tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keryneia (Akhaia)

Keryneia (, myös "Kerynia", , "Keraunia", , "Kerauneia", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyisen Aigiáleian kunnan Mamousián kylää.
Maantiede.
Keryneian kaupunki sijaitsi kukkulalla jonkin verran sisämaahan Peloponnesoksen niemimaan pohjoisrannikosta eli Korintinlahden rannasta, etelään Heliken kaupungista ja lähellä Kerynites (nyk. Kerynítis) -jokea. Kaupunki sijoitetaan nykyisin Mamousián kylän pohjoispuolella olevalle kukkulalle. Aiemmin kaupunki on sijoitettu joen länsirannalle. Keryneian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.
Historia.
Keryneian seudulla eli kreikkalaisessa mytologiassa Keryneian kauris, jonka pyydystäminen oli Herakleen kolmas urotyö. Keryneian kaupungin historiasta tiedetään vain vähän. Pausaniaan mukaan kaupunki sai paljon uusia asukkaita Mykenestä klassisen kauden alkupuolella vuonna 468 eaa., kun mykeneläiset hylkäsivät kaupunkinsa argoslaisille.
Keryneia on luettu nykytutkimuksessa arkaaisen tai klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, mutta sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Keryneia ei kuulunut alun perin Akhaian liiton "dodekapoliin" kahdentoista kaupungin joukkoon, mutta siitä tuli myöhemmin jäsen, kun se korvasi Aigain sen lakattua olemasta. Keryneia mainitaan liiton jäsenenä kun se perustettiin uudelleen vuonna 280 eaa., ja se oli polis viimeistään tuolloin. Se löi liiton rahaa. Keryneialainen Markos valittiin liiton johtoon vuonna 255 eaa. Strabonin aikana roomalaisella kaudella Keryneia oli Aigionin alaisuudessa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Keryneus" (), "Karyneus" () ja "Karynneus" (). Theofrastos sanoo, että Keryneian viini tuotti keskenmenoja.
Rakennukset ja löydökset.
Kaupungista on löydetty kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi kaupungin koillisosassa ja jonka katsomo avautui länteen Kerynites-joelle päin. Sen katsomon halkaisija oli noin 44 metriä ja siinä on ollut arviolta 25 penkkiriviä, jotka oli tehty kalkkikivestä. Löytöihin lukeutuu myös jäänteitä arkaaiselle kaudelle ajoitetusta temppelistä.
Evenkijskaja žizn

Evenkijskaja žizn (, ”Evenkian elämä”) on Venäjällä Krasnojarskin aluepiirin Evenkian piirin keskuksessa Turassa ilmestyvä sanomalehti.
NKP(b):n Itä-Siperian aluepiirikomitean päätöksellä vuonna 1932 perustettu Evenkien kansallisen piirikunnan lehti alkoi ilmestyä lokakuussa 1933 nimellä "Evenkijskaja novaja žizn" (”Evenkien uusi elämä”). Sitä varten oli lähetetty laakapainokone, kirjakkeet ja latoja, joiden matka Turaan kesti puoli vuotta. Ensimmäinen numero oli puolikkaan A4-arkin kokoinen liuska, jonka painos oli noin sata kappaletta. Vuonna 1936 lehti oli kasvanut nelisivuiseksi viikkolehdeksi, jossa oli myös kuvia. Evenkinkielisestä rinnakkaisnimestään "Evedy omakta in" huolimatta se oli venäjänkielinen.
Lehti sai nimen "Sovetskaja Evenkija" (”Neuvosto-Evenkia”) vuonna 1945. Se oli NKP:n piirikuntakomitean ja piirikuntaneuvoston äänenkannattaja. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 1970-luvun puolivälissä 2 500 kappaletta. "Sovetskaja Evenkija" sai työntekijöitä ”mantereelta”, kuten Evenkiassa sanotaan, ja se pystyi käsittelemään paikallisia ongelmia melko avoimesti sensuurista ja ideologisesta valvonnasta huolimatta.
Vuonna 1993 lehti sai nimen "Evenkijskaja žizn" ja siitä tuli Evenkian autonomisen piirikunnan hallinnon äänenkannattaja. 1990-luvulla hankitusta offsetpainokoneesta jouduttiin luopumaan sähkökatkosten ja kirjapainon talviaikaan liian alhaisen lämpötilan takia vuonna 2002, jolloin painaminen siirrettiin Krasnojarskiin. 2010-luvun alussa lehti lähetettiin perjantaisin kirjapainoon, josta se tuotiin maanantaina tai tiistaina lentokoneella Turan, Baikitin ja Vanavaran taajamiin. Paikallisissa oloissa tätä pidettiin riittävän nopeana.
"Evenkijskaja žizn" ilmestyy kerran viikossa 16-sivuisena ja A3-kokoisena. Sen julkaisijana toimii Krasnojarskin aluepiirin mediakeskus. Lehden painosmäärä oli 2 000 kappaletta vuonna 2023. Siinä on venäjänkielisen aineiston ohella yleensä myös evenkinkielinen sivu "Evedy in".
Itälähetys

Itälähetys tarkoittaa kristillisen lähetystyön muotoa, joka kohdistui Neuvostoliittoon ja muihin kommunistien hallitsemiin maihin. Itälähetystä toteuttivat monet liikkeet, joilla oli monia jaettuja intressejä. Joiltain osin menetelmät erosivat kuitenkin toisistaan.
Itälähetystä tekivät useat amerikkalaiset sekä pohjoismaiset järjestöt. Ruotsalaisista järjestöistä suurin toimija oli Slaviska Missionen, joka toimi Venäjällä jo kauan ennen vallankumousta. Monilla ruotsalaisilla järjestöillä oli selvät yhteydet Slaviska Missioneniin.
Amerikkalaiset itälähetyksen tekijät vakiinnuttivat asemansa Pohjoismaissa pääasiassa 1970-luvulla. Amerikkalaiseen itälähetykseen liittyi osaltaan myös varainkeruu sekä pyrkimykset Neuvostoliiton suuntaan. Amerikkalaisella itälähetyksellä oli myös poliittinen tuki osana antikommunistista toimintaa.
Tiedotus.
Itälähetystä toteuttaneet lähetysjärjestöt raportoivat Neuvostoliiton ja kommunististen maiden uskontotilanteesta kotimaihinsa. Tiedotustoiminnassa korostui erityisesti kristittyjen olosuhteet ja tilanteet.
Itälähetys kulttuurissa.
Itälähetykseen liittyvät kuvaukset kirjallisuudessa liittyvät erityisesti Raamattujen salakuljettamiseen. Muun muassa Veli Andreaksen kirja "Sanan salakuljettaja" kertoo tästä teemasta.
Israel-työ

Israel-työ (toisinaan myös juutalaistyö tai juutalaislähetys) on kristillisen lähetystyön muoto, joka kohdistuu Israeliin. Useimmat Israel-työtä tekevät järjestöt ovat Israel-myönteisiä ja niiden toiminnassa yhdistyy Israelin kulttuurinen, polittinen, ideologinen ja teologinen edunvalvonta. Eräs Israel-työn osa-alue on myös Israeliin järjestetyt ryhmämatkat.
Toimintamuodot.
Vain harvat Israel-työtä tekevät järjestöt tekevät lähetystyötä siinä mielessä, että niden pyrkimyksenä olisi juutalaisten käännyttäminen kristityiksi. Näiden lähetysjärjestöjen työtä on erityisesti vaikeuttanut Israelin vuonna 1977 laatima lähetystyön vastainen laki, jonka pyrkimyksenä oli rajoittaa kansainvälistä tuke kristilliselle toiminnalle Israelissa. Laki johti muutoksiin järjestöjen nimissä ja strategioissa.
Israel-työtä tekevien järjestöjen aloitteet ovat usein riippuvaisia poliittisista tapahtumista. Monet järjestöt puolustavat Israelin valtiota ja ovat laatineet lukuisia arabien vastaisia lausuntoja. Jotkin liikkeet ovat asettuneet jo varhain Jerusalemin alueelle tekemään avustustyötä.
Useat kristilliset järjestöt järjestävät ryhmämatkoja Israeliin. Vuonna 1986 yli 14 000 ruotsalaista vieraili Israelissa.
42nd Street (Manhattan)

