tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Röllisädekaisla

Röllisädekaisla ("Cyperus eragrostis") on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon ja sädekaislojen ("Cyperus") sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö.
Röllisädekaisla on monivuotinen ja mätästävä ruohovartinen kasvi. Sen varret voivat kasvaa 25–90 senttimetriä korkeiksi, tavallisimmin 40–60 cm korkeiksi. Varret ovat sileitä ja tylpästi kolmisärmäisiä. Lehtilavat ovat tummanvihreitä, 0,4–1 cm leveitä, tasasoukkia, teräväkärkisiä ja hienosahalaitaisia. Lehtituppien väri vaihtelee purppurasta ruskeaan. Röllisädekaislan kukinto koostuu monikukkaisista sykeröistä, joita voi olla yksi tai useampi rypäs varren päässä. Kukkasykeröt ovat väriltään kellanvihreitä ja halkaisijaltaan 1–4 cm, tavallisesti 2 cm. Kussakin kukassa on yksi hede, joka on noin 3,5 mm pitkä, sekä kolmiluottinen emi, jonka vartalo on noin 1,5 mm pitkä. Hedelminä olevat pähkylät ovat 1–1,3 mm pitkiä ja halkaisijaltaan 0,5–0,8 mm. Pähkylöiden pinta on hienokuvioinen ja pähkylöiden väri vaihtelee kalvaanruskeasta tummanruskeaan.
Levinneisyys.
Röllisädekaisla kasvaa luontaisena Etelä-Amerikassa Perussa, Brasiliassa, Surinamessa, Boliviassa, Chilessä, Argentiinassa ja Uruguayssa sekä Pääsiäissaarella ja Juan Fernándezin saarilla. Röllisädekaisla on kuitenkin levinnyt ihmistoiminnan myötä muuallekin maailmaan. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa, Yhdysvalloissa yhdeksässä tai mahdollisesti kymmenessä eri osavaltiossa sekä Meksikossa. Muualla maailmassa röllisädekaislaa on tavattu Tahitilla, Uudessa-Seelannissa, Australian Queenslandissa, Etelä-Afrikassa, Kanariansaarilla, Azoreilla, Madeiralla, läntisellä Kaukasuksella, Turkissa ja eri puolilla Eurooppaa. Euroopassa lajia on tavattu Saksassa, Pohjois-Espanjassa, Länsi-Englannissa, Portugalissa, Alankomaissa, Sveitsissä, Unkarissa, Montenegrossa, Luoteis-Italiassa ja Tšekissä.
Elinympäristö.
Röllisädekaisla voi kasvaa erilaisilla kasvupaikoilla. Amazonasin alueella se kasvaa mutaisilla ja häirityillä joenrannoilla. Yleisesti ottaen lajia on havaittu meren ja jokien rannoilla, ojissa, lammissa, teiden ja junaratojen varsilla, mutaisilla heinikkomailla, kosteilla niityillä, kuivuneissa ojissa, kivikoissa sekä muilla vastaavantyyppisillä paikoilla. Euroopassa röllisädekaislaa on tavattu yleensä mereisiltä alueilta Lounais-Euroopasta jokisuiden lähettyviltä, jokivarsilta ja estuaareista korkeimmillaan 550 metriä merenpinnan yläpuolelta. Lisäksi lajia on tavattu Euroopassa toisinaan myös teiden ja ratojen varsilta sekä märiltä niityiltä.
Ava Capri

Ava Capri Palazzolo(s. 10. marraskuuta 1995 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut rooleja muun muassa elokuvassa "Do Revenge" ja draamasarjassa "Love, Victor"
Elämä ja ura.
Capri syntyi Los Angelesissa Kaliforniassa 10. marraskuuta 1995 Laura Pattersonille ja Michael Palazzololle. Hän on käynyt tytöille tarkoitetun katolisen lukion. 
Capri kertoi "Dating Straight" -podcastissa olevansa queer ja myöhemmin tarkensi olevansa biseksuaali. Hän on seurustellut näyttelijä ja ohjaaja Alexis G. Zallin kanssa vuodesta 2017.
Näyttelijä.
Capri aloitti näyttelemisen lukion jälkeen. Sitä ennen hän teki satunnaisesti pieniä rooleja. Hänen ensiroolinsa oli vuonna 2015 "Puisto-osastossa", jossa hän näytteli yhden jakson ajan. Vuonna 2018 hän näytteli Olivea sarjassa "T@gged", jossa hänen oli tarkoitus olla päähahmo seuraavalla kaudella, mutta sarja lopetettiin yllättäen. Vuonna 2021 hän liittyi mukaan "Love, Victoriin", jossa hän näyttelee Lucya, joka on yksi sarjan päähahmoista. Vuonna 2022 Capri näytteli Jennifer Kaytin Robinsonin elokuvassa "Do Revenge"
Norjan urheiluliitto

Norjan urheiluliitto (norj. Norges idrettsforbund, lyh. NIF; virallisesti "Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité") on Norjan kansallinen urheilun kattojärjestö sekä maan olympia- ja paralympiakomitea. Sillä on noin 1,7 miljoonaa jäsentä ja siihen kuuluu yli 11 000 urheiluseuraa 55 eri lajiliiton alla. Nykyinen järjestö perustettiin 1996, kun Norjan urheiluliitto ja Norjan olympiakomitea yhdistyivät.
Kino Kuvakukko

Kino Kuvakukko on kuopiolainen elokuvateatteri, joka on avattu vuonna 1939.
Kuopion maalaiskunta rakennutti Vuorikadun ja Maljalahdenkadun kulmaukseen uuden kunnanviraston. Rakennuksen suunnitteli maineikas funkkis-arkkitehti Eino Pitkänen. Taloon rakennettiin myös tila elokuvateatterille, jonka vuokrasi elokuvateatteriyhtiö Kinosto. Uuden elokuvateatterin nimeksi kaavailtiin alkuun "Bio Kalakukkoa", mutta lopulta nimeksi valittiin Kinoston johtajan Väinö Mäkelän keksimä "Kino Kuvakukko".
Kuvakukko ehti olla myös 1986 perustetun "uuden" Finnkinon omistuksessa toukokuulle 1987. Finnkinon Kuvakukon viimeinen elokuva oli Oliver Stonen Platoon – nuoret sotilaat. Teatteri sulki ovensa 14. toukokuuta 1987, mutta avasi ne uudelleen jo saman vuoden joulukuussa. Kuopion kaupunki oli ostanut Kuvakukon Finnkinolta ja tehnyt siitä kunnallisen art house -elokuvateatterin.
Kunnallinen Kuvakukko on Europa Cinemas -verkoston jäsen.
Götgatan

Götgatan on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka kulkee koko saaren läpi pohjois-eteläsuunnassa Södermalmintorilta Skanstullille. Hornsgatanin ja Medborgarplatsenin välillä se on pitkälti kävelykatu, jonka varrella on paljon liikkeitä ja ravintoloita.
Clarence Howerton

