilla olevaa pelitukea sekä pelin muokattavuusominaisuuksia.
Viirupääsirkku

Viirupääsirkku ("Arremonops rufivirgatus") on Yhdysvaltain eteläosassa ja Keski-Amerikassa tavattava sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan viirupääsirkku on noin 14 cm. Selästään viirupääsirkku on väritykseltään oliivinvihreä. Pää on harmaa, päälaella on kastanjanruskea viiru ja myös silmäkulmajuovat ovat kastanjanruskeat. Viirujen värissä on jonkin verran vaihtelua alalajien välillä. Kurkku on harmahtava ja myös vatsan höyhenet ovat väriltään vaalean harmaat. Isoviirusirkku ("Arremonops conirostris") muistuttaa ulkonäöltään viirupääsirkkua, mutta isoviirusirkku on kookkaampi, päälaeltaan musta ja vatsastaan tummemman harmaa. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Viirupääsirkkua tavataan Yhdysvalloissa Texasin osavaltion eteläosissa. Lisäksi lajin toisistaan eristäytyneitä populaatioita esiintyy Meksikon, Costa Ricaa, Guatemalassa ja Jukatanin niemimaalla. Osaa alalajeista voidaan pitää omina lajeinaan. Texasissa lajin elinympäristöä ovat kuivien metsien pohjakerrokset ja kuivat pensaikot. Keski-Amerikassa lajia tavataan kuivien metsien tiheiköissä. Laji välttelee kosteampia metsiä.
Elintavat.
Viirupääsirkun ravinto koostuu hyönteisistä ja siemenistä ja hyönteisten arvellaan muodostavat suurimman osan lajin ruokavaliota. Ravintonsa lintu etsii maasta tiheikköjen alta. Viirupääsirkkuparit voivat kokoontua yhteen etsiessään syötävää.
Viirupääsirkun pesimäekologiasta tiedetään melko vähän. Lajin pesä on ruohoista, tikuista ja puun kuoresta tehty kuppi, jolla on kupolimainen katto. Pesän sisäänkäynti on sivusta. Viirupääsirkkunaaras munii kolmesta viiteen kiiltävän valkoista munaa. Molemmat vanhemmat ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Sara Errani

Sara Errani (s. 29. huhtikuuta 1987 Bologna) on italialainen tennispelaaja ja nelinpelin olympiavoittaja.
Erranin ensimmäinen WTA-turnausvoitto tuli Internazionali Femminili di Palermo -turnauksessa 13. heinäkuuta 2008, jossa hän voitti finaalissa Ukrainan Maria Korettseyvan 6–2, 6–3. Kaksi viikkoa myöhemmin hän otti toisen WTA-turnausvoiton Portorožissa, Sloveniassa. Finaalissa hän voitti Espanjan Anabel Medina Garriguesin 6–3, 6–3.
Vuonna 2009 Errani oli uudestaan finaalissa sekä Palermossa että Portorožissa, mutta molemmilla kerroilla hän hävisi. Vuonna 2011 hän hävisi Pattayan turnauksen finaalissa Daniela Hantuchoválle. Yhteensä hän on saavuttanut yhdeksän turnausvoittoa kaksinpelissä. Nelinpelivoittoja WTA-turnauksissa Erranilla on 25 kappaletta.
Kansainvälinen tennisliitto asetti Erranin kahden kuukauden kilpailukieltoon elokuussa 2017, kun hänen helmikuussa 2017 antamastaan näytteestä oli löytynyt jälkiä rintasyöpälääkkeestä. Myös kaikki hänen tuloksensa hylättiin näytteen ottamisen jälkeen pelatuista otteluista. Italian antidopingtoimikunta ja Errani tekivät kilpailukiellosta valituksen urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CAS:iin. Kesäkuussa 2018 kilpailukielto pidennettiin 10 kuukauteen.
Monica Niculescu

Monica Niculescu (s. 25. syyskuuta 1987 Slatina) on romanialainen tennispelaaja. Hän muutti Bukarestiin neljävuotiaana. Häntä valmentaa Calin Stelian Ciorbagiu. Hän on saavuttanut urallaan kolme WTA-turnausvoittoa kaksinpelissä ja kahdeksan turnausvoittoa nelinpelissä.
Tennisura.
2009.
Niculescu avasi kauden Brisbanen turnauksella, jossa hän hävisi avauskierroksella Tsvetana Pironkovalle kolmessa erässä. Ensimmäisellä kierroksella tuli tappio myös Moorilla Hobart International -turnauksessa, jossa hän hävisi Alona Bondarenkolle. Australian avoimissa Niculescu voitti Katie O'Brienin ensimmäisellä kierroksella luvuin 6–4, 6–4, mutta hävisi toisella kierroksella Sara Erranille 6–2, 6–3.
Open GDF Suez -turnauksessa Pariisissa Niculescu voitti Timea Bacsinszkyn ensimmäisellä kierroksella, mutta toisella kierroksella hallitseva mestari Amélie Mauresmo voitti hänet. Barclays Dubai Tennis Championships -turnauksessa Dubaissa hän voitti Peng Shuain 3–6, 7–5, 6–2, mutta hävisi maailmanlistan kolmoselle, Jelena Jankovićille toisella kierroksella luvuin 6–3, 6–2.
Edina Gallovits-Hall