42nd Street on Yhdysvalloissa, New Yorkin Manhattanilla sijaitseva katu, joka rakennettiin noin vuonna 1825. Kadun varrella sijaitsevia rakennuksia ovat muun muassa Yhdistyneiden kansakuntien päämaja, Chrysler Building, Grand Central Terminal, New York Public Library ja Times Square Tower. Alueella on toiminut myös useita teattereita, joista ensimmäiset avattiin 1870-luvulla.
Erik Hägglund

Erik Hägglund voi tarkoittaa seuraavia:
Erik Hägglund (valokuvaaja)

Erik Hägglund (17. marraskuuta 1884 Vöyri - 1962 Vöyri) oli suomalainen valokuvaaja. Hägglund opiskeli valokuvausta Ruotsissa ja piti omaa kuvaamoa nimellä E. Hägglund. Hänen töistään on julkaistu teos "Blickfång - en tidsresa med Vöråfotografen Erik Hägglund" (2010). Hänen kuviaan on muun muassa Museoviraston kokoelmissa.
Luis Palau

Luis Palau (27. marraskuuta 1934 Ingeniero Maschwitz, Argentiina – 11. maaliskuuta 2021 Portland, Yhdysvallat) oli argentiinalaissyntyinen kansainvälisesti tunnettu herätyskristillinen evankelista ja kristinuskon puolustaja. Palau lukeutui Billy Grahamin ohella maailman tunnetuimpiin evankelistoihin ja häntä on kutsuttu "Etelä-Amerikan Billy Grahamiksi". Palaun ura evankelistana kesti 65 vuotta, minkä aikana hän vierali puhujana 80 maassa. Palau vieraili Suomessa vuonna 1982.
Varhainen elämä.
Palau syntyi vuonna 1934 Ingeniero Maschwitzin pikkukaupungissa lähellä Buenos Airesia. Palau oli seitsenlapsisen perheen ainoa poika. Hänen isänsä perhe oli muuttanut Argentiinaan Espanjasta. Hänen äitinsä oli taustaltaan skotlantilais-ranskalainen. Perhe oli kaksikielinen, kotona puhuttiin espanjaa ja englantia.
Ura pastorina.
Palau ryhtyi 19-vuotiaana Palau juontamaan omaa radio-ohjelmaa. Päivittäisten radio-ohjelmien kautta Palau tavoitti 14 miljoonaa ihmistä yli 20 espanjankielisessä maassa.
Nuorena Palau toimi Billy Grahamin tulkkina. Graham puolestaan auttoi häntä perustamaan oman evankelioimistyötä tukevan organisaation Luis Palau Associationin vuonna 1978. Palau järjesti Suomessa yhteiskristillisen kokoussarjan vuonna 1982.
Palau vieraili Ruotisssa vuosina 1983 ja 1988. Palau toimi myös kolumnistina sanomalehti "Dagenissa".
Viimeiset vuodet.
Pääosan elämästään Palau asui Yhdysvalloissa. Palau kuoli kotonaan perheensä ympäröimänsä sairastettuaan kolmen vuoden ajan keuhkosyöpää.
Christ for the Nations

Christ for the Nations (lyh. CFN, aik. The Voice of Healing) on yhdysvaltalainen raamattukoulu ja lähetysjärjestö. CFN:n perustaja on saarnaaja Gordon Lindsay, joka perusti lähetysjärjestön vuonna 1948. Vuosien aikana järjestön toiminta on laajentunut seurakuntarakennusten rakentamiseen, kristillisen opetuskirjallisuuden tuottamiseen. CFN on perustanut kansainvälisten raamattukoulujen yhdistyksen ja kouluttanut opiskelijoita raamattukoulussa. Raamattukoulu sijaitsee Dallasissa, Texasissa.
Christ for the Nations on houkutellut myös pohjoismaisia opiskelijoita. Muun muassa Carola Häggkvist aloitti opiskelun siellä vuonna 1988. Raamattukoulu on teologialtaan karismaattista ja fundamentaalista. Raamattukoulu on painottanut maailman valloittamista Jeesukselle World Outreach-lähetysjärjestönsä kautta. CFN on kertonut auttaneensa perustaaman tuhansia uusia seurakuntia, pääasiassa kolmanteen maailmaan.
Héros (1801)

Héros oli Ranskan laivaston vuonna 1801 vesillelaskettu kaksikantinen 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Rochefortin telakalta, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1795. Se kastettiin 24. maaliskuuta 1795, minkä jälkeen työt keskeytettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 10. toukokuuta 1801 ja otettiin palvelukseen 8. syyskuuta 1801.
Palvelus.
Espanja valtasi aluksen Cádizin taistelussa ja liitti 14. kesäkuuta 1808 sen laivastoonsa nimellä "Héroe". Alus siirrettiin elokuussa reserviin Cádizissa, missä se palautettiin joulukuussa palvelukseen "Moñtanésin" pariksi. Alus lähti 17. syyskuuta 1809 Cádizista Vigoon ja Ferroliin. Alus palasi 6. kesäkuuta 1810 Cádiziin, mistä se lähti 8. elokuuta fregatti "Prueban" kanssa. Ne saapuivat 24. elokuuta Cartagenaan. Alus lähti 10. syyskuuta Cartagenasta fregatti "Venganzan" kanssa Alicanteen Santa Polaan, mistä ne kuljettivat 10. lokakuuta Cádiziin valitut kongressiedustajat. Alukset saapuivat 23. lokakuuta Cádiziin, mistä "Héroe" lähti 14. joulukuuta Ferroliin. Alus poistettiin 1813 Cádizissa laivastoluettelosta.
Kesäkuussa 1826 alus oli Ferrolissa telakalla. Se kuljetti 21. lokakuuta 1827 Cádizista "Soberanon" ja fregatti "Restauraciónin" kanssa 6 000 tuliasetta ja erilaisia tarvikkeita Havannaan. Tammikuussa 1828 osasto saapui Havannaan, missä se liitettiin Laborden laivueeseen.
Alus oli Ferrolissa, missä palvelukseen palauttaminen saatiin päätökseen 15. helmikuuta 1829. Alus kuljetti Ferrolista Havannaan siirrettäväksi 300 sotilasta ja 300 merimiestä Cádiziin, jonne se saapui 4. helmikuuta 1830. Alus saattoi 27. maaliskuuta Cádizista viisi joukkoja ja tarvikkeita kuljettavaa rahtilaivaa Havannaan. Saattue saapui 9. huhtikuuta Teneriffalle, missä se vastaanotti 376 sotilasta lisää. Saattue saapui 20. toukokuuta Havannaan, missä alus siirrettiin reserviin. Alukselle jäi kuitenkin 396 hengen miehistö. Alus oli Havannassa reservissä, kunnes se lähti 1834 Ferroliin, jonne saavuttuaan se palautettiin reserviin. Se romutettiin 1847 Ferrolissa.
Natolanka

