tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maailmankisat 1982

16. Maailmankisat järjestettiin vuonna 1982 Helsingissä 28.–29. heinäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät. Yleisömäärä oli yhteensä kahtena päivänä 23 000 katsojaa.
Naiset.
Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai ME:n tehnyt Tiina Lillak.
Ebo

Ebo on Angolan kunta ja kaupunki, joka sijaitsee Cuanza Sulin maakunnassa. Ebossa asuu 208 041 asukasta.
Väestö.
Ebossa asuu 208 041 asukasta. Kunnan väestötiheys on 113 asukasta neliökilometriä. Kunnan väestö on 2,9 % vuosittaisessa kasvussa. Kunnan asukkaista lähes puolet on alle 15-vuotiaita, 65 vuotta täyttäneitä on vain 3,6 % väestöstä. Asukkaista 40 % on lukutaitoisia. Ebon suurimmat uskonnot ovat protestantismi (49 %) ja katolisuus (13 %). 37 % asukkaista on uskonnottomia. Kunnassa puhutaan eniten portugalia ja kimbundua.
Ita Rina

Ita Rina (alun perin Italina Lida Kravanja, myöhemmin Tamara Đorđević; 1907–1979) oli slovenialainen näyttelijä.
Rina varttui Ljubljanassa ja osallistui 19-vuotiaana kauneuskilpailuun, jossa sai paikan finaalista Zagrebissa. Hän saapui paikalle liian myöhään voidakseen enää osallistua, mutta sai osakseen valokuvaajien huomion. Hänen valokuviaan julkaistiin Saksaan, ja hän sai kutsun Berliiniin, jossa hän alkoi saada pieniä elokuvarooleja. Elokuvamaailmaan siirryttyään hän otti uudeksi nimekseen Ita Rinan. Rina pääsi pienten roolisuoritusten jälkeen esiintymään elokuvaan tšekkiläiseen "Erotikon". Elokuvassa esitettiin alastomuutta ja rakastelukohtaus, mikä aikanaan oli kiistanalaista. Elokuva kuitenkin teki Rinasta julkisuuden henkilön. Vuonna 1930 Rina esiintyi pääroolissa tšekkiläisessä elokuvassa "Tonka Šibenice".
Rina sai tunnettavuutta Yhdysvaltoja myöten. Hän sai Hollywoodista useita työtarjouksia, joista viimeinen vuonna 1931 koski kolmivuotista sopimusta. Rina kuitenkin kieltäytyi tarjouksista ja päätti matkustaa Hollywoodin sijaan Belgradiin. Hän meni naimisiin jugoslavialaisen miehen kanssa ja otti naimisiin mentyään käyttöön nimen Tamara Đorđević. Hän esiintyi Euroopassa toiseen maailmansotaan asti ja asui loppuelämänsä Jugoslaviassa. Rina keskittyi sittemmin pitkälti perhe-elämään, mutta esiintyi vielä vuonna 1960 jugoslavialaisessa elokuvassa "Rat".
Ottawa Nationals

Ottawa Nationals oli kanadalainen ammattilaistason jääkiekkojoukkue, joka pelasi entisessä World Hockey Association (WHA) -liigassa. Joukkue perustettiin vuonna 1972 ja sen kotikaupunki oli Ottawa Ontarion provinssissa.
Nationals pelasi WHA:ssa vain yhden kauden, joka oli liigan ensimmäinen kausi 1972–1973. Nationals pelasi runkosarjassa 78 ottelua, joista se voitti 35 ja hävisi 39. Se selvisi pudotuspeleihin Itäisen divisioonan neljänneltä sijalta ja hävisi puolivälierissä New England Whalersille otteluvoitoin 1–4.
Nationalsin katsojaluvut olivat huonot, keskimäärin vain noin 3 000 katsojaa kotiotteluissa. Joukkue ei päässyt yhteisymmärrykseen Ottawan kaupungin kanssa seuraavan kauden tapahtumajärjestelyistä, joten se pelasi ainoan kautensa pudotuspelit Torontossa. Pudotuspelien ajan joukkuetta kutsuttiin nimellä Ontario Nationals.
Ensimmäisen kauden jälkeen joukkue muutti kokonaan Torontoon, ja siitä tuli Toronto Toros.
Kausittaiset tilastot.
O = Ottelut&lt;br&gt;
V = Voitot&lt;br&gt;
H = Häviöt&lt;br&gt;
T = Tasapelit&lt;br&gt;
P = Pisteet&lt;br&gt;
TM = Tehdyt maalit&lt;br&gt;
PM = Päästetyt maalit&lt;br&gt;
Via Popillia (Pohjois-Italia)

Via Popillia (joskus "Via Popilia") oli roomalainen tie, joka kulki Callia cisalpinassa Italian pohjoisosassa ja johti Ariminumista ainakin Ravennaan ja Adriaan. Pohjois-Italian Via Popil(l)iaa ei tule sekoittaa Etelä-Italiassa kulkeneeseen Via Popiliaan, joka oli Via Appian jatke.
Historia.
Via Popillia rakennettiin noin 132–131 eaa. samoihin aikoihin kuin sitä jatkanut Via Annia. Joskus tiet on luettu yhdeksi ja niistä on käytetty nimitystä Via Popillia Annia. 
Reitti.
Via Popillia sai alkunsa Ariminumista, josta se jatkoi Roomasta tullutta Via Flaminiaa. Ariminum oli myös luoteeseen päin kulkeneen Via Aemilian alkupiste. Via Popillia puolestaan kulki Ariminumista pohjoiseen Adrianmeren rannikkoa pitkin. Suunnilleen Padus (nyk. Po) -joen kohdalla tiessä oli kaksi haaraa, joista läntisempi kulki Adrian kautta ja itäisempi tieasemien Septem Maria ja Fossis kautta. "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastossa tie päättyy suunnilleen Ad portumiin itään Pataviumista. Via Annia jatkoi Via Popilliaa sekä Adriasta että Ad portumista ja päättyi Aquileiaan.
"Tabula Peutingerianassa" kyseisen osuuden asemapaikat (itäisemmällä reitillä) ja niiden väliset etäisyydet ovat:
Neronia–Corniculani-välin pituus puuttuu "Tabula Peutingerianasta", mutta kartaston perusteella se olisi ollut noin 4–6 roomalaista mailia. Joskus on tulkittu, että ”Corniculani” tulisikin lukea ”Cornicula III”, eli paikan nimi olisikin ollut Cornicula ja etäisyys Neroniasta kolme mailia. Näin tien kokonaispituus olisi ollut noin 118–121 mailia eli noin 175–179 kilometriä.
Via Praenestina