Edina Gallovits-Hall (s. 10. joulukuuta 1984 Timișoara) on romanialainen tennispelaaja. Hänen sukunsa on kotoisin Unkarista.
Tennisura.
Heinäkuussa 2007 Gallovits selviytyi finaaliin Barcelonan turnauksessa. Hän voitti Virginia Ruano Pascualin, viidenneksi sijoitetun Lourdes Domínguez Linon, neljänneksi sijoitetun Kaia Kanepin ja semifinaalissa hän voitti Virginie Razzanon 6–3, 6–4. Finaalissa Meghann Shaughnessy oli Gallovitsia parempi erin 6–3, 6–2.
Vuonna 2010 Gallovits voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa nelinpelissä Copa BBVA Colsanitas -turnauksessa Bogotássa, Kolumbiassa. Finaalissa hän ja hänen parinsa Gisela Dulko voittivat Olga Savtšukin ja Nastassja Jakimavan. Syyskuussa 2010 hän voitti Sania Mirzan kanssa Kantonin turnauksen ja helmikuussa 2011 Anabel Medina Garriguesin kanssa uudelleen Bogotán turnauksen.
Raluca Olaru

Ioana Raluca Olaru (s. 3. maaliskuuta 1989 Bukarest) on romanialainen tennispelaaja. Hän ei ole voittanut toistaiseksi yhtään WTA-turnausta kaksinpelissä, mutta nelinpelissä hänellä on turnausvoittoja kaksi kappaletta.
Junioriurallaan Olaru pääsi finaaliin sekä kaksinpelissä että nelinpelissä Ranskan avoimissa 2005 ja voitti US Openissa 2006 nelinpeliturnauksen Mihaela Buzărnescun kanssa. Ammattilaisurallaan hän on selviytynyt Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2007, kun hän voitti muun muassa 30:nneksi sijoitetun Julia Vakulenkon. Kolmannella kierroksella Olaru hävisi kuitenkin seitsemänneksi sijoitetulle Ana Ivanovićille.
Olaru on ollut kerran WTA-turnauksen finaalissa kaksinpelissä. Se tapahtui Itävallassa Bad Gasteinin turnauksessa heinäkuussa 2009. Finaalissa hän hävisi Andrea Petkovicille luvuin 6–2, 6–3.
Aiheesta muualla.
Ioana Raluca Olaru WTA:n sivuilla
Tommy Mottola

Thomas Daniel ”Tommy” Mottola on yhdysvaltalainen musiikkijohtaja, Casablanca Records -levy-yhtiön osaomistaja, joka toimii yhteisyrityksenä Universal Music Groupin kanssa. Mottola oli laulaja Mariah Careyn puoliso ja on nykyään naimisissa meksikolaisen laulajan Thalían kanssa. Mottola johti Sony Music Entertainmentin kumppania, Columbia Recordsia lähes 15 vuotta.
Mottola tunnetaan ohjaajana ja entisenä lahjakkuuksien managerina. Hänen kuuluisimpia suojattejaan olivat Hall &amp; Oates, Carly Simon, John Mellencamp, Diana Ross ja Taylor Dayne 1980-luvulla, Mariah Carey (hänen toinen vaimonsa) 1990-luvulla, Jessica Simpson ja Jennifer Lopez 2000-luvun alussa.
Biosentrismi

Biosentrismi (kreikan sanoista βίος ’elämä’ ja κέντρον ’keskus’) on poliittinen ja ympäristöfilosofinen näkemys, jonka mukaan kaikki elämä on yhtä arvokasta. Se vastustaa ihmiskeskeisyyttä eli antroposentrismiä, jossa ympäristön arvo määrittyy sen ihmiselle tuottaman hyödyn perusteella. Biosentrismin mukaan ihminen ei ole muita elämänmuotoja korkeampi tai erityisempi, eivätkä luonto ja eläimet ole ihmiselle alisteisia.
Biosentrismin kannattajat tukevat yleensä elämän monimuotoisuutta, eläinten oikeuksia ja luonnonsuojelua.
J. F. Ruotsalainen

Juhana (Johan) Fredrik Ruotsalainen (27. heinäkuuta 1877 Kuopio – 4. heinäkuuta 1951 Lohja) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ruotsalaisen vanhemmat olivat työmies Johan Ruotsalainen ja Wilhelmiina Rissanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1898 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ruotsalainen toimi sittemmin lehtimiehenä Helsingissä. Hän oleskeli 1920-luvulla kuuden vuoden ajan Amerikassa ja oli muun muassa toista vuotta turkismetsästäjänä Kanadan erämaissa.
Ruotsalainen oli naimisissa 1907–1948 Aina Sofia Helan (k. 1948) kanssa.
Aiheesta muualla.
 Luettelo J. F. Ruotsalaisen kirjoittamista lehtiartikkeleista
Pyhän Johanneksen katedraali