Clarence Chesterfield Howerton, ”Major Mite” (9. helmikuuta 1913 – 18. marraskuuta 1975) oli yhdysvaltalainen sirkusesiintyjä sideshow-esityksissä 1920–1940-luvuilla.
Clarence Howerton syntyi Frank ja Helen Howertonin kolmantena lapsena, todennäköisesti McClearyn metsätyömaalla Oregonissa. Kylä oli täysin metsäparoni Henry McClearyn omistama asutus, jossa palkka maksettin metsäyhtiön kupongeilla ("scrip"). Clarence Howerton ei käynyt koulua, eikä hän ilmeisesti osannut lukea.
Howertonin välitettiin olleen 28 tuumaa pitkä (71 senttimetriä) pitkä. Hän esiintyi useissa sirkuksissa, joista lähes 20 vuotta Ringling Bros. and Barnum &amp; Bailey Circus -sirkuksessa, johon hän liittyi kymmenvuotiaana. Hänen äitinsä oli aina sirkuskiertueilla mukana. 1940-luvulla hän lähti enää kolmelle sirkuskiertueelle, joista viimeiselle 1948 Cole Bros. -sirkuksen kanssa. Hän esiintyi mahdollisesti vielä Portlandissa Oregonissa, kun sirkus vieraili siellä 1952–1953.
Howertonista tuli julkisuuden henkilö, ja hän vieraili Valkoisessa talossa presidentti Warren G. Hardingin aikana ja esiintyi elokuvissa, joista tunnetuin "Ihmemaa Oz" vuodelta 1939.
Howertonin myöhemmät elämänvaiheet ovat tuntemattomia, mutta 1970-luvulla hän asui Daytonissa Oregonissa veljentyttärensä luona ja kuoli keuhkokuumeeseen.
Ira C. Eaker

Ira Clarence Eaker (13. huhtikuuta 1896 Field Creek, Texas – 6. elokuuta 1987 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen lentäjä ja ilmavoimien kenraali, joka toimi 8. ilmavoimien komentajana toisessa maailmansodassa.
Eaker syntyi Texasissa, mutta hänen perheensä muutti Oklahomaan vuonna 1912, missä hän valmistui koulusta vuonna 1917. Hän aloitti lentäjänuransa ensimmäisessä maailmansodassa ja jatkoi uraansa lentäjänä sodan jälkeen; hän muun muassa lensi ensimmäisen koko Yhdysvaltain halki suoritetun mittarilennon. Hän jäi toisen maailmansodan jälkeen eläkkeelle vuonna 1947 ja työskenteli ilmailu- ja avaruusteollisuudessa, sekä tämän jälkeen sanomalehden kolumnistina. Hänet ylennettiin neljän tähden kenraaliksi eläkkeelle jääneenä vuonna 1985.
Rakennuslupa

Rakennuslupa on uusien rakennusten rakentamiseen ja suurempien peruskorjausten tekemiseen tarvittava lupa.
Suomessa rakennuslupa haetaan kunnan rakennusvalvontaviranomaiselta. Rakennuslupa tarvitaan myös sellaiseen korjaus- ja muutostyöhön, mikä on verrattavissa rakennuksen rakentamiseen sekä laajentamiseen tai sen kerrosalaan laskettavan tilan lisäämiseen. Rakennuslupa vaaditaan myös, jos vapaa-ajan asunto muutetaan kokovuotiseksi asuinrakennukseksi. Luvan liitteeksi vaadittavien asiakirjojen määrä vaihtelee hankekohtaisesti ja tieto tarvittavista liitteistä on saatavilla kunnan rakennusvalvonnasta. Rakennuslupaa haetaan esimerkiksi Helsingissä lupapiste-palvelusta ja sen saamiseksi tulee toimittaa rakennuksen pääpiirustukset, sekä useita muita hankkeen tietoja. Uudisrakennuksen rakennusluvan saamiseksi vaaditaan koko Suomen laajuisesti osana energiaselvitystä mm. energiatodistusta ja energiatodistuksessa ilmoitettavalle energiatehokuutta kuvaavalle E-luvulle on asetettu erilaiset raja-arvot eri käyttötarkoitusluokan rakennuksille. Laajimmillaan vaadittu energiaselvitys sisältää myös lämpöhäviöiden määräystenmukaisuuden osoittavat laskelmat, sekä kesäajan huonelämpötilan vaatimuksenmukaisuuden osoittavat laskelmat. Käyttötarkoitusluokkien 1d-8 osalta tullaan tulevaisuudessa vaatimaan myös ilmastoselvitystä. Pientalot (käyttötarkoitusluokat 1a-c) oltaisiin jättämässä ilmastoselvitysvaatimusten ulkopuolelle, samoin kuin lämmitetyltä nettoalaltaan alle 1000 m2 käyttötarkoitusluokan 9 rakennukset.
Reino Pirhonen

Reino Mikko Pirhonen (30. toukokuuta 1920 Tohmajärvi – 9. huhtikuuta 2009) oli suomalainen maanviljelijä ja järjestövaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen ja kunnallisneuvoksen arvonimet. 
Pirhosen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Pirhonen ja Iida Björn ja puoliso vuodesta 1944 Aili Kinnunen. Pirhonen oli maanviljelijä omistamallaan tilalla Tohmajärvellä vuodesta 1939 ja toisen tilan omistaja Risteen kylässä vuodesta 1952. Hän oli Tohmajärven kunnanvaltuuston jäsen 1948–1953 ja 1957–1976 ja toimi valtuuston puheenjohtajana 1969–1976. Tohmajärven kunnanhallituksen jäsen Pirhonen oli 1957–1968. Hänellä oli myös useita seudullisia ja osuuskunnallisia luottamustehtäviä, kuten jäsenyys Osuusliike Yhteishyvän johtokunnassa 1956–1978, Osuusteurastamo Lihakunnan edustajistossa vuodesta 1957 ja hallintoneuvostossa vuodesta 1964, jonka puheenjohtaja hän oli 1970–1983, sekä Hankkijan hallintoneuvostossa 1975–1984 ja Tuottajain Lihakeskuskunnan hallintoneuvostossa 1977–1986. Maataloustuottajain Keskusliiton johtokuntaan Pirhonen kuului 1974–1985. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1976 ja maanviljelysneuvoksen arvonimen 1981. Taiteilijat Seppo Könönen ja Matti Vainikainen maalasivat hänestä muotokuvat.
24 Sussex Drive

24 Sussex Drive on Kanadan pääministerin virallinen asuinpaikka Ottawassa. Se on ollut Kanadan pääministerin virallinen asuinpaikka vuodesta 1951. 24 Sussex Driven lisäksi Kanadan pääministerillä on myös oma kesäasunto, Harrington Lake. Rakennus edustaa uusromaanista arkkitehtuuria.
Historia.
24 Sussex Driven rakennutti vuonna 1866 parlamentin jäsen Joseph Merrill Currier, joka aikoi antaa sen häälahjaksi vaimolleen Hannahille. Se valmistui vuonna 1868. He asuivat siinä vuoteen 1901, kunnes Hannah kuoli. Rakennus myytiin liikemies William Edwardsille, jonka veljenpoika Gordon Edwards peri rakennuksen vuonna 1921. Kanadan hallitus lunasti rakennuksen Edwardsin kuoltua 1950 ja päätti kunnostaa kiinteistön pääministerin virka-asunnoksi. Kunnostustyöt maksoivat hieman yli 500 000 Kanadan dollaria.
Ensimmäinen talossa asunut pääministeri, Louis Saint-Laurent, muutti taloon vuonna 1951. Siitä lähtien vain kaksi pääministeriä – Kim Campbell ja Justin Trudeau – on päättänyt asua muualla.
Marraskuussa 1995 mies nimeltä André Dallaire yritti salamurhata pääministeri Jean Chrétienin talossa, mutta hänet saatiin kiinni ennen kuin hän ehti tehdä mitään. Tapahtuman jälkeen talon vartiointia vahvistettiin.
Luettelo Formula 1 -kuljettajista maittain

