tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
William Wordsworth

William Wordsworth (7. huhtikuuta 1770 Cockermouth – 13. huhtikuuta 1850 Ambleside) oli englantilainen runoilija ja kuningaskunnan hovirunoilija eli Poet Laureate. 
Elämä.
Wordsworth eli lapsuutensa Pohjois-Englannissa Cumbrian järviseudulla, joka on tunnettu maalauksellisen kauniista maisemistaan. Vaikka hän menetti vanhempansa jo varhain, oli hänellä hyvien kasvattajien ansiosta onnellinen lapsuus.
Vuosina 1791–1792 Wordsworth oleskeli Ranskassa ja koki paikan päällä suuren vallankumouksen tapahtumat. Hän innostui vallankumouksesta jopa niin paljon, että yritti saada Ranskan kansalaisuuden. Vallankumous oli hänen mielestään tienraivaaja uudelle aikakaudelle, jolloin ihmiset olisivat vapaita ja täydellisiä. Haaveet uudesta aikakaudesta sortuivat kuitenkin pian: valta päätyi Ranskassa Robespierren ja Napoleonin kaltaisille diktaattoreille, ja vallankumouksen ylevät periaatteet hylättiin. Wordsworth ajoi kuitenkin vielä Englannissa köyhien asiaa.
Vuonna 1795 Wordsworth tutustui runoilija Samuel Coleridgeen. Tämä tuttavuus johti hedelmälliseen yhteistyöhön, jonka tuloksena oli vuonna 1798 julkaistu runokokoelma "Lyrical Ballads". Wordsworthin ja Coleridgen katsotaan aloittaneen tällä runokokoelmalla englantilaisen runouden romanttisen tyylisuuntauksen.
Wordsworth pyrki kirjoittamaan runonsa kansantajuisesti, luonnollisen selkeällä tyylillä. Hänen tavoitteenaan oli hylätä kaikki turha koristeellisuus ja sievistely. Runojen aiheena oli useimmiten luonnon ja ihmisen välinen suhde. Wordsworthilla oli kyky haltioitua luonnon kauneudesta, ja hän pyrki runoillaan tallettamaan nuo kokemansa voimakkaat tunteet.
Vuosia 1798–1807 pidetään Wordsworthin parhaana luomiskautena. Hän kirjoitti tuolloin muun muassa omaelämäkerrallisen runoteoksen "The Prelude" ("Alkusoitto"), joka tosin julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Suuri runoelma ihmisestä ja luonnosta, "The Recluse" ("Erakko"), jäi keskeneräiseksi.
Wordsworth avioitui vuonna 1802 Mary Hutchinsonin kanssa. Hän oli jo vuonna 1799 muuttanut takaisin lapsuutensa maisemiin Cumbriaan, ja siellä hän myös asui koko loppuelämänsä. Hän sai viran postilaitoksesta, mutta jatkoi runoilemista kuolemaansa asti. Yleisesti ollaan kuitenkin sitä mieltä, että Wordsworthin runous menetti 1810-luvulta alkaen alkuperäistä ilmaisuvoimaansa. Nuoruuden vallankumouksellisuus vaihtui jäyhään konservatismiin. Wordsworth vastusti tyttöjen koulutusta, orjuuden lakkauttamista, katolilaisten oikeuksia sekä rautateiden rakentamista järviseudulle, koska pelkäsi että sinne tulisi liikaa ”vääränlaisia ihmisiä”.
Wordsworthin sisar Dorothy (1771–1855) asui vuodesta 1795 yhdessä veljensä kanssa. Sisarukset olivat erittäin läheisiä toisilleen, ja William sai moniin runoihinsa aiheet Dorothyn tekemistä havainnoista luonnossa. Dorothyn päiväkirjat kertovat elämästä runoilijan lähipiirissä.
Ferzan Özpetek

Ferzan Özpetek (s. 3. helmikuuta 1959 Istanbul) on turkkilainen, sittemmin italialaistunut elokuvaohjaaja.
Özpetek muutti Italiaan vuonna 1978 opiskellakseen Roomassa draamaa sekä taiteen ja elokuvien historiaa. Ensimmäisen pitkän elokuvansa, "Hamam - turkkilainen kylpylä", hän ohjasi vuonna 1997. Tämän jälkeen Özpetek on ohjannut neljä muutakin elokuvaa ja hänen kuudes elokuvansa, italiankieliseltä nimeltään "Saturno contro", valmistuu vuonna 2007.
Poisonblack

Poisonblack on suomalainen metalliyhtye, jonka Sentenced-yhtyeen laulaja Ville Laihiala perusti oululaismuusikoiden kanssa vuonna 2000. Yhtye jäi määrittelemättömän pituiselle tauolle vuonna 2015. Laulamisen ohella vuosikausia kitaransoittoa harrastanut Laihiala halusi kokeilla siipiään myös kitaristina. Yhtye on julkaissut kuusi studioalbumia.
Historia.
Poisonblackin ensimmäisellä, vuonna 2003 Century Media -levy-yhtiön kautta julkaistulla "Escapexstacy"-albumilla laulusta vastasi Charon-yhtyeen Juha-Pekka Leppäluoto. Leppäluoto joutui kuitenkin pian ensimmäisen albumin julkaisun ja sitä seuranneen kiertueen jälkeen jättämään tehtävänsä keskittyäkseen pääyhtyeeseensä.
Poisonblackin toinen albumi "Lust Stained Despair", jolla myös laulajan tehtävät siirtyivät Laihialan vastuulle, julkaistiin 30. elokuuta 2006 ja sijoittui parhaimmillaan toiseksi Suomen albumilistalla. Syksyllä 2006 yhtye kiersi Eurooppaa italialaisen Lacuna Coilin kanssa.
Poisonblack nauhoitti kolmannen albuminsa Soundmix Studiolla kotikaupungissaan Oulussa. "A Dead Heavy Day" -niminen albumi julkaistiin 27. elokuuta 2008. Loka–marraskuussa 2008 Poisonblack oli mukana Century Media Recordsin järjestämällä Where Death Is Most Alive -nimisellä Euroopan-kiertueella, jolla esiintyi myös Dark Tranquillity ja Fear My Thoughts. 
Yhtye aloitti neljännen albuminsa nauhoitukset elokuussa 2009 Hiili Hiilesmaan johdolla. "Of Rust and Bones" -albumi julkaistiin 17. maaliskuuta 2010. "Drive"-albumi ilmestyi 2011 ja "Lyijy" 2013. "Lyijyllä" kokoonpano oli Ville Laihiala (laulaja-kitaristi), Antti Remes (basisti), Tarmo Kanerva (rummut), Marco Sneck (koskettimet) ja Antti Leiviskä (kitara).
Yhtye jäi tauolle 21. elokuuta 2015 olleen Oulun esiintymisen jälkeen.
Yhtye kiersi Suomea syksyllä 2023 yhdentoista keikan ajan "Escapexstacy-"levyn 20-vuotisjuhlien kunniaksi. Mukana oli myös levyllä laulanut JP Leppäluoto..
Katseet ikkunassa