Pyhän Johanneksen katedraali voi viitata seuraaviin kirkkoihin:
Cotentin

Cotentin on Englannin kanaaliin työntyvä niemimaa Pohjois-Ranskassa, Bretagnen itäpuolella. Historiallisesti se kuuluu Normandian maakuntaan, hallinnollisesti nykyään Basse-Normandien hallintoalueeseen ja Manchen departementtiin. Niemimaan kärjessä on Cherbourgin kaupunki.
Kesällä 1944, Normandian maihinnousun jälkeen Cotentinissä käytiin huomattavia taisteluja. Nykyään Flamanvillen alue Cotentinissa on Ranskan ydinvoimateollisuuden merkittävin keskus.
Northridgen maanjäristys 1994

Northridgen maanjäristys Los Angelesissa oli 17. tammikuuta 1994 kello 4:31 tapahtunut maanjäristys, joka oli voimakkuudeltaan 6,7 momenttimagnitudia. Jälkijäristykset jatkuivat useita päiviä. Aineellisten vahinkojen arvoksi arvioitiin 20 miljardia dollaria, mikä tekee siitä yhden tuhoisimmista luonnonmullistuksista Yhdysvalloissa.
Myrskyn jälkeen (kappale)

Myrskyn jälkeen Veikko Samulin säveltämä ja Kari Tapion sanoittama ja esittämä kappale vuodelta 1995. Kappale on Kari Tapion tunnetuimpia, ja se julkaistiin samannimisellä albumilla, jota on myyty yli 107 000 kappaletta. Kappale on julkaistu usealla hänen kokoelma-albumillaan ja myös kokoelmilla, joiden kappaleet koostuvat eri esittäjien lauluista.
”Myrskyn jälkeen” on Kari Tapion itsensä sanoittama, ja sen sanoitukset kuvaavat hänen elämänvaiheitaan ja taisteluaan alkoholiongelmaa vastaan.
Axel Edvard Berndtson

Axel Edward Berndtson (17. elokuuta 1858 Helsinki – 13. marraskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija, kustantaja ja taidekauppias.
Berndtsonin vanhemmat olivat filosofian tohtori Fredrik Berndtson ja vapaaherratar Augusta Kristina de la Chapelle. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1876 ja opiskeli sitten filologiaa ja oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Berndtson oli Hufvudstadsbladetin ulkomaanosastolla toimittajana 1885–1893 toimien samalla taide- ja kirjallisuusarvostelijana. Hän oli kiinnostunut näyttämötaiteesta ja toimi Ruotsalaisen teatterin sihteerinä. Vuonna 1894 Berndtson siirtyi Pariisiin ja toimi siellä sanomalehtien kirjeenvaihtajana opiskellen samalla näyttämötaidetta. Vuosisadan vaihteessa Berndtson keräsi nimiä Suomen hyväksi ns. kansainväliseen adressiin. Vuosina 1900–1908 Berndtson asui Tukholmassa ja painatti siellä Suomeen tarkoitettua maanalaista kirjallisuutta sekä julkaisi "Varia"-nimistä aikakauslehteä. Berndtson asui sitten Helsingissä 1908–1918 toimien sanomalehtimiehenä. Vuonna 1918 hän palasi Tukholmaan ja toimi siellä lehtien kirjeenvaihtajana. Vuosina 1924–1932 Berndtson asui Pariisissa ja viimeiset vuotensa hän asui Helsingissä.
Berndtson oli naimisissa vuodesta 1888 Marie-Louise Brattin kanssa.
Jetta-Talo

Jetta-Talo konserni on Perhossa toimiva puunjalostusyritys, johon kuuluvat suurelementeistä talopaketteja valmistava vuonna 1981 perustettu talotehdas Jetta-Talo Oy ja puun sahausta ja jatkojalostusta harjoittava vuonna 1976 perustettu Jet-Puu Oy. 
Jetta-Talo konsernilla on voimassa oleva SFS-EN ISO 9001:2000 laatusertifikaatti, joka käsittää Jet-Puun osalta puun oston, sahauksen, jatkojalostuksen ja myynnin, sekä Jetta-Talon osalta suunnittelun, tuotannon, asennuksen ja myynnin.
Tim Erixon