Tämä on luettelo Formula 1 -kuljettajista maittain. MM-sarjan osakilpailuihin on osallistunut kuljettajia 40 maasta. Eniten kuljettajia on Isosta-Britanniasta. Toisena on Yhdysvallat ja kolmantena Italia. Yhdeksää näistä maista edustettiin ensimmäisessä kilpailussa, vuoden 1950 Britannian Grand Prix’ssa. Uusin kansalaisuus saatiin Bahrainin GP:ssä 2022, kun kiinalainen Zhou Guanyu allekirjoitti sopimuksen Alfa Romeo Racingin kanssa marraskuussa 2021. 
"Tilanne kauden 2025 Las Vegasin osakilpailun jälkeen:"
Tilastot.
Kuljettajat on järjestetty taulukoihin tärkeysjärjestyksessä: mestaruudet, voitot, palkintokorokesijoitukset, paalupaikat, nopeimmat kierrokset, pisteet. Taulukoihin on valittu tilastomerkintöjen perusteella kyseisen maan kymmenen parasta kuljettajaa. Jos kenelläkään kyseisen maan kuljettajalla ei ole lainkaan aiemmin mainittuja tilastomerkintöjä, järjestykseen vaikuttaa ajettujen osakilpailujen määrä (lähdöt) ja heitä on taulukossa enintään kymmenen.
Lihavoidulla merkityt kuljettajat jatkavat yhä F1-uraansa kaudella .
Maximilianeum

Maximilianeum on vuonna 1874 valmistunut rakennus Münchenissä. Se on Baijerin maapäivien kokoontumispaikka.
Energia Ukrainassa

Energia Ukrainassa käsittelee Ukrainan energian tuotantoon, kulutukseen ja jakeluun liittyviä asioita.
Energiankulutus.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2019 oli 82 571 miljoonaa BTU:ta, maailmassa 70. suurinta. Energian loppukäyttäjistä suurin on teollisuus, toisena tulee kotitalouksien energiankäyttö. Kotitaloudet käyttävät eniten kaasua. Kivihiilen osuuus loppukäytössä on pieni, sillä suurin osa kivihiilestä on poltettu voimalaitoksissa.
Energiantuotanto.
Ukraina tuottaa kivihiiltä, öljyä ja maakaasua. Sähköntuotannon tärkeimmät lähteet ovat olleet ydinvoima (56%), fossiiliset polttoaineet (37%) ja vesivoima (3,6%). Luvut ovat vuodelta 2020, ennen Venäjän hyökkäyssotaa.
Ukrainalla on suuret fossiilisten hiilivetyjen varat. Ne keskittyvät kolmelle alueelle: Karpaattien alueelle lännessä, Dnieprin ja Donetskin alueelle idässä ja Mustanmeren-Azovinmeren alueelle etelässä. Dnieper-Donetskin alueella on 80% tunnetuista energiavaroista ja 90% kaasuntuotannosta.
Ukrainalla on myös epäperinteisiä energiavaroja: maan itäosan hiilikaivoksista saadaan metaania, ja liuskekaasua on löydetty kahdelta alueelta, idästä ja Puolan rajalta.
Maakaasu ja öljy.
Ukrainan maakaasuvarat on arvioitu 5,4 triljoonaksi kuutiometriksi. Merkittävä osa kaasuvaroista on meren alla Krimin niemimaan rannikkovesillä. 
Öljyvaroiksi on arvioitu 850 megatonnia. Öljynjalostamot ovat neuvostoaikaisia, joten maa on riippuvainen ulkomailla jalostetusta öljystä. 
Ukrainalainen kaasuyhtiö Naftogaz on valtion monopoli. Sille kuuluu myös maakaasun kauttakulku maan läpi. Merkittävä osa Venäjältä Itä-Eurooppaan kulkevasta maakaasusta on kulkenut Ukrainan läpi.
Kivihiili.
Ukraina on ollut Euroopan kolmanneksi suurin kivihiilen tuottaja. Suurin osa maan 140 hiilikaivoksesta sijaitsee itäisen Ukrainan Donbassissa eli Luhanskin ja Donetskin alueilla.
Ydinvoima.
Enerhoatom on valtion ydinvoimayhtiö. Sillä on neljä laitosta, joissa on yhteensä 15 reaktoria. Vuonna 2019 Ukraina oli maailman seitsemänneksi suurin ydinsähkön tuottaja, 83 terawattituntia [TWh]. 
Zaporižžjan ydinvoimalaitos on sähköteholtaan Euroopan suurin ydinvoimalaitos. 
Vesivoima.
Vuoden 2021 tilastojen mukaan Ukrainassa tuotettiin 4,85 TWh vesivoimaa. Maalla oli 6 229 MW rakennettua vesivoimakapasiteettia, mihin sisältyy 1563 MW pumpattavaa tasausvoimaa. 
Suuret voimalat sijaitsevat Dnestr- ja Dnepr-jokien varrella, mutta piememmissä joissa on toistasataa pienempää voimalaa. Dneprin koskien tilalle on rakennettu patojen ja vesivoimaloiden sarja, johon kuuluvat Dneprin vesivoimalaitos ja Kah’ovkan vesivoimalaitos.
Alessandra Mele

Alessandra Mele (s. 5. syyskuuta 2002 Savona, Italia), joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Alessandra, on norjalais-italialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti vuoden 2023 Melodi Grand Prixin ja edusti Norjaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa kappaleella ”Queen of Kings”, joka sijoittui viidenneksi.
Ura.
Alessandra syntyi Italian Savonassa 5. syyskuuta 2002 italialaiselle isälle ja norjalaiselle äidille. Hän kilpaili ensimmäisessä musiikkikilpailussaan kuuden vuoden iässä. Valmistuttuaan lukiosta vuonna 2021 hän muutti Norjaan keskittyäkseen musiikkiuraan ja päätti opiskella Lillehammer Institute of Music Production and Industries -koulussa.
Vuonna 2022 Alessandra kilpaili "The Voice – Norges beste stemmen" seitsemännellä tuotantokaudella ja pääsi kilpailun live-kierroksille asti. 
Vuonna 2023 Alessandra osallistui vuoden 2023 Melodi Grand Prix -kilpailuun kappaleella ”Queen of Kings”. Hän kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän sai eniten pisteitä sekä kansainväliseltä tuomaristolta että yleisöltä ja täten voitti kilpailun. Alessandra pääsi edustamaan Norjaa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa ja sijoittui kilpailussa viidennelle sijalle.
Alessandran toinen single on ”Pretty Devil”, joka julkaistiin kesäkuussa 2023.
Yksityiselämä.
Alessandra on kertonut olevansa biseksuaali.
Uudenkoiviston koulu

Uudenkoiviston koulu on Uudenkoiviston kaupunginosassa Porissa sijaitseva peruskoulun alakoulu, jossa on luokat 1–6. Koulun rehtorina toimii Minna Korhonen ja vararehtorina Elina Aerila. Vuonna 2024 koulussa oli 225 oppilasta.
Koulu perustettiin vuonna 1922. Toisen maailmansodan aikaan koulu toimi saksalaisten sotilaiden kasarmina. Koulun alakertaan tehtiin kosteusremontti vuonna 2000 ja julkisivuremontti vuonna 2015.
Music of the Spheres World Tour

Music of the Spheres World Tour on brittiläisen poprock-yhtyeen Coldplayn meneillään oleva kahdeksas konserttikiertue. Kiertue julkistettiin 14. lokakuuta 2021, päivää ennen yhtyeen yhdeksännen studioalbumin "Music of the Spheresin" julkaisua ja merkitsi yhtyeen paluuta live-esiintymisiin koronaviruspandemian jälkeen. Se alkoi 18. maaliskuuta 2022 San Joséssa ja sen on määrä päättyä 8. syyskuuta 2025 Lontoossa. Kiertuellaan yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa Helsingin olympiastadionilla.
Tuotanto.
"Mylo Xyloto Tour" -kiertueen tapaan kiertueohjelmaan kuuluu laajasti pyrotekniikkaa ja konfetteja. Näitä on kuitenkin mukautetttu päästöjen vähentämiseksi: pyrotekniikassa on vähemmän räjähdysvarausta ja uusia aineskoostumuksia, joilla vähennetään haitallisia kemikaaleja. Konfetti on täysin biohajoavaa, ja sen laukaisemiseen tarvitaan vähemmän paineistettua kaasua. Xyloband-valorannekkeet korvattiin PixMob-valorannekkeilla, jotka on valmistettu lähes kokonaan kasvipohjaisista materiaaleista.
Kiertue tuottaa yhtyeen tekemien suunnitelmien mukaan puolet vähemmän päästöjä verrattuna "A Head Full of Dreams Touriin". Yhtye on myöskin luvannut istuttaa yhden puun jokaista myytyä lippua kohden yhteistyössä One Tree Planted -hyväntekeväisyysjärjestön kanssa.
Heinäkuussa 2022 DHL paljasti, että heistä tulee Coldplayn virallinen rahtikumppani kiertueen ajaksi, sillä yrityksellä on omasta mielestään "laajaa asiantuntemusta ja tehtyjä investointeja kestävään logistiikkaan sekä kuljetusratkaisuihin".
Kappalelista.
Esitetyt kappaleet Frankfurtin konsertissa:
Pasiteles