Katseet ikkunassa (ital. "La Finestra di Fronte") on turkkilais-italialaisen elokuvaohjaaja Ferzan Özpetekin neljäs täyspitkä elokuva, joka valmistui vuonna 2003. Elokuvan käsikirjoitti Özpetek itse yhdessä Gianni Romolin kanssa.
Juoni.
Nuori roomalainen työläispariskunta vie kotiinsa kaduilla harhailevan, muistinsa menettäneen vanhan miehen. Vaimo ei vieraasta piittaisi, mutta hyväsydäminen aviomies haluaa huolehtia dementoituneesta vanhuksesta. Vähitellen vaimo ja tervehtyvä vanhus lähentyvät, kun huomaavat molemmat pettyneensä rakkaudessa, vanhus traagisesti sodanaikaisten juutalaisvainojen takia. Leipuriksi osoittautuva vanhus auttaa naista tämän oman leipomounelman toteuttamisessa. Avioliittoonsa kyllästynyt nainen katselee iltaisin ikkunasta vastapäätä asuvaa komeaa pankkivirkailijaa. He tutustuvat, ja ystävällinen naapuri auttaa rouvaa kun vanhus karkaa taas omille teilleen.
Vastaanotto.
Elokuva voitti Italiassa viisi arvostettua Donatello-palkintoa, se palkittiin parhaana elokuvana ja parhaana opetuselokuvana. Lisäksi naispääosan esittäjä Giovanna Mezzogiorno palkittiin parhaasta naispääosasta ja Massimo Girotti parhaasta miespääosasta. Viides palkinto tuli parhaasta musiikista. Elokuvan tunnuskappale on italialaislaulajatar Giorgian esittämä "Gocce di Memoria".
"Katseet ikkunassa" sai Karlovy Varyn kansainvälisillä elokuvajuhlilla kolme palkintoa.
Kalle Blomkvist

Kalle Blomkvist on henkilöhahmo Astrid Lindgrenin kirjoissa. Kalle on sekatavarakauppiaan poika, ensimmäisessä kirjassa 13-vuotias ja seuraavissa 14- ja 15-vuotias. Hän asuu ruotsalaisessa pikkukaupungissa ja kuvittelee mielellään olevansa etsivä. 
Kallen parhaat ystävät ovat Anders ja Eva-Lotta. He kutsuvat itseään Valkoisiksi ruusuiksi. Heidän ”vihollisiaan” ovat Punaiset ruusut eli Sixten, Benka ja Jonte. Nämä kaksi ryhmää käyvät keskenään Ruusujen sotaa ”valtakivestä”.
Kirjat ja elokuvat.
Kalle ystävineen on pääosassa seuraavissa kirjoissa ja elokuvissa:
Myllypuron vesitorni

Myllypuron vesitorni sijaitsee Helsingin Vartiokylän kaupungiosassa Myllypuron osa-alueella Viilarintien pohjoispuolella. Se valmistui vuonna 1965. Vesitornin suunnitteli arkkitehti Bertel Saarnio ja rakennesuunnittelusta vastasi Insinööritoimisto P. Simula. Rakentajana toimi Silta ja Satama Oy.
Tornin rakenne.
Myllypuron vesitorni koostuu kahdesta päällekkäin olevasta kartionmuotoisesta vesisäiliöstä, jotka toimivat täysin erillään toisistaan ja kuljettavat vettä eri painepiireihin. Isompi alavesisäiliö on jaettu kahteen erilliseen lohkoon, mikä mahdollistaa altaan puhdistamisen vedenjakelua katkaisematta.
Tornin korkeus perustuksista on 49,5 metriä ja merenpinnasta yli 90 metriä. Alavesisäiliön tilavuus on 11 000 m3 ja ylävesisäiliön tilavuus 2 400 m³, yhteensä siis 13 400 m3. Torni on rakennettu paikallavaluna. Julkisivu on kauttaaltaan lämpöeristetty, ja rakennus on varustettu tihkuveden tarkkailutilalla. Varren ja alemman säiliön lämpöeristeenä on käytetty kevytsoraharkkoja, ylemmässä säiliössä kevytsorabetonia. Julkisivun suojaksi on kauttaaltaan ruiskutettu neljän sentin paksuinen betonikerros.
Tornissa on myös radiotukiasema antenneineen ja suurtehohälytin. Torni on suunniteltu niin, että sitä voidaan näyttää yleisölle tarvittaessa: siellä on WC, 8 porrastasoa ja leveä ylätasanne kaiteineen.
Myllypuron vesitorni oli 1990-luvun puolivälin paikkeilla valaistu vihreäksi ylävesisäiliötä myöten.
1. divisioona (jatkosota)

1. divisioona oli Lounais-Suomen sotilasläänin perustama jatkosodan Suomen maavoimien divisioona. Lounais-Suomen sotilaslääniin kuuluivat Turun, Varsinais-Suomen ja Vakka-Suomen suojeluskuntapiirit.
Perustaminen.
Jalkaväkirykmentti 14:n perustaminen aloitettiin jo 16. kesäkuuta 1941, jolloin se myös alistettiin laivaston komentajalle. Se siirtyi Ahvenanmaalle miehitysjoukoksi 22. kesäkuuta. Divisioona sai kolmanneksi rykmentiksi pääosin Mynämäellä ja osittain Satakunnassa ja Messukylässä perustetun Jalkaväkirykmentti 60:n.
Divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaan, joka pääosin onnistuikin, mutta joidenkin materiaalierien osalta määrävahvuuksia ei saavutettu.
Komentajat.
Divisioonankomentajina olivat:
Keskittäminen.
Divisioona jäi liikekannallepanosuunnitelman mukaisesti perustamisalueelleen Päämajan reserviksi.
Tappiot.
Divisioonan Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan sen kokonaistappiot kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina olivat jatkosodan aikana yhteensä 9 401 henkeä.
Baby Jane Holzer

Jane Holzer tai tunnetummin Baby Jane Holzer, o.s. "Brookenfeld", (s. 23. lokakuuta 1940) on yhdysvaltalainen malli ja Andy Warholin ensimmäinen julkisuutta saanut supertähti. Hän on toiminut myös näyttelijänä ja elokuvatuottajana.
Holzerin perhe oli varakas hänen isänsä Carl Brookenfeldin kiinteistökauppojen vuoksi. Holzer kasvoi Floridassa ja New Yorkissa. Hän opiskeli Cherry Lawn School -koulussa Connecticutissa ja sen jälkeen Finch Junior Collegessa kunnes hänet erotettiin. Holzer aloitti mallinuran ja tuli tunnetuksi, kun valokuvaaja David Bailey kuvasi hänet brittiläiseen "Vogueen" kesällä 1963. Holzer meni naimisiin suuren kiinteistöomaisuuden perijän Leonard Holzerin kanssa. Aviopari asui New Yorkin Park Avenuella.
Holzer tapasi Andy Warholin vuonna 1963, jolloin Warhol pyysi Holzeria elokuvaansa "Soap Opera". Lempinimen "Baby Jane" Holzer sai kolumnisti Carol Bjorkmanilta. Elokuva "Mitä tapahtuikaan Baby Janelle?" oli juuri ilmestynyt, ja vaikka Björkman ei ollut elokuvaa nähnyt hän käytti nimeä yhteydessä Holzeriin. Holzer esiintyi myös Warholin elokuvissa "Batman Dracula", "Couch", "Thirteen Most Beautiful Women" ja "Camp". Holzer jätti pian kuitenkin Warholin ja tämän studion The Factoryn, Holzerin mukaan koska ei halunnut sekaantua huumeidenkäyttöön, jota Warholin ympärillä harrastettiin yhä enemmän. Holzerin tilalle Warholin uudeksi supertähdeksi tuli perijätär Edie Sedgwick. Holzer pysyi kuitenkin kontaktissa Warholiin lähtönsä jälkeenkin.
Holzer näytteli myöhemmin myös The Factoryn ulkopuolella elokuvissa "Futz!" (1969), "Ciao!Manhattan" (1972), "La Vallee Fantome" (1987) ja "Horror Workout" (1990). Hän esiintyi Broadwaylla näytelmässä "Gotta Go Disco", jota esitettiin muutaman viikon ajan. Holzer on tuottanut kaksi elokuvaa, "Spike of Bensonhurst" (1988) ja "Naked Tango" (1990). Holzer avasi jäätelökaupan nimeltä "Sweet Baby Jane's" Floridan Palm Beachille ja on mukana kiinteistöinvestoinnissa.
George Herriman