Tim Carl Erixon (s. 24. helmikuuta 1991 Port Chester, New York, Yhdysvallat) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja. Hänet vaihdettiin Blackhawksiin Columbus Blue Jackets -joukkueesta Jeremy Morinia vastaan 14. joulukuuta 2014. Erixon pelasi Columbus Blue Jacketsin organisaatiossa kaudella 2012–2013. Kauden 2010–2011 hän pelasi Elitserien-joukkue Skellefteå AIK:ssa.
Ura.
Erixon on Skellefteå AIK:n oma kasvatti ja edustanut joukkuetta koko uransa Ruotsissa, lukuun ottamatta kolmen ottelun lainaa Malmö IF:ssä kaudelta 2008–2009. Erixon debytoi Elitserienissä 8. maaliskuuta 2008. Hän pelasi kyseisen kauden aikana kaksi Elitserien-ottelua.
Tulokaskaudellaan 2008–2009 Erixon pelasi 45 Elitserien-ottelua tehden niissä tehopisteet 2+5=7. Hän pelasi kauden aikana myös HockeyAllsvenskanin Malmö IF:ssä ja Skellefteån juniorijoukkueissa. Erixon oli voittamassa J18 Allsvenskanin hopeaa. Kesällä Calgary Flames varasi Erixonin ensimmäisellä kierroksella ja koko varaustilaisuuden 23. pelaajana.
Kaudella 2010–2011 Erixon sijoittui tehopisteillä 5+19=24 Elitserienin puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi. Hän voitti keväällä 2011 Elitserien-hopeaa. Kesäkuussa 2011 Calgary myi Erixon pelaajaoikeudet viidennen kierroksen varausvuoron kanssa New York Rangersiin, josta se sai vaihdossa Roman Horákin ja kaksi toisen kierroksen varausvuoroa kesälle 2011. Erixon teki samana päivänä kolmivuotisen tulokassopimuksen Rangersin kanssa.
Erixon kaupattiin joulukuussa 2014 Columbuksesta Chicago Blackhawksiin vaihdossa Jeremy Moriniin.
Maajoukkue.
Erixon pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010 ja 2011. Vuonna 2009 Ruotsi voitti hopeaa ja 2010 pronssia. Erixon pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009. Hän ei voittanut mitalia, mutta voitti puolustajien piste- ja syöttöpörssin (3+6=9) sekä valittiin kisojen tähdistökentälliseen.
Erixon voitti myös miesten MM-hopeaa vuonna 2011 ja MM-pronssia vuonna 2014.
Muuta.
Erixonin isä on yli 500 NHL-ottelua New York Rangersissa pelannut hyökkääjä Jan Erixon. Tim Erixon on syntynyt New Yorkin osavaltiossa, sillä hänen isänsä pelasi Rangersissa Timin syntymän aikaan.
Naganon olympiastadion

Naganon olympiastadion on urheilustadion Naganossa Japanissa.
Stadionin katsojakapasiteetti on 35 000 ja stadionilla järjestettiin talviolympialaisten 1998 avajaiset ja päättäjäiset. Nykyään Baseball joukkue Shinano Grandserows käyttää sitä stadioninaan.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1984

Los Angelesin vuoden 1984 olympialaisten jalkapalloturnaus pelattiin 29.heinäkuuta-11.elokuuta 1984. Useat itäblokin maat boikotoivat Yhdysvalloissa järjestettyjä olympialaisia. Jalkapalloturnauksesta vetäytyivät kaikki edellisen turnauksen mitalimaat Itä-Saksa, Neuvostoliitto ja Tšekkoslovakia. Näiden tilalle turnaukseen osallistuivat Länsi-Saksa, Italia ja Norja.
Los Angelesin olympialaisissa turnaukseen saivat osallistua myös ammattilaisjalkapalloilijat. FIFA oli ehdottanut, että turnaus avattaisiin kaikille alle 23-vuotiaille jalkapalloilijoille, riippumatta siitä ovatko nämä ammattilaisia vai eivät. Tämä ei sopinut Itä-Euroopan maille, jotka olivat hallinneet aiempia olympiaturnauksia. Näiden maiden joukkueet koostuivat pääosin amatööreistä ja heidän mukaansa uudistus rikkoi KOK:n periaatteita, koskien ikärajoituksia ja ammattilaisuutta.
Olympiakultaa voitti Ranska, se voitti loppuottelussa Brasilian maalein 2-0.
Karsinnat.
Vuoden 1984 olympialaisten jalkapalloturnaukseen selviytyi karsintojen kautta 15 maata. Isäntämaa Yhdysvallat selviytyi kisoihin ilman karsintoja. Muut paikat jakaantuivat siten että Euroopan karsinnoista kisoihin selviytyi 4 maata, Etelä-Amerikasta 2, Pohjois- ja Keski-Amerikasta 2, Afrikasta 3 ja Aasiasta 3. Hallitsevan olympiavoittajan Tšekkoslovakian tilalla kisoissa oli Italia.
Maalintekijät.
Turnauksen maalitilaston ykkössijan jakoivat viisi maalia tehneet Ranskan Daniel Xuereb ja Jugoslavian Borislav Cvetkovic ja Stjepan Deveric.
Pierre-Édouard Bellemare

