tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Koskijärvi (Kouvola)

Koskijärvi on muodokas metsäjärvi Kouvolan pohjoisosassa Kymenlaakson maakunnassa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 38 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Suomessa on Kouvolan Koskijärven lisäksi Kangasalan Koskijärvi ja Heinäveden Koskijärvi.
Maantietoa.
Koskijärvi on 2,1 kilometriä pitkä, 1,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 83 hehtaaria. Järven suurin ulottuvuus etelästä pohjoiseen on kaksi kilometriä ja lännestä itään puolitoista kilometriä. Järvi koostuu suurelta osin lahdista. Etelässä sijaitsee Amalianlahti, lännessä Pilkkalahti ja idässä Matalanlahti. 
Siinä on kuusi saarta, joiden yhteispinta-ala on 5,87 hehtaaria eli noin noin 6,6 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista yksi on yli hehtaarin suuruinen, kolme ovat yli aarin ja loput kaksi ovat alle aarin kokoisia. Kolme suurinta saarta ovat Isosaari, Pienisaari ja Kanisaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 3,58 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00358 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,3 metriä. Sen syvänteessä on 22,3 metriä syvää. Noin yhdeksäsosa Koskijärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Syvin kohta, 22,3 metriä, sijaitsee järven keskiosassa. Järven pohjoisosassa on laaja korkeintaan puolitoista metriä syvä alue, jossa sijaitsee kolme saarta. Järven rantaviivan pituus on 9,7 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 1,8 kilometriä. Koskijärven itärannalla sijaitsee pientaloja. Pääosin rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet.
Koskijärvi (14.985.1.002) kuuluu Koskijärven valuma-alueeseen (14.985), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Koskijärvi on Koskijärven valuma-alueen toiseksi laajin vakavesi. Laajin on Saarijärvi. Koskijärven valuma-alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Koskijärvi laskee länteen Myllylampeen (81,5 metriä mpy), joka laskee länteen Repoveteen (76,6 metriä mpy).
Nurmaanjärvi (Kouvola)

Nurmaanjärvi on Kymenlaakson Kouvolassa ja Etelä-Savon Mäntyharjulla Nurmaan lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 44 kilometriä pohjoiseen.
Maantietoa.
Nurmaanjärvi on suurelta osin kulttuurimaiseman reunustama järvi. Se on 2,9 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 164 hehtaaria eli 1,6 neliökilometriä. Järven eteläosan muodostaa kapea lahti, josta pohjoiseen avautuu lähes kilometrin levyinen selkävesi, josta koilliseen järvi kapenee. Järven itäisimmän osan muodostaa pääaltaasta lähes erillään sijaitseva, noin 800 metriä pitkä Taskulampi. Sitä yhdistää pääaltaaseen kapea Pyörästimensalmi. Nurmaanjärven itärannalta työntyy länteen laajahko niemimaa, joka haarautuu Kangasniemeen, Peltoniemeen ja Muhuniemeen. Siinä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 2,5 aaria. Maijosaari on noin 20 aarin suuruinen, joka sijaitsee aivan järven itärannan tuntumassa. Järven pohjoisosassa sijaitseva saari on kooltaan pieni luoto.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 7,95 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00795 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,9 metriä. Nurmaanjärven eteläiset ja kaakkoiset osat ovat muuta järveä huomattavasti syvempiä. Sen syvimmät syvänteet sijaitsevat järven eteläosissa ja siellä jopa 18,5 metriä syvää . Järven pohjoinen osa on melko matalaa.
Järven rantaviivan pituus on 12,1 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 250 metriä. Järvi on muodostunut kallio- ja moreenimäkien väliseen painaumaan. Järven koillis- ja lounaispuolella kulkee noin seitsemän kilometriä pitkä harjujakso, jonka lähimmät nimetyt muodostumat ovat Näkkilammenharju lounaassa, Pakonotko idässä ja Seikanharjut koillisessa. Esimerkiksi Taskulampi on muodostunut harjun taakse. Pakonotkon supat voivat kuulua järven syvänteiden kanssa samaan supparyhmään. Nurmaanjärven rannoilla on peltomaata ja metsää. Pohjoisrannalla sijaitsee Nurmaan kylä, jonka halki virtaa Nurmaanjoki pohjoisesta etelään. Järven länsiosa sijaitsee Kouvolassa ja itäosa Mäntyharjulla.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Nurmaanjärven valuma-alueeseen (14.915) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 76,8 metriä mpy. Valuma-alueen kaikki vesi virtaa Nurmaanjärven läpi ja noin 150 metriä pitkää eteläpäästä alkavaa Välijokea myöten Vuohijärven pohjoisosan Hintterinselälle. Vuohijärven korkeustaso on vain 0,2 metriä Nurmaanjärveä alempi.
Valuma-alueen vedet tulevat Nurmaanjärveen pääasiassa kahta reittiä myöten. Nurmaanjoki on sekä Hietasen että Ruokepuolisen laskujoki. Toinen on Rautjoki, joka on Rautjärven laskujoki. Järveen on johdettu vain muutamia metsäojia. Pienet lammet Kompunlampi ja Raatolampi ovat rannanläheisiä laskuojattomia suolampia.
Hans D. Stern

Hans Dietrich Stern, (21. kesäkuuta 1928, Leipzig, Saksa - 5. tammikuuta 1990, Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Stern tuli Saksasta Ruotsiin vähän ennen toisen maailmansodan puhkeamista 1939, kun hänen äitinsä pakeni lastensa kanssa vainoja. Hän kasvoi rovasti Adolf Kloon kasvattilapsena Västra Tunhemissa, Länsi-Göötanmaalla. Hän valmistui papiksi, toimi jonkin aikaa mm. hiippakuntapappina Skaran hiippakunnassa, kunnes muutti Tukholmaan, ja toimi mm Vällingbyn seurakunnan komministerina. 
Stern on kirjoittanut yhden virren, joka on yksi eniten Ruotsissa käytetyistä ruokavirsistä "Glädjens Herre, var en gäst". Stern on tehnyt myös sen sävelmän. Virsi on vuodelta 1950 ja julkaistu Riksförbundet Kyrklig Ungdom - nuorisojärjestön lauluvihkossa "Kom med och sjung" 1959 sekä 1966 ilmestyneessä "Psalm och sång" -kokoelmassa ja se tuli Ruotsin kirkon virsikirjaan 1986, jossa se on virsi 295, suomenkielisessä virsikirjassa alkusanoin "Ilon Herra, saavuthan". Suomeksi sen on kääntänyt Anna-Maija Raittila 1985 "Victorian rukouskirja" - kirjaan.
Kelesjärvi