George Joseph Herriman (2. elokuuta 1880 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat – 25. huhtikuuta 1944) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Herrimanin vanhemmat olivat kreoleja. Perhe muutti 1890-luvun alussa Los Angelesiin paetakseen Louisianan rodullisia jännitteitä.
1890-luvulla Herriman teki sekalaisia töitä kunnes pääsi 1897 kuvittajaksi ja kaivertajan apulaiseksi "Los Angeles Herald" -sanomalehteen. Hän teki pääasiassa kuvituksia, mutta pikkuhiljaa pääsi tekemään myös sarjakuvia, jotka käsittelivät lähinnä politiikkaa ja urheilua.
Vuonna 1900 hän muutti New Yorkiin, jossa työskenteli sekalaisissa töissä. 1902 Herriman meni naimisiin Mabel Bridgen kanssa. Heille syntyi kaksi tytärtä: Mabel (1902) ja Barbara (1909).
Herriman työskenteli eri lehdissä vuosina 1900–1910 tehden kuvituksia ja piirtäen sarjakuvia. Tuon ajan sarjakuvia ovat mm. "Musical Muse, Professor Otto and His Auto, Acrobatic Archie, Major Ozone's Fresh Air Crusade ja Gooseberry Sprigg."
1910 hän pääsi William Randolph Hearstin omistamaan "New York Evening Journaliin" töihin, jossa hän piirsi "Dingbat Family" -sarjakuvaa (myöhemmin nimeksi tulee "The Family Upstairs"). Tämän sarjan alareunassa seikkailivat kissa ja hiiri, josta myöhemmin kehittyi oma sarja Krazy Kat.
Vuonna 1913 Herriman alkoi piirtää Krazy Katia omana sarjanaan. Se ilmestyi ensin strippisarjakuvana kunnes vuonna 1916 sitä alettiin julkaista myös sunnuntaisarjakuvana.
Vuonna 1922 Herriman muutti Hollywoodiin Kaliforniaan ja alkoi työskennellä kotona. Arizonan ja Utahin, varsinkin Monument Valleyn maisemat, vaikuttivat suuresti Herrimaniin. Krazy Kat -sarjakuvan kotipaikka onkin "Coconico County", joka sijaitsee aivan Monument Valleyn tuntumassa. Herrimanin piirrostyyli oli suorastaan surrealistista, varsinkin Krazy Katissa: maisema saattaa vaihtua ruudusta toiseen, henkilöhahmot tanssia tai seisoa päällään puhuessaan.
Elämänsä loppupuolella Herriman sairasti reumaa ja se vaikutti hänen piirtämiseensä ja piirrostyyliinsä: hän joutui tekemään sarjakuvansa raaputtamalla valkoisen esiin mustaksi tussatusta paperista. Krazy Kat oli Herrimanin päätyö, vaikka hän piirsikin tämän ohella muitakin sarjakuvia, muun muassa "Baron Beania."
William Randolph Hearst oli Herrimanin mesenaatti. Hän julkaisi ja antoi Herrimanin piirtää Krazy Katiaan, vaikka sen suosio laski vuosien myötä.
George Herriman kuoli 25. huhtikuuta 1944. Kuolinsyy oli kuolintodistuksen mukaan maksakirroosi (ei alkoholin aiheuttama). Herrimanin tuhkat levitettiin hänen pyynnöstään Monument Valleyyn.
Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka

Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka (YUTP) on yksi Euroopan unionin ulkopolitiikan välineistä. 
Se on toinen Euroopan unionin kolmesta peruspilarista. Vuonna 1992 allekirjoitettu Maastrichtin sopimus määrittelee YUTP:n käsittävän kaikki Euroopan unionin turvallisuuteen liittyvät kysymykset, mukaan lukien asteittain määriteltävä yhteinen puolustuspolitiikka. Amsterdamin ja Nizzan sopimukset edelleen syvensivät ja määrittelivät tarkemmin yhteistyötä muun muassa kriisinhallinnan ja Länsi-Euroopan unionin suhteen. 
Yhteisestä politiikasta huolimatta jäsenvaltiot vastaavat edelleen yksin omasta ulkopolitiikastaan ja turvallisuudestaan, sillä YUTP ei kuulu EU:n yksinomaiseen toimivaltaan. Toisaalta neuvosto pitää kuitenkin huolen siitä, että jäsenvaltiot pidättyvät toiminnasta, joka on unionin etujen vastaista tai heikentää sen yhdistävää vaikutusta jäsenvaltioiden kansainvälisissä suhteissa.
EU julkaisi vuonna 2003 ensimmäisen turvallisuusstrategiansa.
Päätavoitteet ja välineet.
YUTP:n viisi päätavoitetta ovat
Politiikan välineitä ovat yhteiset kannanotot, strategiat ja operatiiviset toimet.
Dorchester Heightsin linnoittaminen

Dorchester Heightsin linnoittaminen oli sotatoimi, joka johti Bostonin piirityksen päättymiseen Yhdysvaltain vapaussodassa ja brittiarmeijan vetäytymiseen kaupungista 17. maaliskuuta 1776.
Yöllä 4. maaliskuuta 1776 kenraali George Washington solutti joukkonsa Dorchester Heights -nimiselle harjulle, josta oli suora näköala Bostoniin. Yhdysvaltalaiset olivat tuoneet Henry Knoxin aloitteesta Ticonderogasta tykkejä, joiden avulla heidän asemansa paranivat huomattavasti. Yön aikana joukot asettivat yli 50 tykkiä asemiin uhaten kaupungissa ja satamassa olevia brittiasemia.
Washington oli toivonut kenraali William Howen joukkoineen joko vetäytyvän tai yrittävän vallata harjun. Alustavasti Howe oli määrännyt joukkonsa hyökkäykseen, joka olisi mahdollisesti toistanut Bunker Hillin miestappiot. Sää kuitenkin muuttui ennen hyökkäyksen alkamista lumimyrskyksi, ja sään parannuttua Howe oli muuttanut mielensä hyökkäyksen järkevyydestä. 
Howe määräsi joukkonsa vetäytymään Halifaxiin, Kanadan Nova Scotiaan. Howe lähetti yhdysvaltalaisjoukoille viestin, että kaupunki säästettäisiin, jos britit saisivat vetäytyä rauhassa. Lopulta 17. maaliskuuta 1776 britit (mukanaan lukuisia lojalisteja) purjehtivat kohti Halifaxia ja kenraali Washington oli saanut ensimmäisen voittonsa vapaussodassa.
Unbinilium

Unbinilium tai toiselta nimeltään eka-radium on väliaikainen nimi hypoteettiselle alkuaineelle, jota ei ole kokeellisesti pystytty valmistamaan. Sille on annettu väliaikaiseksi tunnukseksi Ubn ja sen järjestysnumero on 120.
Saksalaiset ja venäläiset tutkijat ovat vuodesta 2007 lähtien yrittäneet valmistaa ainetta plutoniumista ja raudasta sekä uraanista ja nikkelistä siinä onnistumatta. Alkuaine 120 on siksi kiinnostava, että se saattaa kuulua stabiilisuuden saareen. Alkuaineen 120 pitäisi olla saaren raskain alkuaine, olettaen, että atomin ydin on pallomainen. 
Alkuaineen puoliintumisaika olisi laskujen mukaan 1–20 mikrosekuntia. Alkuaine kuuluisi maa-alkalimetalleihin ja muistuttaisi todennäköisesti radiumia, mutta metalli olisi vieläkin reaktiivisempi kemiallisesti. Todennäköisiä yhdisteitä olisivat oksidi UbnO ja hydroksidi Ubn(OH)2.
Uneen vaivuttaminen