Pasiteles nuorempi (; 100-luku/1. vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka oli kotoisin Etelä-Italian Suur-Kreikasta. Hän työskenteli Julius Caesarin aikana Roomassa ja sai Rooman kansalaisoikeuden vuonna 88 eaa. Pasiteles on tunnettu savimalleista ja marmori- ja kulta-norsunluu-, pronssi- ja hopeatöistään. Hänen merkittävin työnsä on Metelluksen temppelin kulta-norsunluinen Juppiterin patsas.
Pasiteleen edustama taiteellinen suunta oli eklektinen. Hän hylkäsi aiemman hellenistisen kuvanveiston barokkimaisuudet ja pyrki töissään yhdistämään luonnontutkimuksen ja varhaisemman, Myronin ja Kalamiksen aikaisen klassisen kreikkalaisen kuvanveiston yksinkertaisuuden. Edustavia töitä ovat hänen oppilaansa Stefanoksen "Nuorukaisen patsas" Villa Albanissa ja tämän oppilaan Menelaoksen "Orestes ja Elektra" Villa Ludovisissa. Pasiteles kirjoitti Plinius vanhemman mukaan teoksen, josta hän käyttää nimeä "Mirabilia opera". Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta Plinius itse hyödynsi sitä.
Bear McCreary

Bear McCreary (s. 17. helmikuuta 1979 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan televisio-, elokuva- ja videopelimusiikin säveltäjänä.
Koulutus.
McCreary valmistui musiikin kandidaatiksi ("Bachelor of Music") Etelä-Kalifornian yliopiston Thornton School of Music -oppilaitoksessa vuonna 2002.
Matias-kappeli

Matias-kappeli on Virtain Härkösen kylässä sijaitseva kappeli, jota ylläpitää Matias-kappeliyhdistys ry. Kappeli valmistui vuonna 2009. Arkkitehtisuunnittelun teki Esko Räntilä ja akustisesta suunnittelusta vastasi Insinööritoimisto Heikki Helimäki Oy.
Matias-kappeli ei ole sidottu mihinkään kirkkokuntaan vaan se toimii ekumenian hengessä. Siellä järjestetään konsertteja, kokouksia, perhejuhlia, ja kursseja. Siellä voi käydä vapaasti sen aukioloaikoina, jotka ovat toukokuun alusta lokakuun loppuun 8 - 20.
Historia.
Seurakuntapastori Matti Helimäki 1980-luvun alussa ehdotti isälleen, Kosti Helimäelle, kappelin rakentamista Virroille Härkösen kylän rantakoivikkoon. Toimintaan päästiin 2007, kun hankkeelle perustettiin oma kannatusyhdistys. Kappelin seinissä oleva graniitti tuli ystäväperheen talon rakentamisen yhteydessä räjäytetyistä graniittipaadeista. Kappelin teräsrakenteet lahjoitti ruotsalainen Stål &amp; Rörmontage AB ja markkinointiaineistoon antoi avun saksalainen Klaubert Kommunikation. Rakentamiseen yhdistys sai tukea Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta Poko ry:n tuella.
Juan Ayuso

Juan Ayuso Pesquera (s. 16. syyskuuta 2002 Barcelona) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Colpack–Ballanissa 2021, mutta siirtyi jo saman vuoden kesäkuussa nykyiseen talliinsa UAE Team Emiratesiin.
Ayuso sijoittui Espanjan ympäriajon 2022 kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Seuraavan vuoden kilpailussa hän oli neljäs ja voitti nuorten kilpailun. Hän voitti vuoden 2024 Baskimaan ympäriajon 42 sekunnin erolla Carlos Rodrígueziibiin. Vuonna 2025 hän voitti Tirreno–Adriaticon 35 sekuntia ennen Filippo Gannaa. Hän voitti 2025 yhden etapin Italian ympäriajossa ja kaksi etappia Espanjan ympäriajossa.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Maantieajon ja aika-ajon "noviisien" Espanjan-mestaruus
Aika-ajon "noviisien" Espanjan-mestaruus
Maantieajon nuorten Espanjan-mestaruus
Gipuzkoa Klasika, voitto
Maantieajon ja aika-ajon nuorten Espanjan-mestaruus
Trofeo Piva, voitto
Giro del Belvedere, voitto
Giro d'Italia Giovani Under 23, kokonais-, piste- ja mäkikirikilpailun, nuorten kilpailun sekä 2., 5. ja 7. etapin voitto
Prueba Villafranca de Ordizia, toinen
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa pronssia
Trofeo Laigueglia, toinen
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viides
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun voitto
Circuito de Getxo, voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, nuorten kilpailussa toinen, 20. etapilla kolmas
Tour de Romandie, 3. etapin (aika-ajo) voitto
Sveitsin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, 5. ja 8. (aika-ajo) etapin voitto
Espanjan ympäriajo, kokonaiskilpailussa neljäs, nuorten kilpailun voitto, 3. ja 8. etapilla kolmas
Faun-Ardèche Classic, voitto
Faun Drôme Classic, toinen
Trofeo Laigueglia, kolmas
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 1. etapin voitto
Baskimaan ympäriajo, kokonaiskilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Tour de Romandie, kokonaiskilpailussa viides
Ranskan ympäriajo, 4. etapilla kolmas
Luxemburgin ympäriajo, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Faun Drome Classic, voitto
Trofeo Laigueglia, voitto
Tirreno–Adriatico, kokonaiskilpailun, nuorten kilpailun ja 6. etapin voitto
Katalonian ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen, nuorten kilpailun ja 3. etapin voitto
Italian ympäriajo, 7. etapin voitto
Circuito de Getxo, toinen
Espanjan ympäriajo, 7. ja 12. etapin voitto
MM-kilpailut, maantieajossa kahdeksas
EM-kilpailut, maantieajossa kuudes
Édouard Pailleron

Édouard Pailleron (1834–1899) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hänen ensimmäinen menestysnäytelmänsä oli "Le monde où l'on s'ennuie" (1881, suom. "Ikävässä seurassa"), joka pilkkaa seuraelämän tyhjyyttä. Hän kirjoitti muitakin näytelmiä, esimerkiksi "L'etincelle" (1879, "Kipinä", suom. Jalmari Finne) "La Souris" (1879, suom. "Hiiri"). Hän julkaisi myös runoja kokoelman "Les parasites" (1860).
Pailleron oli vuodesta 1882 Ranskan akatemian jäsen tuolilla 12.
Miten korjata maailma

Miten korjata maailma on Jouko Aaltosen ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva käsittelee suoran toiminnan aktivismia Suomessa 1990- ja 2000-luvuilla.
Dokumenttielokuva perustuu Anton Montin ja Pontus Purokurun teokseen "Suoraa toimintaa! : autonomiset liikkeet Suomessa 1986-2016". Helsinki: Into Kustannus, 2018.
Haastattelut:
Ruuhinokka

