Berdjanskin lahti

Berdjanskin lahti () on Obytitšnan ja Berdjanskin kynnäiden välissä sijaitseva lahti Asovanmeren pohjoisrannikolla, Berdjanskin piirissä, Zaporižžjan alueella, Ukrainassa.
Berdjanskin lahteen laskee 28,8, Ukrainan jokikatalogin mukaan 19 kilometrin pituinen Kutsa Berdjanka-joki. Kaupungeista lahden koillisrannikolla sijaitsee Berdjansk ja siitä 30 kilometriä länteen Prymorsk, jossa on lomakeskus ja virkistysalue. Asovanmeren kahdesta merikauppasatamasta toinen sijaitsee Berdjanskin kaupungissa, johon on myös ruopattu laivakulkukelpoinen väylä.
Lahti yhdessä Berdjansikin kynnään ja Berdajoen suun kanssa on suojeltu vesistöalueiden ja kosteikkojen suojelemista koskevalla kansainvälisellä Ramsarin sopimuksella 28.02.1997 alkaen. Vuonna 1998 perustettiin Berdjanskin lahden ja kynnään maisemasuojelualue "Oholovok Berdyansʹkoyi Kosy".
Lahden historia.
Joidenkin lähteiden mukaan 5. vuosisadalla eKr. tai jo neoliittisen ja kuparikauden maantieteellisissä kuvauksissa on esiintynyt satama, jota pohjoisesta ovat kätevästi suojanneet korkeat kukkulat ja jolla on ollut loivasti kalteva pohja. Lahtea on kutsuttu sen luonnonvaroihin yhdistetyillä monella eri nimellä kuten Agria, Berdy tai Dike polje. Paikallisten uudisasukkaiden kalastussaalis koostui kilohailista valtavaan belugaan, mutta täällä ei ollut pysyvää asutusta Berdjanskin lahden jäätymisen vuoksi ankarina talvina. Slaavit, mongolit, tataarit ja turkkilaiskansat käyttivät lahtea aktiivisesti väliaikaisena suojana. Myöhemmin vuosina 1647–1737 siitä tuli yksi kasakkojen Tšaika-veneiden kesäleireistä.
Vuonna 1775 Katariina II allekirjoitti määräyksen Zaporižžja Sitšin lopettamisesta ja vuonna 1783 Krimin kaanikunta siirtyi Venäjän tsaarien vallanalaisuuteen. Näiden uusien alueiden kiireellisten kehittämistavoitteiden saavuttamiseksi kenraalikuvernööri herttua Richelieu aloitti vuonna 1817 Asovanmeren sataman rakentamishankkeen. Vuonna 1824 Asovanmeren rannikolle lähetettiin tutkimusretkikunta sopivansuojaisan lahden ja kaupallisen sataman rakentamispaikan etsintään. Vuonna 1825 tällainen paikka löydettiin Berdjanskin lahden itärannikolta. Kontra-amiraalin Mykola Kritskyin muistion väitetään vahvistaneen tiedon siitä, että Berdjanskin lahdesta tuli tulevan satamakaupungin perustamispaikka. Ensimmäisinä rakennettiin kolmessa vuodessa puinen laituri ja yli 200 talonrakennusta. Rakennusvaihe kesti yhteensä kuusi vuotta. Satama valmistui 1. heinäkuuta 1830 ja vuonna 1836 satama avattiin ulkomaisille aluksille. Tämän jälkeen Berdjanskin lahden rannoille nousi kausiluonteisia kalastajakyliä ja 1800-luvun loppuun mennessä rakennettiin kymmeniä tuotanto- ja jalostusyrityksiä, joita seurasi kaupungin infrastruktuuri vapaa-ajankeskuksineen ja palveluineen.
Vuonna 1855 englantilaisranskalainen laivue saapui satamaan, joka sijaitsi satojen merimailien päässä vuosina 1853–1856 käydyn Krimin sodan operaatioista, ja ampui ammuksia kohti kaupunkia. Tšaplyne-Polohy-Berdjanskin rautatien käynnistäminen vuonna 1899 yhdisti tämän ns. Asovan helmen mantereeseen, joten vuoteen 1910 mennessä viljan ja raaka-aineen liikevaihto lahden kautta nousi puoleen miljoonaan tonniin. Seuraavina vuosina lahden rannoille ilmestyi uusia venäläisamerikkalaisia osuuskuntia ja ranskalaisbelgialainen tehdas, kehittyi ja laajeni lentokoneiden rakentamistoiminta. Berdjanskin lahden ranta on yksi Ukrainan lomakeskuksista, johon sesonkien aikaan kerääntyy tuhansia lomailijoita.