Natolanka, Nato-piikkilanka tai piikkinauha eli terälanka (, kirjaimellisesti ) on metallilankaa, johon on kiinnitetty metallisia teriä. Tarkoitus on sama kuin perinteisellä piikkilangalla eli estää pääsy jonnekin. Piikkilankaan verrattuna terälanka on paljon terävämpää ja aiheuttaa pahoja viiltohaavoja. Se myös takertuu herkemmin vaatteisiin kiinni ja repii ainesta helposti.
Historia.
Terillä varustetun piikkilangan historia ylettyy ainakin ensimmäiseen maailmansotaan, jolloin saksalaiset valmistivat piikkilankapulasta johtuen terillä varustettua lankaa. Sitäkin ennen on saatettu käyttää jotain vastaavanlaista. Nimi ”natolanka” viittaa sotilasliitto Natoon, joka on kehittänyt ja käyttänyt kyseistä lankaa.
Käyttö.
Kuten piikkilangasta, natolangasta voidaan rakentaa aitoja ja kulkuesteitä, mutta piikkilankaa tehokkaammin. Etenkin niin sanotussa concertina-lanka-muodossa eli suurille kierteille pyöritettynä se muodostaa ihmiselle lähes mahdottomasti läpäistävän esteen. Sellaisia käytetäänkin estämään muun muassa laiton rajanylitys tai pakeneminen vankilasta. Ylittämisen yrittäjälle terien aiheuttamat haavat voivat olla hengenvaarallisia.
Osana Suomen ja Venäjän rajakriisiä, Suomi linnoitti rajaa natolangalla syksyllä 2023. Esteiden on tarkoitus fyysisesti estää laittomasti maahan pyrkivien ihmisten tulo. Myös rajalle tuleva aita varustetaan sillä.
Ludwig Daser

Ludwig Daser (n. 1525/6 München – 27. maaliskuuta 1589 Stuttgart) oli saksalainen renessanssiajan säveltäjä. Hän sävelsi alun perin katolista ja myöhemmin luterilaista kirkkomusiikkia.
Daser sai musiikillisen koulutuksensa hovissa Münchenissä. Hänen opettajiinsa kuuluivat todennäköisesti Wolfgang Fynnckl ja Andree Zauner, mahdollisesti myös Ludwig Senfl. Vuonna 1542 Daser aloitti teologian opiskelun Ingolstadtin yliopistossa. Vuonna 1550 hän palasi Münchenin hoviin tenorina ja säveltäjänä. Hän johti Münchenin hovimuusikoita Senflin seuraajana vuodesta 1552, kunnes häntä seurasi vuonna 1563 Orlando di Lasso. Daser on jäänyt huonommin tunnetuksi kuin Senfl ja Lasso, vaikka hänellä oli ratkaiseva vaikutus Münchenin hovin kuoron ammattimaistumiseen Baijerin herttua Albrecht V:n alaisuudessa. Vuonna 1572 Daser lähti Stuttgartiin Württembergin herttua Ludwig III:n hovin muusikoiden johtajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä kuolemaansa saakka. Stuttgartissa Daser alkoi säveltää musiikkia luterilaisen kirkon käyttöön.
Daserin tuotantoon kuuluu 22 messua, 26 motettia, 33 saksankielistä koraalisovitusta, kaksi Magnificatia, passio ja lukuisia urkuteoksia. Huelgas Ensemblen vuonna 2023 tekemä levytys Daserin teoksista sai "Gramophone"-lehden vanhan musiikin palkinnon. Samana vuonna hänen teoksiaan levytti Cinquecento.
Munx Gregoriana

Munx Gregoriana on vuonna 2019 perustettu suomalainen lauluyhtye, jonka ohjelmisto painottuu keskiaikaiseen vokaalimusiikkiin. Ohjelmistoon kuuluu ensimmäisen vuosituhannen gregoriaanisia ja 1100-1300-luvun varhaisia moniäänisiä sävelmiä. 
Munx Gregorianaan kuuluu kuusi laulajaa.
Munx esittää myös musiikkia Halo-, Zelda- ja Final Fantasy -pelisarjoista, jota William Häggblom on sovittanut keskiajan tyyli-ilmaisuun sopiviksi.
Piñera

Piñera on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Inkoon metodistiseurakunta

Inkoon metodistiseurakunta () on Inkoossa toimiva metodistiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1925 ja samana vuonna valmistui seurakunnan "Tabor-kirkko". Seurakunta järjestää jumalanpalveluksia ja pyhäkoulua. Seurakunnassa vierailee myös puhujia muista seurakunnista.
Metodismi saapui Uudellemaalle vuosien 1882–1886 aikana, jona metodistiseurakuntia perustettiin Hankoon ja Tammisaareen. Inkoon metodistiseurakunnan syntymiseen vaikutti Tabor-kirkon rakentuminen vuonna 1925. Kirkko rakennettiin tammisaarelaisen liikemiehen Ferdinand Timperin lahjoitusten voimin. Västankvärnanin kyläkoulu on järjestänyt arvosanojen jakamisen Tabor-kirkossa.
Tabor-kirkko.
Metodistiseurakunnan Tabor-kirkko sijaitsee Inkoon rautatieaseman lähistöllä. Tontin lahjoittaja on Vahrsin ja ja Brännbollstadin tilojen omistaja Ferdinand Timper. Timper lahjoitti myös suurimman osan kirkon rakentamiseen tarvittavista varoista. Kirkon rakentamiskustannukset olivat noin 550 000 markkaa. Kirkon rakennustyöt alkoivat heinäkuussa 1925 ja avajaisia vietettiin marraskuussa 1925. Kirkko pystytettiin hänen äitinsä muistolle. Kirkko on entisöity 1980-luvulla. Myöhemmin kirkkoon on rakennettu myös urkulehteri ja urut.
Porvoon metodistiseurakunta

Porvoon metodistiseurakunta () on Porvoossa toimiva metodistiseurakunta. Seurakunnan kirkko sijaitsee Porvoon keskustassa Kaivokadulla. Seurakunta on perustettu vuonna 1906. Seurakunnan pastorina toimii Leif-Göte Björklund. Seurakunta järjestää jumalanpalveluksia sunnuntaisin, minkä lisäksi eri työmuodoilla on toimintaa viikoittain.
Historia.
Metodismi saapui Ruotsista Itä-Uudellemaalle 1900-luvun alussa, jolloin sen piirissä alkoi toimintaa Porvoossa, Loviisassa ja Svartsåssa. Porvoon seurakunta perustettiin Fritz Larsonin toimesta vuonna 1906, ja metodismi sai merkittävän jalansijan suomenruotsalaisten keskuudessa.
Alkuaikana seurakunta piti kokouksiaan raittiusseuran talossa, jonka seurakunta osti vuonna 1919. Seurakunnan oma kirkko vihittiin 1923.
1900-luvun alussa Porvoon ruotsalaisella metodistiseurakunnalla oli laajaa piirityötä Porvoon alueella. Porvoon metodistipastoreita kutsuttiin pitämään jumalanpalveluksia ja kokouksia eri paikkakunnilla. Vuonna 1929 Porvoo jaettiin Porvoon piiriin ja Svartsån piiriin, jossa olivat mukana Kullo ja Tolkkinen.
1930-luvullla metodistit järjestivät ulkojumalanpalveluksia Kaupunginpuistossa. Sotien välisenä aikana seurakunnan pastoreina toimivat Ludvig Larsson, Verner Wickström, Carl Strandberg ja John L. Lindberg. Seurakunnan jäsenmäärä kasvoi jonkin verran ja saavutti 1930-luvulla huippunsa.
Metodistiseurakunnan vaikutus Porvoossa tapahtui myös "Nya Budbäraren" -lehden ja metodistien pyhäkoulun kautta. Monet evankelis-luterilaisen seurakunnan jäsenet osallistuivat myös seurakunnan toimintaan. Sodan jälkeen seurakunnan pastoreina toimivat Axel Berg, Yrjö Järnberg, Lars Olof Larsson, Rune Öhman ja Hans Nylander. 1950-luvulla seurakunnan jäsenmäärä vakiintui.
Porvoon metodistit toimivat Tukholman piispan alaisuudessa, ja seurakunnan pastorit koulutettiin Göteborgissa metodistien pappiskorkeakoulussa. Vuosina 1964–1966 pastorina toimi Ingmar Karlsson, jota ovat seuranneet Karl-August Turpeinen, Erik Hellsten, Hans Växby, Kaija-Riikka Växby ja Mayvor Wärn-Rancken.
Betel-kirkko.
Betel-kirkko vihittiin käyttöön 16. joulukuuta 1923. Talon saliin rakennettiin kuoriosa, saarnatuoli ja alttarikaiteet. Samalla ikkunat vaihdettiin suippokaarisiksi ja pääsisäänkäynnin yläpuolelle asennettiin risti. Vuonna 1927 seurakunta laajensi taloa rakentamalla pastorin asunnon. 1990-luvulla seurakunnan suunnitelmissa oli peruskorjata ja suojella Mannerheiminkadun ja Kaivokadun kulmassa sijaitseva vanha kirkkorakennus. Rakennus kunnostettiin kokonaisuudessan vuosina 2013–2014. Rakennuksen vanhimpia osia käytetään seurakunnan toimintaan. Laajennusosassa on vuokratiloja.
Lyijysalva