Ruuhinokka ("Cochlearius cochlearius") on haikaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruuhinokka voi kasvaa 45–59 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on tukevahko ja suuripäinen. Nokka on hyvin kookas ja leveä muistuttaen muodoltaan puukenkää. Ruuhinokan päälaki on väriltään musta, otsa ja posket ovat valkoiset tai vaaleanruskeat. Silmät ovat suuret. Linnun rinta ja vatsa ovat väriltään vaaleanruskeat ja kyljet ovat mustat. Ruuhinokan selkä ja siivet ovat harmaat tai vaaleanruskeat.
Levinneisyys ja elintavat.
Ruuhinokkaa tavataan Meksikosta Argentiinan pohjoisimpiin osiin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, mangrovet ja suot. Se on yöaktiivinen ja pyydystää ravinnokseen kaloja, sammakkoeläimiä ja äyriäisiä. Ruuhinokat pesivät yksin tai pienissä kolonioissa. Pesä rakennetaan puuhun ja naaras munii 2–4 munaa.
Monica in the South Seas

Monica in the South Seas on Sami van Ingenin ja Mika Taanilan ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva käsittelee elokuvaohjaaja Robert J. Flahertyn tyttären Monica Flahertyn Samoalle, Savai’in saarelle 1970-luvulla tekemää matkaa, jonka aikana hänen tarkoituksenaan oli äänittää saaren äänimaisemaa vanhempiensa ohjaaman "Moana" (1926) -elokuvan ääniversiota varten.
Palkinnot.
Elokuva voitti vuonna 2023 Docpoint-elokuvajuhlilla kotimaisen kilpasarjan.
Universumin kaiut – Kaija Saariahon musiikki

Universumin kaiut – Kaija Saariahon musiikki on Riitta Raskin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva on henkilödokumentti säveltäjä Kaija Saariahosta.
Väinö Tupala

Juho Väinö Tupala (24. tammikuuta 1888 Koski Hl – 11. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen opettaja, kansanopiston johtaja ja raittiusliikkeen aktivisti.
Väinö Tupala valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan opettajaseminaarista vuonna 1910 ja opiskeli myöhemmin Helsingin yliopistossa. Hän toimi muun muassa johtajaopettajana Orimattilan Virenojan kansakoulussa 1911–1925 ja Pohjois-Karjalan kansanopiston johtajana 1929–1930. Tupala oli sosialiministeriön raittiusosaston neuvojana 1919–1921 ja 1923–1929. Hän toimi myös Suomen opettajain raittiusliiton sihteerinä 1925–1927. Orimattilassa asuessaan Tupala oli mukana Lahden seudun raittius- ja nuorisoseuratoiminnassa.
Väinö Tupala kuoli marraskuussa 1932 44-vuotiaana. Hänet on haudattu Helsingin pohjoiselle hautausmaalle.
Vaietut perhetarinat

Vaietut perhetarinat on Catarina Diehlin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuva käsittelee useiden tarinoiden kautta yksilön suhdetta itseensä ja perheeseensä eri elämänvaiheissa.
Bektaši

Bektaši () on suufilainen islamilainen veljeskunta, joka oli Osmanien valtakunnan vaikutusvaltaisimpia. Sen perustaja Hajji Bektaši syntyi luultavasti 1200-luvun lopulla, perimätiedon mukaan Khorasanissa Persiassa. Veljeskunta sai valmiin muotonsa 1500-luvulla Anatoliassa ja levisi osmanivaltakunnassa etenkin Balkanille. 
Oppi.
Alkuaan sunnilainen veljeskunta omaksui 1500-luvulla shiialaisuuden piirteitä, kuten Alin ja imaamien kunnioituksen. Kuudes imaami Ja'far oli veljeskunnan suojeluspyhimys. Etenkin Balkanilla omaksuttiin myös kristillisiä vaikutteita, joita olivat viinin ja leivän jakaminen rituaalisessa seremoniassa, synnintunnustus, kolminaisuusoppi ja opettajien selibaatti. Bektashit jakoivat uskontoon perehtymisen neljään tasoon, joista ensimmäinen oli "sharia," toinen "tariqa" eli veljeskuntaan liittymisen seremonia, kolmas "marifa" eli totuuden ymmärtäminen ja neljäs "haqiqa" eli jumalallisen todellisuuden suora kokeminen. Kokelaat perehdytettiin asteittain veljeskunnan salaisiin oppeihin ja rituaaleihin. 
Historia.
1400-luvulla suufiveljeskunnan edustajat hyväksyttiin janitsaarien hengellisiksi ohjaajiksi, vaikka eivät olleetkaan puhdasoppisia muslimeja. Bektasit elivät ja marssivat janitsaarien joukossa tarjoten heille maagista suojelua. Bektaši-veljeskunta levisi tämän vaikutuksesta 1400-luvulla koko Anatoliaan ja Balkanille. 
Balim Sultan järjesti noin vuonna 1500 veljeskunnan rituaalit ja organisoi veljeskunnan majatalo- tai luostariverkoston. Bektašien vaikutus heikkeni vuoden 1826 jälkeen, kun janitsaarit hajotettiin, mutta suufiveljeskunta nousi uudelleen vuosisadan lopulla, rakennutti luostareita ja harjoitti kirjallista toimintaa sekä Turkissa että Albaniassa. Kun suufilaiset veljeskunnat lakkautettiin vuonna 1925 Turkissa, Bektašien päämaja siirtyi Albaniaan. Kun uskonto kiellettiin siellä vuonna 1967, veljeskunnan soluja säilyi Turkissa, Balkanilla ja Yhdysvalloissa. Kommunismin kaaduttua Albaniassa 1990-luvulla bektashit ovat jälleen aktivoituneet. 
Syyskuussa 2024 Albanian pääministeri Edi Rama ilmoitti, että hallitus alkaa suunnittelemaan Vatikaanin kaltaisen kääpiövaltion perustamista veljeskunnalle. Se sijoittuisi Tiranan kaupungin sisälle ja sen kansalaisuus rajoitettaisiin uskonnollisiin johtajiin.
Fulk (Jerusalem)