Pierre-Édouard Bellemare (s. 6. maaliskuuta 1985 Le Blanc-Mesnil, Ranska) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin pääsarjassa National League -joukkue HC Ajoiessa. Bellemaren vahvuuksiin kuuluvat hyökkäyspään pelaaminen, nopeus, mailankäsittelytaidot, laukaus, tilan tekeminen ketjukavereille, työteliäisyys sekä alivoimapelaaminen.
Ura.
Seuraura.
Bellemare aloitti jääkiekon Vipers de Montpellier’ssa, mutta pelasi ensimmäiset pääsarjapelinsä Rouen Hockey Élitessa, Ligue Magnusissa kaudella 2002–2003. Hän voitti Ranskan-mestaruuden keväällä 2003. Kaudella 2004–2005 Bellemare palkittiin Ranskan parhaana nuorena pelaajana Trophée Jean-Pierre Graffilla. Kaudella 2005–2006 hän voitti toisen Ranskan-mestaruutensa.
Kaudeksi 2006–2007 Bellemare siirtyi Ruotsin HockeyAllsvenskanin Leksands IF:ään. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, joista Leksand eteni jokaisen päätteeksi Kvalserieniin. Kaudella 2008–2009 Bellemare voitti koko Allsvenskanin maalipörssin 31 osumallaan. Hän sijoittui myös sarjan jäähypörssissä kolmanneksi 113 minuutillaan. Bellemare jakoi myös Kvalserienissä viidellä osumallaan maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Mikael Karlbergin ja AIK IF:n Jonas Liwingin kanssa sekä kymmenellä tehopisteellään Leksandin sisäisen pistepörssin voiton Morten Greenin kanssa.
Bellemare siirtyi kaudeksi 2009–2010 sarjatasoa ylemmäs Elitserieniin ja Skellefteå AIK:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Hänellä oli kevään 2010 pudotuspeleissä joukkueen paras teholukema (+5). Joulukuussa 2010 Bellemare jatkoi sopimustaan kahdella vuodella kevääseen 2013 saakka. Hän voitti Elitserien-hopeaa keväällä 2011.
Kaudella 2011–2012 Bellemaresta tuli Skellefteån varakapteeni. Hän teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 19+17=36, joilla Bellemare oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös Elitserienin alivoimamaalipörssin viidellä osumallaan sekä Skellefteån sisäisen tehotilaston lukemalla +12, kuten myös kevään 2012 pudotuspeleissä lukemalla +6. Bellemare voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Helmikuussa 2012 hän jatkoi sopimustaan neljällä vuodella kevääseen 2016 saakka. Kaudella 2012–2013 Bellemare pelasi loukkaantumisten takia runkosarjassa vain 29 ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden.
Heinäkuussa 2023 Bellemare teki vapaana agenttina Seattle Krakenin kanssa yhden vuoden ja 775 tuhannen dollarin arvoisen sopimuksen. Syyskuussa 2024 Bellemare palasi Avalancheen tryout-sopimuksella. Hän ei kuitenkaan saanut koeajan jälkeen sopimusta, ja hän siirtyi lokakuussa Sveitsin liigan HC Ajoieen.
Maajoukkueura.
Bellemare edusti Ranskaa MM-tasolla jo 19-vuotiaana vuonna 2004. Hän on sittemmin edustanut MM-tasolla Ranskaa myös vuosina 2005, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2017. Kolmessa viimeisimmässä turnauksessa Bellemare toimi joukkueen varakapteenina. Ranska putosi MM-sarjasta vuonna 2004, mutta nousi takaisin vuodeksi 2008. Bellemare on edustanut Ranskaa myös ikäkausimaajoukkueissa. Hän oli vuoden 2005 alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailujen paras maalintekijä viidellä osumallaan.
Muumio (vuoden 1932 elokuva)

Muumio ("The Mummy") on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1932. Elokuvan ohjasi Karl Freund, ja nimiroolissa esiintyy Boris Karloff. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Zita Johann, David Manners ja Edward Van Sloan.
Universal Pictures oli tuottanut 1930-luvun alussa kaksi menestynyttä kauhuelokuvaa: "Draculan – vanhan vampyyrin" ja "Frankensteinin". "Muumio" jatkoi Universalin kauhuelokuvasarjaa. Se perustui kuitenkin ajankohtaisiin tapahtumiin, toisin kuin monet muut ajan kauhuelokuvat, joiden perustana oli romaanit. "Muumio" sai inspiraationsa kymmenen vuotta aiemmin löydetystä faarao Tutankhamonin haudasta, ja sen löytäjien kohtaamasta kirouksesta. Kirouksen väitettiin olleen monen kuoleman taustalla. Valtion filmitarkastamo kielsi elokuvan kokonaan Suomessa 1930-luvulla.
Pikkuveli (romaani)

Pikkuveli on vuonna 2001 ilmestynyt Tapani Baggen kirjoittama nuortenkirja, joka perustuu löyhästi niin sanottujen Euran Daltonien tarinaan. Aaro ryhtyy tekemään murtovarkauksia kahden isoveljensä ja yhden vanhemman sisarensa kanssa. Heillä on myös kehitysvammainen sisar ja vasta ala-astetta käyvä sisar. Äiti on kuollut, ja isä on skitsofreenikko, joka pahoinpitelee lapsiaan. Aarolla ei sisarustensa kanssa ollut muutakaan vaihtoehtoa kuin aloittaa rikolliskierre.
Karl Henrik Hornborg