Uneen vaivuttaminen eli palliatiivinen sedaatio on lääketieteellinen menetelmä, jossa potilas vaivutetaan uneen saattohoidon viimeisessä vaiheessa. Hoitomenetelmässä käytetään kipulääkkeitä (opioideja), joiden vaikutuksesta keskushermosto lamaantuu (sedaatio) ja potilas kokee hyvänolontunteen.
Uneen vaivuttaminen on saattohoidon viimeinen potilaan kivun lievitykseen ja kuolemanpelkoon liittyvä hoitomuoto. Potilaalle taataan mahdollisuus kivuttomaan kuolemaan viimeisten tuntien ja päivien aikana. Potilaan ruokinta yleensä lakkautetaan uneen vaivuttamisen aikana, mutta potilas on mahdollista herättää ruokintaa ja juomista varten.
Uneen vaivuttamista ei rinnasteta eutanasiaan.
Levallois-Perret

Levallois-Perret [ləvalwa peʁɛ] on kunta Pariisin luoteisella esikaupunkialueella 6,4 kilometriä Pariisin keskustasta. Siellä on arviolta 65 374 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 2,41 neliökilometriä, mikä tekee siitä Ranskan tiheimmin asutun kunnan.
Bois de Boulognen puisto sijaitsee Levallois-Perret’n lounaispuolella. Kunta on vaurasta esikaupunkialuetta, joka koostuu lähinnä asuinalueista. Alueella on myös joidenkin yritysten pääkonttoreita. Kuntaa palvelee kolme metroasemaa: Louise Michel, Anatole France ja Pont de Levallois-Bécon. Kunnasta on yhteys myös Saint Lazaren rautatieasemalle Transilien-junalla. Levallois-Perret’n kunta liikennöi myös kahta aluetta kiertävää ilmaista linja-autolinjaa.
John Aniston

John Anthony Aniston (kreik. Γιάννης Αναστασάκης, Ioannis Anastasakis, 24. heinäkuuta 1933 Chaniá, Kreeta, Kreikka – 11. marraskuuta 2022) oli amerikankreikkalainen näyttelijä. Hän oli näyttelijä Jennifer Anistonin isä.
Aniston syntyi Chaniássa, Kreetan saarella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin kun hän oli kahden, ja hänen isänsä Antonios Anastassakis vaihtoi perheen sukunimeksi Aniston. John Aniston valmistui Pennsylvanian osavaltionyliopistosta ja palveli Yhdysvaltain merivoimissa tiedustelu-upseerina muun muassa Panamassa.
Aniston tunnettiin roolisuorituksistaan saippuasarjoissa. Parhaiten hänet tunnettiin Victor Kiriakisin roolista saippuasarjassa "Päivien viemää". Aniston esiintyi myös monissa muissa sarjoissa, kuten "Gilmoren tytöissä".
Aniston kuoli 89-vuotiaana marraskuussa 2022.
Hakku

Hakku (ruotsin kielen sanasta "hacka") on käsikäyttöinen iskutyökalu, jonka eri muotoja on käytetty ja osin yhä käytetään mm. malmin etsinnässä ja käsinlouhinnassa sekä pioneerien työkaluna ja vuorikiipeilyssä. 
Hakku työkaluna.
Hakun pää on metallia, tukeva varsi voi olla puuta tai metallia. Pää on tasapainon vuoksi kaksipuolinen: toisena teränä on terävä kärki, toinen voi olla joko piikkikärki, taltta tai malminetsijän vasarapää tai talttamainen kaavin. Hakun avulla voidaan tunkeutua kovaan maaperään, jolloin käytetään hyväksi iskun ja vääntämisen yhteisvaikutusta. Talttakärkeä on käytetty esimerkiksi juurien katkomiseen (vrt. suokuokka). Hakun paino, terän muotoilu ja voiman kohdistuminen pienelle alalle tekevät siitä tehokkaan työkalun.
Palokirveessä voi olla toisena teränä hakun terä. Niiden varsi on hikkoria tai lasikuitua.
Monien muiden raskaiden käsityökalujen (kuten kuokka ja rautakanki) tavoin hakun ovat osittain korvanneet paineilmakäyttöiset tai hydrauliset työkalut sekä koneiden käyttö käsityökalujen sijasta.
Jää- ja vuorikiipeilyssä kiipeämisen apuna käytetään pientä hakkua, jota kutsutaan jäähakuksi.
Suomalaisten pioneerien aselajilehti on nimeltään "Hakku".
Lihakirves

Lihakirves on kookas veitsi, joita on muodoiltaan monenlaisia, mutta yleensä sen terä on muodoltaan nelikulmainen. Sitä käytetään keittiövälineenä lähinnä luun läpi leikkaamiseen.
Kiinalaista lihakirvestä, joka tunnetaan myös nimellä "kiinalainen kokkiveitsi", käytetään useimmiten luuttoman lihan paloittelemiseen, vihannesten pilkontaan, paloitteluun tai hienontaan ja valkosipulin, sipulin tai inkiväärin litistämiseen sekä lastana valmiiden aineksien kuljettamiseen wokkiin. Vaikka kiinalainen lihakirves muistuttaa paljon teurastajan veistä, niin monet kiinalaiset lihakirveet ovat paljon ohuempia poikkileikkaukseltaan, ja ne on lähinnä tarkoitettu keittiöveitsiksi. Teurastustarkoituksiin ja luita sisältävien lihojen valmistamiseen kiinalaiset ovat kauan valmistaneet veitsiä, jotka on tarkoitettu hoitamaan samanlaisia tehtäviä kuin länsimainen lihakirves.
Talso

Talso eli kouru- tai koverokirves (myös telso ja task(o)in) on erityisesti veneenveistäjän työkalu, jota käytetään puun veistoon ja kovertamiseen. Talso on hyödyllinen myös esimerkiksi tynnyrien tai ruuhien valmistuksessa. Sen terä on joko suora tai kourumainen ja poikittain sen varteen nähden. Talson tapaisia kirveitä, ns. poikkikirveitä käytettiin jo mesoliittisella kaudella. On oletettu, että osassa löydetyistä rautakautisista putkikirveistä ajatuksena olisi ollut, että terä voidaan kääntää varren suuntaiseksi tai poikittain siihen nähden käsillä olleen työn vaatimusten mukaan, jolloin näennäisen primitiivinen työkalu olisikin ollut tavanomaista kirvestä monikäyttöisempi. Toki myös putkikirveen takominen alkeellisilla työkaluilla oli silmällistä kirvestä yksinkertaisempaa.
Alfahajoaminen

Alfahajoaminen on ydinfysiikassa radioaktiivinen hajoaminen, jossa vapautuu alfahiukkanen. Alfahiukkanen on helium-atomin ydin, eli se koostuu kahdesta protonista ja kahdesta neutronista. Hajoamisessa ydin muuntuu tytärytimeksi, jonka järjestysluku on kahta pienempi ja massaluku neljää pienempi. Esimerkki alfahajoamisesta:
formula_1
useimmiten merkitään näin:
formula_2
Yllä oleva lauseke tarkoittaa että uraani-238-nuklidin alfahajoamisessa syntyy tytärnuklidi torium-234 ja alfahiukkanen.
Erityisesti raskaat atomiytimet ovat alfa-aktiivisia eli hajoavat alfahajoamisen kautta. Alfahajoaminen perustuu kvanttimekaaniseen tunneli-ilmiöön.
Alfahajoaminen on yksi hajoamisen tyyppi, jolla virittynyt epästabiili nuklidi voi saavuttaa stabiilin energiatilan.
Viidakkokirja 2

Viidakkokirja 2 () on Annie-palkittu jatko-osa Disneyn piirroselokuvalle Viidakkokirja ("The Jungle Book"). Viidakkokirja 2:n on ohjannut Steve Trenbirth ja tuottanut Christopher Chase ja Mary Thorne. Elokuvan kesto on 72 min.
Juoni.
Viidakkokirja 2 kertoo Mowglista, joka asustaa nyt ihmiskylässä. Hänellä on paljon uusia ystäviä ja viihtyy heidän kanssaan, mutta sisimmissään kuitenkin ikävöi viidakkoa ja Baloo-karhua. Baloo-karhu ikävöi Mowglia myös ja päättää palauttaa hänet takaisin viidakkoon, Bagheeran kielloista huolimatta. Shere Khan on palannut ja janoaa kostoa ja Mowglin päästessä viidakkoon, lähtevät hänen ystävänsä Shanti ja Ranjan kylästä hänen peräänsä, josta alkaa hurja seikkailu...
David Reale