Kelesjärvi on niemien halkoma lähdevesipohjainen metsäjärvi Heisanharjun alueella Kouvolan pohjoisosassa Kymenlaaksossa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 40 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa.
Kelesjärvi on 1,5 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 43 hehtaaria. 
Siinä on kaksi saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 0,1 hehtaaria. Järven pohjoisosassa sijaitsee noin seitsemän aarin laajuinen luoto ja eteläosassa noin kolmen aarin laajuinen luoto. Järven rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 200 metriä. Metsämaan ja suoalueiden reunustaman järven niemet ja lahdet ovat vailla karttanimiä lukuun ottamatta pohjoista Pykälistönlahtea, sen länsipuolista Särenkudunniemeä ja järven keskiosaa jakavaa Pitkäniemeä. Kelesjärven eteläisimmän osan muodostaa noin puoli kilometriä pitkä ja enimmillään noin sata metriä leveä kaakkoon työntyvä lahti. Se jakaa Kelesjärven eteläpuolella sijaitsevien Heisanjärven (98,5 metriä mpy) ja Ison Luotojärven (98,7 metriä mpy) välisen, noin 150 metriä leveän kannaksen kahteen osaan. Lahden kaakkoispuolella sijaitsee kannasta jakava Vähä Luotojärvi (98,5 metriä mpy). Kelesjärven rannat ovat melko alavia.
Vesistösuhteet.
Kelesjärvi (14.947.1.015) kuuluu Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen (14.947), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Kelesjärvi on Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueen toiseksi laajin vakavesi. Laajin on Vääräjärvi. Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Järven pohjoisrannoilla sijaitsee pieniä metsälampia (Jaakonlampi, Pykälistönlampi, Ala-Viitanen), joiden korkeustaso on noin sata metriä merenpinnan yläpuolella, ja jotka laskevat Kelesjärveen lyhyitä laskuojia pitkin.
Heisanjärvi

Heisanjärvi on lähdevesipohjainen, puhdasvetinen, hieman turkoosiin vivahtava metsäjärvi Heisanharjun alueella Kouvolan pohjoisosassa Kymenlaaksossa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 40 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa.
Heisanjärvi on 1,5 kilometriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19 hehtaaria. Järven eteläosan leveys on alle 100 metriä, keskiosan leveys on noin 200 metriä ja pohjoisessa on pääaltaasta erillinen muutaman hehtaarin laajuinen järvenosa. Saaria ei ole ja ainoa mainittava niemi on pohjoista järvenosaa muusta järvestä erottava niemimaa. Järven rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä. Heisanjärven länsirannalla sijaitsee pientalojen rykelmä ja mäki, joka kohoaa noin 25 metriä järven pintaa korkeammalle. Heisanjärven itäpuolella sijaitsee Kelesjärven (98,5 metriä mpy) eteläinen lahti, Vähä Luotojärvi (98,5 metriä mpy) ja Iso Luotojärvi (98,7 metriä mpy). Järviä erottaa jääkauden aikana muodostunut kapea soraharju.
Vesistösuhteet.
Heisanjärvi (14.947.1.015) kuuluu Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen (14.947), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Heisanjärvi on Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueen kolmanneksi laajin vakavesi. Laajin on Vääräjärvi ja toiseksi laajin on Kelesjärvi. Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Heisanjärvi laskee länteen Ylä-Palojärveen (97,8 metriä mpy).
Okular

Okular on ohjelma dokumenttien ja kuvien katseluun. Ohjelma tukee useita tiedostomuotoja kuten PDF, ePub ja DjVu. Ohjelma tukee käyttäjän tekemiä merkintöjä () sekä digitaalisia allekirjoituksia.
Ohjelma on saanut Blue Angel -merkinnän ekologisesti kestävästä kehityksestä.
Ohjelma tukee tekstin muuntamista puheeksi jovie-liitännäisen avulla.
Piotr Szymański aloitti ohjelman vuonna 2005 Google Summer of Code -projektissa.
Okular on osa KDE-projektia ja se on oletusohjelma dokumenttien katseluun Plasma-työpöytäympäristössä.
Okular on saatavilla mm. useille Linux- ja BSD-jakeluille sekä macOS- ja Windows-käyttöjärjestelmille.
Tiedostomuodot.
Ohjelman tukemia tiedostomuotoja:
Iso Luotojärvi

Iso Luotojärvi on lähdevesipohjainen ja puhdasvetinen metsäjärvi Heisanharjun alueella Kouvolan pohjoisosassa Kymenlaaksossa. Etäisyys Kouvolan keskustasta on 40 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantietoa.
Iso Luotojärvi on 550 metriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14 hehtaaria. 
Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Ison Luotojärven länsipuolella sijaitsee Kelesjärven (98,5 metriä mpy) eteläinen lahti, Heisanjärvi (98,5 metriä mpy) ja Vähä Luotojärvi (98,5 metriä mpy). Järviä erottaa jääkauden aikana muodostunut kapea soraharju. Ison Luotojärven ja Kelesjärven välinen kannas on kapeimmasta kohdastaan noin 30 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Ison Luotojärven rannat ovat alavia.
Vesistösuhteet.
Iso Luotojärvi (14.947.1.017) kuuluu Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen (14.947), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Karijärven valuma-alue (14.94) ja ensimmäinen on Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Iso Luotojärvi on Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueen kuudenneksi laajin vakavesi. Laajin on Vääräjärvi, toiseksi laajin on Kelesjärvi ja kolmanneksi laajin on Heisanjärvi. Vääräjärven-Kelesjärven valuma-alueeseen kuuluu 21 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Järveen virtaa vähäisiä laskuojia idästä ja kaakosta.
Danièle Dupré