Via Praenestina (lat.; ) oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa ja johti Roomasta Praenesteen.
Historia.
Via Praenestinan rakentamisaikaa ei tunneta. Itse Praenesteen johtaneen tien on täytynyt olla olemassa jo varhain. Roomalaisena kivettynä tienä se rakennettiin alun perin vain Gabiihin saakka ja tunnettiin nimellä "Via Gabina". Tämä nimi esiintyy Liviuksella Rooman tasavallan varhaisaikojen yhteydessä.
Myöhemmin tietä jatkettiin Praenesteen, ja nimi Via Gabina jäi pois käytöstä, niin että sekä Strabonilla että "itinerariumeissa" koko reitti esiintyy Via Praenestinan nimellä. Tasavallan myöhempinä aikoina Gabii olikin taantunut, kun taas Praeneste oli edelleen tärkeä ja kukoistava kaupunki, mikä selittää nimen vaihtumista.
Eräässä piirtokirjoituksessa mainitaan tiestä vastannut virkamies, joka oli ritarisäätyä.
Reitti.
Via Praenestina sai alkunsa Serviuksen muurien Porta Esquilina -portilta. Aurelianuksen muurien läpi tie kulki siitä nimensä saaneesta Porta Praenestinasta, joka tunnetaan nykyisin nimellä Porta Maggiore. Via Labicana erkaantui heti portin jälkeen Via Praenestinasta oikealle. Tämän jälkeen Via Praenestina suuntautui lähes suoraan Gabiihin.
Noin kolmen roomalaisen mailin päässä Roomasta tie ohitti Gordianusten huvilan, jota Julius Capitolinus ylistää ja josta on säilynyt raunioita nykyisessä Torre dei Schiavissa. Ad nonumissa yhdeksän mailin päässä Roomasta tie ylitti pienen joen laakson suurta viaduktia pitkin. Se tunnetaan vielä nykyisinkin nimellä Ponte di Nona. Kolme mailia myöhemmin tie kulki Gabiin ohi.
Gabiista Praenesteen tie ei ollut aivan yhtä suora, sillä alueella oli paljon rotkoja. Reitti on kuitenkin ollut hyvin näkyvissä, ja monin paikoin on löydetty tien kiveystä, joka oli tehty basalttisesta laavakivestä. Tie kulki varsin suoraan vielä noin viiden mailin matkan Gabiista. Tämän jälkeen se kulki rotkojen poikki lähellä nykyistä Gallicano Nel Lazion kylää ja teki sen kohdalla jyrkän mutkan oikealle, jonka jälkeen se eteni kahden rotkon välistä harjannetta Praenesteen. Siellä tie kulki todennäköisesti lähinnä kaupungin alaosan halki. Tien kiveystä on näkyvissä nykyisen Palestrinan eteläportin Porta del Solen lähellä.
Praenestesta tie jatkui vielä kulkemalla nykyisten Caven ja Palianon kautta, toisin sanoen varsin samaa reittiä kuin nykyinen tie, ja päättyi Anagnian alapuolella sijainneelle tieasemalle nimeltä Compitum Anagninum eli Sub Anagnia. Siellä tie yhdistyi Via Latinaan.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat "Itinerarium Antonini Augustin" ja "Tabula Peutingerianan" mukaan:
Strabon laski sekä Rooman ja Gabiin että Gabiin ja Praenesten väleiksi 100 stadionia eli 12,5 mailia. Jatko Praenestesta Compitum Anagninumiin esiintyy vain "Itinerarium Antonini Augustissa", mutta matka on ollut 24 mailin sijasta todellisuudessa korkeintaan 18 mailia. Näin korjattuna tien kokonaispituus oli 41 mailia eli noin 61 kilometriä.
Tien kiveyksestä on löydetty paljon jäänteitä. Myös muutama sen mailipylväs on löydetty. Samoin on löydetty myös tien varrella sijainneita hautoja, joista huomattavimpiin lukeutuvat niin kutsuttu Casa Tonda sekä Monumentum Aureliorum.
Via Quinctia

Via Quinctia oli roomalainen tie, joka kulki Etruriassa Italiassa ja johti Faesulaesta Florentian kautta Pisaeen.
Historia.
Via Quinctian rakennutti vuoden 123 eaa. konsuli Titus Quintius Flamininus. Se sai nimensä hänen mukaansa.
Reitti.
Via Quinctia kulki itä-länsisuunnassa Etrurian pohjoisosissa ja yhdisti sisämaassa sijainneet Faesulaen ja Florentian Tyrrhenanmeren rannikolle Pisaeen ja sen satamaan. Tie kulki suureksi osaksi Arnus (nyk. Arno) -joen laaksossa. Se ylitti joen ainakin nykyisen Capraian kohdalla, josta on löydetty sillan jäänteet. Tien asemapaikat olivat:
1850-luvun muoti länsimaissa

1850-luvun länsimainen muoti oli varsin konservatiivista ja hillittyä. Vuonna 1856 keksitty metallinen, aiempaa kevyempi vannehame tuli nopeasti suosituksi kaikkien yhteiskuntaluokkien naisten keskuudessa, ja muodikkaista hameista tuli kupolin muotoisia. Naisten korsettimuoti muuttui vuosikymmenen aikana rintoja litistävästä hieman pyöreämmäksi.
Naisten muoti.
Naiset pukeutuivat varsin konservatiivisesti ja arkivaatteiden osalta yksinkertaisesti. Korsettimuodissa olivat vielä 1850-luvun alussa suorat, rintaa litistävät mallit, mutta vuoden 1853 jälkeen muodikkaiden korsettien muoto muuttui hieman pyöreämmäksi. Mekkokankaissa suosittuja olivat ruutukuviot. 
Vuosikymmenen alussa mekkoihin oli suosittua ommella leveä, valkoinen kaulus, joka saattoi yltää jopa olkapäille asti. Vyötärölle pyrittiin tekemään pyöreähkö muoto niin, että vyötärö pyöristyi hiljalleen lantiota kohti. Toisaalta 1850-luvun aikana suosiotaan nosti myös niin kutsuttu baskilainen vyötärön muoto, jossa ylhäätlä tiukasti istuva ja alhaalta levenevä takki muodosti vyötärön ja lantion välille terävämmän kulman. 
Vuosikymmenen puoliväliin mennessä mekkojen hihat muuttuivat etenkin alaosasta pyöreän mallisiksi kuitenkin niin, että ranneosa oli tyköistuva. Myös mekon vyötäröosa piteni ja suosioon tuli korkea ja jäykkä kaulus.
Vuonna 1856 keksitty metallinen, aiempaa kevyempi vannehame tuli nopeasti suosituksi kaikkien yhteiskuntaluokkien naisten keskuudessa, ja muodikkaista hameista tuli kupolin muotoisia.
Hiukset.
1850-luvun alussa naisten hiusmuodissa olivat korvien yläpuolelle asetellut, suoraan sivuille osoittavat hiusrullat. Vuosikymmenen puolivälin aikoihin rullat ikään kuin pehmenivät, kun naiset alkoivat kiinnittää hiukset enemmän pään takaosaan. Topatut hiusrullat kehystivät kuitenkin edelleen korvien yläosaa. Muodikkaisiin kampauksiin kuului koko vuosikymmenen ajan keskijakaus.
Miesten muoti.
Tuohon aikaan tavanomaisia miesten vaatteita olivat paita, liivi, solmio, takki ja housut. Työläismiehet saattoivat pukeutua pukeutua housujen lisäksi vain yksinkertaiseen paitaan. 1850-luvun loppupuolella miesten keskuudessa oli muodikasta pitää eri värisiä housuja ja liiviä.
Silinterihatut olivat 1850-luvulla tyylikkäitä. Arkisemmassa pukeutumisessa suosittuja olivat puolestaan leveälieriset merimiesten käyttämät lakit ja lipalliset, hieman pulleat rautatietyöntekijöiden käyttämät lakit. Vuosikymmenen alussa suosittuja olivat lisäksi kermanvaaleat huopahatut.
Hiukset.
Läpi 1850-luvun miesten hiusmuodissa suosittu kampaus oli sivuille jaettu ja pään keskeltä taaksepäin kammattu tyyli. Keskelle tehtiin korkea ja pyöreä aalto. Niskahiukset ulottuivat kaulukseen asti ja sivuhiukset peittivät korvat. Vuosikymmenen alkupuolella myös hieman lyhyempi hiustyyli oli muodissa.
Vuosikymmenen alkupuolella muotia oli ajella parta kokonaan pois. 1850-luvun puolivälistä alkaen miehet alkoivat pitää leukaa ja poskia kehystävää partaa.
Toronto Toros