David Reale (s. 19. joulukuuta 1984) on kanadalainen näyttelijä ja televisiojuontaja.
Ura.
Hän teki ensi esiintymisensä televisiossa 14-vuotiaana elokuvassa "Goya: Awakened in a Dream". Vuotta myöhemmin hän esiintyi pääosassa lyhytelokuvassa "Ernest", joka palkittiin Kanadan parhaana lyhytelokuvana vuonna 2000. Kenties tunnetuksi Reale tuli dubattuaan Kai Hiwataria "Beybladessa" vuosien 2002–2005 aikana. Samaan aikaan hän esiintyi elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Mean Girls" ja "Älä kerro äidille". Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan juontajana televisiosarjasta "The X".
Rama

Rama (devanagari: राम, IAST: "Rāma") on hindulaisuudessa Vishnun seitsemäs inkarnaatio ja yksi jumalan tärkeimmistä ilmentymistä. Hän on yksi hindumytologian suosituimmista hahmoista. Eeppinen runoelma Ramayana kertoo tämän muinaisen kuninkaan elämästä ja teoista. Hänet kuvataan aina jousen ja nuolen kanssa. Sita on Raman puoliso ja apinankasvoinen jumala Hanuman hänen kumppaninsa monissa seikkailuissa.
Rama on Kausalyan ja Dasarathan poika, joten hän on myös Brahman ja Dharman ruumiillistuma. Raman elämä edustaa täydellistä tottelevaisuutta, vaikeuksista ja testeistä huolimatta. Hänet kruunataan Ayodhyan kuninkaaksi, ja maailman hallitsijaksi. Hallitsijana hän on 11 000 vuoden ajanjakson, kauden joka tunnetaan onnellisuudesta, rauhasta, varallisuudesta ja oikeudenmukaisuudesta.
Rama tunnetaan rohkeudestaan vaimonsa Sitan etsinnässä, sekä vaimon pelastamiseksi käydyssä sodassa. Raman nuoremmat veljet ovat Lakshmana, Shatrughna ja Bharata. Rama tunnetaan myös laupeudesta ja omistautumisesta uskonnollisille arvoille ja velvollisuuksille.
Ramaa juhlitaan hänen syntymäpäivänään, jolloin myös hän ja Sita menivät naimisiin (Rama Navami). Tällöin kodeissa pidetään häät Raman ja Sitan patsaille.
Ateismin kritiikki

Ateismin kritiikkiä on esiintynyt kautta uskontojen historian. Jumalauskon kannattajat eli teistit voivat sanoa, että jumalan olemassaolo on tarpeellinen selitysperuste kaikkeudelle ja sen ilmiöille tai että jumalan olemassaolo on todistettu. Ateismia on vastustettu myös esittämällä, että jumalan olemassaolo on välttämätön oletus esimerkiksi moraalin olemassaolon kannalta.
Vastauksia arvosteluun.
Ateistifilosofi Julian Baggini on sanonut, että vaikka ei voida esittää loogista todistusta, jonka mukaan ateistit toimisivat moraalisesti, vastaavaa todistusta ei pystytä esittämään uskovaisistakaan. Bagginin mukaan ihmiset arvostavat erilaisia asioita, ottavat huomioon erilaisten tekojen seurauksia ja voivat pyrkiä olemaan johdonmukaisia.
Smetlivyi (1937)

Smetlivyi (, tunnuskirjaimet SV (Itämeren laivasto) ja SM (Pohjoinen laivasto)) oli Neuvostoliiton laivaston Gnevnyi-luokan hävittäjä (Projekti 7). Alus oli Itämeren laivastossa sekä talvi- että jatkosodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Pietarista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 17. syyskuuta 1936 telakkanumerolla 294. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1937 ja valmistui 13. elokuuta 1939. Se otettiin palvelukseen 6. marraskuuta 1938.
Palvelus.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon. Alus osallistui talvisodan meritaisteluihin suomalaisia pattereita vastaan. Se vaurioitui sodan alussa 1. joulukuuta 1939 Russarön linnakkeen ampuman kranaatin osuttua.
Kesäkuun lopulla 1941 Saksan hyökkäyksen alettua alus osallistui Kuurinkurkun, Riianlahden suun ja Lavansaaren edustan miinoittamiseen muiden Itämeren laivaston hävittäjien kanssa. Osasto yritti myöhemmin tuloksetta estää Saksan armeijan huoltokuljetukset Riikaan. Se tuki 24.-28. elokuuta maajoukkojen taistelua tulittamalla Tallinnaa lähestyviä saksalaisia joukkoja. Alus osallistui Tallinnan evakuointiin 28.–30. elokuuta, jonka jälkeen se tuki Pietarin puolustusta tykkitulella syyskuusta lokakuuhun.
Alus liitettiin 3. marraskuuta 1941 Hangon evakuointiosastoon, jolloin siihen nousi Hangosta 560 sotilasta. Seuraavana päivänä se osui Hangon edustalla miinaan, mutta kykeni jatkamaan matkaansa omin voimin. Se osui toiseen miinaan, joka räjäytti etummaisen ammusvaraston katkaisten keulan. Ajelehtiva alus osui kolmanteen miinaan, joka pirstoi rungon. Ainoastaan 80 miehistönjäsentä ja 274 evakuoitavaa pelastui muihin evakuointialuksiin.
Formula 1 -kausi 1992

Formula 1 -kausi 1992 oli historian 43. F1-kausi. Se alkoi 1.3. Etelä-Afrikasta ja päättyi 8.11. Australiaan. Kuljettajien mestaruuden voitti ylivoimaisesti Nigel Mansell, johtaen MM-sarjaa alusta loppuun asti, ja valmistajien mestaruuden Williams-Renault.
Kausi oli myös ensimmäinen jolloin jokainen talli ajatti kahta autoa. Mansell saavutti kauden aikana 14 paalupaikkaa ja 8 nopeinta kierrosta, jotka olivat tähän astisen F1-historian ennätyksiä. 
Kausi 1992.
Kausi 1992 oli Williamsin ylivoimaista hallintaa. Nigel Mansell voitti yhdeksän kilpailua, ja hän varmisti mestaruutensa kun viisi kilpailua oli vielä ajamatta. Riccardo Patresen tehtävä tallissa oli lähinnä kakkosviulun soittajan rooli, eikä italialainen ajanutkaan vahvaa kautta. Kausi oli vaikea Ayrton Sennalle ja McLarenille. Hondan V12-kone ei ollut enää sarjan vahvin, ja ongelmia tuotti kun he aloittivat kauden päivitetyllä versiolla kauden 1991 autosta.
Benettonin Michael Schumacher voitti uransa ensimmäisen GP:n Belgiassa.
Ferrarin kausi oli jälleen vaikea. Auto ei ollut kovinkaan luotettava, minkä vuoksi Jean Alesi ja Ivan Capelli eivät saavuttaneet suurta menestystä. Alesi väläytteli osaamistaan muutamaan otteeseen, mutta Capelli ei vakuuttanut ja hänet korvasi kauden kahdessa viimeisessä osakilpailussa Nicola Larini. 
Debyytin kuninkuusluokkaan kauden aikana tekivät: Paul Belmondo, Damon Hill, Emanuele Naspetti, Andrea Chiesa, Ukyo Katayama ja Christian Fittipaldi. Giovanna Amati ja Perry McCarthy eivät selvittäneet tietään karsinnoista yhteenkään kilpailuun.
Zonguldak

Zonguldak on kaupunki ja satama Turkissa Zonguldakin maakunnassa Mustanmeren rannikolla. Kaupunki on kasvanut hiilikaivosten yhteyteen 1800-luvulta alkaen. Sen asukasluku oli vuonna 2020 121 157.
Maantiede.
Zonguldak sijaitsee Turkin Mustanmeren rannikolla ja se on samannimisen maakunnan keskus.
Historia.
Zonguldak on perustettu vasta 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Kaupungin tarina liittyy sen hiilikaivoksiin. Osmanien valtakunnan laivasto oli siirtymässä höyrylaivojen käyttöön ja hiiltä tarvittiin polttoaineeksi. Kaivostoiminta alkoi vuonna 1848 ja sitä harjoitti aluksi uskonnollinen järjestö, jonka tuotot menivät Mekkaan ja Medinaan. Lopulta toiminta siirrettiin kuitenkin brittiläisille ja sittemmin ranskalaisille alihankkijoille. Koulutettua työvoimaa tuotiin ulkomailta.
Zonguldakin satama rakennettiin vuoden 1896 jälkeen. Satamalta rakennettiin myös rautatieyhteydet alueen eri kaivoksille. Turkin valtio osti kaivokset vuonna 1937 ja ne kansallistettiin kokonaan vuonna 1940 sodan varalta. Kaivostyöläisten toimintaan liittyi ajoittain levottomuuksia. Ensimmäiset koettiin vuonna 1908 työläisten vastustaessa työpaikkojen katoamista mekanisation ja ulkomaalaisten työntekijöiden takia. Sittemmin hyödynnettiin pakkotyöläisiä ja työvelvoitteisia. 1960-luvulla alkoi organisoidumpi työväenliitto-liike, jotka järjestivät ensimmäisen suuremman lakon vuonna 1965. Sittemmin kaivoksia ja niiden työläisiä ovat koetelleet taloudelliset vaikeudet ja yksityistäminen.
Väestö.
Turkin tilastokeskuksen mukaan Zonguldakin keskuspiirikunnan väkiluku oli vuonna 2020 121 157. Vuonna 1997 vastaava lukema oli 107 176.
Moisio (Salo)

Moisio on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu Salonjokeen, Inkerinkatuun, Uskelankatuun, Salonkatuun ja seututiehen 110.
Moision etelä- ja itälaidat ovat kerrostaloasutusta. Kaupunginosan keskiosissa on omakotitaloja, joista vanhimmat ovat 1920-luvulta. Moision pohjoisosa on koulukeskuksen aluetta.
Historia.
Historiallinen Moision kylä on sijainnut Salonjoen Moisionkosken varrella. Keskiajalla kylä muodostui kahden kantatilan, Pohjantalon ja Meritalon, ympärille. Salon kauppala perustettiin Moision eteläpuolelle 1887 ja 1900-luvun alussa Moisioon alkoi syntyä esikauppala-alue, joka liitettiin Uskelasta Saloon vuonna 1932.
Moisioon sijoitettiin kauppalan kaatopaikka, mutta alue myöhemmin kaavoitettiin ja muutettiin kasvavan kauppalan kaupunginosaksi.
Palvelut.
Alueella sijaitsevat Moision koulu ja Uskelan koulun Anjalankadun yksikkö, sekä Meritalon museo.
Enola

Enola on Salon kaupunginosa, joka rajoittuu Helsingintiehen, Salonkatuun ja seututiehen 110.
Historiaa.
Alueella toimi 1900-luvun alussa V. Hildessonin omistama virvoitusjuomatehdas.
Ivan Bella

Ivan Bella (s. 25. toukokuuta 1964 Brezno, nykyisen Slovakian alueella Tšekkoslovakiassa) on lentäjä ja Slovakian ensimmäinen avaruuslentäjä. 
Ivan Bella opiskeli Košicen sotilasakatemiassa 1983–1987. Hän toimi sotilaslentäjänä Malackyssä sijaitsevassa lentotukikohdassa. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 23. maaliskuuta 1998. Hän lensi avaruuteen 20. helmikuuta 1999 Sojuz TM-29-avaruusaluksella ja palasi maahan 28. helmikuuta 1999 Sojuz TM-28-lennolla. Lento kesti noin kahdeksan vuorokautta.
Bella toimi 2000-luvun alussa sotilasasiamiehenä Moskovassa. Hän oli tuolloin everstiluutnantti. 
Ivan Bella on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Petra Gargano

Petra Maria Gargano (o.s. Mauria, s. 11. heinäkuuta 1985 Helsinki) on suomalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1998–2007 toiminnassa olleen Tiktak-yhtyeen solistina. Vuodesta 2009 alkaen hän on tehnyt soolouraa, julkaissut yhden kokoelman ja neljä albumia.
Ura.
Petra Mauria oli 13-vuotias, kun hän solmi Tiktakin kanssa ensimmäisen levytyssopimuksensa. Vuonna 2004 hänet valittiin Stara.fi-verkkosivuston kisassa Miss Popiksi. Kuuden albumin, yhden kokoelman ja yhden minialbumin päätteeksi yhtye lopetti toimintansa vuonna 2007. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Tiktak veti neljä festarikeikkaa kesällä 2018 ja sen jälkeen yhtye aikoi lopettaa toimintansa kokonaan. Marraskuussa 2018 yhtye ilmoitti kuitenkin tekevänsä vielä ison Hartwall Arena -keikan – 20-vuotisjuhlakonsertin 18. huhtikuuta 2019, jonka jälkeen yhtye lopettaa kokonaan.
Sooloura.
Garganon ensimmäinen soolosingle ”Kuka mä oon” julkaistiin helmikuussa 2009 ja sitä seurasi esikoisalbumi "Rakas kaupunki" toukokuussa 2009. Albumi ei Tiktakin suosiosta huolimatta menestynyt ja se oli Suomen virallisella albumilistallakin vain kahden viikon ajan.
Vuonna 2012 Gargano kilpaili Uuden Musiikin Kilpailussa kappaleellaan ”Janis Joplin” päästen 40 finalistin joukkoon
Toinen sooloalbumi "Kaksi pintaa" julkaistiin 25. tammikuuta 2013. Albumia edelsivät singlet ”Nimeksi Anneli” sekä ”Missä mun mies on”. Toisen sooloalbumin menestys jäi vielä ensimmäistä albumia heikommaksi ja se sijoittui albumilistalle vai yhdeksi viikoksi sijalle 35.
Huhtikuussa 2016 julkaistun kolmannen sooloalbumin "Aikuisten satuja" ensimmäinen single ”Ketun silmät” julkaistiin marraskuussa 2015 ja toinen ”Kiitos kaikesta” tammikuussa 2016. Lokakuussa 2017 Gargano julkaisi uuden singlen ”Mä vedän näin”.
Gargano oli yksi Vain elämää -ohjelman 6. tuotantokauden artisteista keväällä 2017. Hän oli myös yksi Tähdet, tähdet -ohjelman 5. tuotantokauden artisteista keväällä 2019 ja samana keväänä osallistui Selviytyjät Suomi -ohjelmaan, joka kuvattiin Filippiineillä.
Pitkin vuotta 2019 Gargano julkaisi kolme singleä tulevalta albumiltaan: ”Taivas on päällä maan” 26. huhtikuuta, ”Puolielämää” 13. syyskuuta ja ”Siihenkään ei kuole” 29. marraskuuta. Neljäs sooloalbumi "Miljoona syytä" julkaistiin 31. tammikuuta 2020.
Petra Gargano on yksi Suuri Seikkailu -ohjelman kilpailijoista. Suuren Seikkailun kuvaukset alkoivat syyskuun 2024 alussa. 
Yksityiselämä.
Vuonna 2004 Gargano kirjoitti ylioppilaaksi Sibelius-lukiosta. Myöhemmin hän on opiskellut kemiaa Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi keväällä 2017 ja personal traineriksi vuonna 2020.
Gargano meni naimisiin syksyllä 2010 rock-rumpali Mauro Garganon kanssa. Pariskunnalla on loppuvuodesta 2013 syntynyt poika ja vuoden 2020 joulukuussa syntynyt tytär.
Vincent Margera