Danièle Dupré (16. marraskuuta 1938 Le Havre, Ranska – 24. marraskuuta 2013 Le Havre, Ranska) oli ranskalainen laulaja. Dupré edusti Luxemburgia vuoden 1957 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Amours mortes (tant de peine)", joka sijoittui kilpailussa neljänneksi.
Dupré näytteli nimettömässä sivuosassa Michel Boisrondin ohjaamassa vuoden 1957 elokuvassa "Pariisitar". Hän vetäytyi musiikkimarkkinoilta vuonna 1958, koska rock oli vallannut liikaa tilaa musiikkialalla. Laulajanuran jälkeen Dupré työskenteli sisustussuunnittelijana.
Per-Kristian Foss

Per-Kristian Foss (s. 19. heinäkuuta 1950 Oslo) on norjalainen entinen oikeistopuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1981–2013 ja toimi Norjan valtiovarainministerinä vuosina 2001–2005. Vuosina 2014–2021 hän oli Norjan valtiontalouden tarkastusviraston Riksrevisjonenin pääjohtaja ja jäi eläkkeelle 2022.
Yksityiselämä.
Foss on homoseksuaali. Hän kertoi seksuaalisesta suuntautumisesta vuonna 2000, yhtenä ensimmäisistä norjalaisista huippupoliitikoista. Pelko "homopoliitikoksi" leimautumisesta oli hänen omien sanojensa mukaan yksi syy, miksi hän ei asettunut ehdolle oikeistopuolueen puheenjohtajaksi 1990-luvulla, vaikka häntä pidettiin yhtenä puolueen parhaista poliitikoista.
Saint-Romain (Côte-d’Or)

Saint-Romain on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 12 kilometriä Beaunen kaupungista lounaaseen.
Kunnalle tunnusomaisia ovat sitä ympäröivät jyrkät kallioseinämät. Saint-Romainin 1400-luvulla rakennettu kirkko on vanha luostarikirkko. Saint-Romainissa olleesta Burgundin herttuoiden linnasta on jäljellä enää rauniot.
Patricia Bredin

Patricia Bredin (14. helmikuuta 1935 Hull, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 14. elokuuta 2023 Nova Scotia, Kanada) oli brittiläinen näyttelijä ja laulaja. Bredin oli vuonna 1957 Yhdistyneen kuningaskunnan ensimmäinen edustaja Eurovision laulukilpailussa kappaleella "All". Kappale sijoittui kilpailussa seitsemänneksi. 1959 Bredinillä oli pääosa komediaelokuvassa "Left Right and Centre" ja 1961 elokuvassa "The Treasure of Monte Cristo". Bredin esitti Gueneverea Broadway-musikaalissa "Camelot" vuonna 1962.
Bredin nai vuonna 1964 laulaja Ivor Emmanuelin. Heillä ei ollut lapsia, ja liitto päättyi kaksi vuotta myöhemmin. Myöhemmin Brendin meni naimisiin kanadalaisen liikemiehen Charles MacCullochin kanssa, mutta mies kuoli häämatkalla.
Natalja Pasitšnyk

Natalja Ihorivna Pasitšnyk (; s. 1971) on ukrainalaissyntyinen, sittemmin Ruotsiin asettunut pianisti. 
Pasitšnyk aloitti pianonsoiton opiskelun 3-vuotiaana. Hän opiskeli Lvivin konservatoriossa, jatkoi opintojaan Varsovan Chopin-musiikkiakatemiassa ja sai solistidiplominsa Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta. Pasitšnyk on esiintynyt kansainvälisesti solistina ja kamarimuusikkona. Lisäksi hän on tehnyt yhteistyötä monien kapellimestarien, kuten Jevgeni Svetlanovin, Christopher Hogwoodin, Arie van Beekin, Jacek Kaspszykin, Marek Mośin, B. Tommy Anderssonin ja Robert Stehlin kanssa. Hän on esiintynyt myös historiallisin soittimin.
Pasitšnyk on tullut palkituksi Pohjoismaisessa pianokilpailussa Tanskassa 1998 ja World Piano Competitionissa 1999. Hän sai Anders Wallin säätiön palkinnon vuonna 2000 ja kansainvälisen Umberto Micheli -pianokilpailun (Milano) erikoispalkinnon 2001. Pasitšnyk on tehnyt levytyksiä muiden muassa Opus 111:lle ja Naxokselle. 
Pasitšnyk on opettanut Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Hänen siskonsa on sopraano Olha Pasitšnyk.
Nunzio Gallo

Nunzio Gallo (25. maaliskuuta 1928 – 22. helmikuuta 2008) oli italialainen laulaja ja näyttelijä. Gallo voitti vuoden 1957 San Remon musiikkifestivaalit kappaleella "Corde della mia chitarra" ja tuli samalla valituksi Italian edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa Gallo sijoittui kuudenneksi. Gallo esiintyi uransa aikana yli 20 elokuvassa.
Gallo sai syyskuussa 2007 vakavan aivoverenvuodon, josta ei enää toipunut. Gallo kuoli 22. helmikuuta 2008.
Anssi Autio

Anssi Autio on suomalainen tuottaja, joka tunnetaan "Uuden Musiikin Kilpailun" perustajana ja päätuottajana. Ennen UMK:ta Autio on vaikuttanut media-alalla 1990-luvun alusta alkaen. 
Autio aloitti uransa vuosina 1991–1994 pääkaupunkiseudun paikallisradioissa (Radio Etelän ääni, Radio Kolme) ja siirtyi vuonna 1994 Ylen Radiomafiaan. Aution ensimmäinen ohjelma Radiomafiassa oli nimeltään "Rockmafia", mutta vuonna 1995 perustettu "uuden musiikin erikoisohjelma" "UpTeekki" oli hänen pääasiallinen työnsä.
Autio jätti Radiomafian vuonna 2000, koska hän siirtyi ”Suomen suurimman nuorisomedian” "Jyrkin" toimituspäälliköksi. Hän kirjoitti myös kolumneja suomalaisiin lehtiin ("Iltalehti, Rumba") sekä viikoittaista artikkelia brittiläiseen "Fono"-julkaisuun vuosina 1998–2001. Vuoden 2001 lopussa hän aloitti Yleisradion nuorten toimituksessa tv-tuottajana.
Yleisradioon paluun jälkeen Autio on tuottanut lukuisia musiikki- ja viihdeohjelmia, kuten Emma-gaalaa (2005–2011) ja festivaalitaltiointeja Provinssista Tuska-festivaaliin.
Uuden Musiikin Kilpailu 2012-.
Vuonna 2012 Autio sai tehtäväkseen uudistaa Suomen Euroviisut. Hän perusti "Uuden Musiikin Kilpailun" (UMK), jonka voittaja edustaa Suomea Euroviisuissa. UMK-formaatti on muuttunut vuosien varrella useaan kertaan. Alkuvuosien hankaluuksien jälkeen UMK on noussut Suomen katsotuimpien ohjelmien joukkoon. Koronapandemiasta huolimatta UMK on järjestetty joka vuosi.
Layla Saad

Layla F. Saad on kirjailija ja podcast-juontaja, jonka työ keskittyy rasismin, identiteetin, johtajuuden, henkilökohtaisen muutoksen ja sosiaalisen muutoksen aiheisiin. Saad on kirjoittanut teoksen "Me and White Supremacy", joka ohjaa lukijaansa tarkastelemaan ja purkamaan sisäistettyä rasismia.
Saadin podcast-ohjelma on nimeltään "The Good Ancestor Podcast" ja sen jaksoissa juontaja haastattelee muutoksentekijöitä sekä kulttuurivaikuttajia.
Elämä.
Saad syntyi ja kasvoi Walesissa, jossa hänen Sansibarilta ja Mombasasta muuttaneet vanhempansa olivat tavanneet. Myöhemmin Saad asui vanhempiensa kanssa myös Tansaniassa, Englannissa ja Qatarissa. Nykyisin kirjailija asuu Qatarissa. Layla Saad opiskeli lakia Lancasterin yliopistossa.
Teokset.
"Me and White Supremacy" on antirasistinen harjoituskirja, jonka Saad julkaisi alun perin vapaasti saatavana omakustanteena internetissä vuonna 2018 yhdessä antirasistisen Instagram-haasteen kanssa, missä kannustettiin valkoisia tutkimaan omia valkoista ylivaltaa kannattavia asenteitaan.. Puolessa vuodessa verkkojulkaisua ladattiin 100 000 kertaa. Vuonna 2020 Quercus Editions julkaisi verkkojulkaisusta painetun version kirjailijanimellä Layla F. Saad. Kirjasta tuli kansainvälinen bestseller. Vuonna 2022 siitä julkaistiin Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa nuorille lukijoille suunnatut versiot.
Kirjailija Robin Diangelo toteaa kirjan esipuheessa, että teos on briljantin mustan naisen kirjoittama myötätunnon lahja valkoisille avuksi syvälliseen tutkiskeluun, joka voi vapauttaa heidät valkoisesta rasismista.
Näkemyksiä valkoisesta ylivallasta.
Termiä "valkoinen ylivalta" on käytetty kuvaamaan sellaisten ryhmittymien politiikkaa, jotka edustava äärikansallista, rasistista tai fasistista ajattelua. Layla Saad kuitenkin katsoo, että valkoinen ylivalta on maailmankuva, johon valkoiset syntyvät. Vaikka suora rasistinen sorto, kuten orjuus, apartheid ja muu rotusyrjintä on laitonta, hienovarainen tai avoin syrjintä, marginalisaatio ja BIPOC -ihmisten tappaminen jatkuvat valkoisten hallitsemissa yhteiskunnissa. Tämä johtuu siitä, että valkoinen ylivalta on näiden yhteiskuntien hallitseva paradigma. Se takaa valkoisille ansaitsemattomia erioikeuksia, suojelua ja valtaa. Niiden tiedostamiseen voi kuitenkin herätä.
Bob Martin (laulaja)

Bob Martin (oik. Leo Heppe, 7. kesäkuuta 1922, Krasnojarsk, Venäjän SFNT – 13. tammikuuta 1998, Wien, Itävalta) oli itävaltalainen laulaja.
Elämä.
Heppen isä oli kotoisin Böömistä, ja hänet vangittiin ensimmäisen maailmansodan aikaan. Sodan jälkeen hän jäi Venäjälle saksan opettajaksi ja löysi sieltä vaimonsa. Pariskunta pakeni kaksivuotiaan Leon kanssa Venäjän sisällissotaa ja päätyi Wieniin.
Vuodesta 1951 eläkkeelle jäämiseensä 1981 Bob Martin lauloi Wienin valtionoopperan kuorossa. Noina vuosina Martin tuki myös jazzyhtyeitä "Die Montecarlos" ja "Die blauen Jungs". Vuonna 1957 Martin näytteli Grethe Weiserin kanssa vuoden 1934 elokuvan "Einmal eine große Dame sein" uusintaversiossa. Martin osallistui myös laulajana oopperoiden ja opeterrien äänityksiin.
Vuonna 1957 Itävallan yleisradioyhtiö ORF valitsi Martinin maan ensimmäiseksi edustajaksi Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Wohin, kleines Pony?". Kappale sijoittui kilpailussa kymmenennelle eli viimeiselle sijalle.
Martin haudattiin Ottakringerin hautausmaalle.
Tiedostonhallinta

Tiedostonhallinta tai tiedostohallinta () on tietokoneohjelman tyyppi, joka auttaa käyttäjää hallitsemaan tietokoneella olevia tiedostoja. Ohjelmat sallivat muun muassa tiedostojen kopioimisen ja poistamisen tietokoneen massamuistilta. Tiedostonhallinta voi esittää hakemistoja, tiedostoja (dokumentteja) ja ohjelmatiedostoja eri tavoin.
Historia.
Xerox Alton neptune käytti tekstiä ja hiiriohjausta, mutta ei sisältänyt ikoneja.
Kahden sarakkeen malliin perustuvia tiedostonhallintaohjelmia on kutsuttu "perinteisiksi" () tiedostohallintaohjelmiksi ja näistä on useita klooneja. Malli nousi erityisen suosituksi 1980-luvulla ja sitä on sanottu tehokäyttäjille sopivaksi.
Graafisessa käyttöliittymässä hakemistoja on esitetty muun muassa laatikostoina (), joka on toiminnallisesti vastaava hakemistojen ja kansioiden esitystapojen kanssa.
Toimintamallit.
Perinteiset tiedostonhallintaohjelmat ("orthodox file manager", OFM) jakavat pääikkunan kolmeen ali-ikkunaan: kaksi näistä on identtistä "paneelia", jotka ovat tyypillisesti sijoitettu vierekkäin, mutta voivat olla myös päällekäin. Kolmas ikkunan levyinen ali-ikkunan sisältää komentotulkin.
Tiedostonhallintaohjelmat voivat käyttää "avaruudellista" (, oliopohjaista) mallia tai navigaatiometaforaan perustuvaa mallia. Oliometaforassa jokainen hakemisto ajatellaan "oliona" ja sen esitystapa on tiedostonhallinnan ikkuna: käyttäjälle ikkuna ja hakemisto ovat monissa aspekteissa sama ja jokaiselle hakemistolle on oma ikkuna. Navigaatiometaforassa tiedostonhallintaohjelma on "kuori", joka sisältää näkymiä eri paikkoihin tiedostojärjestelmässä: navigaatio tapahtuu vaihtamalla sen hetkellä esitettävää näkymää. Navigaatiomallissa tiedostonhallintaohjelmasta voi olla useita eri instansseja, jotka voivat näyttää samoja tai eri näkymiä toisistaan riippumatta. 
Väitteiden mukaan oliometafora on uusille käyttäjille helpompi ymmärtää johtuen suorasta esitys- ja käsittelytavasta, joka tekee hakemistojen käsitteen helpommin ymmärrettäväksi. 
Jotkin tiedostonhallintaohjelmat ovat historiansa aikana vaihtaneet toimintamallia.
Ominaisuuksia.
Eräät tiedostonhallintaohjelmat sisältävät tiedostojen katselun itsessään.
Tiedostonhallintaohjelmat voivat integroida pakkausohjelman toimintoja.
Markus Lajunen

Markus Lajunen (s. 21. maaliskuuta 1988) on entinen huippu-urheilija, salibandyn pelaaja ja C-junioreiden suomen mestari. Vihdin Salisusien kasvatti on edustanut urallaan muun muassa Espoolaista Westend Indiansia ja Porin Karhuja. Muita Lajusen edustamia seuroja ovat: Hifk, Koovee, VKTP ja NTK. Lajunen on pelannut urallaan myös ulkomailla, muun muassa Sveitsiläisessa UHC Grünenmattissa. Lajunen on pelannut urallaan myös 4 nuorten (U23) maaottelua tehoin 1+2=3. 
Hän on pelipaikaltaan puolustaja vaikkakin on aloittanut lajin hyökkääjänä jonka vahvuuksiin on lukeutunut maalinteko. Iän myötä Lajusen maalintekijän vaisto on kuitenkin hävinnyt ja vahvuudet ovat löytyneet avauspelaamisesta, minkä takia Lajunen pelaa nykyään puolustajana. Lajunen on pikkuveljensä Eerikin tavoin pelannut LoSB:ssa. Kaudella 2021–2022 hän edustaa Helsinki Unitedia. Lajunen on rennon oloinen kaveri, joka on viettänyt salibandyelämää puoliammattilaisstatuksella.
Tekniset tiedot:
Molemminpuolinen varma tuho

Molemminpuolinen varma tuho on doktriini, jonka mukaan ydinaseilla tehty isku aiheuttaisi varman tuhon sekä ensimmäisen iskun kohteelle että sen tekijälle. Perusteena on se, että vaikka ensimmäinen isku poistaisi sen kohteena olevan ydinasevaltion kyvyn toteuttaa kostoiskuja maaperältään, etenkin sukellusveneissä olevilla ydinaseilla niiden toteuttaminen pysyisi mahdollisena. Opista käytetään lyhennettä MAD, joka tulee sanoista "mutually assured destruction" (molemminpuolinen varma tuho).
Käsite lanseerattiin vuonna 1969, jolloin Hudson-instituutin Donald G. Brennan lisäsi John F. Kennedyn hallinnon puolustusministeri Robert S. McNamaran käyttämään "assured destruction" -käsitteeseen (varma tuho) sanan "mutual" (molemminpuolinen). McNamara itsekin uskoi minkä tahansa ydinasein tehdyn iskun ydinasevaltioiden välillä johtavan vääjäämättä molempien osapuolten tuhoutumiseen. MAD-doktriinista ei kuitenkaan tullut Yhdysvaltain ensisijaista ydinasedoktriinia, sillä Yhdysvaltain ydinasearsenaalin koon, tarkkuuden ja kehittyneisyyden kasvu teki siitä yhden useista kilpailevista strategisista vaihtoehdoista. Esimerkiksi Ronald Reagan ei hyväksynyt oppia vaan loi Strategic Defense Initiativen, jonka tarkoitus oli turvata yhdysvaltalainen elämäntapa Neuvostoliiton aiheuttamalta uhalta.
McNamara itse ei pitänyt "varman tuhon" käsitteen muuttamisesta "molemminpuoliseksi varmaksi tuhoksi", vaikka alkoi käyttää jälkimmäistä käsitettä itsekin. Vuonna 1997 hän totesi haastattelussa, ettei oppi ole "hullu" (mad) vaan ydinasepelotteen perusta.
Margot Hielscher

Margot Hielscher (29. syyskuuta 1919 Berliini – 20. elokuuta 2017 München) oli saksalainen näyttelijä ja laulaja. Hielscher esiintyi yli 50 elokuvassa vuosina 1939-1994.
Hielscher voitti vuonna 1957 saksalaisen "Zwei auf einem Pferd" -laulukilpailun kappaleella "Telefon, Telefon" ja tuli näin valituksi Saksan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä kilpailussa kappale sijoittui neljänneksi. Vuonna 1958 Hielscher voitti tällä kertaa nimellä "Schlager 1958" käydyn Saksan euroviisukarsintakilpailun kappaleella "Für zwei Groschen Musik". Tällä kertaa Hielscher sijoittui kansainvälisessä kilpailussa seitsemänneksi.
Hielscheriä pidetään myös Saksan ensimmäisenä naispuolisena Talk show -juontajana. Hän juonsi 1960-luvun puolivälissä Baijerin televisiossa ohjelmaa "Gast bei Margot Hielscher".
Vuonna 1978 Hielscherille myönnettiin Bundesverdienstkreuz ja vuonna 1985 Filmband in Gold -palkinto.
Hielscher kuoli 97-vuotiaana 20. elokuuta 2017.
Ruslan Stefantšuk