Fulk, koko nimeltään Foulques le Jeune (1092 – marraskuu 1143 Akko, Palestiina) oli Jerusalemin kuningas "jure uxoris" eli avioliittonsa kautta vuosina 1131–1143 sekä Anjoun kreivi Fulk V vuoteen 1129 asti ja Mainen kreivi Fulk V vuodesta 1109 lähtien.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Surlyn kreivi Fulk IV ja Bertrada de Montfort.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Fulk avioitui vuonna 1109 kreivitär Erenburga de Mainen (k. 1126) kanssa. Avioliitosta syntyi ainakin yksi tytär, joka avioitui Englannin kuningas Henrik I:n ja kuningatar Edithin pojan prinssi Williamin kanssa. Vuonna 1128 hänen vanhin poikansa Geoffrey Plantagenet avioitui prinsessa Matilden, Englannin kuningas Henrik I:n ja Skotlannin prinsessa Edithin tyttären kanssa, ja hänestä tuli Angevin-dynastian Englannin haaran esi-isä. Fulk vieraili Palestiinassa ensimmäisen kerran vuonna 1120. 
Jerusalemin kuningas Balduin II lähetti vuonna 1127 Guillaume de Buresin ja Guy Brisebarren tarjoamaan tytärtään prinsessa Melisendea (1105–1161) leskeytyneen Fulkin uudeksi puolisoksi. Järjestetyllä avioliitolla Balduin II pyrki varmistamaan tyttärensä nousun Jerusalemin kuningaskunnan hallitsijaksi, "suo jure" eli omalla oikeudellaan. Tästä avioliitosta syntyi kaksi poikaa, tulevat kuninkaat Balduin III ja Amalric I.
Kreivi.
Kreivi Fulk käytti valtaansa vasalleihinsa ja sotkeutui myöhemmin Ranskan ja Englannin kuninkaiden välisiin dynastisiin riitoihin. Vuonna 1128 hänen poikansa Geoffrey Plantagenet avioitui prinsessa Matilden, Englannin kuningas Henrik I:n ja Skotlannin prinsessa Edithin tyttären kanssa, ja hänestä tuli Angevin-dynastian Englannin haaran esi-isä. Fulk vieraili Palestiinassa ensimmäisen kerran vuonna 1120. 
Fulk luopui Anjoun kreivin asemasta vuonna 1129 vanhimman poikansa Geoffrey V:n hyväksi ja matkusti Akkoon, jonne hän saapui toukokuussa 1129. Sieltä hän jatkoi matkaa Jerusalemiin, jossa hän avioitui prinsessa Melisenden kanssa.
Kuningas.
Balduin II:n kuoltua Fulk kruunattiin 14. syyskuuta 1131 Jerusalemin kuninkaaksi ja prinsessa Melisende Jerusalemin kuningattareksi.
Fulk nimitti itsensä Antiokian hallitsijaksi sen jälkeen, kun hänen kälynsä Antiokian kreivitär Alix oli ensin yrittänyt vaatia Antiokian hallitsijan asemaa isänsä kuoleman jälkeen. Fulk lähti vuonna 1133 pelastamaan piiritetyksi joutunutta Montferrandin linnaa, mutta Fulkin armeija tuhottiin, ja Fulk itse joutui pakenemaan linnaan, jonka hän lopulta joutui luovuttamaan hintana vapaudestaan. 
Vuonna 1139 Fulk sopi Damaskoksen hallitsija Unurin kanssa liitosta Damaskosta uhkaavaa Aleppon "atabeg", käskynhaltija Zengiä vastaan ja pakotti tämän vetäytymään Aleppoon. Fulk kuoli metsästysretkellä vuonna 1143 pudottuaan hevosen selästä.
Lohjan murre

Lohjan murre on Lohjan alueella Uudellamaalla puhuttu murre. Murteella on voimakas lounaismurteiden pohja, johon sekoittuu hämäläisiä aineksia.
Kielimaantieteellinen asema.
Lohjan murre kuuluu lounaisten välimurteiden Länsi-Uudenmaan murreryhmään, ja sitä puhutaan Lohjan alueella. Murrealue rajautuu esimerkiksi idässä Vihdin murrealueeseen ja pohjoisessa Nummen murteeseen.
Murteen piirteitä.
Lohjan murteen piirteisiin kuuluvat muun muassa imperfektimuodot "hakkain" ’hakkasin’, "kuarein" ’kuorin’ ja "vojei" ’voi’. Tämän lisäksi murteelle on tyypillistä i-äänteen säilyminen sanoissa kuten syksyiset, oloisii ja pikkuinen, joita muotoja Elias Lönnrot nosti kirjakieleen. Murteelle tavallista on myös eläimeen viittaaminen "hän"-sanalla.
Lohjan murteeseen on tullut myös runsaasti lainasanoja ruotsista, kuten "talrikki" (lautanen), "hantuuki" (pyyheliina), "karteeni" (ikkunaverho), "tampuuri" (eteinen), "trekooli" (puutarha) ja "förkkeli" (esiliina).
Esimerkkejä.
Esimerkkejä Lohjan murteesta:
Kirsti Kolle Grøndahl

Kirsti Kolle Grøndahl (s. 1. syyskuuta 1943 Oslo) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1977–2001 ja toimi niiden puhemiehenä 1993–2001. Vuosina 1986–1988 hän oli Norjan kirkko- ja opetusministeri ja 1988–1989 kehitysapuministeri.
10 kirjettä tulevaisuuteen

10 kirjettä tulevaisuuteen on Poikkeustila-työryhmän ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2023. Elokuvassa seurataan opiskelijoita, jotka keräävät koronaviruspandemian aikana aineistoa säilöttäväksi aikakapseliin, joka on määrä avata 50 vuoden kuluttua.
Leonid Hrabovskyi

Leonid Hrabovskyi, , (28. tammikuuta 1935 Kiova, Ukrainan SNT) on ukrainalainen säveltäjä.
Hrabovskyin isä oli Kiovan ooppera- ja balettiteatterin orkesterin viulisti. Isä kuoli Stalinin vainoissa 1930-luvulla, ja Hrabovskyi vietti lapsuuteensa Kurskin alueella Venäjällä. Hän palasi Kiovaan toisen maailmansodan jälkeen ja opiskeli säveltämistä Kiovan konservatoriossa 1954–1959 opettajinaan ensin Lev Revutskyi ja sitten Borys Ljatošynskyi. Hän opetti itsekin konservatoriossa 1961–1963 ja 1966–1968.
Hrabovskyin sävellysdebyytti "Neljä ukrainalaista kansansävelmää sekakuorolle ja sinfoniaorkesterille" (1959) sai vuonna 1962 Neuvostoliiton sävellyskilpailussa ensimmäisen palkinnon, ja Dmitri Šostakovitš arvosti sitä suuresti. Hrabovskyia ei kiinnostanut virallinen sosialistinen realismi, vaan hän oli kiinnostunut modernistisista sävellystekniikoista, joita Neuvostoliitossa ei hyväksytty. Hän sovelsi aluksi kaksitoistasäveljärjestelmää mutta liittyi myöhemmin niin sanottuun Kiovan avantgardeen. Ryhmässä olivat mukana säveltäjät Valentyn Sylvestrov, Vitali Godzjatskyi, Volodymyr Zahortsev ja Volodymyr Huba. Hän käänsi venäjäksi länsimaisia musiikinteorioita käsitteleviä oppikirjoja. Hrabovskyi kiinnostui sarjallisesta musiikista ja sävellysmenetelmistä, jotka perustuvat matemaattisiin algoritmeihin, esimerkkinä "Concerto misterioso" (1977), jonka pohjalla on ukrainalaisten kansanlaulujen melodisia rakenteita. Hän on omistanut sen kansanomaista tyyliä noudattaneelle taidemaalarille Kateryna Bilokurille.
Neuvostolehdistö arvosteli 1960-1970-luvulla kovin sanoin Hrabovskyin sävellyksiä, eikä niitä juuri esitetty Ukrainassa. Hän ansaitsi elantonsa säveltämällä elokuvamusiikkia, muun muassa Juri Iljenkon varhaisiin ohjauksiin. Hrabovskyi joutui kuitenkin lähtemään Kiovasta Moskovaan, ja vuonna 1990 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi sävellystyötä ja sävelsi muun muassa Šostakovitšin muistolle sävellyksen "Hlas 2" (1994) bassoklarinetille.
Salaliitto Kairossa

Salaliitto Kairossa on Tarik Salehin ohjaama ja käsikirjoittama ruotsalais-ranskalais-suomalais-tanskalaisena yhteistuotantona tehty draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuoden 2022 Cannesin elokuvajuhlien kilpasarjassa. Elokuvan suomalaisena yhteistuottajana ovat Bufo ja jälkituotantoyhtiö Post Control.
Elokuva on poliittinen trilleri, jossa kalastajaperheen poika Adam valitaan opiskelijaksi Kairossa sijaitsevaan Al-Azharin yliopistoon. Pian tämän jälkeen yliopiston johtaja kuolee ja hänen seuraajansa valitsemisesta alkaa verinen kilpailu professorien kesken. Adam joutuu kamppailun keskelle professoreja tutkivan etsivän värvätessä hänet tiedonantajakseen.
Elokuva on kuvattu Turkissa. Istanbulin Suleimanin moskeija esittää Al-Azharin yliopistoa. Ohjaaja Saleh ei voi matkustaa Egyptiin, sillä hänestä on siellä pidätysmääräys.
"Salaliitto Kairossa" edusti Ruotsia kilpailussa parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinnosta ja se ylsi kisassa 15 parhaan joukkoon.
Yi Sang