Vincent ”Don Vito” Margera (3. heinäkuuta 1956 Concordville, Pennsylvania, Yhdysvallat – 15. marraskuuta 2015) oli rullalautailija Bam Margeran setä. Hän esiintyi televisiosarjoissa "Viva la Bam" ja "Jackass", joissa erityisesti hänen ylipainonsa ja kiivautensa olivat usein muiden pilkan kohteena. Don Vitolla oli selässään kuoppa, jonka hän oli saanut lapsena baseballpallosta. Siihen oli tatuoitu suomalaisen HIM-yhtyeen logo. 
31. lokakuuta 2007 Margera todettiin oikeudessa syylliseksi kahteen lapsen seksuaaliseen ahdistelutapaukseen. Teot tapahtuivat 2006 denveriläisessä ostoskeskuksessa, jossa hän oli jakamassa nimikirjoituksia. Margeran uhrit olivat 12–13-vuotiaita tyttöjä. Margera joutui oikeuden eteen uudelleen 20. joulukuuta 2007, jolloin käsiteltiin häntä vastaan nostetut kaksitoista syytettä ehdollisen tuomion rikkomisesta. Margera tuomittiin kymmeneksi vuodeksi ehdolliseen vankeuteen. Lisäksi häneltä kiellettiin kymmenen vuoden ajaksi Don Vito -roolihahmon esittäminen ja hänet määrättiin vieroitushoitoon sekä lisättäväksi julkiseen seksuaalirikollisten listaan.
Margera kuoli munuais- ja maksavaurioon 15. marraskuuta 2015.
MIM-104 Patriot

MIM-104 Patriot on yhdysvaltalainen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä, joka soveltuu myös ballististen ohjusten torjuntaan. Se on nykyisin Yhdysvaltain maavoimien pääasiallinen ilmatorjuntajärjestelmä ja sitä käyttävät myös useat Yhdysvaltain liittolaisvaltiot. Patriot-järjestelmä tuli käyttöön Yhdysvalloissa 1980-luvulla ja korvasi vanhempia torjuntaohjusjärjestelmiä. Nykyisin tuotannossa oleva Patriot PAC-3 on huomattavasti kehittyneempi kuin Patriotin vanhemmat versiot.
Ohjuksen nimi viittaa isänmaallisuuteen, mutta on myös koostettu sanoista "Phased Array Tracking Radar, Intercept Of Target".
Järjestelmään kuuluu lukuisia komponentteja ja ajoneuvoja: generaattorit sähkötuotantoon, tutka, ohjauskeskus, ohjuslaukaisimet ja ohjukset.
Kehitys.
Patriotin kehitti Huntsvillessa, Alabamassa Redstone Arsenal, joka oli aikaisemmin tuottanut myös Safeguard-ohjuspuolustusjärjestelmän. Patriotin kehitystyö alkoi vuonna 1964 ja se otettiin palvelukseen 1981, täysimääräisesti 1984. Vuonna 1988 järjestelmä sai rajoitetun toimintakyvyn taktisia ballistisia ohjuksia vastaan (Patriot Advanced Capability-1, PAC-1) Uusin versio PAC-3 on lähes kokonaan uudelleen suunniteltu. Ohjusjärjestelmää valmistaa Raytheon.
Käyttäjämaat.
Patriot-järjestelmää käyttää Yhdysvaltain lisäksi Kreikan ilmavoimat, Israelin ilmavoimat, Saksan ilmavoimat, Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat, Japanin itsepuolustusjoukot, Saudi-Arabia, Kuwaitin ilmavoimat, Etelä-Korea, Taiwan ja Espanjan maavoimat. Vuonna 2017 Ruotsi päätti ostaa Patriot-järjestelmän turvaamaan Tukholman ympäristöä.
Maaliskuussa 2022 Yhdysvallat siirsi lukuisia Patriot-järjestelmiä Saudi-Arabiaan sen jouduttua huthien ohjus- ja drone-iskujen kohteeksi sodittuaan Jemenissä.
6. toukokuuta 2023 Ukraina ilmoitti käyttävänsä Patriot-järjestelmää puolustussodassa Venäjää vastaan. 16. toukokuuta järjestelmä vaurioitui Venäjän ohjushyökkäyksessä, mutta ei yhdysvaltalaisten mukaan vaikuttanut tuhoutuneen. Ukrainalaiset väittivät Patriotin ampuneen alas lukuisia Kinžal-ohjuksia, joiden Venäjän puolustusministeriö väitti tuhonneen Patriot-järjestelmän.
Patriot Persianlahden sodassa.
Patriot-järjestelmä sai huomiota uutisoinnissa Persianlahden sodan aikana sillä sitä käytettiin irakilaisjoukkojen ampumien Scud-ohjuksien torjunnassa. Sodan aikaisessa propagandassa tuloksia ylistettiin hyviksi ja puhuttiin 90–96 prosentin osumatarkkuudesta. Kymmenisen vuotta sodan jälkeen puolustusministeri William S. Cohen totesi ohjustorjunnan epäonnistuneen. Erään tutkimustoimiston mukaan Patriotin torjuntaluotettavuus oli yhdeksän prosenttia. Kongressin selvityksessä vain yhden Patriotin todettiin varmasti tuhonneen Scud-ohjuksen.
Uwe Seeler

Uwe Seeler (5. marraskuuta 1936 Hampuri, Saksa – 21. heinäkuuta 2022) oli saksalainen jalkapalloilija. Seelerin pelipaikka oli hyökkääjä.
Elämä ja ura.
Seeler muistetaan parhaiten Hamburger SV:stä, seurasta, jota hän edusti lähes koko uransa ajan. Hän pelasi HSV:n paidassa vuodet 1954–1972. Seeler edustikin uransa aikana vain kahta seuraa, toinen oli irlantilainen Cork Celtic, jossa hän pelasi vierailevana tähtenä yhden ottelun vuonna 1978.
Saksan maajoukkueessa Seeler pelasi vuosina 1954–1970 yhteensä 72 ottelua, joista 21 MM-kisoissa. Maaottelumaaleja hän teki 43, MM-kisoissa yhdeksän. Vaikka Seeler pelasi MM-kisoissa 1958, 1962, 1966 ja 1970, hän ei onnistunut voittamaan maailmanmestaruutta. Kirkkaimmiksi saavutuksiksi jäivät hopea vuoden 1966 kisoista ja pronssi seuraavasta turnauksesta.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi Seelerin FIFA 100:aan eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Heinäkuussa 2010 Seeler loukkaantui auto-onnettomuudessa Hampurin Elbe-tunnelissa, kun rattijuopon ajama auto törmäsi Seelerin autoon. Pelaajalegenda selvisi onnettomuudesta olosuhteisiin nähden pienin vammoin.
Myös Seelerin tyttärenpoika Levin Öztunalı on huipputason ammattilaisjalkapalloilija.
Shahab (ohjus)

Shahab "tähdenlento" on nimitys joillekin Iranin strategisille ohjuksille. Niillä Iran pystyy uhkaamaan myös Israelia. Maalla ei ole toistaiseksi (vuoden 2009 toukokuussa) ydinaseita. Shahab-ohjuksista pisimmälle kantavat vuonna 2009 Shahab-3 ja sen muunnelma Ghadr-110. Shahab 3 kantaa 1300-2100 km, ja Ghadr-110 jopa 2500-3000 km.
Shahabit 1 ja 2.
Shahab 1 on 300 km kantava Scud-B:n pienempi versio.
Shahab-2 on Scud-C:n muunnelma, joka kantaa 750 km ja on tarkkudeltaan 50 m.
Zelzal.
Joidenkin tietojen mukaan nimeä Zelzal käytettäisiin Shahab-ohjuksistakin. Mutta Iranilla on myös toisentyyppisiä lyhyen kantaman Zelzal-ohjuksia, jotka lienevät venäläisen FROG-raketin muunnelmia. Eri muunnelmat kantavat 150, 210 ja 400 km.
Shahab-3.
Esimerkiksi 2003 käyttöönotettu Shahab-3 kantaa noin 1300-2100 kilometriä. Kantomatka ulottuu Israeliin asti. Shahab-3 perustuu Pohjois-Korean Nodong 1-ohjukseen.
Shahab-3 käyttää nestemäistä polttoainetta ja on siten melko hidas laukaista. Ohjus osuu kohteeseensa 90-4000 metrin tarkkuudella, varmoja tietoja tästä ei ole. Ohjuksessa saattaa olla tarkkuutta huomattavasti lisäävä GPS-ohjaus.
Sen taistelukärki on painoltaan 760-1000 kg. Ohjus pystyy kuljettamaan ydinkärjen. Toki ohjus soveltuu tavanomaisen räjähteen ja kemiallisen aseen kuljettamiseen. Aikaisemmat Shahabit olivat lyhyen kantaman Scud-ohjuksia. Iran aikoo luultavasti hankkia uusia, pidemmän kantaman ohjuksia.
Ghadr 110.
Ghadr 110 on Shahab 3A:sta eli Ghadr 101:stä kehitetty ohjus, jonka ylemmän vaiheen polttoaine on luultavasti kiinteä. Ghadr 110 kantaa noin 1800 km ja on nopeampi laukaista kuin Shahab-3:n ensimmäinen versio.
Koussar.
Projekti Koussar tai Kowar lienee Iranin hallituksen suunnitelma 4000-5000 km kantaman IRBM tai jopa mannertenvälisen ohjuksen kehittämiseksi. Ohjus saattaa perustua jo vanhentuneeseen R-14 Tšusovajassa käytettyyn RD-126-moottoriin. Kehitteillä oleva ohjus saattaa olla tuleva Shahab-5 tai 6.
Hei, rillumarei!

Hei, rillumarei! on vuonna 1954 valmistunut Armand Lohikosken ohjaama elokuva. Se on jatkoa elokuvalle "Rovaniemen markkinoilla" (1951). Elokuvassa kolme pohjoisen kullankaivajaa lähtee tutustumaan pääkaupungin kulttuurielämään, joka saa osakseen irvailua. Elokuva edustaa aikakautensa rillumarei-kulttuuria nimeään myöten, joka on peräisin "Rovaniemen markkinoilla" -elokuvassa lauletun kappaleen kertosäkeestä.
Juoni.
Severi Suhonen matkustaa junalla etelään katsomaan ”sivistystä”. Matkalla hän astuu junasta Seinäjoeksi luulemallaan pysäkillä käydäkseen asemaravintolassa. Juna kuitenkin yllättäen lähteekin jättäen Severin juoksemaan perään. Jalan Helsinkiin matkattuaan ja radanvarren taloista ruokaa saatuaan Severi käy parturissa siistimässä itsensä. Hän ajautuu vanhantavaran kauppaan jota ylläpitävän pariskunnan luokse hän asettuu oleilemaan. Tullihuutokaupasta hän sattumalta huutaa luokattoman töherryksen joka kuitenkin miellyttää häntä sen muistuttaessa maisemaa Alatölviöllä. Tökerö maalaus on kuitenkin hämäystä, sen alla on oikea arvotaulu. Tätä maalausta elokuvan konnajoukkio yrittää Severiltä saada lopun elokuvan ajan.
Tuotanto ja julkaisu.
Reino Helismaa harmistui elokuvan "Rovaniemen markkinoilla" kritiikeissä saamasta kohtelusta niin, että käsikirjoitti tämän elokuvan lähinnä kostoksi kriitikoille. Korkeakulttuurin edustajat saavat elokuvassa osakseen pilkkaa. Oman kertomansa mukaan Toivo Kärki yritti hieman toppuutella Helismaata rillumarei-sanan korostamisesta, että ”kannattaako juuri näin sanoa, se ärsyttää sellaisia ihmisiä, jotka ehkä muuten pitäisivät elokuvasta”. Toivo Särkkä kuitenkin uhosi, että ”ei mitään, raskaimman jälkeen vaan”, johon Kärki, että ”OK, tehdään sitten näin”. Vuosikymmeniä myöhemmin Peter von Baghin haastattelussa ohjaaja Armand Lohikoski muisteli ohjaustehtävän saatuaan kauhistuneensa ja yrittäneensä lievittää elokuvan pilkkaa klassisesta musiikista.
Särkkä teki elokuvan saamasta korkeasta veroluokasta valituksen, jossa hän sanoi: ”Toistamme edelleen, että yksistään se, että käsikirjoituksen tekijänä on Reino Helismaa ei saa olla syynä elokuvan tuomitsemiseen korkeimpaan veroluokkaan.” 
Elokuva sai ensi-iltansa Helsingissä 9. huhtikuuta 1954 Bio-Bio- ja Tuulensuu-teattereissa. 
Arviot.
Elokuva sai muiden rillumarei-elokuvien tapaan kriitikoilta murska-arvostelut, mutta viihteennälkäinen yleisö katsoi niitä mielellään. "Suomen Sosialidemokraatin" kriitikko Eugen Terttula kirjoitti: ”Ns. balladilinjalta (jossa vielä oli jotain hyvääkin) on yht’äkkiä vierähdetty raa’alle, mauttomalle renkutuslinjalle – rillumarei kajahtaa kohta, siltä tuntuu tulevien filmien sisältöä tarkastellessa, miltei paikasta kuin paikasta, jossa suomalainen elokuva pyörii. – – Kotimaisen filmitaiteen (kuinka kauan vielä voi näin sanoa hymyilyä herättämättä?) varjelemiseksi olisi ehkä syytä korjata elokuvien verotusasteikkoa.”
Kriitikoiden mukaan farssin käsikirjoitus nojaa liikaa Helismaan kokemaan kaunaan, mikä lamauttaa huumorin. "TV-maailman" kriitikko Antti Lindqvistin mukaan elokuva irvailee korkeakulttuuria ”kaikki henkevyyden arvot visusti välttävällä tavalla.” Lindqvist antoi elokuvalle yhden tähden viidestä.
Sakari Saarinen

Sakari Saarinen (s. 18. heinäkuuta 1978 Tampere) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, joka pelasi yleensä keskellä tai vasemmalla laidalla.
Saarinen on Tampereen Pallo-Veikkojen kasvatti ja Veikkausliiga-debyytti tapahtuikin punapaitojen väreissä kaudella 1999. Jo tuolloin hän teki vaikutuksen yleisöön peräänantamattomalla pelityylillään, jonka seurauksena varoitukset ja ulosajotkaan eivät jääneet harvinaisiksi. TPV:n visiitti liigassa jäi tuolloin kuitenkin lyhyeksi ja Saarinen siirtyi Tampere Unitedin riveihin seuraavaksi kaudeksi. Tuolla kaudella Saarinen sai kuitenkin toisen TPV:stä Unitediin siirtyneen pelaajan Marko Granholmin kanssa odotella pelilupaa pitkälle kesään, sillä pelaajien edustusoikeudet olivat yhä TPV:ssä vaikuttaneella Miika Juntusen Futis Oy:llä. Lopulta asiat saatiin sovituksi ja Saarinen pääsi jatkamaan liigapelejään.
Saarinen siirtyi yhdentoista Tampere Unitedissa vietetyn kauden jälkeen Rovaniemen Palloseuraan heinäkuussa 2011.