Ruslan Oleksijovytš Stefantšuk (; s. 29. lokakuuta 1975) on ukrainalainen poliitikko, joka on toiminut Verh’ovna Radan puhemiehenä 8. lokakuuta 2021 lähtien. Hän on Kansan palvelija -puolueen jäsen, ja hänet valittiin sen listalta Verh’ovna Radaan vuoden 2019 parlamenttivaaleissa.
Stefantšuk syntyi Ternopilissa ja opiskeli yliopistoissa H’melnytskyissä oikeustiedettä ja tuotantotaloutta. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen tohtori. Hän oli mukana Volodymyr Zelenskyin presidentinvaalikampanjassa vuoden 2019 presidentinvaalissa. Saman vuoden parlamenttivaaleissa hänet valittiin Verh’ovna Radaan toisena Kansan palvelijan maanlaajuiselta listalta.
29. elokuuta 2019 Stefantšuk valittiin Verh’ovna Radan ensimmäiseksi varapuhemieheksi 330 äänellä.
7. lokakuuta 2021 puhemies Dmytro Razumkov poistettiin virastaan 284 äänellä. Seuraavana päivänä Stefantšuk valittiin hänen tilalleen 261 äänellä.
Paule Desjardins

Paule Desjardins (19. huhtikuuta 1929 – 31. joulukuuta 2007) oli ranskalainen laulaja. Desjardins edusti Ranskaa vuoden 1957 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "La belle amour" ja sijoittui kilpailussa toiseksi.
Jānis Luters

Jānis Luters (salanimi Bobis, 5. helmikuuta 1883 Sauka – 18. tammikuuta 1938 Levassova) oli latvialainen bolševikki, joka oli muun muassa osallisena Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöön vuonna 1906.
Selonian maakunnassa syntynyt Luters opiskeli vuosisadan vaihteessa Valmieran seminaarissa, josta hänet erotettiin poliittisen toimintansa vuoksi. Vuodesta 1904 lähtien Luters toimi Latvian sosialidemokraattisen työväenpuolueen Liepājan osaston puheenjohtajana. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Luters pidätettiin Riiassa, mutta hänet onnistuttiin vapauttamaan poliisivankilasta tammikuussa 1906.
Helmikuussa 1906 Luters sai tehtäväkseen Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstämisen bolševikkien toiminnan rahoittamiseksi. Luters kokosi 15 vallankumouksellisen ryhmän, jonka hän lähetti Jan Tšokken johdolla Suomeen. Vuodesta 1907 lähtien Luters toimi bolševikkien maanalaisissa organisaatioissa Pietarissa ja Moskovassa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli Neuvostoliiton ammattiliittojen keskusjärjestössä ja toimi myös Latvian edustajana Kominternissä. 
Luters vangittiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1937 ja hän sai kuolemantuomion nationalismista syytettynä. Luters teloitettiin Leningradin lähistöllä tammikuussa 1938. Hänen muistelmansa julkaistiin postuumisti vuonna 1960 nimellä Jānis Luters-Bobis.
Verh’ovna Radan puhemies

Verh’ovna Radan puhemies () on Ukrainan parlamentin eli Verh’ovna Radan puheenjohtaja. Puhemies valitaan kansanedustajien joukosta.
Puhemiehenä on 8. lokakuuta 2021 lähtien toiminut Ruslan Stefantšuk.
Tehtävät.
Puhemiehen virasta säädetään Ukrainan perustuslain 88. artiklassa, jonka nojalla Verh’ovna Radan edustajat valitsevat keskuudestaan puhemiehen ja kaksi varapuhemiestä. Puhemies
Puhemies toimii väliaikaisena valtionpäämiehenä rajoitetuin valtaoikeuksin ennen presidentinvaaleja, jos istuva presidentti on poistettu virastaan.
Birthe Wilke

Birthe Wilke (s. 19. maaliskuuta 1936) on tanskalainen laulaja ja näyttelijä. Wilke aloitti uransa 1950-luvulla Bruno Henriksenin orkesterin kanssa. Tuolta ajalta Wilken tunnetuimpia kappaleita ovat ”Håndklaver og Charme” ja ”Den Gamle Gartner”, ja Wilkeä kutsuttiin Tanskan Doris Dayksi.
Vuonna 1957 Wilke voitti yhdessä Gustav Wincklerin kanssa kaikkien aikojen ensimmäisen Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella ”Skibet skal sejle i nat” ja näin duo tuli valituksi Tanskan ensimmäiseksi edustajaksi Eurovision laulukilpailuun. Kappale sijoittui kilpailun kolmanneksi, mutta duo herätti pahennusta erityisesti konservatiivisissa katolilaisissa maissa lopettamalla esityksensä 11 sekuntia kestäneeseen suudelmaan. Wilke voitti Dansk Melodi Grand Prixin uudestaan sooloartistina vuonna 1959 kappaleella ”Uh, jeg ville ønske jeg var dig”. Kansainvälisessä kilpailussa kappale sijoittui viidenneksi. Wilke vetäytyi julkisuudesta vuonna 1966, mutta on sen jälkeenkin tehnyt julkisia esiintymisiä silloin tällöin.
LXQt

LXQt (myös nimellä LXDE-Qt) on työpöytäympäristö, joka perustuu Qt-kirjastoon. Ympäristö keskittyy klassiseen työpöytään modernilla ulkoasulla ja on saatavilla useimmissa merkittävissä Linux ja BSD-jakeluissa.
Projekti alkoi LXDE-kehittäjän tyytymättömyydestä GTK+-kirjastoon, jolloin kokeiluiden tuloksena syntyi rinnakkainen LXDE-Qt. Tämän jälkeen Razor-qt-projekti liittyi LXDE-Qt -projektiin. LXDE-Qt ja razor-qt -kehittäjät työskentelivät yhdessä LXQt:n kehittämiseksi ja suuri osa LXQt:sta on peräisin razor-qt:sta.
LXQt 2.0 käyttää Qt 6 versiota, jota myös KDE Plasma 6 käyttää. Aiempi julkaisu käytti Qt 5 versiota ja vanhat versiot toimivat edelleen uudempien rinnalla. LXQt version 2.1.0 odotetaan viimeistelevän siirtymisen Qt 6 -versioon ja tukevan täysin Wayland-ikkunointia.
Bailey Jay