Yi Sang (), alkuperäiseltä nimeltään Kim Haekyŏng (; 1910 Soul – 1937 Tokio) oli korealainen runoilija ja novellikirjailija. Hän eli koko elämänsä Korean niemimaan ollessa Japanin miehittämänä. Yi Sang kirjoitti runoja sekä korean että japanin kielillä.
Yi Sang sai alun perin arkkitehdin koulutuksen. Hän loi lyhyen kirjallisen uran, mutta jätti jälkeensä tuotannon, jolla on ollut huomattava vaikutus moderniin korealaiseen kirjallisuuteen. Yi Sang sairasti tuberkuloosia ja kanavoi kirjoituksissaan sairautensa 1900-luvun alun maailman epävakauden metaforaksi. Hän oli tuberkuloosin johdosta usein eristyksissä vuodepotilaana. Yi Sang matkusti syksyllä 1936 Tokioon, jossa hän kuitenkin joutui pidätetyksi. Keisarillisella poliisilla oli tuolloin valtuudet kenen tahansa epäilyttäväksi nähdyn korealaisen pidättämiseen ilman todisteita. Yi Sangin sairaus, johon ei siihen aikaan ollut parantavaa hoitoa, paheni vankeuden aikana, ja runoilija kuoli sairauteensa tokiolaisessa sairaalassa pian vapautumisensa jälkeen.
Yi Sangin tuotantoon kuuluu hyvin idiosynkraattisia ja kokeellisia kirjoituksia runouden alalla. Runouden lisäksi hän kirjoitti novelleja ja anekdootinomaisia esseitä. Yksi parhaiten tunnetuista moderneista korealaisista tarinoista on Yi Sangin laatima "Nalgae" (1936). Yi Sangin teoksiin vaikuttivat sekä länsimaiset että japanilaiset modernismin suuntaukset. Sittemmin on tutkittu myös perinteisen korealaisen kirjallisuuden vaikutusta hänen tuotantoonsa. 1970-luvusta lähtien Yi Sangin arvostus kriitikkojen keskuudessa on kasvanut.
Nublu

Nublu (oik. Markkus Pulk; s. 26. kesäkuuta 1996 Keila) on virolainen rap-artisti. Hänet valittiin Viron vuoden artistiksi 2020. 
Vuonna 2020 Nublun ja Mikael Gabrielin kappale "Universum" kohosi Spotifyn kuunnelluimmaksi kappaleeksi sekä Suomessa että Virossa. 
Nublu osallistui Mikael Gabrielin kanssa vuoden 2024 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella "Vox populi". He sijoittuivat kilpailussa kolmanneksi.
Palkinnot.
Estonian Music Awards 2021
Yksityiselämä.
Nublu on opiskellut journalismia ja viestintää Tarton yliopistossa. 
Hänen siskonsa on taitoluistelija Eva-Lotta Kiibus.
Kanniston leipomo

Kanniston leipomo on suomalainen leipomo, jonka perusti vuonna 1914 Alma Kannisto.
Kanniston leipomon tuotantopaikkana oli alun perin Helsingin eteläinen kaupunginosa. Toisen maailmansodan jälkeen yritystä hoitivat Kannistojen perheen tytär Lyyli Kannisto ja hänen puolisonsa Yrjö Sukava. Leipomo siirtyi Punavuoren osoitteeseen Kankurinkatu 6, jossa se toimii edelleen. Vuonna 1985 leipomo myytiin leipomoa aiemmin Ulvilassa pitäneelle Kaarina Vuolteenaholle, jonka reseptit ovat pohjana monille leipomon nykyisille tuotteille.
1990-luvun lopulla Vuolteenaho myi Kanniston leipomon sen asiakkaisiin kuuluneelle Pieni Kirahvi Oy Ab:lle, joka oli aiemmin perustanut Helsingin keskustaan kahviloita, kuten Café Kafkan. Uusia tuotteita kehitettiin perinteisten rinnalle, ja asiakaspohjaa alettiin laajentaa uusiin yritysasiakkaisiin. Leipomolle on perustettu uusia myymälöitä eri puolille kantakaupunkia.
Vuonna 2011 Kanniston leipomo eteni finalistiksi Vuoden Tähtituote -kilpailussa uudenlaisella kukanmuotoisella piparkakullaan, joka muuttuu sormella painettaessa kolmeksi pikkusydämeksi. Tuomaristo piti ideaa hauskana ja sympaattisena ja sanoi sen muuttavan klassisen joululeivonnaisen trendikkääksi ympärivuotiseksi perinneherkuksi. Tuomaristo kehui myös Packlab Partnersin suunnittelemaa tuotepakkausta, joka palkittiin Grafia ry:n Vuoden huiput -kilpailussa Kultahuipulla.
Mary Meilak

Mary Meilak (9. elokuuta 1905 Victoria, Gozo – 1. tammikuuta 1975) oli maltalainen runoilija, esseisti ja romaanikirjailija. Hän vaikutti aikakaudella, jolloin naispuolinen runoilija oli Maltan kirjallisissa piireissä poikkeuksellinen.
Meilak aloitti runouden kirjoittamisen vuonna 1930. Hän työskenteli hallituksen virastoissa ennen kuin aloitti opettajana työskentelemisen vuonna 1942. Hänen ensimmäisenä kokoelmanaan ilmestyi vuonna 1945 "Pleġġ il-Hena". Meilak kirjoitti myös säännöllisesti vuonna 1928 Maltan uskonnollisten auktoriteettien perustamaan lehteen "Leħen is-Sewwa". Kyseisessä lehdessä julkaistuista Meilakin runoista monet ovat luonteeltaan uskonnollisia. Kristuksen kärsimyksiin liittyvät Meilakin kirjoitukset kokosi yhdeksi kirjaksi ("L-Istrumenti tal-Passjoni") Frank L. Mercieca vuonna 2005. Runouden lisäksi Meilak julkaisi kaksi esseistään koottua painosta teosnimellä "Nirraġunaw u Nitbissmu" sekä romaanit "Nokkla Sewda", "San Nikola tal-Venturi" ja "It-Tewmin tal-Birgu". Hän laati myös libretot kahteen oopperaan sekä eräisiin operetteihin.
Meilakin runot muistuttavat professorien Joseph Aquilinan ja Peter Serracino Inglottin mukaan muodoltaan pikemminkin arabialaista runoutta kuin kreikkalais- ja italialaisperäisiä kirjallisia tyylejä, jotka vaikuttivat useimpien hänen aikalaistensa töiden taustalla. Meilakin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi hänelle perustettiin muistomerkki Victoriaan, Gozoon.
Kauhajoen helluntaiseurakunta

Kauhajoen helluntaiseurakunta eli Kauhajoen Siion on kauhajokelainen helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1944 ja rekisteröity yhdistykseksi 2. syyskuuta 1952. Seurakunta järjestää jumalanpalvelusten ja rukousiltojen ohella lapsi- ja nuorisotyötä sekä tekee lähetystyötä Israelissa, Jordaniassa ja Karjalassa. Seurakunta pitää myös lähetyskahviota ja kirpputoria. Seurakuntaan kuuluu noin 280 jäsentä.
Seurakunnan lähetyskirpputori aloitettiin 1990-luvun alussa Nordean talossa, mutta toiminta siirtyi myöhemmin Puistotielle. Seurakunta on tukenut kirpputorin tuotoilla muun muassa Pohjois-Korean, Pohjois-Afrikan sekä Intian Kashmirin alueen lastenkoteja. Kohdemaissa tuki on toimitettu perille yhteistyöseurakuntien kautta. Kesällä 2018 Kauhajoen, Kurikan, Jalasjärven, Jurvan, Teuvan ja Kristiinankaupungin helluntaiseurakunnat järjestivät "Myötätuulta lakeudella -"kesäjuhlat Kauhajoella.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Kauhajoen helluntaiseurakunta perustettiin vuonna 1944. Seurakunta koki suuria kasvukausia vuonna 1947 Niilo Yli-Vainion ja vuonna 1958 Taisto Vahteran työn kautta. Helluntailiike vaikutti erityisesti Nummikosken kylässä, jossa liikkeen kerrotaan vaikuttaneen koko kylän elämään.
Stalker-vuodet