Karl (Kaarlo) Henrik (Heikki) Hornborg (9. huhtikuuta 1853 Inari – 19. toukokuuta 1921 Oulu) oli suomalainen lyseon lehtori, valtiopäivämies ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Nurro", "Sarvela", "T-s" ja "Heikki Sarvela".
Henkilöhistoria.
Hornborgin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Pehr Gustaf Ferdinand Hornborg ja Margareta Kristina Thepsel. Hornborg oli naimisissa vuodesta 1883 Karolina Emilia Charlotta Ahlénin kanssa. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1879 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1884 ja maisteriksi 1886. Hornborg toimi opettajana useissa oppikouluissa, viimeksi hän oli Oulun lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen vanhempana lehtorina vuodesta 1908. Hornborg kuului Uusi Suometar-lehden toimitukseen 1884–1885 ja hän toimi myös useiden muiden lehtien avustajana ja kirjeenvaihtajana.
Hornborg oli Pielaveden tuomiokunnan valitsema edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1888.
Kirjallinen tuotanto.
Hornborg julkaisi pari kertomusta ja hän kirjoitti myös runoja joita julkaistiin albumeissa ja kalentereissa nimimerkeillä "Nurro", "Sarvela" ja "T-s".
John Haglelgam

John Haglelgam (10. elokuuta 1949 Yap, Mikronesia – 12. syyskuuta 2024 Honolulu, Havaiji) oli mikronesialainen poliitikko. Hän toimi maansa toisena presidenttinä vuosina 1987–1991.
Anna Paljakka

Anna Paljakka (s. 1944) on Fiskarsissa asuva toimittaja, tietokirjailija ja suomentaja. 
Paljakka kirjoitti ylioppilaaksi Töölön Yhteiskoulusta ja suoritti valt.maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1971 pääaineenaan yleinen valtio-oppi. Toimittajan työnsä Paljakka aloitti Kirjastolehdessä 1967. Suomen tietotoimiston toimittaja hän oli 1972–73. Paljakka oli 1973–1982 ulkoministeriön virkamies (8. kansainvälisten asiain valmennuskurssi) ja ulkomaankomennuksella mm. Vietnamissa. Hän toimi Ulkoasiainhallinnon virkailijayhdistyksen puheenjohtajana 1977–1978.
Paljakka palasi toimittajantyöhön 1983 Helsingin Sanomiin, josta hän jäi eläkkeelle 2010. Ulkomaantoimittajana Paljakka erikoistui Aasiaan. Paljakka oli Helsingin Sanomien Kuukausiliitteen toimittaja 1994–2000 ja kirjeenvaihtajana Brysselissä 1997–98. Hän toimi Ulkomaantoimittajien yhdistyksen puheenjohtajana 1989–1992.
Anna Paljakka on ollut vuodesta 1996 Helsingin Sanomien Nyt-liitteen ravintola-arvostelija. Hän on ollut tekemässä kymmentä ruokakirjaa, kaikki julkaistu 2000-luvulla. Jarmo Vähä-Savon ja Virva Hyykosken kanssa tehty "Tervetuloa meille" valittiin 2007 vuoden keittokirjaksi. Anna Paljakka oli 2010 Tieto-Finlandian ehdokkaat valinneen raadin jäsen.
Paljakka on Fiskarsin käsityöläisten, muotoilijoiden ja taiteilijoiden osuuskunnan jäsen ja toimi sen hallituksessa 2011-2012.
Kemianliitto

Kemianliitto oli suomalainen vuosina 1993–2009 toiminut SAK:lainen ammattiliitto. Järjestö perustettiin, kun Kemian Työntekijäin Liitto (KTL) ja Kumi- ja nahkatyöväen liitto (KNL) yhdistyivät. Vuonna 2009 Kemianliitto päätti fuusioitua Viestintäalan ammattiliiton kanssa Teollisuusalojen ammattiliitoksi (TEAM) ja uusi liitto aloitti vuoden 2010 alussa.
Perustettaessa Kemianliiton hallitukseen valittiin kahdeksan entistä KTL:n ja viisi KNL:n edustajaa. Puheenjohtajaksi valittiin KTL:ää johtanut sosialidemokraatti Heikki Pohja. Uuteen liittoon kuului 32 000 jäsentä. Vuonna 1994 Kemianliittoon yhdistyi Lasi- ja Posliinityöväen Liitto (LPL) ja 2004 Tekstiili- ja vaatetustyöväen liitto Teva. Vuonna 2004 Kemianliittoon kuului noin 50 000 työläistä. Liitto julkaisi lehteä "Reaktio". Vuoden 2004 alussa lehden nimeksi vaihtui Teva-fuusion myötä "Kiteet".
Kemianliiton valtuustopaikat jaettiin 1990-luvulla sopuisasti osuuksin 60–40 sosialidemokraateille ja vasemmistoliittolaisille. Ensimmäiset valtuustovaalit käytiin vuonna 2000. SDP sai 28 paikkaa (57,9 % äänistä), Vasemmistoliitto 15 (40,1 %) ja KTP yhden (2,0 %). Äänestysaktiivisuus oli poikkeuksellisen korkea, 62,3 prosenttia. Neljä vuotta myöhemmin ryhmät päättivät jättää vaalit käymättä. Valtuustoa täydennettiin 21 Tevan edustajalla. Vuoden 2008 vaaleissa sosialidemokraattien lista (Vaaliliitto A Vastuulliset vaikuttajat – demarien ja sitoutumattomien vaaliliitto) sai 38 valtuustopaikkaa ja 68 prosenttia äänistä. Vasemmistoliittolaiset (Vaaliliitto B Kemia 2000 – Vasemmisto ja sitoutumattomat) saivat 15 paikkaa (31 %).
Kemianliitto solmi työehtosopimuksia seuraavilla aloilla: autonrengasala, kemian perusteollisuus, kenkä- ja nahkateollisuus, kumiteollisuus, lasikeraaminen teollisuus, lasitus-, rakennuslasitus- ja lasijalostusala, muovituote- ja kemian tuoteteollisuus, tekstiilihuoltoala, tekstiili- ja vaatetusteollisuus sekä öljy- maakaasu- ja petrokemianteollisuus.
Jacob Nena