Bailey Jay (s. 5. marraskuuta 1988 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen transsukupuolinen pornonäyttelijä (shemale) ja juontaja. Hän vuosina 2011 ja 2012 sai vuoden parhaan transsukupuolisen esiintyjän palkinnon. Hän tekee yhteistyötässä Matt Terhune’n kanssa podcasteja.
Gustav Winckler

Gustav Frands Wilzeck Winckler (13. lokakuuta 1925 – 20. tammikuuta 1979) oli tanskalainen laulaja. Wincklerin ura alkoi 1940-luvun lopulla, jolloin hän voitti useita kykykilpailuja. Uransa ensimmäisinä vuosina Winckler lauloi useita Bing Crosbyn kappaleita ja häntä kutsuttiinkin Nørrebron Bing Crosbyksi. Vuonna 1950 Winckler aloitti laulamisen Danmarks Radiossa ja hänestä tuli nopeasti suosittu.
Winckler voitti yhdessä Birthe Wilken kanssa kaikkien aikojen ensimmäisen Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella "Skibet skal sejle i nat" ja näin duo tuli valituksi Tanskan ensimmäiseksi edustajaksi Eurovision laulukilpailuun. Kappale sijoittui kilpailun kolmanneksi, mutta duo herätti pahennusta erityisesti konservatiivisissa katolilaisissa maissa lopettamalla esityksensä 11 sekuntia kestäneeseen suudelmaan.
Winckler osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin myös vuonna 1958 kappaleella "For altid", 1959 kappaleella "Engang bli'r det forår igen", 1960 kappaleella "Sorg og glæde", 1961 kappaleella "Vi lever kun en enkelt gang", 1964 kappaleella "Ugler i mosen" ja 1966 kappaleella "Salami".
Winckler kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1979.
Solange Berry

Solange Berry (23. marraskuuta 1932 – 26. tammikuuta 2018) oli belgialainen laulaja. Berry edusti Luxemburgia vuoden 1958 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Un grand amour", joka sijoittui kilpailussa jaetulle yhdeksännelle ja viimeiselle sijalle. Berry osallistui myös Belgian karsintana vuoden 1960 Eurovision laulukilpailuun toimineeseen "Eurosong 1960" -laulukilpailuun kappaleella "On m'attend", mutta ei tullut valituksi.
Victor Argo

Victor Argo (s. Victor Jimenez; 5. marraskuuta 1934 Bronx, New York – 7. huhtikuuta 2004 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka näytteli yleensä kovaotteisia rooleja. Hänen uransa ulottui neljälle vuosikymmenelle. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Sudenpesä" (1973), "Taksikuski" (1976), "Hot Tomorrows" (1977), "Rakastutaan" (1984), "Illasta aamuun" (1985), "Raaka keikka" (1986), "Kristuksen viimeinen kiusaus" (1988), "New Yorkin kuningas" (1990), "McBain – sankareiden aika" (1991), "Paha poliisi" (1992), "True Romance" (1993), "Condition Red – hälytystila" (1995) ja "Angel Eyes" (2001).
Argo menehtyi keuhkosyövän aiheuttamiin komplikaatioihin 7. huhtikuuta 2004.
Tultšyn

Tultšyn () on kaupunki Vinnytsjan alueella Ukrainan keskiosassa. Kaupunki on maaseutuvaltaisen Tultšynin piirin (152 281 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 14 668 (2021).
Tultšyn sijaitsee maanteitse noin 82 kilometriä aluekeskus Vinnytsjasta etelään.
Kaupunki sijaitsee historiallisella Podolian seudulla. Ensimmäinen maininta paikkakunnasta löytyy vuoden 1607 kirjallisista dokumenteista; tuolloin se mainitaan Nestervarin kaupungin nimellä.
H’milnyk

H’milnyk () on kaupunki Vinnytsjan alueella Ukrainan keskiosassa. Kaupunki on maaseutuvaltaisen H’milnykin piirin (183 913 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 27 158 (2021).
H’milnyk sijaitsee 67 kilometriä aluekeskus Vinnytsjasta luoteeseen.
Oreo (kala)

Oreo ("Oreosoma atlanticum") on oreoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö.
Oreo voi kasvaa suurimmillaan noin 21 cm pitkäksi. Täysikasvuiset ja nuoret kalat poikkeavat toisistaan huomattavasti ulkonäöltään. Täysikasvuiset kalat ovat ruumiinmuodoltaan korkearuumiisia ja vinoneliömäisiä. Pää ja silmät ovat suuret. Selkäevä on kaksiosainen, ja sen etuosa on piikikäs. Peräevä on pitkä. Oreot ovat täysikasvuisina väriltään harmahtavan ruskeita. Nuoret kalat ovat violetinruskeita tummin laikuin ja nuorten kalojen vatsassa on useita vihertäviä kartionmuotoisia luusuomuja.
Levinneisyys ja elintavat.
Oreota tavataan eteläisen Afrikan Atlantin ja Intian valtameren rannikolla ja Australian lähistöltä. Se elää lämpimissä vesissä tyypillisimmin 220–1 550 metrin syvyydessä ja syvimmillään sitä on tavattu lähes 2 000 metrin syvyydestä.
Pecetto Torinese

Pecetto Torinese () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 052 asukasta.
Fikseri