Stalker-vuodet on kirjailija Olli Jalosen teos vuodelta 2022. Se on 1970–1980-lukujen ja ilmiantokulttuurin kuvaus. 
Tiedotusoppia Tampereen yliopistossa opiskelevaa päähenkilöä pyydetään mukaan tutkimusprojektiin, jossa hänen on tarkkailtava ikätovereitaan tekeytymällä heidän ystäväkseen ja raportoitava niistä tarkasti projektille. Valheellista henkilökuvaa on kuitenkin vaikea ylläpitää, koska se vaatii johdonmukaisuutta. Päähenkilö alkaa vähitellen ihmetellä, mihin tarkoitukseen tietoja kerätään, ja aavistelee, että asiassa on epämiellyttävä tausta. Valmistuttuaan yliopistosta päähenkilö pääsee tiedotusapulaiseksi Indonesian Helsingin-lähetystöön. Sielläkin hän joutuu peittelemään totuutta, sillä Indonesian oikeistolainen sotilasdiktatuuri vainoaa kommunisteja tai sellaisiksi epäiltyjä. Lähetystössä mies kirjoittaa tiedotteita, joissa musta käännetään valkoiseksi. Samalla hän jatkaa yhteydenottoja seurattaviinsa. Työn ja stalkkauksen lisäksi hänellä ei ole juuri muuta elämää: hän on hukannut itsensä. Tällä tavoin romaani laajenee Suomen suomettumisajan ajan kuvaukseksi.
Jalonen on kertonut, että tarina tutkimuksesta on hänen mielikuvituksensa tuotetta. Se saadaan vaikuttamaan tositapahtumalta. Indonesian suurlähetystön tapahtumissa saattaa olla totuuspohjaa, sillä Jalonen on itse ollut siellä töissä vastaavissa tehtävissä.
Launois-sur-Vence

Launois-sur-Vence on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee Vence-joen varrella, noin 19 kilometriä Charleville-Mézièresin kaupungista lounaaseen.
Vuonna 1654 kuntaan perustettiin "Relais de Poste aux Chevaux de Launois-sur-Vence" -postikeskus. Se mahdollisti hevosten vaihdon tärkeällä postireitillä Pariisin ja Sedanin kaupunkien välillä. Postireitti kulki Charleville-Mézièresin kautta. Sedan oli tuolloin vuonna 1642 Ranskan kuningaskuntaan liitetyn ruhtinaskunnan pääkaupunki. Tämän entisen postikeskuksen nykyiset rakennukset koostuvat päärakennuksesta, talleista, vaunuhallista, vanhasta lammastarhasta ja salista. Ne ovat peräisin 1700- ja 1800-luvuilta ja ne kuuluvat historiallisten monumenttien luetteloon. 
Postikeskuksen pihassa on Ardennien vanhojen perinneruusujen kokoelma. Ruusuja etsittiin kymmenen vuoden ajan, jolloin käytiin läpi 519 hautausmaata. Ruusulajikkeita löydettiin 164, ja lopulta niistä pelastettiin 28 lajiketta ruusutarhaan.
Melodi Grand Prix 1978

Melodi Grand Prix 1978 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1978 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin noin 650 kappaletta. Niistä raati, jonka muodostivat Svein Gundersen, Carsten Klouman ja Fred Nøddelund, valitsi kahdeksan kilpailun finaaliin. Finaali pidettiin 18. maaliskuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Finaalissa voittajan valitsi yhdeksänhenkinen musiikin asiantuntijoista koostunut raati, jonka jäsenistä kukin listoitti kappaleet mielestään paremmuusjärjestykseen, ja pienimmällä sijoitussummalla voitti. Kilpailun voitti Jahn Teigen kappaleella "Mil Etter Mil".
Melodi Grand Prix 1977

Melodi Grand Prix 1977 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1977 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu alkoi viidellä radiossa lähetetyllä alueellisella semifinaalilla, joista jokaisesta kuuntelijat äänestivät postikorttiäänestyksellä yhden kappaleen finaaliin, paitsi Itä-Norjasta, josta alueen suuren väkiluvun vuoksi äänestettiin kaksi kappaletta finaaliin.
Kuuden kappaleen finaali pidettiin 19. helmikuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Finaalissa monilla kappaleilla oli eri esittäjä kuin semifinaalissa. Voittajan valitsivat kuusi ympäri Norjaa kokoontunutta alueraatia. Kilpailun voitti Anita Skorgan kappaleella "Casanova".
Finaali.
Pistetaulukko.
Raadeissa olivat edustettuina samat alueet kuin semifinaaleissa. Itä-Norjalla oli kaksi raatia, toinen Lillehammerissa ja toinen Oslossa. Jokaisessa raadissa oli 11 jäsentä, joista kukin jakoi yhteensä viisi pistettä. Oman alueen kappaletta ei saanut äänestää.
Melodi Grand Prix 1976

Melodi Grand Prix 1976 oli Norjassa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja vuoden 1976 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin kutsukilpailuna, jossa viisi norjalaissäveltäjää kutsuttiin säveltämään kappale kilpailuun. Kilpailu pidettiin 7. helmikuuta Norjan yleisradioyhtiö NRK:n studiossa Oslossa. Kilpailussa jokainen kappale esitettiin kahdesti, pienen ja suuren orkesterin säestyksellä ja eri esittäjien esittämänä. Voittajan valitsivat kymmenen ympäri Norjaa kokoontunutta alueraatia, joista kussakin oli 150 jäsentä. Jokainen raatien jäsen antoi yhden äänen omalle suosikkikappaleelleen. Kilpailun voitti kappale "Mata Hari", jonka karsinnassa esittivät Gudny Aspaas ja Anne-Karine Strøm. Heistä Anne-Karine Strøm valittiin Norjan edustuskappaleen esittäjäksi kansainväliseen Eurovision laulukilpailuun.
Nissan Stadium (Nashville)

Nissan Stadium on urheilustadion Nashvillen kaupungissa. Se on pääasiassa amerikkalaisen jalkapallon käytössä: se on NFL-joukkue Tennessee Titansin ja Tennesseen osavaltion yliopiston joukkueen kotistadion. Se oli myös jalkapalloseura Nashville SC:n kotistadion lyhyen aikaa 2020-luvun alussa. Stadion avattiin elokuussa 1999. Sille mahtuu 69 143 katsojaa.
Delmira Agustini

Delmira Agustini (24. lokakuuta 1886 Montevideo – 6. heinäkuuta 1914 Montevideo) oli uruguaylainen modernistinen runoilija.
Agustini oli Latinalaisen Amerikan kirjallisuuden ensimmäinen nainen, joka käsitteli rohkeasti aistillisuuden ja intohimon teemoja teoksissaan. Hänen pääteoksensa ovat "El libro blanco" (1907), "Cantos de la mañana" (1910) ja "Los cálices vacíos" (1913) sekä postuumisti julkaistut "El rosarío del Eros" (1924) ja "Obras completas" (1924). Agustin kuoli aviomiehensä, josta hän oli juuri eronnut, murhaamana 27-vuotiaana.
Hrabovskyi

Hrabovskyi on esimerkiksi seuraavien henkilöiden sukunimi: