Fredrik II (Itävallan herttua)

Fredrik II (, ’Fredrik Sotaisa’); (25. huhtikuuta 1211 – 15. kesäkuuta 1246 Leitha) oli Itävallan ja Steiermarkin herttua vuosina 1230–1246 ja Babenberg-suvun viimeinen miespuolinen jäsen.
Suku.
Fredrik oli Itävallan herttuan Leopold VI:n ja Bysantin prinsessa Theodoran (1190–1246) kolmanneksi vanhin poika. Theodoran isoisä oli Bysantin keisari Isaak II Angelos.
Fredrikillä oli kuusi sisarusta. Näistä vanhin sisar Margarethe oli naimisissa ensin Saksan Henrik VII:n, tämän kuoltua Böömin kuninkaan Ottokar II:n kanssa. Toinen sisar Agnes avioitui Saksin herttuan Albrecht I:n kanssa, kolmas sisar Konstanze Meissenin rajakreivi Henrikin, neljäs sisar Gertrud Thüringenin maakreivin ja Saksan vastakuninkaan Henrik Raspen kanssa. Fredrikin kaksi vanhempaa veljeä kuolivat varhain, Leopold tapaturmaisesti jo lapsena, Mödlingin herttua Henrik 20-vuotiaana vuonna 1228. Näin Fredrikistä tuli isänsä perijä tämän kuollessa vuonna 1230.
Herttua.
Lisänimensä ”Sotaisa” mukaisesti Fredrik II tunnettiin rohkeana ja itsevarmana hallitsijana, joka mongolien hyökätessä 1241 kehui ajaneensa nämä pakoon pelkällä pelottavalla maineellaan. Hän harjoitti itsenäistä politiikkaa ja päätyi avoimeen konfliktiin keisari Fredrik II:n kanssa, joka vuonna 1236 yritti riistää häneltä vallan, pakotti hänet pakenemaan Wiener Neustadtiin ja asetti Bambergin piispa Eckbertin sijaishallitsijakseen Wieniin. Herttua Fredrik ei kuitenkaan luovuttanut vaan solmi liiton Böömin Venceslaus I:n kanssa. Keisari joutui lopulta antamaan periksi, mihin vaikutti myös se, että keisari tavoitteli puolisokseen Fredrikin edesmenneen Henrik-veljen tytärtä Gertrudia. Tästä käytiin neuvotteluja Veronassa kesäkuussa 1245, missä suunnitteilla oli jo Itävallan muuttaminen Babenberg-suvun perintökuningaskunnaksi. Sopimus raukesi kuitenkin, väittämän mukaan siksi, että herttuatar Gertrud ei suostunut kosintaan, ja herttua Fredrikille myönnettiin lopulta vain uusittu "Privilegium minus" ja sen mukainen oikeus itse määrätä perillisensä.
Fredrikin väitetään tavoitelleen myös Unkarin kruunua. Hän kaatui Leithan taistelussa Unkarin Béla IV:n joukkoja vastaan 15. kesäkuuta 1246. Hänen kuoltuaan levisi huhu, että hän olisi ensin taistelussa haavoituttuaan joutunut omien miestensä surmaamaksi. Hänet on haudattu Heiligenkreuzin luostariin. 
Avioliitot.
Fredrik kihlautui tai avioitui vuonna 1229 ”Unkarin kuningattaren sisaren”, siis Nikaian keisari Theodoros I Laskariksen tyttären kanssa, jonka nimestä (Eudokia tai Sofia?) ei ole varmaa tietoa. Avioliitto tai kihlaus purkautui samana vuonna, ja Fredrik solmi uuden avioliiton Andechs-Meranian Agneksen kanssa, jonka isä, Meranian herttua Otto I, hallitsi nykyisen Slovenian alueella sijaitsevaa Krainia (Kranjska, Carniola) ja Windische Markia. Tämän mukaisesti Fredrik nimitti itseään vuodesta 1232 lähtien ”Krainin herraksi” "(dominus Carniolae)". Tämä toinenkin avioliitto mitätöitiin vuonna 1243, ja Agnes meni sittemmin naimisiin Kärntenin herttua Bernhardin pojan Ulrich von Sponheimin kanssa, joka seurasi isäänsä Kärntenin herttuana 1256.
Kolmanneksi puolisokseen Fredrik tavoitteli Baijerin prinsessaa, mutta tämä liitto ei enää ehtinyt toteutua. Fredrik kuoli vailla laillista perillistä.
Perintö.
Babenbergin suvun vuonna 976 alkanut valtakausi päättyi Fredrikin kuolemaan. Sitä seurasi valtataistelujen aika. "Privilegium minus" tunnusti poikaperillisen puutteessa myös tyttärien perimysoikeuden, joten perillisiksi olivat oikeutettuja sekä Fredrikin sisar Margareeta että Fredrikin nuorena kuolleen Henrik-veljen tytär Gertrud. Margareeta oli naimisissa Böömin Ottokar II:n kanssa, Gertrud ehti elämänsä aikana naimisiin kolmesti. Näiden viimeisten Babenberg-perijättärien kaikki avioliitot päättyivät lyhyeen, eivätkä heidän puolisonsa pystyneet vakiinnuttamaan asemaansa Itävallan herttuana. Interregnum ja kilpailu Itävallan herruudesta päättyi vasta 1282, kun Habsburg-sukuinen kuningas Rudolf I läänitti Itävallan ja Steiermarkin pojalleen Albrekt I:lle.