Jacob Nena (10. lokakuuta 1941 Lelu, Mikronesia – 7. heinäkuuta 2022 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat) oli mikronesialainen poliitikko. Hän toimi maansa neljäntenä presidenttinä vuosina 1996–1999. Hän toimi varapresidenttinä, kunnes hänen edeltäjänsä Bailey Olter sairastui aivohalvaukseen 16. marraskuuta 1996. Nena siirtyi virkaatekeväksi presidentiksi samana päivänä. Presidentinvalan hän vannoi 8. toukokuuta 1997, kun maan kongressi julisti Olterin kykenemättömäksi jatkamaan tehtävässään. Hänen virkakautensa jatkui hänen edeltäjänsä virkakauden loppuun.
Aiempi ura.
Nena toimi vuosina 1979–1983 Kosraen kuvernöörinä. Varapresidenttinä hän toimi vuodesta 1991 alkaen presidenttikautensa alkuun saakka.
Brian Boucher

Brian Boucher (s. 2. tammikuuta 1977 Woonsocket, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Boucher on ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta , kun Philadelphia Flyers varasi hänet numerolla 22.
Ura.
Boucherin kasvattajaseura on Mount St. Charles Mounties. Hän pelasi ennen NHL:ää myös WHL-joukkue Tri-City Americansissa vuoteen 1997 asti. Kaudella 1996–1997 Boucher valittiin WHL:n parhaaksi maalivahdiksi ja koko katto-organisaation CHL:n kolmostähdistöön. Hän siirtyi kaudeksi 1997–1998 Philadelphia Flyersin organisaatioon ja farmijoukkue Philadelphia Phantomsin maalinsuulle. 
Boucher pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 1999–2000, jolloin hän sai tililleen 35 ottelua. Boucher valittiin myös tulokkaiden tähdistöön. Kesällä 2002 hänet kaupattiin Phoenix Coyotesiin kolmannen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Robert Escheen ja Michal Handzušiin. Boucher oli kaudella 2003–2004 Coyotesin ykkösmaalivahti, kun edellinen ykkösvahti Sean Burke kaupattiin Flyersiin. Boucher pelasi työsulkukaudella Elitserienin HV71:n maalilla.
Helmikuussa 2006 Boucher kaupattiin Mike Leclercin kanssa Calgary Flamesiin vaihdossa Steve Reinprechtiin ja Philippe Sauvéen. Kauden 2006–2007 hän aloitti Chicago Blackhawksissa, joka kuitenkin asetti hänet siirtolistalle, josta Columbus Blue Jackets hankki hänet helmikuussa 2007. Boucher palasi kaudeksi 2007–2008 Philadelphia Flyersin organisaatioon ja edusti ainoastaan farmijoukkue Philadelphia Phantomsia. Hän siirtyi helmikuussa 2008 vapaana agenttina San Jose Sharksiin, jossa jatkoi vielä kauden 2008–2009.
Kaudeksi 2009–2010 Boucher palasi jälleen Flyersin organisaatioon. Hän aloitti kakkosmaalivahtina, mutta sai Ray Emeryn loukkaantumisten myötä olla myös ykkösmaalivahtina. Seuraavalla kaudella Boucher pelasi Flyersissa 34 ottelua. Hän teki kesällä 2011 kahden vuoden sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Tammikuussa 2013 hän siirtyi kuitenkin jälleen takaisin Flyersin organisaatioon pelaajakaupassa, jossa Flyers sai hänen lisäkseen puolustaja Mark Altin ja jossa Hurricanes sai vaihdossa hyökkääjä Luke Pitherin.
Lauri Pieti