Lyijysalva () oli kutinan vähentämiseen ja turvotuksen alentamiseen käytetty iholle levitettävä lääkevoide. Se sisälsi 60 prosenttia villarasvaa, 30 prosenttia vettä ja 10 prosenttia lyijyetikkaa. Lyijysalva oli koostumukseltaan samantapainen kuin diakylonisalva.
Kaulussaapas

Kaulussaapas on jalkine, jonka säärtä suojaavan varsiosan yläpää on huomattavan leveä, ja varsi on käännetty kaksinkertaisena alaspäin. Tällaista ylhäältä leveävartista saapasmallia alettiin käyttää 1600-luvun puolivälissä.
Aurél Török

Aurél Török (13. helmikuuta 1842 Pozsony – 1. syyskuuta 1912 Geneve, Sveitsi) oli unkarilainen fysiologi, anatomi ja antropologi. Hän oli vuodesta 1872 fysiologian professorina Kolozsvárin ja vuodesta 1881 antropologian professorina Budapestin yliopistossa. Törökin antropologisia tutkimuksia ovat muun muassa "Az ájnók" ('Aino-kansa', 1882), "Über ein Universal-Kraniometer" (1888), "Grundziige einer systematischen Kraniometrie" (1890), "Über eine neue Methode den Sattelvinkel zu messen" (1890).
Hans Nunoo Sarpei

Hans Nunoo Sarpei (s. 22. elokuuta 1998 Accra) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia. Sarpei on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura.
Sarpei aloitti jalkapallon kotimaassaan Ghanassa, josta hän siirtyi saksalaiseen VfB Stuttgartiin elokuussa 2016. Ensimmäisellä kaudellaan hän sai tililleen yhden ottelun Saksan cupissa. Kauden 2017–2018 Sarpei pelasi lainasopimuksella Slovakian pääsarjan FK Senicassa. 
Lokakuussa 2018 Sarpei debytoi Bundesliigassa ottelussa Hannover 96:a vastaan. Tammikuussa 2019 hän siirtyi kevätkaudeksi lainalle 2. Bundesliigan Greuther Fürthiin, jossa hän pelasi lainansa aikana ainoastaan kaksi ottelua 2. Bundesliigassa. Sarpei kuitenkin siirtyi kauden päätteeksi Greuther Fürthiin kaksivuotisella sopimuksella.
Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan 2019–2020 Sarpei pelasi 2. Bundesliigassa 22 ottelua, kun Greuther Fürth sijoittui sarjassa lopulta yhdeksänneksi. Seuraavalla kaudella Sarpei oli mukana nostamassa fürthiläisseuraa Bundesliigaan pelaten 28 ottelua, joista 15 avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 Sarpei sai tililleen kahdeksan ottelua Bundesliigassa ennen siirtoaan 2. Bundesliigan FC Ingolstadtiin tammikuussa 2022. FC Ingolstadt putosi kauden päätteksi Saksan kolmannelle sarjatasolle 3. Ligaan, jossa Sarpei pelasi kaudella 2022–2023 30 ottelua. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin kauden päätteeksi.
Helmikuussa 2024 Sarpei allekirjoitti 2+1-vuotisen sopimuksen Veikkausliigan hallitsevan mestarin Helsingin Jalkapalloklubin kanssa. Sopimus purettiin marraskuussa 2024. 
Muuta.
Sarpei on entisen Ghanan maajoukkuepelaajan Hans Sarpein veljenpoika.
Marau

Marau (oikealta nimeltään Johanna Marau Ta‘aroa a Tepau Salmon, 24. huhtikuuta 1850 – 2. helmikuuta 1935) oli Tahitin viimeisen kuninkaan Pōmare V:n toinen puoliso. 
Varhainen elämä.
Marau syntyi vuonna 1850. Hänen äitinsä oli tahitilainen päällikköluokkaan () kuulunut Tamai. Isä oli englantiläislähtöinen menestynyt juutalainen kauppias Alexander Salmon. Tamai oli kuningatar Pōmare IV:n serkku.
1860-luvulla Marau opiskeli yksityisessä Young Ladies’ College -koulussa Sydneyssa. Hän palasi tämän jälkeen Tahitille mennäkseen naimisiin.
Perhe-elämä ja Tahitin kuningattarena.
Kuningas Pōmare V otti avioeron ensimmäisestä vaimostaan vuonna 1861. Hän mensi uusiin naimisiin Maraun, joka oli tuolloin vain 14-vuotias, kanssa 28. tammikuuta 1875. Kaksi vuotta myöhemmin Pōmare nousi valtaistuimelle, minkä johdosta Marausta tuli Tahitin kuningatar.
Marau sai Pōmaren kanssa yhteensä kolme lasta:
Kun Tahiti ja sen alusmaat otettiin osaksi Ranskaa, kuningatarta ei kutsuttu vallanvaihtoseremoniaan.
Pōmaren ja Maraun avioliittoa on kuvattu myrskyisäksi ja nämä viettivät ajoittain aikaa asumuserossa. Kuningatar Pōmare IV:n kuollessa pari oli jo eronnut, mutta päätti palata yhteen Pōmaren V:n noustua kuninkaaksi. Kaksi vuotta tämän jälkeen pari erosi uudestaan ja Maraulle myönnettiin valtion eläke. Lopullisesti pari erosi vuonna 1887.
Vuonna 1884 matkusti Pariisiin, jossa hänen väitetään saaneen kaksi lasta ranskalaisen laivastossa palvelleen upseerin kanssa.
Viimeiset vuodet.
Avioeron jälkeen Marau asui vanhempiensa rakennuttamassa talossa Papeetessa, jossa hän asui äitinsä kanssa. Marau omisti lopun elämänsä tahitilaisten perinteiden ja paikallisen kielen säilytystyölle. Maraun talo on edelleen pystyssä, mutta huonossa kunnossa.
Vuonna 1901 Marau kirjoitti yhdessä Henry Adamsin ja John La Fargen kanssa Maraun äidin elämäkerran, jossa käsiteltiin laajalti myös Tahitin historiaa ennen kolonialismia. Maraun elämäkerta julkaistiin vuonna 1971, ja sen on kirjoittanut prinsessa Takau.
Marau kuoli 2. helmikuuta 1935 leikkauksen aikana Papeetessa. Maraun hauta sijaitsee Papeeten Uraine-hautausmaalla. Hauta on rakennettu perinteisen tahitilaisen temppelin näköiseksi. Hautajaiset olivat kuningattaren arvon mukaiset, ja niissä olivat läsnä sekä ranskalaiset siirtomaaisännät sekä entisen Tahitin kuningaskunnan ja sen alusmaiden edustajia.
Pluton (1805)