Lahden kuvaus.
Asovanmeren pohjoisrannikon koillisosassa toisistaan 28 merimailin eli noin 52, joidenkin lähteiden mukaan 50 ja jopa 60 kilometrin etäisyydellä sijaitsevat sirpin muotoinen Berdjanskin ja sen viereinen Obytitšnan kynnäs, joiden väliin jää matalahko ja lämmin Berdjanskin lahti. Obytitšnan kynnäs on sen länsi- ja Berdjanskin kynnäs sen itäranta. Lahden rannat ovat yleensä savea ja hiekkakiveä, enimmäkseen jyrkkiä, jolloin korkeus voi vaihdella 30–40 metriin ja täynnä hajanaisia rotkoja ja puroja. Rannikolle ovat ominaisia maansiirtymät, joiden seurauksena rantaviiva muuttuu jatkuvasti. Berdjanskin lahden pohja on peitetty paksulla mutakerroksella. Sen länsirannalle on ominaista veden syvyyden tasainen kasvu, pohja on lietteinen ja täynnä simpukankuoria, rannikko on harvaan asuttua aroa, jossa on kaksi suurta ja kaksi pientä suistoa. Toisin kuin tiheästi asuttu itäranta, missä sijaitsee teollisuus- ja lomakaupunki Berdjansk, ja lahden rannikolla löytyy lukuisia matalikkoja ja hiekkarantoja.
Lahden syvyys vaihtelee neljästä kahdeksaan metriin ja pinta-ala on 820 neliökilometriä. Veden suolapitoisuus on 12–13,5‰. Veden lämpötila talvella -0,3– +4°C ja kesällä 22–30°C. Talvella lahti yleensä jäätyy ja siihen muodostuu jopa metrin paksuinen jääpeite, mikä sulaa ja muodostuu uudelleen useita kertoja talven aikana. Kesäisin veden korkeista lämpötiloista johtuvasti haitalliset sinilevät lisääntyvät ja lahti alkaa "kukkia".
Lahden saaret.
Lähempänä Berdjanskin kynnästä sijaitsevat suojelunalaiset Malyi eli Pieni Dzendzykin saari ja Velikyi eli Iso Dzendzykin niemimaa melkein särkkämuodostuman loppukärjessä. Berdjanskin lahden saarten muodostuminen tapahtui 1800-luvun alussa, jolloin prosessi sai nimeksi "Dzendzyky". Ison ja Pienen Dzendzykin muodostumisen viimeisen 100 vuoden ajanjaksona eteläisempi Velikyi Dzendzyk, jota kutsutaan myös Lintusaareksi (), kasvoi yli kahden kilometrin verran ja jatkoi edelleen vähitellen kasvuaan, ajoittain liittyessä ja erkaantuessa kynnäästä. Saaren viereen levittäytyi 2000-luvun alkuun asti uponneiden kalastus- ja teollisuuslaivojen hautausmaa. Nämä vesikulkuneuvot toimivat tavallaan aallonmurtajina ja suojelivat Isoa Dzendzykkiä huuhtoutumiselta. Oletetaan, että kun 2000-luvun alussa hylyt käytettiin romumetalliksi, alkoi saaren pinta-ala pienentyä. Isosta noin 5 tai 6,6 kilometrin päässä pohjoinen Malyi (Pieni) Dzendzyk loittoni kynnäästä 1800-luvun lopulla ja sijaitsee siitä 500–600 metrin etäisyydellä. Tämä saari kasvaa hieman hitaammin, sen tämänhetkinen pituus on noin 3 kilometriä ja pinta-ala on 15 hehtaaria. Joidenkin lähteiden mukaan tämä tuulen ja vesivirtojen huuhtoutumisen vaikutuksista kärsinyt saari jakautui kahtia. Malyi Dzendzyk ja Astapik’han saaristo ovat rauhoitettu pinta-alaltaan 35 tai 36 hehtaariseksi, paikallisesti merkittäväksi luonnonmuistomerkiksi. Lahden saaret koostuvat pääosin kvartsihiekasta ja nilviäisten kuorista. Velikyi Dzendzykin niemimaalla on liikerakennuksia ja lähempänä rantaa on laivojen ankkurointipaikka, mikä vaikuttaa lahden ekologiseen tilanteeseen.