Lauri Heikki Pieti () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan jääkärijoukkojen joukkueenjohtajana. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin, joista jälkimmäisessä hän haavoittui partisaanien hyökkäyksessä. 
Perhe ja koulutus.
Pietin vanhemmat olivat maanviljelijä Erkki Pieti ja Anna Greta Risto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 kansakoulun opettaja Impi Maria Pääskylän kanssa. Hän kävi kansakoulun ja maamieskoulun Oulaisissa vuonna 1915. Hän kävi tiedonantoaliupseerikurssin Kouvolassa ja armeijan urheilunjohtajakurssin Jyväskylässä vuonna 1919.
Jääkärikausi.
Pieti liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen Libaussa pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917. Lisäksi hän kävi Libaussa Rautatienrakennuskurssin samaisena vuonna 1917. 
Suomen sisällissota.
Pieti astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Pieti palasi parannuttuaan 8. heinäkuuta 1918 alkaen takaisin 2. jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Porin jalkaväkirykmentti 2 ja sitten Savon jääkärirykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana ja komppanianvääpelinä 3. ja 1. komppaniassa. Savon rykmentistä Pieti siirrettiin 1. huhtikuuta 1920 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, josta hän erosi 30. huhtikuuta 1922. Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Lumijoella ja toimi samalla jäsenenä Lumijoen suojeluskunnassa vuodesta 1920 alkaen. 
Talvi- ja jatkosota.
Pieti osallistui talvisotaan työvelvollisten komppanianpäällikkönä Pioneeripataljoona 4:ssä osallistuen taisteluihin Talissa ja Mannikkalassa. Jatkosotaan hän osallistui kuljetusjoukkueenjohtajana 12. Kenttähevossairaalassa, jolloin hän haavoittui partisaanien hyökkäyksessä. Myöhemmin hän toimi kyseisen sairaalan komendanttina vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin. Kotiuttamisensa jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Lumijoella ja oli Lumijoen säästöpankin johtajana vuosina 1952–1962, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Hänet on haudattu Espooseen.
Jarmo Manninen

Jarmo Manninen (s. 11. maaliskuuta 1951 Pori) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Manninen edusti urallaan Porin Ässiä, Ilves-Kissoja, Turun Palloseurassa sekä Porin Pallo-Tovereita. Hän voitti TPS:ssa Suomen mestaruuden 1975. Kaikkiaan Manninen pelasi kahdeksan pääsarjakauden aikana 156 ottelua, joissa hän teki 57 maalia.
Manninen pelasi maajoukkueessa vuosina 1973–1975 yhteensä 8 maaottelua ja teki kaksi maalia.
Teollisuusalojen ammattiliitto

TEAM Teollisuusalojen ammattiliitto oli suomalainen vuosina 2010–2017 toiminut teollisuustyöntekijöiden etujärjestö. Keskusjärjestö SAK:hon kuulunut ammattiliitto aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa, kun Kemianliitto ja Viestintäalan ammattiliitto fuusioituivat. Liittoon kuului tuolloin noin 67 000 jäsentä. Vuonna 2017 liitto päätti yhdistyä Teollisuusliittoon.
TEAM julkaisi lehteä "Intiim", johon yhdistyivät vuoden 2010 alusta Kirjatyö ja Kiteet.
Historia.
Teamin perustamisesta neuvoteltiin useampi vuosi ja mukana olivat lopulta fuusioituneiden liittojen lisäksi myös Metallityöväen liitto, Puu- ja erityisalojen liitto, Rautatieläisten liitto ja Sähköalojen ammattiliitto. Nämä jäivät ulos yksitellen. Etenkin vasemmistoliittolaiset vastustivat hanketta, mutta sitä ei kuopattu. Viestintäalan ammattiliitto muutti toukokuussa 2009 sääntönsä ja nimensä Teamiksi. Puheenjohtajana aloitti Heikki Helkavuori. Kemianliitto päätti yhdistymisestä vuoden 2009 lopussa. Teamin puheenjohtajaksi valittiin Kemianliiton aiempi johtaja Timo Vallittu. Vallittu jäi eläkkeelle vuonna 2015 ja uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Heli Puura.
Teamin ensimmäiset liittokokousvaalit järjestettiin keväällä 2015. TEAMin demarit ja sitoutumattomat -vaaliliitto sai 9 781 ääntä (73,3 %) ja 116 edustajaa. TEAM Vasemmisto ja sitoutumattomat -vaaliliitto sai 3 556 ääntä (26,7 %) ja 39 edustajaa. Sosialidemokraatit saivat enemmistön äänistä kaikilla muilla aloilla paitsi kumiteollisuudessa. Vaalien äänestysaktiivisuus oli 37,3 prosenttia. Team antoi vaalitukea SDP:n ja Vasemmistoliiton ehdokkaille vuoden 2012 presidentinvaaleissa ja vuoden 2014 eurovaaleissa.
Liittovaltuusto päätti 17. toukokuuta 2017 lakkauttaa liiton toiminnan ja liittyä osaksi Teollisuusliittoa, joka aloitti toimintansa täystehoisesti vuoden 2018 alusta.