Pluton oli Ranskan laivaston vuonna 1805 vesillelaskettu Pluton-luokan 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. tammikuuta 1903 Toulonin telakalta, jossa sen rakennustöistä vastasi Royer. Köli laskettiin 19. elokuuta 1803. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1805 ja otettiin palvelukseen 16. maaliskuuta.
Palvelus.
Espanja valtasi aluksen Cádizin taistelussa 14. kesäkuuta 1808. Alus liitettiin laivastoon nimellä "Plutón", ja se oli seuraavana päivänä Pedro Cabreran alaisuudessa ja José Ramón Gardoquin 27. heinäkuuta alkaen. Joulukuussa 1809 alus partioi Espanjan rannikolla, missä se tuki maajoukkojen operaatioita. Alus oli 8. maaliskuuta 1810 Cádizissa menetettyään ankkurinsa myrskyssä.
Alus nimettiin "Montañésiksi" 20. huhtikuuta 1810 annetulla kuninkaallisella määräyksellä. Nimenvaihdolla kunnioitettiin edeltänyttä saman nimistä alusta, joka syttyi 10. maaliskuuta 1810 tuleen Ranskan rannikkopattereiden tulessa. Vuonna 1811 alus oli La Carracassa ja 1814–1816 Ferrolissa. Alus riisuttiin 1816 La Carracassa aseista ja muutettiin proomuksi.
The Wild Hunt

The Wild Hunt on ruotsalaisen black metal-yhtye Watainin viides studioalbumi. Albumi julkaistiin 19. elokuuta Euroopassa ja 20. elokuuta Yhdysvalloissa vuonna 2013. Levy kipusi julkaisuviikollaan kotimaansa, Ruotsin virallisen listan ykköseksi.
Furfuryyliamiini

Furfuryyliamiini (C5H7NO) on amiineihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa furfuryyliamiini on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee lisäksi eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Furfuryyliamiini on useiden muiden amiinien tavoin heikko emäs, ja sen pKa-arvo on 9,15.
Furfuryyliamiinia valmistetaan furfuraalista ja ammoniakista pelkistävällä aminoinnilla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu imiineihin kuuluva hydrofuramidi, joka pelkistetään vedyllä furfuryyliamiiniksi. Katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä tai kobolttia.
Furfuryyliamiinia käytetään rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjen, pyridiini- ja piperidiinijohdannaisten ja lääkeaineiden, esimerkiksi furosemidin, valmistamiseen. Muita käyttökohteita on korroosionestoaineena ja juotostinan lisäaineena.
Jack Teixeira

Jack Teixeira on entinen Massachusettsin Air National Guardin lentosotamies, joka tunnetaan salaisten paperien vuotamisesta Internettiin.
Teixeiraa syytetään 1917 Espionage Actin mukaan.
Teixeira asui North Dightonissa Massachusettsissa noin 50 mailia etelään Bostonista.
Hän työskenteli Otisin lentotukikohdassa Cape Codissa 102nd Intelligence Wing -joukko-osastossa toukokuusta 2022.
Myös Teixeiran isäpuoli ja velipuoli työskentelivät samassa tukikohdassa.
Hänen tehtävänsä oli IT-asiantuntijaa vastaava 'cyber transports systems journeyman'. Teixeira sai huippusalaisen turvaluokituksen vuodesta 2021.
Teixeira ilmeisesti vuoti salaisia papereita nettiin jo joulukuusta 2022. Tammikuussa 2023 nettikäyttäjä alkoi postata valokuvia salaisista dokumenteista Discord-palveluun. Noin 30 käyttäjän Thug Shaker Central -palvelimen, jossa Teixeira vietti aikaansa, luonnehdittiin käsittelevän katolista kristinuskoa, aseita, rasismia ja ilkeitä meemejä. Ylläpitäjän profiilikuvana oli Terry A. Davisin kuva. Joku palvelimen käyttäjistä jakoi noin 50 dokumenttia eteenpäin Discordissa, josta ne levisivät edelleen eteenpäin. FBI pidätti Teixeiran 13. huhtikuuta 2023.
Jeremie Frimpong

Jeremie Agyekum Frimpong (s. 10. joulukuuta 2000 Amsterdam) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia ja kuuluu myös Alankomaiden jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura.
Frimpong pelasi pitkään Manchester Cityn juniorijoukkueissa. Hän siirtyi Skotlannin Valioliigassa pelaavaan Celticiin syyskuussa 2019 ja voitti tulokaskaudellaan kansallisen triplamestaruuden. Skotlannin pääsarjassa pelaamissaan 14 ottelussa hän teki kaudella 2019–2020 kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Skotlannin cupin loppuottelussa hän tuli vaihdosta kentälle, Skotlannin liigacupin finaalissa hänet ajettiin ulos kentältä. Kauden 2020–2021 alkupuoliskolla hän pelasi 22 liigaottelua ja teki yhden maalin. Eurooppa-liigassa hän pelasi Celticin-vuosinaan kuusi ottelua.
Frimpong siirtyi Bundesliigan Bayer Leverkuseniin 11 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2021. Loppukauden aikana hän pelasi kymmenen ottelua Bundesliigassa ja kaksi peliä Eurooppa-liigassa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Bundesliigassa 25 ottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi kuusi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi seitsemän ottelua. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Bundesliigassa Leverkusenin kaikki 34 ottelua, näistä 32 avauskokoonpanossa. Hän teki kahdeksan ja syötti seitsemän maalia. Hän teki kaksi maalia elokuussa Mainzia ja lokakuussa Schalkea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja syötti kaksi maalia. Eurooppa-liigassa pelaamissaan kahdeksassa ottelussa hän teki yhden maalin ja antoi kaksi maalisyöttöä. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 31 bundesliigaottelua ja teki niissä yhdeksän sekä syötti yhdeksän maalia. Leverkusen voitti liigamestaruuden, ja joukkueen voittamassa Saksan cupissa Frimpong pelasi kuusi ottelua ja teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa Leverkusen ylsi loppuotteluun ja Frimpong pelasi kymmenen ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kaudella 2024–2025 Frimpong pelasi 33 bundesliigaottelua, joissa hän teki viisi ja syötti kuusi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaikki Leverkusenin 10 ottelua ja antoi niissä viisi maalisyöttöä. Hän voitti elokuussa 2024 DFL-Supercupin.
Toukokuussa 2025 Frimpong siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Liverpooliin monivuotisella sopimuksella. Frimpong debytoi Liverpoolissa 10. elokuuta 2025 Community Shieldissä Crystal Palacea vastaan ja teki ottelussa myös ensimmäisen maalinsa Liverpoolin pelaajana.
Maajoukkueura.
Frimpong pelasi Alankomaiden alle 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alankomaiden A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Ranskaa vastaan ja toisen maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Skotlantia vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa alkulohko-ottelussa Ranskaa vastaan sekä tuli vaihdosta kentälle alkulohko-ottelussa Puolaa ja voitokkaassa puolivälieräottelussa Turkkia vastaan. Frimpong on pelannut elokuun puoleenväliin 2025 mennessä 13 A-maaottelua, joissa hän on ollut seitsemän kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen A-maaottelumaalinsa kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Kanadaa vastaan.
PETSCII

