Karl Denke

Karl Denke (11. helmikuuta 1860 Oberkunzendorf, lähellä Münsterbergiä, Sleesia, Preussin kuningaskunta nyk. Kalinowice Górne, Puola – 22. joulukuuta 1924 Münsterberg, Ala-Sleesia, Preussi, Weimarin tasavalta nyk. Ziębice, Puola) oli saksalainen sarjamurhaaja ja kannibaali, jota kutsuttiin 'Münsterbergin ihmissyöjäksi' (saks. "Der Menschenfresser von Münsterberg") tai 'Unohdetuksi kannibaaliksi' (saks. "Der vergessene Kannibale").
Elämä.
Karl kasvoi varakkaassa maanviljelijäperheessä ja oli hiljainen ja ujo. Hänellä oli pahoja oppimisvaikeuksia alkeiskoulussa, jossa hän oli huonoimpia oppilaita. Hän karkasi kotoa 12-vuotiaana. Karl ryhtyi puutarhurin oppipojaksi. Denken isä kuoli kun tämä oli 25-vuotias ja hänen vanhempi veljensä peri kotitilan, ja Denke sai perinnöksi rahaa, jolla hän osti palan maata. 
Denke kokeili maanviljelyä, mikä epäonnistui ja hän myi tilan. Denke osti tämän jälkeen suuren kaksikerroksisen talon, jota vuokrasi Teichstraße 19:n (nyk. Stawowa-katu) varrella, mutta inflaatio pakotti hänet myymään sen. Denke kieltäytyi muuttamasta pois ja asui pienessä asunnossa talon pohjakerroksessa. Hän hankki myyntiluvan ja piti lähellä olevaa kauppaa, jossa hän myi nahasta ja luuttomasta lihasta valmistettuja tuotteita, kuten kenkiä, vöitä, housunkannattimia ja kengännauhoja, joista useimpien arvellaan sisältäneen ihmisjäännöksiä. Näitä tuotteita poliisi löysi kotietsinnässä vuonna 1924. 
Denke toimi vapaaehtoisena ristinkantajana ja urkurina paikallisessa luterilaisessa kirkossa ja oli pidetty yhteisössään, jossa häntä usein kutsuttiin "Papaksi". Denke erosi kirkon jäsenyydestä vuonna 1906. 
Murhat.
Karl Denken rikokset tapahtuivat vuosina 1903–1924. Tuntemattomista syistä hän alkoi murhata kodittomia kulkureita ja köyhiä matkustavaisia kotonaan Teichstraße 19 asunnossaan. Uhrien kokonaismäärää oli 30–40 ihmistä.
"Voit ansaita kaksikymmentä pfennigiä, jos kirjoitat minulle muutaman rivin." Näillä sanoilla lukutaidottomuutta teeskellennyt Karl Denke houkutteli kaupungin ulkopuolisia kerjäläisiä, irtolaisia ​​ja siirtotyöläisiä ruokapöytään pieneen asuntoonsa. Saadakseen vieraidensa luottamuksen hän tarjoili heille ensin ylellisen aterian: lihaa suolavedessä tynnyristä, joka oli asetettu aivan sängyn viereen. Muukalaisen kirjoittaessa Denke nappasi hakkunsa, heilautti sitä ja iski. Sitten hän paloitteli uhrinsa sahalla ja vielä huolellisesti erilaisilla veitsillä. Hän suolasi lihan. Tällä tavoin hänellä oli aina jotain syötävää, jopa silloin, kun hänen punottujen korien myyntinsä oli hidasta. Kannibaali keräsi voitonmerkkinsä talon takana olevaan vajaan: 480 huolellisesti puhdistettua ja keitettyä ihmisluuta lajiteltuina, 420 hammasta ja erilaisia ​​uhriensa vaatteita. 