Toronto Toros oli kanadalainen ammattilaistason jääkiekkojoukkue, joka pelasi entisessä World Hockey Association (WHA) -liigassa. Joukkue perustettiin vuonna 1973 ja sen kotikaupunki oli Toronto Ontarion provinssissa.
Toros pelasi WHA:ssa kolme kautta ja sen paras saavutus oli sen ensimmäisellä kaudella 1973–1974, jolloin se selvisi pudotuspeleissä välieriin ja hävisi Chicago Cougarsille. Joukkueen paras pistemies sen historiassa oli brittiläinen Gavin Kirk, joka teki 218 ottelussa 208 tehopistettä. Sen merkittäviä pelaajia olivat Hockey Hall of Fameen valitut Frank Mahovlich ja Václav Nedomanský.
Kauden 1975–1976 päätteeksi Toros muutti Alabaman Birminghamiin ja siitä tuli Birmingham Bulls.
Kausittaiset tilastot.
O = Ottelut&lt;br&gt;
V = Voitot&lt;br&gt;
H = Häviöt&lt;br&gt;
T = Tasapelit&lt;br&gt;
P = Pisteet&lt;br&gt;
TM = Tehdyt maalit&lt;br&gt;
PM = Päästetyt maalit&lt;br&gt;
Kuokkalampi

Kuokkalampi voi tarkoittaa seuraavia:
Varjometsästäjät

Varjometsästäjät () on yhdysvaltalaiskirjailija Cassandra Claren kirjoittama nuorille suunnattu fantasiakirjasarja. Se on jatkoa Claren suositulle "Varjojen kaupungit" -kirjasarjalle. Sarjan kolme osaa julkaistiin englanniksi vuosina 2016–2018 ja suomeksi vuosina 2017–2020. Romaanit on suomentanut Terhi Leskinen ja kustantanut Otava.
Kirjasarja kertoo varjometsästäjä Emma Carstairin ja hänen taisteluparinsa Julian Blackthornin seikkailuista. Hahmot esitellään ensimmäistä kertaa jo "Varjojen kaupungit" -kirjasarjan päättävässä romaanissa "Taivaallisen tulen kaupunki" (2014), jonka tapahtumista on tarinan alussa kulunut viisi vuotta. Emma saa tilaisuuden kostaa vanhempiensa kuoleman ja Julian mahdollisuuden löytää kadonneen veljensä, kun Los Angelesissa tapahtuu sarja murhia.
"Varjometsästäjät" nousi "The New York Timesin" julkaisemalle myydyimpien lastenkirjasarjojen listalle joulukuussa 2018. Claren varjometsästäjistä kertovista teoksista koostuvaan, "The Shadowhunter Chronicles" -nimellä tunnettuun mediatuotesarjaan kuuluvia kirjoja oli vuoteen 2022 mennessä myyty yhteensä yli 36 miljoonaa kappaletta. 
The Shadowhunter Chronicles.
"Varjometsästäjät" on osa Cassandra Claren varjometsästäjistä kertovaa "The Shadowhunter Chronicles" -mediatuotesarjaa. Siihen kuuluvat myös Claren kirjasarjat "Varjojen kaupungit", "The Infernal Devices", "The Eldest Curses", "The Last Hours" ja toistaiseksi julkaisematon "The Wicked Powers". Claren teoksia on sovitettu elokuvaksi "" ja televisiosarjaksi "Shadowhunters".
"Varjometsästäjiin" kuuluvat romaanit julkaistiin vuosina 2016–2018 kirjasarjojen "Varjojen kaupungit" ja "The Infernal Devices" sekä novellisarjojen "The Bane Chronicles" ja "Tales from the Shadowhunter Academy" jälkeen. Se edelsi kirjasarjaa "The Eldest Curses". Tarinan kannalta se sijoittuu vuoteen 2012 ja ajoittuu kirjasarjan "The Eldest Curses" ja novellisarjan "Ghosts of the Shadow Market" tapahtumien jälkeiseen aikaan.
Køgenlahti

Køgenlahti (tansk. "Køge Bugt") on Själlannin itärannikolla Kööpenhaminan lounaispuolella sijaitseva lahti.
Køgenlahdella on käyty kaksi suurta meritaistelua. Ensimmäinen vuonna 1677 oli osa Skoonen sotaa, ja siinä Niels Juelin johtamat tanskalaiset voittivat lukumääräisesti ylivoimaiset Henrik Henrikinpoika Hornin johtamat ruotsalaiset. Toinen käytiin vuonna 1710 niin ikään tanskalaisten ja ruotsalaisten välillä osana suurta Pohjan sotaa. Ruotsalaiset yrittivät hyökätä lahdessa oleilevan Tanskan laivaston kimppuun, mutta Iver Huitfeldtin onnistui oman laivansa ja henkensä uhraamalla estää suurempi yhteenotto.
Marius Müller

Marius Müller (20. elokuuta 1958 Oslo – 14. maaliskuuta 1999 Oslo) oli norjalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä. Hän elätti itsensä musiikillaan 16-vuotiaasta alkaen. Müller teki musiikkia sekä yksin että perustamansa Funhouse-yhtyeensä kanssa, johon kuuluivat hänen lisäkseen basisti Pål Reinertsen ja rumpalit Totto Hansen ja Per Hillestad. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat "Den du veit" sekä balladi "Carmen".
Müller kuoli vain 40-vuotiaana auto-onnettomuudessa 14. maaliskuuta 1999.
Diskografia.
Sooloalbumit
Funhousen albumit
Daniil Hrabovik

Daniil Hrabovik (s. 2003) on valkovenäläinen karateka. Hän saavutti Kyokushin karatessa EM-hopeaa 2021.
Kilpaura.
Hrabovik saavutti 2017 nuorten alle 14–15-vuotiaiden sarjassa EM-hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa Bogomil Kostoville.
Aikuisten tasolla Hrabovik saavutti marraskuussa 2021 Puolan EM-kilpailuissa hopeaa hävittyään loppuottelussa kaksinkertaiselle Euroopan mestarille Kirill Psarjoville.
Heinäkuussa 2022 Hrabovik oli mukana Venäjällä järjestetyssä "RCC Kyokushin Fight" -tapahtumassa alle 60-kiloisten turnauksessa. Hän putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella.
Huhtikuussa 2023 Hrabovik saavutti Valko-Venäjän Openissa hopeaa.
Rotes Rathausin metroasema

Rotes Rathaus on Berliinin metron asema lähellä Berliinin raatihuonetta. Asemaa käyttäa linja U5. Asema avattiin joulukuussa 2020 osana U5 ja U55 -linjojen yhdistämistä, johon kuuluvat myös Museumsinselin ja Unter den Lindenin metroasemat. Aseman rakennus viivästyi, koska ennen sen rakennusta alueella suoritettiin arkeologiset kaivaukset, joissa löydettiin jäänteitä keskiaikaisesta raatihuoneesta. Asema täytyi suunnitella uudestaan.
Ritornelli

Ritornelli ( = 'paluu') on musiikkitermi, jolla on kaksi merkitystä: Se on kertaussäkeistö 1300-luvun italialaisissa madrigaaleissa. Se on myös 1600-luvun monodisessa tyylissä laulusäkeistöjen välillä säestävillä soittimilla esitettävä välisoitto.
Pomaretto

Pomaretto () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 961 asukasta.
Tjotkino

 
Tjotkino () on kaupunkityyppinen taajama Kurskin alueen Gluškovon piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Seimjoen itärannalla; tämä joki on Dneprin vesistöön kuuluvan Desnan sivuhaara.
Aluekeskus Kursk sijaitsee 185 kilometriä ja piirikeskus Gluškovo 32 kilometriä taajamasta itäkoilliseen. Tjotkino sijaitsee aivan Ukrainan Sumyn alueen rajalla. Taajamassa sijaitsee rautatieasema (rajan läheisellä rataosuudella kahden Ukrainan puolella sijaitsevan risteysaseman eli Družban ja Vorožban välissä) ja Tjotkinosta on ennen Venäjän hyökkäyssotaa päässyt myös maantien rajanylityspaikan kautta rajan eteläpuoliseen Bilopilljaan.
Tjotkinon taajamassa asui 4 223 ja koko maaseutuvaltaisessa Gluškovon piirissä 22 661 ihmistä (vuonna 2010).
Tjotkino on perustettu vuonna 1645. Taajamassa on toiminut sokeritehdas, tislaamo ja mylly. Kirkoista tunnetuimpiin lukeutuu keltatiilinen Pokrovan kirkko (2000/2017).
Paweł Wolski

Paweł Wolski (s. 1997) on puolalainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Euroopan mestari ja Puolan mestari.
Kilpaura.
Wolski aloitti karaten harjoittelemisen 2007 ollessaan 10-vuotias ja kilpailemisen heti seuraavana vuonna.
Toukokuussa 2018 Wolski oli mukana Bulgarian painoluokallisissa EM-kilpailuissa. Hän eteni suoraan toiselle kierrokselle, jossa Wolski hävisi Tom Soullierelle.
Wolski saavutti aluksi 2019 Puolan mestaruuskilpailuissa pronssia. Myöhemmin toukokuussa hän eteni Puolan EM-kilpailuissa kevytsarjan pronssiotteluun saakka, jossa Wolski hävisi mitalikamppailussa kaksinkertaiselle Euroopan mestarille Guillaume Gründlerille.
Koronapandemian vuoksi Wolski kilpaili vain Puolan mestaruuskilpailuissa 2020. Hän saavutti hopeaa hävittyään loppuottelun Konrad Kozubowskille.
Siirto kärpässarjaan ja Euroopan mestaruus (2021–).
Wolski saavutti toistamiseen Puolan mestaruuskilpailuissa hopeaa. Tällä kertaa vuoden 2021 kilpailuissa hän hävisi loppuottelun kevytsarjan Puolan mestarille Daniel Sternikille. EM-tasolla Wolski siirtyi kilpailemaan painoluokkaa alemmaksi, kun marraskuussa 2021 Puolan EM-kilpailuissa järjestettiin ensimmäistä kertaa alle 60-kiloisten sarja. Hän hävisi välierissä Daniil Hrabovikille ja eteni pronssiotteluun, jonka Wolski hävisi İsmet Durmuşille.
Wolski saavutti ensimmäisen Puolan mestaruuden 2022, kun hän voitti loppuottelussa Jakub Kądziołkan. Wolski oli mestaruuden myötä mukana myös EM-kilpailuissa kesäkuussa, jolloin hän eteni loppuotteluun kohdaten jälleen İsmet Durmuşin. Tällä kertaa Wolski voitti mitalikamppailun ja saavutti Euroopan mestaruuden.
Tammikuussa 2023 Wolski saavutti ensin Puolan cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa EM-mitalisti Logan Cholotin. Huhtikuussa Wolski saavutti myös Puolan Openin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jakub Żegunian. Toukokuussa Wolski oli mukana Puolan EM-kilpailuissa. Hän eteni loppuotteluun voitettuaan Oleksii Kucherenkon. Wolski oli toista kertaa peräkkäin loppuottelussa, jossa hän kohtasi tällä kertaa Mohsen Shomaktehin. Wolski onnistui voittamaan uransa toisen Euroopan mestaruuden tuomariäänin. Marraskuussa hän oli mukana MM-kilpailuissa, jossa Wolski hävisi avauskierroksella Shintaro Okabelle.
Toukokuussa 2025 Wolski eteni neljättä kertaa peräkkäin loppuotteluun. Tällä kertaa hän hävisi mestaruuden maanmiehelleen Igor Kozłowskille.
August Gottfried Ritter

August Gottfried Ritter (1811–1885) oli saksalainen urkusäveltäjä ja urkuri. Hän toimi Magdeburgin tuomiokirkon urkurina vuodesta 1847. Ritter sävelsi muun muassa urkuoppijakson ja sonaatteja ja julkaisi urkujensoiton historian (1884).
Laosin sisällissota

Laosin sisällissota oli vuosina 1959–1975 käyty sisällissota Laosin kuningaskunnan hallituksen ja Pathet Lao-sosialistiliikkeen välillä. Laosin sisällissota liittyi kiinteästi Vietnamin sotaan.
Taustaa.
Vuonna 1956 hallituksen johtomiehenä toiminut Souvanna Phouma ryhtyi neuvottelemaan veljensä Souphanouvongin ja Pathet Laon kanssa. Neuvotteluissa päästiin kompromissiin ja muodostettiin koalitiohallitus. Pathet Laon joukot oli tarkoitus sulauttaa Laosin kuninkaalliseen armeijaan ja Souphanouvongin olla mukana Laosin hallituksessa. Yhdysvallat vastusti jyrkästi kommunistitaustaisen Souphanouvongin roolia hallituksessa. Pian osoittautui että hallitusyhteistyö ei toiminut, sillä maan kuninkaallinen eliitti ei halunnut tehdä yhteistyötä kommunistien kanssa, eivätkä kommunistit suostuneet oikeistolaisia rojalisteja alempaan asemaan. 
Sodan kulku.
Koska Pathet Lao oli liittoutunut Pohjois-Vietnamin Viet Minhin kanssa, Yhdysvallat tarjosi taloudellista ja sotilaallista tukea Laosin kuninkaalliselle hallitukselle ja sen armeijalle. Monet Yhdysvaltain hallituksen rekrytoimista sotilaista olivat hmongeja, joita johti Vang Pao. Vietnamin sota levisi Laosin puolelle vuonna 1964, kun Yhdysvallat alkoi pommittaa Kambodžan ja Etelä-Vietnamin välillä kulkevaa Hồ Chí Minhin huoltotietä, joka kulki Laosin kautta. Yhdysvallat kylvi Laosiin yli 2 miljoonaa tonnia pommeja, ja Laosista tuli maailman tiheimmin pommitettu valtio. Kuitenkaan Yhdysvallat ei kyennyt katkaisemaan Pohjois-Vietnamin armeijan käyttämää huoltoreittiä. 
Laosin tilanne säilyi suhteellisen vakautettuna vuoteen 1968 saakka. Maan pohjoinen osa oli Kiinan miehittämä, kun taas länttä hallitsivat Yhdysvaltain ja Thaimaan armeijan joukot. Vakaus loppui kun Pohjois-Vietnam lähetti alueella yhä enemmän tavallisen armeijan yksiköitä, hmong-kyliä vallattiin, ihmisiä evakuoitiin niistä Yhdysvaltain ylläpitämille leireille. 
Vuoden 1968 lopussa Laosissa oli 40 000 Pohjois-Vietnamin sotilasta. Hmongjohtaja Vang Pao valtasi Ruukkujen tasangon takaisin 1969 Yhdysvaltain ilmavoimien tuella. Pohjois-Vietnamin joukot valtasivat alueen uudestaan vuoden 1970 alkupuolella. Taistelut alueella jatkuivat, kunnes Yhdysvaltain tuki lakkasi 1973. Amerikkalaiset joukot vedettiin pois Indokiinasta ja Laosin kuninkaallinen hallitus joutui neuvottelemaan vihollistensa kanssa. Heidän täytyi tuoda sosialistit koalitiohallitukseen. Etelä-Vietnamin kukistumisen jälkeen huhtikuussa 1975 Laosin vasemmisto vahvisti poliittista valtaansa, kuninkaallinen hallitus romahti, kuningas luopui kruunustaan ​​ja Laosin demokraattinen kansantasavalta julistettiin perustetuksi, samalla päättäen maan 600-vuotisen monarkian. 
Kuningas kuoli noin vuonna 1978 eristysleirillä Pohjois-Laosissa yhdessä kuningatar Khamphouin ja kruununprinssi Vong Savangin kanssa.
Gabriel Ferrer