PETSCII on kahdeksanbittinen merkistökoodaus, jota käytettiin Commodoren PET, CBM-II, VIC-20, Commodore 64, Commodore 16, Plus/4 ja Commodore 128 -koneissa.
Commodore luopui merkistöstä Amigassa, joka käyttää standardinmukaista merkistöä.
PETSCII oli pääasiassa Jack Tramielin pojan Leonard Tramielin ja Chuck Peddlen suunnittelema ja se tuli käyttöön PET-koneessa vuonna 1977.
PETSCIIsta on kaksi versiota. Se perustuu vuoden 1963 ASCII-standardiin, eikä myöhempään vuoden 1967 versioon, jota monissa muissa koneissa käytetään.
Perusmerkistössä on vain iso kirjaimet, ylänuoli ⟨↑⟩ hattumerkin ⟨^, "caret"⟩ sijaan paikassa 0x5E ja vasen nuoli ⟨←⟩ allaviivan ⟨_⟩ sijaan kohdassa 0x5F. Kaikissa muissa versioissa kuin alkperäisessä PET-koneessa on punnan merkki (£) kenoviivan sijaan kohdassa x5C. Merkistöstä puuttuu useita ASCII:n vuoden 1967 versiossa lisättyjä merkkejä ja pienet kirjaimet.
Sen sijaan siinä on ns. lohkomerkkejä, joita voi käyttää matalan resoluution grafiikkaan.
PETSCIIstä on kuitenkin "shifted"-versio tai business-tila, jossa isot kirjaimet muuttuvat pieneksi ja isot sijaitsevat eri paikoissa.
Tämä vaihdettiin painamalla Shift+Commodore-näppäimiä tai POKE59468,14 -käskyllä. 
Commodore PETin ja VIC-20:n merkkien glyyfit ovat samat. Commodore 64:ssä merkistö on piirretty uudelleen koneen tarkemman grafiikkaresoluution vuoksi.
Commodore 64:n pienet kirjaimet on jostain syystä kopioitu suoraan Atarin 8-bittisissä koneissa käytetystä fontista.
PETSCII:n yhteensopivuus minkään toisen merkistön tai muiden tietokoneiden kanssa on huono. Unicode 13.0 lisäsi vuonna 2020 214 merkkiä vanhojen koneiden merkistöistä standardiin ("Symbols for Legacy Computing"). Tätä ennen ei ollut yhteensopivaa keinoa saada näitä merkkejä näkyviin muissa tietokoneissa. Niiden näyttö vaatii lisäksi fontin, jossa merkit ovat.
PETSCII-merkit.
Commodore VIC-20, 64, 16 ja 128 -versio.
Saamelaisten elinkeinot

Saamelaisten elinkeinot ovat perinteisesti kalastus, keräily, käsityö, metsästys, ja poronhoito, sekä niiden modernit muodot. Saamelaisten elinkeinorakenne on muuttunut voimakkaasti viime vuosikymmeninä, kun perinteisten luontaiselinkeinojen, kuten poronhoidon ja kalastuksen, osuus on laskenut merkittävästi samalla kun palvelu- ja kaupanalan työllisyys on kasvanut huomattavasti. Erityisesti Utsjoella ja Inarissa nämä muutokset ovat olleet voimakkaimpia, kun taas Enontekiöllä ja Vuotson alueella muutokset ovat olleet vähäisempiä. 
Toisaalta, saamelaiset harvemmin elättävät itsensä poronhoidosta nykyään. He työskentelevät monilla eri aloilla, ja monet poronhoitajat tekevät lisäksi muuta työtä, koska porotalous ei ole enää yhtä kannattavaa. Kalastus on tärkeä elinkeino erityisesti Inarijärvellä ja Tenonjoella, jossa on paljon kalastusmatkailua. Kalastuksessa on paljon erikoissanastoa ja -välineitä. Metsästys kohdistuu hirviin ja riekoihin, joita pyydetään ansoilla. Marjojen poiminta ja säilöminen on olennaista, ja marja-alueet voivat olla perheen tai suvun käytössä pitkään. Saamelaisten perinteiset elinkeinot ovat tiiviisti kytköksissä luontoon. Saamelaiset tekevät edelleen perinteisiä käsitöitä, "duodjia", käyttäen vanhoja menetelmiä. Käsityöperinteessä korostuu yhteys luontoon.
Andreas Vaher

Andreas Vaher (s. 15. huhtikuuta 2004 Tallinna) on virolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Viron Meistriliigassa pelaavaa FC Floraa.
Vaher on FC Nõmme Unitedin kasvatti. Nõmme Unitedista hän siirtyi italialaisen SPAL:in organisaatioon helmikuussa 2021. Vaher pelasi vajaan kolmen vuoden aikana seuran U17-, U18- ja U19-joukkueissa. Kaudella 2021–2022 Vaher ja SPAL voittivat alle 18-vuotiaiden Italian mestaruuden. Tammikuussa 2023 Vaher siirtyi saksalaisen SC Freiburgiin. Kesällä tullut loukkaantuminen kuitenkin johti lopulta siihen, että Vaher ja Freiburg purkivat sopimuksensa tammikuussa 2024.
Tammikuussa 2024 HJK tiedotti solmineensa kesäkuun 2024 loppuun asti ulottuvan sopimuksen Vaherin kanssa. Sopimus sisälsi myös option 2,5 lisävuodesta. Sopimuksen umpeuduttua kesällä 2024 Vaher siirtyi vapaalla siirrolla Viron Meistriliigaan FC Floran joukkueeseen. HJK:lla on oikeus osuuteen siirtokorvauksesta, mikäli FC Flora myy Vaherin myöhemmin eteenpäin.
Vaher debytoi Viron A-maajoukkueessa 12. tammikuuta 2024 harjoitusottelussa Ruotsia vastaan.
Vilpusjärvi

Vilpusjärvi on matala ja verraten tasasyvä järvi Puolangalla Kainuun luoteisosassa. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 74 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede.
Vilpusjärven pituusakseli kulkee lännestä itään ja sen mitta on noin 2,75 kilometriä. Järven keskivaiheilla sijaitsevan Säikänsaaren pituus on noin 400 metriä. Vilpusjärven lahdet ovat suultaan avoimia ja jokaisella on karttanimi. Järven koillisosan Vantaslahteen virtaa tulouoma pohjoisesta. Järven luusua sijaitsee lounaiskolkassa, josta alkaa etelään Puolankajärveen virtaava Vilpusjoki. Etäisyys Vilpusjärveltä Puolankajärvelle on kolmisen kilometriä.
Vain noin kaksi prosenttia Vilpusjärvestä on vähintään kolme metriä syvä. Syvin kohta on vain 3,3 metriä.
Vilpusjärven länsipuolella kohoaa Aittovaara (noin 245 metriä merenpinnan yläpuolella) ja itäpuolella Vilpusvaara (noin 270 metriä mpy). Järven etelä- ja pohjoispuolella on suota.
Vilpusjärven vesitilavuus on 3 772 000 kuutiometriä.
Vilpusjärvi (60.057.1.001) kuuluu Vilpusjoen valuma-alueeseen (60.057), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiiminkijoen vesistöalueella (60). Toinen jakovaihe on Puolankajärven valuma-alue (60.05). Vilpusjoen valuma-alueella sijaitsee kaksi vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista toinen on Vantaslampi. Vilpusjärven eteläpuolisella Kuikkasuolla sijaitsee alle hehtaarin laajuinen Kuikkalampi.
Suuri-Tevani

Suuri-Tevani on saareton metsäjärvi Ruokolahden pohjoisosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 41,6 hehtaaria. Etäisyys Imatralta on 30 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Suuren-Tevanin polveilevan rantaviivan pituus on 4 873 metriä. Järven pohja kumpuilee ja vähintään kymmenen metriä syviä alueita on noin kymmenesosa järven alasta. Syvin kohta, noin 12,4 metriä, sijaitsee järven eteläosassa. Järveen työntyvät niemet ovat vailla karttanimiä.
Suurta-Tevania ympäröi korkeussuhteiltaan epäyhtenäinen metsä, jonka korkeimmat kohdat kohoavat noin 30 metriä järvenpintaa ylemmäksi. Suuri-Tevani kääntyy alavirtaan järven koillisosassa, josta alkaa pohjoiseen virtaava Lähtevänjoki. Sen uoma kulkee Lähtevänsuon halki.
Suuren-Tevanin vesitilavuus on 2 154 000 kuutiometriä.
Suuri-Tevani (04.128.1.024) kuuluu Lökkiönjoen valuma-alueeseen (04.128), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pihlajaveden-Kokonselän alue (04.12) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Lökkiönjoen valuma-alueella on 29 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Suuri-Tevani on laajin.
Polynesian konfederaatio

Polynesian konfederaatio oli hypoteettinen valtioliitto, jota suunnitteli lähinnä Havaijin kuningas Kalākaua. Tavoitteena oli suojella polynesialaisten kansojen itsenäisyyttä eurooppalaisten ja amerikkalaisten imperialismilta, sillä kun Yhdistynyt kuningaskunta otti Fidžin haltuunsa vuonna 1874, Oseaniassa oli vain kolme itsenäistä saariryhmää: Havaiji, Samoa ja Tonga.
Havaijilla ministerinä toiminut Walter Gibson pani 28. kesäkuuta 1880 alulle päätöslauselman, jonka mukaan Havaijilla olisi maantieteensä ja poliittisen asemansa vuoksi oikeus johtaa polynesialaisista valtioista koostuvaa valtioliittoa. Havaijin hallitus hyväksyi päätöslauselman puoli vuotta myöhemmin yksimielisesti, ja Gibson nimitettiin päävastuuseen operaatiosta.
Itsenäisten valtioiden lisäksi Kalākaua pyrki myös kosiskelemaan jo eurooppalaisten alaisuuteen päätyneitä kuningaskuntia. Tahitin kuningas Pōmare V suunnitteli vierailua Honoluluun elokuussa 1882. Tahitin kuningaskunta lakkasi kuitenkin olemasta jo 1880, eivätkä ranskalaiset siirtomaaisännät halunneet kahden saariryhmän olevan tekemisissä toistensa kanssa. Kalākaua suunnitteli vierailua Tahitille vuonna 1887, mutta kun hänet pakotettiin allekirjoittamaan niin sanottu pistinperustuslaki, suunniteltu matka peruttiin.
Vuonna 1886 Kalākaua perusti Oseanian tähden ritarikunnan, jolla palkittiin konfederaation hyväksi tehtyjä ansioita. Ritarikunnan suurristejä, joiden määrä oli rajattu vain 15 henkilöön kerrallaan, myönnettiin Samoan kuninkaalle Malietoa Laupepalle, kun hän suostui liittymään konfederaatioon.
Kalākaua lähetti "Kaimiloa"-aluksen John E. Bushin johdolla kiertämään ympäri Polynesiaa ja suostuttelemaan eri johtajia liittymään konfederaatioon. Tämä aiheutti huolta Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja esimerkiksi Saksan suurlähettiläs Yhdysvalloissa huolestui huhuista, joiden mukaan Havaijin pelättiin annektoivan Samoan.
Bush jäi Samoalle Havaijin suurlähettilääksi ja muotoili konfederaation perustamiskirjaa, jonka Havaijin hallitus hyväksyi maaliskuussa 1887.
Konfederaatiota ei kuitenkaan koskaan perustettu virallisesti. Osasyynä oli oletettavasti se, että perustaminen olisi vaatinut liian suuria muutoksia, joista suurin perustui länsimaiselle hallintosysteemille. Saksalaiset saapuivat laivastonsa kanssa Samoalle ja pakottivat Malietoa Laupepan luopumaan kruunusta ja lähtemään maanpakoon. Bushin ja Kalākauan yritys rakentaa Polynesian konfederaatio on sittemmin mainittu vallankaappauksen syyksi.
Jami Faltin

Jami Faltin, oikealta nimeltään Jami Björklöv (s. 2000), on tamperelainen rap-artisti. Hän yhdistelee musiikissaan iskelmää ja trapia.
Elämä.
Jami Faltin on viettänyt lapsuutensa Tukholman Flemingsbergin lähiössä ja Tampereen Lielahdessa. Hän on kasvanut kuunnellen paljon iskelmämusiikkia, romanimusiikkia ja rap-musiikkia. Faltin on lähtöisin romaniperheestä.
Faltin on osallistunut "The Voice Kids" -ohjelmaan. Hän on myös voittanut 16-vuotiaana lavarunouskilpailun "Ortens bästa poet".
Faltin käyttää taiteilijanimenään mummonsa sukunimeä.
Musiikki.
Jami Faltinille tyypillistä on iskelmäelementtien ennakkoluuloton yhdistäminen rapiin. Lapsena ja nuorena kuultu iskelmämusiikki, romanimusiikki ja rap-musiikki ovat vaikuttaneet hänen musiikilliseen tyyliinsä. Kappaleiden aiheena on usein aidot tarinat elämästä, itsetutkiskelu ja paikoittain rankatkin kertomukset elämän nurjista puolista, niitä kuitenkaan glorifioimatta. Faltin itse kuvaa omaa musiikkityyliään nimellä trapskelmä.
Faltinin syyskuussa 2023 julkaistu albumi "Kertoimia Vastaan" ja sen nimikkokappale nousivat Suomen Spotifyn listojen kärkeen. Nimikkokappale "Kertoimia Vastaan" keräsi ensimmäisen kuukauden aikana kolme miljoonaa striimausta. Albumi on ylittänyt platinalevyrajan ja albumilta irrotetut singlet "PLAYA" sekä "ALAX?", jolla Pihlaja vierailee, ovat myös ylittäneet platinalevyrajan.
Faltin sai vuoden 2024 Emma-gaalassa neljä ehdokkuutta; Vuoden Albumi, Vuoden Artisti/Yhtye, Vuoden Rap ja Vuoden Tulokas. 
Jami Faltinin levy-yhtiönä toimii itsenäinen pienlevy-yhtiö Kerrostalo Music, jonka toinen omistaja hän on.
Pahoinpitely.
Kesällä 2022 Pirkanmaan käräjäoikeus tuomitsi Jami Faltinin (oikealta nimeltään Jami Björklöv) 40 päiväsakon rangaistukseen naisen pahoinpitelystä Tampereen Blockfest-festivaaleilla. Rangaistuksen suuruus vastasi hänen tuloillaan laskettuna noin 1 480 euroa
Tuomion mukaan Faltin potkaisi festivaalilla nuorta naista selkään ilman provokaatiota. Uhri kertoi potkun olleen voimakas ja aiheuttaneen kipua. Nainen oli käynyt lääkärissä seuraavana päivänä ja ollut neljä päivää sairauslomalla. Käräjäoikeus katsoi, että syytetyn syyllisyydestä ei jäänyt perusteltua epäilystä, eikä provokaatiota ollut todennettavissa
Finsterwalde

Finsterwalde on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa Saksan itäosassa. Sillä on musiikillinen lempinimi Sängerstadt ja siellä järjestetään joka toinen vuosi tapahtuma Sängerfest.
Maantiede.
Finsterwalde sijaitsee osavaltionsa eteläkolkassa noin 100 kilometriä Berliinistä etelään. Se kuuluu Ala-Lausitzin historialliseen alueeseen.
Historia.
Finsterwalde mainitaan asiakirjoissa ensi kerran 1282. Kaupungin historiallista arkkitehtuuria edustaa esimerkiksi renessanssilinna Finsterwalder Schloss ja barokkityylinen raatihuone vuodelta 1739. Finsterwalden rautatieasema avattiin 1871.
Finsterwalden lisänimi on Sängerstadt. Kaupungissa järjestetään Sängerfest-laulujuhla joka toinen vuosi elokuussa. Lisänimen takana on vuonna 1899 ensiesitetty musiikkikappale "Wir sind die Sänger von Finsterwalde".
Talous ja liikenne.
Finsterwaldessa harjoitetaan muun muassa metalli- ja sähköteollisuutta sekä koneenrakennusta. Finsterwalden rautatieasema, Bahnhof Finsterwalde, sijaitsee rataosuudella Halle–Cottbus. Finsterwalden itäpuolitse kulkee moottoritie BAB 13, jolta on yhteys kaupungin keskustaan tien Bundesstraße 96 välityksellä.
CTXφ-bakteriofagi

CTXφ on rakenteeltaan filamenttinen bakteriofagi, jonka genomi koostuu yksijuosteisesta DNA:sta. Tämä DNA sisältää "ctxA-" ja "ctxB-"geenin, jotka koodaavat koleratoksiinin alayksikköjä. CTXφ-bakteriofagi infektoi "Vibrio cholerae" -bakteereja. Infektoidessaan bakteerin, jolla ei vielä ole koleratoksiinigeeniä, siirtää bakteriofagi tämän geenin sekä kyvyn tuottaa toksiinia infektoimalleen bakteerille. Tätä tapahtumaa, jossa aikaisemmin toksiinia tuottamaton bakteeri saa toksiinigeenin bakteriofagilta, kutsutaan toksigeeniseksi muuntumiseksi.
Infektoidessaan "V. cholerae" -bakteeria CTXφ hyödyntää bakteerin pinnalla olevia TCP-piluksia (toxin-coregulated pilus) reseptorinaan. Näitä piluksia "V. cholerae" käyttää myös kiinnittyessään suoliston epiteelisoluihin. 
Musiinit estävät toksigeenista muuntumista.
"V. cholerae" -bakteerin toksigeeninen muuntuminen voi tapahtua vesistöissä, joissa bakteeria normaalisti tavataan, mutta myös ihmisen elimistössä infektion yhteydessä. Ihmisen elimistössä "V. cholerae" kolonisoi suoliston seinämiä, jotka ovat liman peittämiä. Tämä lima koostuu suurelta osalta musiineista, jotka ovat glykoproteiineja. Näiden glykoproteiinien on osoitettu vaikuttavan heikentävästi "V. cholerae" -bakteerin toksigeeniseen muuntumiseen. 
Glykoproteiinit vaikuttavat toksigeeniseen muuntumiseen geeniekspression kautta. Ne hillitsevät mm. "ctxA, ctxB" ja "tcpA" -geenien ilmentymistä ja näin ollen vähentävät koleratoksiinin sekä TCP-piluksen tuottoa. TCP-pilusta CTXφ bakteriofagi tarvitsee bakteerin infektoimiseen. Näiden CTXφ bakteriofagin virulenssigeenien ilmentymisen säätely tapahtuu "V. cholerae" -bakteerin toxT –geenin välityksellä.
Lain pyöveli

Lain pyöveli ("Q &amp; A") on Sidney Lumetin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraama vuodelta 1990. Lumetin aiempien elokuvien "Serpico – kadun tiikeri" (1973) ja "Vallan terällä" (1981) tavoin sekin käsittelee Yhdysvaltojen poliisin korruptiota ja rasismia. Edwin Torresin romaaniin perustuvan elokuvan pääosissa näyttelevät Nick Nolte, Timothy Hutton, Armand Assante ja Patrick O’Neal.
Juoni.
Veteraanietsivä Brennan (Nolte) ampuu New Yorkissa puertoricolaisen huumerikollisen. Alkuun rutiinimaiselta itsepuolustukselta vaikuttavan tapauksen tutkimusta hoitaa nuori apulaissyyttäjä Reilly (Hutton), joka alkaa löytää jutusta epäilyttäviä yksityiskohtia. Tuomalla niitä esiin hän astuu monien varpaille ja menettää samalla uskonsa lainkäytön rehellisyyteen ja oikeamielisyyteen.
Vastaanotto.
Armand Assante oli sivuosastaan Golden Globe -ehdokkaana.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avolan mielestä elokuva on taattua Lumetia: hyvin ohjattua ja näyteltyä, enimmäkseen sisätiloissa tapahtuvaa dialogia. Käsikirjoituksen loppuratkaisut eivät kuitenkaan ihan vakuuta, ja rakenteellisen rasismin kuvauksena elokuva jää Avolasta hieman puolitiehen. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen antoi "Lain pyövelille" kolme tähteä viidestä ja näki siinä vainoharhaista ja kyynistä ajankuvaa ruman realistisesti kuvattuna.
Hawaiiana

Hawaiiana on akateemisissa piireissä esiintyvä käsite, jolla viitataan kaikkeen sellaiseen, jonka katsotaan edustavan aidosti havaijilaista kulttuuria sekä tällaisten ilmiöiden ja asioiden tutkimiseen. Toisaalta termillä on viitattu myös, joskin virheellisesti, stereotyyppisiin havaijilaisiin asioihin ja ilmiöihin.
Termin "hawaiiana" katsotaan olevan peräisin vuodelta 1915. Toisen teorian mukaan sen kehitti Kamehameha-kouluissa opettanut Nona Beamer, joka ei alun perin tarkoittanut sanalla kaikkien Havaijilta löytyvien asioiden ja ilmiöiden kollektiivista termiä (kuten esimerkiksi americana ja mexicana), vaan katsoi sen olevan "Havaijin käsittäminen" (), jonka nojalla tutkittaisiin nimenomaan autenttista Havaijin alkuperäisväestön kulttuuria.
Rafael Olin

Rafael Olin (1937–2004) oli suomalainen valokuvaaja, joka työskenteli "Vasabladet"-lehdelle vuosina 1961–1971. Hänen töitään on julkaistu teoksessa "Det Vasa som försvinner". Svenska litteratursällskapet i Finland on digitoinut ja julkaissut hänen kuviaan Finna-palvelussa.
Sotakaverit

Sotakaverit ("Belorusski vokzal") on Andrei Smirnovin ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1971.
Juoni.
Neljä keski-ikäistä miestä tapaa 11 vuoden jälkeen, vuonna 1956, sodanaikaisen toverinsa hautajaisissa. Sieltä yhteinen jälleennäkeminen jatkuu iltaan meluisassa ravintolassa, josta ei edes saa votkaa ja jossa he joutuvat nuoren sukupolven ivan kohteeksi. Miehet ovat erilaisia: yksi on tiukka teknokraatti ja tehtaanjohtaja, toinen byrokraattinen kirjanpitäjä, kolmas sanomalehtitoimittaja ja kirjailija ja neljäs putkimies.
Vastaanotto.
"Sotakaverit" sai Suomessa ensi-iltansa Helsingin Capitolissa huhtikuussa 1973, ja se sai teatterikierroksellaan 3 616 katsojaa. Se esitettiin Mainostelevision ohjelmistossa seuraavan vuoden helmikuussa. "Helsingin Sanomissa" Eeva Järvenpää piti elokuvaa tunnelmaltaan lämpimämpänä kuin mitään neuvostofilmiä pitkiin aikoihin sitä ennen. Hänestä "Sotakaverit" on hyvin lämmin ja sydämellinen, mutta samalla ironinen ja kriittinen elokuva neuvostoelämästä ja sukupolvien välisestä kuilusta.