Hänen ensimmäinen tunnettu uhrinsa oli Ida Launer vuonna 1903. Kuusi vuotta myöhemmin, vuonna 1909, hän tappoi 25-vuotiaan Emma Sanderin. Toinen teurastamon työntekijä, Eduard Trautmann, todettiin syylliseksi hänen murhaansa, mutta hänet vapautettiin vuonna 1926 totuuden paljastuttua. Hänen viimeinen tunnettu uhrinsa oli Rochus Pawlick. Uhreista suurin osa oli yli 40-vuotiaita miehiä ja neljä naisia. 
Kiinnijääminen ja pidätys.
Joulukuun 21. päivänä 1924 Gabriel-niminen ajuri kuuli avunhuutoja, jotka näyttivät tulevan Denken huoneesta. Gabriel riensi auttamaan ja löysi Vincenz Olivier -nimisen nuoren miehen horjumasta käytävällä, veren virratesa hänen päänahastaan. Ennen kuin uhri kaatui tajuttomana lattialle, tämä tokaisi, että "Vatter" Denke oli hyökännyt hänen kimppuunsa kirveen kanssa. 
Uhri meni tekemään verisenä ilmoituksen poliisikamarille ja poliisi meni paikalle. Denken väitettiin raahanneen kerjäläisen asuntoonsa ja yrittäneen tappaa tämän siellä. Tällainen syytös oli vakava. Poliisi päätti pidättää Denken. Syytetty ei tehnyt vastarintaa. Häntä kutsuttiin lempeytensä vuoksi myös isä "Vatter" Denkeksi ja kaupunkilaiset olivat raivoissaan hieman omituisen, mutta kunniallisen ja pidetyn miehen vangitsemisesta pelkästään epämääräisen kerjäläisen ja kulkurin ilmiantamana. Tämä selitti rauhallisesti antaneensa almuja kulkurille, ja kiitollisuuden osoittamisen sijaan kulkuri päätti ryöstää hänet. 
Karl Denke teki itsemurhan 64-vuotiaana hirttäytymällä taskuliinaansa sellissään pidätyspäivänsä iltana 22. joulukuuta 1924. Siihen mennessä hän oli syytettynä vain matkustavaisen haavoittamisesta.
Todistusaineisto.
Koska kukaan ei halunnut kustantaa Denken hautajaisia, poliisi teki etsinnän hänen asuntoonsa löytääkseen mahdollisia arvoesineitä myytäväksi. Poliisi löysi parkitusta ihmisnahasta valmistettuja tuotteita ja verijälkiä lattialautojen välistä sekä sängystä. Denke oli tehnyt uhriensa ihosta henkselit. Ihmisen ihosta tehdyt nyörit oli kudottu pajukoreihin, joita Denke myi Breslaun torilla. 
He löysivät kahdentoista kisällin henkilöllisyystodistukset sekä sekalaisia ​​miesten vaatteita. Keittiössä oli kaksi suurta puusammiota eli tiinua, joissa oli suolaveteen säilöttyä lihaa. Sekalaisten ihmisluiden ja rasvaa sisältäneiden astioiden perusteella poliisin etsivät arvioivat, että uhriluku oli yhteensä noin kolmekymmentä ihmistä, mahdollisesti jopa 42 ihmistä. Denken kirjanpidosta he löysivät listattuja nimiä ja päivämääriä sekä säilöttyjen ruumiiden painot kuolleena, alasti sekä suolistettuna vuodesta 1921 lähtien. 
Karl Denke oli elänyt yli 20 vuotta häiriintymättä ihmisruumiinosien keskellä. Se, että hän tyhjensi säännöllisesti veriämpäreitä puutarhaan, ei herättänyt juurikaan epäilyksiä. Naapurit uskoivat, että hän oli teurastanut koiria selviytyäkseen sodanjälkeisestä nälänhädästä. Edes öiset sahausäänet eivät herättäneet epäilyksiä.
On myös epäilty, että Denke olisi myynyt murhaamiensa ihmisten lihaa säilöttynä mausteliemeen Breslaun (nyk. Wrocław) torilla.