Gabriel Ferrer on espanjalainen karateka. Hän on Kyokushinin EM-mitalisti vuodelta 2016.
Kilpaura.
Ferrer saavutti 2012 Espanjan mestaruuskilpailun katakilpailussa hopeaa.
Marraskuussa 2016 Ferrer saavutti EM-hopeaa Euroopan Openin katakilpailussa.
Kupari(I)tiosyanaatti

Kupari(I)tiosyanaatti (CuSCN) on kupari- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi laivojen pohjamaaleissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa kupari(I)tiosyanaatti on vaaleanharmaata tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen tai laimeisiin happoliuoksiin. Sen sijaan se liukenee komplekseja muodostaen ammoniakkiin, tiosyanaattiliuoksiin ja dietyylieetteriin. Kupari(I)tiosyanaatti on polymorfista ja siitä tunnetaan kiteiset α- ja β-muodot. Näistä stabiilimpi on alkeiskopiltaan heksagonaalinen β-muoto. Kupari(I)tiosyanaatin β-muoto on puolijohde ja sen johtavuusvyön ja kielletyn vyön välinen energiaero on 3,7–3,9 eV.
Kupari(I)tiosyanaattia valmistetaan enimmäkseen kuparisulfaatin ja ammonium- tai natriumtiosyanaatin reaktiolla. Reaktiossa on mukana pelkistimenä esimerkiksi rikkidioksidia tai natriumsulfiittia. Toinen tapa on kupari(I)kloridin ja tiosyanaattisuolan reaktio.
2 CuSO4 + 2 NaSCN + Na2SO3 + H2O → 2 CuSCN + 2 NaHSO4 + Na2SO4
Kupari(I)tiosyanaattia käytetään erityisesti alumiinirunkoisten laivojen pohjamaaleissa estämään eliöiden tarttumista pohjaan. Yhdistettä voidaan myös käyttää katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja apuaineena tekstiilien painoprosesseissa. Kupari(I)tiosyanaattia on tutkittu käytettäväksi muun muassa aurinkokennoissa, orgaanisissa ledeissä ja transistoreissa.
Uimahalli Wellamo

Uimahalli Wellamo on uimahalli, joka sijaitsee Jyväskylässä osoitteessa Savonmäentie 7. Wellamossa on 25 metrin allas, monitoimiallas, lastenallas, kylmäallas ja kuntosali.
Wellamossa järjestetään uimakouluja ja ohjattua uintitoimintaa. Jyväskylän Aalto järjestää Wellamossa uimakouluja ja Jyvässeudunuinti puolestaan uimaopetusta ja aikuisten tekniikkakursseja.
Gita Mehta

Gita Mehta (1943 Delhi – 16. syyskuuta 2023 Delhi) oli intialainen kirjailija ja dokumenttielokuvien ohjaaja, joka saavutti menestystä vuoden 1979 teoksellaan "Karma Cola". Teos käsitteli Intian mystisten perinteiden kaupallistumista ja hyväksikäyttöä tietämättömien länsimaalaisten matkailijoiden ja intialaisten huijarien käsissä. Hänen toinen teoksensa "Raj" menestyi kansainvälisesti ja oli myyntimenestys Saksassa ja Yhdysvalloissa. Hän opiskeli Saksassa ja Cambridgen yliopistossa, jossa tapasi aviomiehensä kustantaja Sonny Mehtan. 
Mehtan vanhemmat olivat intialaisia itsenäisyysaktivisteja. Hänen isänsä Biju Patnaik oli kuuluisa lentäjä ja Odishan osavaltiopääministeri. Mehtan veli Naveen Patnaik toimi vastaavasti Odishan pitkäaikaisena pääministerinä. Intian hallitus tarjosi Mehtalle Padma Shri -palkintoa vuonna 2019, mutta hän kieltäytyi vastaanottamasta sitä välttyäkseen mahdollisilta nepotismiepäilyksiltä.
Conda

Conda on kunta ja kaupunki Angolan Cuanza Sulin maakunnassa. Kunta sijaitsee maan länsiosassa, melko lähellä rannikkoa. Kunnassa asuu 90 911 asukasta, sen pinta-ala on 1 997 neliökilometriä ja väestötiheys on 45,5 henkilöä neliökilometrillä.
Väestö.
Condassa asui vuonna 2015 90 911 asukasta, ja vuoden 2022 arvion mukaan kunnan väkiluku on 112 738. Kunnan väkiluku on kasvussa ja samalla tasolla muun maakunnan kanssa. Ennusteen mukaan väestö jatkaa kasvuaan, ja kunnassa olisi 200 000 asukasta 2060-luvulla. Väestönkasvu on kuitenkin hiukan matalampaa kuin muualla Angolassa. Asukkaista noin puolet on lukutaitoisia.
Asukkaista lähes puolet on alle 15-vuotiaita. Asukkaiden keski-ikä on 16,4 vuotta: miesten keski-ikä on 15,8 vuotta, naisten 16,9 vuotta.
Cela

Cela on kunta ja kaupunki Angolan Cuanza Sulin maakunnassa. Kunta sijaitsee maan länsiosissa, melko lähellä rannikkoa. Kunnassa asuu 284 115 ihmistä vuoden 2022 arvion mukaan. Väestö on kasvussa.
Kunnan väestö on nuorta: mediaani-ikä on 16,4 vuotta ja yli puolet asukkaista on alle 15-vuotiaita. Väestöstä noin 58,5 % osaa lukea ja kirjoittaa, ja väestön enemmistö puhuu portugalia. Väestöstä suurin osa on uskonnottomia, ja suurimmat uskonnot kunnassa ovat protestantismi ja katolisuus.
Nigerian yliopisto

Nigerian yliopisto (, lyh. UNN) on Nigerian Enugun osavaltion Nsukkan kaupungissa toimiva julkinen yliopisto. Nigerian ensimmäistä autonomista yliopistoa ennakoiva perustamispuhe pidettiin ja asetus siitä annettiin vuonna 1955; yliopiston toiminta käynnistyi 1960.
Yliopistossa on 15 tiedekuntaa, joissa opiskelee yli 36 000 opiskelijaa.
Nigerian yliopisto arvostetaan yleensä kotimaansa kolmen kärkiyliopiston joukkoon kuuluvaksi oppilaitokseksi. Brittiläinen THE-yliopistoranking luokitteli Nigerian yliopiston jaetulle 58. sijalle Afrikassa, ja maailmanlaajuisesti jaettuun sijaluokkaan 1201–1500 (2023). Verkkonäkyvyyttä korostava espanjalainen Webometrics luokitteli UNN:n Afrikan listallaan sijalle 31, ja maailmanlaajuisesti sijalle 1438 (1/2023). Arabiemiraateista käsin yliopistoarviointeja kokoava CWUR luokitteli Nigerian yliopiston toiselle sijalle Nigeriassa ja sijalle 1775 maailmanlaajuisesti. UniRank arvioi UNN:n puolestaan Nigerian kolmenneksi korkeatasoisimmaksi yliopistoksi, Afrikassa sijalle 51 ja maailmanlaajuisesti sijalle 3796 (2023).
Pentti Riihelä

Pentti Tapani Riihelä (10. kesäkuuta 1928 Lappee – 2011) oli suomalainen arkkitehti, joka teki työuransa asemakaavoituksen parissa 1950-luvun puolivälistä 1980-luvun lopulle. Hän myös opetti asemakaavaoppia Teknillisessä korkeakoulussa parikymmentä vuotta.
Riihelä tuli ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta vuonna 1947 ja hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1954 erikoistuttuaan jo arkkitehtiopiskelijana kaavasuunnitteluun. Hän työskenteli Olli Kivisen toimistossa vuodesta 1952 ja avusti tätä ja Otto-Iivari Meurmania Lappeenrannan ja Lauritsalan yleiskaavan teossa. Hän osallistui myös muun muassa Hyvinkään Sveitsin talviurheilualueen suunnittelukilpailuun.
Vuodesta 1960 Riihelä piti omaa arkkitehtuuritoimistoa vuoteen 1969 asti. Sitten hän perusti yhdessä Aatos Issakaisen, Jaakko Salosen, Arno Savelan ja Jaakko Ylisen kanssa Oy Kaupunkisuunnittelu Ab:n, jonka toimialana oli arkkitehtuuri- ja yhdyskuntasuunnittelu sekä alan teknillis-tieteellinen tutkimus. Sivutoimenaan Riihelä toimi Teknillisessä korkeakoulussa asemakaavaopin assistenttina vuosina 1955–1967 ja asemakaavaopin erikoisopettajana 1967–1976. Virkaatekevänä apulaisprofessorina hän oli vuosina 1976–1977. 
Riihelä oli keskeinen hahmo muun muassa Vantaan Tikkurilan ja Koivukylän, Helsingin Pihlajiston ja Malmin sekä Vaasan Ristinummen kaavoituksessa, minkä lisäksi hän sijoittui kärkisijoille monien muidenkin alueiden suunnittelukilpailuissa. Seinäjoen yleiskaavan hän suunnitteli yhdessä Väinö Suonion kanssa 1968. Riihelä oli Suomen Arkkitehtiliiton asemakaava- ja standardoimislaitoksen johtokunnan jäsen 1967–1969 ja Suomen Konsulttitoimistojen Liiton hallituksen jäsen 1971–1973.
Riihelän vanhemmat olivat asianajaja varatuomari Väinö Riihelä ja Martta (o.s. Pajanen). Puoliso oli kuvaamataidon opettaja Irja Kaarina (o.s. Kolhonen). Pentti Riihelän vanhempi veli oli oikeusneuvos Väinö Riihelä.
Cassongue

Cassongue on kunta ja kaupunki Angolan Cuanza Sulin maakunnassa. Kunnassa asuu heinäkuun 2022 arvion mukaan 191 371 asukasta, ja sen pinta-ala on 4 881 neliökilometriä. Väkiluku kasvoi noin 40 000 asukkaalla vuodesta 2015.
Libolo

Libolo on kunta ja kaupunki Länsi-Angolassa, Cuanza Sulin maakunnassa. Kunnassa asuu 116 003 asukasta ja sen pinta-ala on 5 910 neliökilometriä. Kunnan väestönkasvu on 3 % vuosittain.
Mussende

Mussende on kunta ja kaupunki Angolan länsiosissa, Cuanza Sulin maakunnassa. Kunnassa asui vuonna 2022 arvion mukaan 103 996 asukasta, ja sen pinta-ala on 13 600 neliökilometriä. Kunnan väkiluvun vuotuinen kasvu on noin 2,9 %. Väestöstä enemmistö puhuu portugalia ja on lukutaitoisia.
James L. Buckley

James Lane Buckley (9. maaliskuuta 1923 New York, New York – 18. elokuuta 2023 Washington) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja tuomari. Hän edusti republikaaneja ja New Yorkin osavaltion konservatiivista puoluetta.
Buckley valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1943 ja sai sieltä oikeustieteellisen oppiarvonsa vuonna 1949. Hän oli Yhdysvaltain laivaston palveluksessa vuosina 1942–1946. Buckley sai juristin oikeudet Connecticutissa vuonna 1950 ja aloitti ammatin harjoittamisen New Havenissa. Hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin New Yorkin osavaltiosta vuonna 1970, ja hän istui liittovaltion 92.–94. senaateissa 3. tammikuuta 1971 – 3. tammikuuta 1977. Hän oli epäonnistuneesti uudelleen ehdokkaana vuonna 1976 ja toistamiseen Connecticutin osavaltiosta vuonna 1980. Buckley oli vuosina 1981–1982 Yhdysvaltain ulkoministeriössä turvallisuuden, tieteen ja teknologian alivaltiosihteerinä. Vuosina 1982–1985 hän oli Radio Free Europe/Radio Libertyn puheenjohtaja. Vuosina 1985–1996 hän istui District of Columbian valitustuomioistuimen tuomarina.
Admiralty Arch

Admiralty Arch on Aston Webbin riemukaaren muotoon suunnittelema rakennus Lontoon City of Westminsterissa, The Mall -kadun ja Trafalgar Squaren välissä. Kuningas Edvard VII rakennutti sen vuonna 1912 osana laajempaa rakennushanketta, joka toteutettiin kuningatar Viktorian muistoksi. Siihen sisältyivät myös The Mallin leventäminen kulkuekaduksi, Victoria Memorialin pystyttäminen ja Buckinghamin palatsin julkisivun uudistaminen. Riemukaari suojeltiin Grade I -luokan kohteena vuonna 1970.
Admiralty Arch sijaitsee The Mall -kadun koillispäässä lähellä Old Admiralty Buildingiä. Edvardiaanista arkkitehtuuria edustava riemukaari on kaareva ja sen julkisivu on verhottu portlandkivellä. Sen keskellä on pronssinen kolmikaariportti, jonka yläpuolella on latinankielinen kaiverrus:
Portin keskiosa avataan vain kuninkaallisiin häihin, hautajaisiin tai kruunajaisiin liittyviä kulkueita varten, mutta sivuaukkoja saavat käyttää autot ja jalankulkijat.
Rakennuksessa oli alun perin Britannian amiraliteetin ja ensimmäisen merilordin työtiloja sekä asuntoja. Sen kuuluisimpia asukkaita ovat olleet pääministeri Winston Churchill ja lordi Mountbatten, ja James Bond -romaanisarjan kirjoittaja Ian Fleming työskenteli siellä merivoimien tiedustelun palveluksessa. Rakennuksen alapuolella on maanalaisia tiloja, jotka ovat toimineet muun muassa valtiollisena arkistona. Tiloista on myös väitetty johtavan salakäytävän Downing Street 10:een, joka sijaitsee noin 800 metriä etelämpänä.
Vuonna 2012 ilmoitettiin, että Admiralty Arch on vuokrattu kiinteistösijoittajalle 250 vuoden ajaksi ja siitä tehdään loistohotelli. Waldorf Astoria -hotelliketjuun kuuluvan hotellin on arvioitu avautuvan vuonna 2025.
Ahtiniemi

Ahtiniemi on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva puuhuvila, joka on valmistunut 1900-luvun alussa. Huvilan on rakentanut senaattori Arvid Genetzin poika Arvi Jännes rakennushallituksen ylijohtajan Yrjö Sadeniemen piirustusten mukaan. Tyylisuunnaltaan huvila edustaa jugendia.
Historia ja arkkitehtuuri.
Ahtiniemi sijaitsee Lohjan Jalassaaren kaakkoispuolella. Pihapiiriin kuuluu puutarha, sekä rantasauna vuodelta 1917. 1930-luvulla huvilassa vietti kesiä professori Paavo Virkkunen.
Mansardikattoinen huvila on ollut talvikäytössä ainoastaan toisen maailmansodan aikana. Ahtiniemen pohjoisella julkisivulla oli alun perin veranta, mutta se puretttiin 1930-luvun lopulla. Huvila lämpiää pääasiassa puulla ja rakennuksessa ei ole juoksevaa vettä. Tontilla on kuitenkin oma kaivo. Huvilan alakerta on hirsirakenteinen ja yläkerta lautarakenteinen. Kuistin alla on kylmäkellari.
Hongiston kansakoulu

Hongiston kansakoulu on Lohjalla, Uudellamaalla sijaitseva entinen kansakoulu. Nykyisin koululla järjestetään erilaista kylätoimintaa Hongiston alueen kyläyhsitys ry:n toimesta.
Historia ja arkkitehtuuri.
Hirsinen koulurakennus on valmistunut Hongiston kylään vuonna 1918 ja se edustaa tyylisuunnaltaan lähinnä myöhäistä jugendia. Jugendhenki tulee ilmi muun muassa rakennuksen moniruutuisissa ikkunoissa, sekä päädyn koristelaudoituksessa. Koulu käsitti alun perin kaksi luokkahuonetta (63,2 m² ja 47,5 m² ), eteisen (18 m²), sekä opettajan asunnon (60 m²). Vesijohdot ja viemäröinti asennettiin 1959.
Koulutoiminta Hongiston kansakoulussa loppui vuonna 1966.
Vuonna 1986 rakennukseen tehtiin sisätilamuutoksia, jolloin muun muassa koulun eteisestä suljettiin opettajan asuntoon johtava ovi ja purettiin yksi pystyuuni. Tiilikatto korvattiin tumman harmaalla saumapeltikatteella vuonna 1994. Koulun pihapiiriin kuuluu pelikenttä, jonka reunassa sijaitsee vanha saunarakennus. Koulurakennuksen alla on pieni kylmäkellari.
Jokimaa (Janakkala)

Jokimaa on noin 300 asukkaan kylä, joka sijaitsee Janakkalan kunnassa. Kylässä sijaitsee Mallinkaistenjärvi ja Löyttymäen seudun VPK:n talo. Jokimaalla sijaitsee lakkautettu koulu, joka toimii nykyään juhlatalona.
Cornelius Holmboe

Cornelius Holmboe (17. huhtikuuta 1881 Tromssa – 16. marraskuuta 1947 Hamar) oli norjalainen juristi, toimittaja ja työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan oikeusministerinä vuonna 1928.
Anton L. Alvestad

Anton Ludvik Alvestad (7. toukokuuta 1883 Borgund – 2. heinäkuuta 1956) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1922–1936 ja 1950–1956 sekä toimi Norjan kauppaministerinä vuonna 1928.
Innherred

Innherred on vuonna 2015 perustettu norjalainen paikallislehti, jonka kotikunta on Verdal. Se korvasi aiemmat kaksi paikallislehteä "Levanger-Avisan" ja "Innherreds Folkeblad Verdalingenin". Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Polaris Media -konserniin.
Helluntaiherätys Venäjällä

Venäläinen helluntaiherätys on baptismin ohella toinen Venäjän suurista protestanttisista vähemmistöistä. Helluntailaisilla on Venäjän protestanttisista suunnista suurin rekisteröityjen seurakuntien määrä. Kaksi helluntailaisten merkittävää unionia ovat piispa Eduard Grabovenkon johtama Venäläinen evankelisen uskon kristittyjen helluntaisten kirkko ja piispa Sergei Rjahovskin johtama Venäjän evankelisen uskon kristittyjen yhdistynyt liitto (helluntailaiset). 
Historia.
Helluntaiherätys saavutti Venäjän vuonna 1911, jolloin liike sai Suomen suuriruhtinaskunnassa ensimmäiset käännynnäiset. Jo seuraavana vuonna Pietarissa ilmestynyt lehti varoitti uudesta opista. Venäjällä ensimmäiset helluntaisaarnaajat saivat käännynnäisiä nimenomaan evankelisten kristittyjen ja baptistien joukosta. Ennen ensimmäistä maailmansotaa, tsaarin vallan vuosina, ei helluntailaisuus juurikaan levinnyt Venäjällä. Helluntailaisuus joutui sekä valtiovallan että ortodoksisen kirkon vainoamaksi, ja sen levittäjiä odotti karkotus Siperiaan.
Isoteutarin kartano

Isoteutarin kartano (ruots. "Stortötar gård") sijaitsee Lohjalla Uudellamaalla. Kartano on Isoteutarin kylän kantatalo ja entinen Biskopsin ratsutila. Nykyinen päärakennus on valmistunut 1800-luvulla. Isoteutarin kartano on nykyisin yksityisomistuksessa.
Historia ja arkkitehtuuri.
Isoteutarin keskiakaisista omistajista tunnetaan lautamies Lauri vuodelta 1508, sekä Olli Laurinpoika vuodelta 1532. 1600-luvulla Isoteutariin yhdistettiin kolme eri tilaa. Kartanon yksi vaikutusvaltaisimmista omistajista lienee ollut kuninkaallinen rahastonhoitaja Thomas Teuterström, joka aateloitiin nimellä Adlercreutz. Hän omisti kartanon vuosina 1686–1710. Vuonna 1844 talo ostettiin perinnöksi. 1915 Isoteutariin yhdistettiin ratsutilan augmentit Mustapää, Simola ja Anttila, jotka olivat vuodesta 1759 toimineet kartanon lampuotitiloina. Vuonna 1694 Isoteutarin kartanolla ei esiinny lainkaan torppia. Vuonna 1800 torppia oli kolme ja vuonna 1900 yhteensä kuusi torppaa.Vuoden 1918 maanvuokralain nojalla Isoteutarin kartanosta erotettiin kaksi torppaa ja kaksi mäkitupaa. Isoteutarilla on ollut oma mylly.
Isoteutarin kartanolle johtaa pohjoisesta vanha tie, joka on osa Raaseporin linnatietä. Sen varrella on koivukuja, jonka koivut istutettiin 1890-luvulla.
Päärakennus.
Isoteutarin päärakennus on valmistunut 1845–1846. Hirsirakennuksen on suunnitellut konduktööri K. J. E. Gustafsson, ja sen alkuperäinen ulkoasu edusti puhdasta empire-tyyliä. Rakennusta korotettiin satulakattoisella poikkipäädylää vuonna 1896. Nykyisin empire-piirteet näkyvät yhä esimerkiksi ikkunoiden symmetrisessä sijoittelussa ja niiden koristeellisissa otsalaudoissa. Rakennuksen pihanpuoleisella sivulla on pariovin varustettu kuisti, jonka katolla on parveke. Päädyssä on toinen kuisti. Kartanon päärakennusta on peruskorjattu 1950-luvulla ja 1980-luvulla, jolloin Museovirasto oli mukana korjaussuunnittelussa. Rungosta jouduttiin vaihtamaan ainoastaan yksi hirsi. Vuosituhannen taitteessa vanha lateksimaalipinta hiottiin pois ja korvattiin pellavaöljymaalilla. Päärakennuksessa on säilynyt jäljellä vanhat lattialankut ja rossipohja. Päärakennuksessa on yhteensä 13 huonetta, joista 4 on tulisijoin varustettuja ullakkokamareita.
Alkuperäiseen sisustukseen on kuulunut muun muassa salin valko-vihreä empirekalusto, Kirkniemestä ostettu kustavilainen kattokruunu ja hopeamalja, vanha taffelipiano, sekä kullan ja sammalenvihreän värinen empirepeili ja marmorilevyllä varustettu konsolipöytä. Laamanni Adlercreutz on ostanut kartanoon peilin, jonka valkoisessa yläosassa on enkelikuvioita Tukholman hovista. Peilin kerrotaan kuuluneen prinssi Kaarle Augustille.
Päärakennusta ympäröi omenatarha, sekä 1700-luvulta peräisin oleva puisto.
Muut rakannukset.
Kartanon vanha päärakennus 1700-luvulta on säilynyt nykyisen päärakennuksen vieressä. Vanhaa päärakennusta korotettiin yhdellä kerroksella 1830-luvulla. Rakennuskantaan kuuluu lisäksi työväenasunto vuodelta 1910, harkkokivinen navetta vuodelta 1908, luonnonkivinen härkätalli vuodelta 1851, sekä kivinen viljamakasiini.
Omistajat.
Lista Isoteutarin kartanon omistajista:
Vessaharja

Vessaharja eli WC-harja on WC-istuimen pesua varten suunniteltu harja. Sen harjaspää on tyypillisesti pyöreä, jotta se mahtuu syvälle WC-istuimen altaaseen. Vessaharjan mukana tulee yleensä teline tai kuppi, jossa harjaa säilytetään, kun sitä ei käytetä.
Käyttö.
Vessaharjalla pestään WC-istuimen allasta sisäpuolelta. Harjaa pyöritetään pesuaineen kanssa altaan reunoja pitkin, ja lopuksi harja upotetaan veteen ja harjataan myös altaan pohja. Viimeisenä pytty vedetään.
Harja on suositeltavaa huuhdella käytön jälkeen. Myös harjan teline kannattaa tyhjentää ja pestä säännöllisesti.
Vessaharja kannattaa vaihtaa kokonaan uuteen aika ajoin, sillä bakteerit pesivät pitkään käytössä olleessa harjassa.
Fade to Black (täsmennyssivu)

Fade to Black voi tarkoittaa seuraavia:
Fade to Black (videopeli)

Fade to Black on Delphine Softwaren kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna DOSille ja seuraavana vuonna PlayStationille.
Peli on seuraaja vuoden 1992 pelille "Flashback" ja sitä on sanottu edelläkävijäksi kolmannen persoonan ammuntapeleille.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10. Tuolloin peliä kutsuttiin "toisen persoonan grafiikkaseikkailuksi".
Mukoyōshi

Mukoyōshi () on japanilainen termi käytännölle, joka tarkoittaa aikuisen miehen adoptiota perheeseen. Käytäntöä sovelletaan, kun perheessä ei ole poikaa, joka perisi suvun nimen, jolloin tyttären aviomies adoptoidaan perheeseen ja hän perii suvun nimen. Käytännön ansiosta useat yritykset ovat pysyneet samassa suvussa useiden sukupolvien ajan.
Nimen muuttamista ei ole pidetty suurena asiana, koska vielä 150 vuotta sitten ihmisillä ei ollut sukunimiä, elleivät he olleet merkittävästä yhteiskuntaluokasta. Suurista yhtiöistä esimerkiksi Suzukilla on ollut useita adoptoituja johtajia.
Pseudo-3D

Pseudo-3D tai 2.5D tarkoittaa tietokonegrafiikassa kaksiulotteisella grafiikalla tehtyä kolmiulotteiselta vaikuttavaa grafiikkaa, joka ei ole "oikeaa" 3D-grafiikkaa. Tekniikassa käytetään sprite-grafiikkaa ja rasteriefektejä polygonimallien sijaan. Tekniikkaa on käytetty esimerkiksi ajopeleissä ennen kuin laitteisto kykeni suureen määrään polygoneja.
3D-projektio

3D-projektio tai graafinen projektio voi tarkoittaa jotain useista menetelmistä, joilla kolmiulotteinen (3D) kappale esitetään kaksiulotteisella (2D) pinnalla. Kaksiulotteinen pinta voi olla näyttölaitteella tai paperilla ja käyttökohteita ovat muun muassa tekninen piirtäminen ja tietokonegrafiikka.
Projektion vaikeutena on, että havainnollisuus ja mittatarkkuus voivat olla lähes vastakkaisia toisilleen, jolloin näiden suhteen on tehtävä kompromisseja.
Projektiot voidaan jakaa useisiin alalajeihin. Yhdensuuntaisprojektio voidaan jakaa ortografiseen projektioon ja vinoon yhdensuuntaisprojektioon. Aksonometrinen projektio voidaan jakaa isometriseen projektioon, dimetriseen projektioon sekä trimetriseen projektioon. Yhdensuuntaisprojektioihin kuuluvat muun muassa kavaljeeri- ja sotilasprojektio, joita on käytetty linnoitusten piirustuksissa. 
Tietokonegrafiikassa kaksi tavallista projektiotapaa ovat ortografinen projektio ja perspektiiviprojektio.
Yksikään projektiomenetelmä ei ole täysin virheetön ja näkökenttä on yksi parametreista eri menetelmissä. Perspektiiviprojektio on standardi tietokonegrafiikan renderöinnissä, joka soveltuu useimpiin tilanteisiin ja näyttää luonnolliselta, mutta vain kun näkökenttä on kapea. Näkökentän suurentuessa menetelmä kärsii vääristymästä. Suuremmat ja leveämmät näytöt yltävät perifeerisen näön alueelle, joka vaikuttaa miten kuva olisi renderöitävä. Yli 110 asteen näkökentillä Panini-projektio tai stereografinen projektio näyttävät paremmilta, mutta arvioitu laatu vaihtelee.
Ihmisen näkökenttä on noin 180 astetta, jossa voi havaita asioita ääreisnäöllä. Varsinainen näkökyky on noin 120 astetta, ja tietokoneen näyttö mukavalla katseluetäisyydellä voi olla vain 25 astetta. Näkyvä kuva on kompromissi kuten valokuvissakin ja renderöity kuva on vaatimaton osuus näkökentästä. Lisätyn todellisuuden (AR) ja virtuaalitodellisuuden laseilla käytettävissä oleva näkökenttä eroaa tietokonenäytöllä näytettävästä kuvasta ja näyttö on lähellä silmää.
Kannelmäen ostoskeskus

Kannelmäen ostoskeskus oli Helsingin Kannelmäessä vuosina 1959–2016 toiminut ostoskeskus. Erkki Karvisen suunnittelema matala rakennusryhmä Vanhaistentie 1:ssä oli yksi Suomen ensimmäisistä ostoskeskuksista Munkkivuoren ja Pohjois-Haagan rinnalla. Kaikki kolme avattiin peräkkäisinä päivinä joulukuun 1959 alussa. Ostoskeskusta laajennettiin ja kunnostettiin moneen otteeseen, viimeksi vuosituhannen vaihteessa rakennuksen kärsittyä pahoin tulipalossa uudenvuodenyönä 1.1.2001.
Alkuvuosina Kannelmäen ostoskeskuksessa oli 22 liikettä, muun muassa Elannon valintamyymälä, Rake-rautakauppa, Yhdyspankin ja Kansallispankin konttorit, "Helsingin Sanomien, Uuden Suomen" ja "Hufvudstadsbladetin" tilaus- ja ilmoituskonttorit, apteekki ja Valion baari.
Vuonna 1965 ostoskeskuksen aukiolle pystytettiin Harry Kivijärven veistos ja suihkukaivo "Kivet". 
Rakelta vapautuneissa tiloissa toimi vuodesta 1973 Suomen ensimmäisiin englantilaistyylisiin pubeihin kuulunut Britannia, jonka omisti vuoteen 1979 Rantasipi, sitten Siipipyörä, vuodesta 1995 Elanto ja vuodesta 2001 Petri Naumanen. 2000-luvulla ostoskeskuksen tilojen muita käyttäjiä olivat Posti, Nordea, Alepa, terveyskauppa Ikivihreä, kukkakaupat Cardella ja Kannelmäen Kukka, videovuokraamo Filmtown, Turvavyö Oy, Pakoputkihuolto Risto Tiittanen, lasitusliike Help, SOL Siivouspalvelut, R-kioski, parturi-kampaamo Kannelhius ja Kannelmäki Grilli.
Vuonna 1973 avattiin lähistölle suuri Eka-market, myöhemmin nimillä Maxi ja Prisma, jonne asiakasvirrat alkoivat yhä enemmän siirtyä. Nykyisin Kannelmäen suurin ostoskeskus on uuden Prisman ympärille vuonna 2013 valmistunut Kauppakeskus Kaari.
Kannelmäen ostoskeskus purettiin vuonna 2017 ja korvattiin 650 asukkaan kerrostaloryhmällä. Ravintola Britannia ja Alepa jatkoivat uusissa tiloissa vuoden tauon jälkeen.