Fikseri on ulkomaankirjeenvaihtajan, sotakirjeenvaihtajan tai sotakuvaajan paikallinen apulainen kohdemaassa. Fikseri voi oman suhdeverkostonsa ja kielitaitonsa avulla auttaa ulkomailta tullutta journalistia muun muassa haastattelujen järjestämisessä ja niiden tulkkauksessa, kuvauspaikkojen etsinnässä, autonkuljettajana, muun matkustuksen ja majoitusten järjestämisessä ja muissa käytännön asioissa.
Ulkomaantoimittaja Heikki Aittokoski kuvaa fikserin roolia viittaamalla legendaan piispa Henrikistä, jolle kävi huonosti tuntemattomissa oloissa Suomen-matkallaan:”Fikseri on turvallisuustekijä. Fikseri tuntee paikat. Hän tietää minne voi ja minne ei pidä mennä, kenen kanssa kannattaa ja kenen kanssa ei kannata puhua, milloin on syytä irrottautua tilanteesta. Jos fikseri ei ole tehtäviensä tasalla, tai jos fikserin kanssa ei käy asioita kunnolla läpi, voi käydä henrikit. Tämä tietysti korostuu kriisialueilla.”
Raquel Rastenni

Raquel Rastenni (oik. Anna Rachel Rastén, 21. elokuuta 1915 – 17. elokuuta 1998) oli tanskalainen venäjänjuutalaista syntyperää ollut laulaja. Rastenni aloitti uransa tanssijana Helsingørin revyyssa 1936. Laulajana Rastenni debytoi vuonna 1938. Rastenni lauloi eri orkestereissa 1940-luvun alussa ja perusti vuonna 1940 oman swingtrion.
Juutalaisen taustansa vuoksi Rastenni pakeni Tanskan saksalaismiehityksen aikana Ruotsiin, jossa esitti kabareeta ja burleskia. Toisen maailmansodan jälkeen Rastenni palasi Tanskaan, jossa jatkoi uraansa. Rastennin suurimpia hittejä olivat "Vovsen i vinduet" (1953) ja "Hele ugen alene" (1953), joka myi yli 120 000 kappaletta. Rastenni oli Tanskan ensimmäinen artisti, jolle myönnettiin kultalevy.
Rastenni voitti vuoden 1958 Dansk Melodi Grand Prixin kappaleella "Jeg rev et blad ud af min dagbog" ja tuli näin valituksi Tanskan edustajaksi saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Rastenni sijoittui kymmenen kilpailijan joukosta kahdeksanneksi. Rastenni osallistui Dansk Melodi Grand Prixiin myös vuonna 1961 kappaleella "Hjemme hos os" sekä vuonna 1964 kappaleella "Vi taler samme sprog", mutta ei noilla kerroilla Tullut valituksi Tanskan edustajaksi.
Donetskin alueen draamateatteri

Donetskin alueen draamateatteri () on teatteri Ukrainassa Mariupolin kaupungissa. Sen katsotaan saaneen alkunsa vuonna 1878, jolloin Mariupoliin perustettiin ensimmäinen ammattiteatteri. Teatteri sai Donetskin valtionteatterin aseman vuonna 1959, ja nykyinen teatterirakennus valmistui 1960.
Venäjän armeija tuhosi Donetskin teatterin ilmapommituksessa Ukrainan sodan aikana 16. maaliskuuta 2022. Isku vaati lukuisia kuolonuhreja, koska teatterin kellariin oli hakeutunut suojaan yli tuhat kotinsa menettänyttä ihmistä. Seuraavana päivänä ilmoitettiin, että teatterin pommisuoja olisi kuitenkin kestänyt ilmaiskun. Silti uutistoimisto Associated Pressin toukokuussa esittämän perustellun arvion mukaan Donetskin alueen draamateatterin pommituksessa menehtyi noin 600 siviiliä, joista ainakin 100 draamateatterin ulkopuolella sijainneen kenttäkeittiön läheisyydessä.
Juri Boiko

Juri Anatolijovytš Boiko (; s. 9. lokakuuta 1958) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi yhtenä Ukrainan varapääministereistä vuosina 2012–2014. Hän edustaa oppositiorintamaa ja kannattaa läheisempiä suhteita Venäjän kanssa.
Nuoruus ja koulutus.
Boiko syntyi Horlivkassa Donetskin alueella. Hän opiskeli kemiantekniikkaa D. Mendelejevin kemiantekniikan yliopistossa Moskovassa ja valmistui vuonna 1981 insinööriksi. Vuonna 2001 hän valmistui insinööriekonomiksi Itä-Ukrainan yliopistosta.
Ura.
Vuosina 1981–1999 hän toimi esimiehenä Zorjan kemiantehtaalla Rubižnessa. Tämän jälkeen hän toimi vuosina 1999–2001 Lysytšanskin öljynjalostamon, Lysytšansknaftoorhsyntezin, johtajana ja vuosina 2001–2002 Krementšukin öljynjalostamon, Ukrtransnaftan, hallituksen puheenjohtajana. Vuosina 2002–2005 hän toimi Naftogazin hallituksen puheenjohtajana.
Politiikassa.
Vuonna 2005 Boiko valittiin Ukrainan republikaanipuolueen puheenjohtajaksi, joka osallistui vuoden 2006 parlamenttivaaleihin Ne Tak -oppositioblokissa, joka ei kuitenkaan ylittänyt kolmen prosentin vaalikynnystä.
Vuonna 2005 Ukrainan turvallisuuspalvelun johtaja Oleksandr Turtšynov määräsi Boikon pidätettäväksi epäiltynä virkavallan väärinkäytöstä Naftogazin hallituksen puheenjohtajana; presidentti Viktor Juštšenko kuitenkin esti pidätyksen.
Vuonna 2006 Boiko nimitettiin Janukovytšin hallitukseen energiaministeriksi; hän toimi virassa vuoteen 2007 asti. Vuoden 2007 parlamenttivaaleissa Boiko valittiin Verh’ovna Radaan alueiden puolueen listalta. Maaliskuussa 2010 hänet nimitettiin pääministeri Mykola Azarovin hallitukseen energiaministeriksi; joulukuussa presidentti Janukovytš vapautti hänet tästä virasta ja nimitti hänet energia- ja hiiliteollisuusministeriksi.
Vuonna 2012 Boiko nimitettiin varapääministeriksi.
Vuonna 2014 alueiden puolueen puoluekokous nimitti Myh’ailo Dobkinin puolueen presidenttiehdokkaaksi ja erotti Boikon puolueen jäsenyydestä. Saman vuoden presidentinvaalissa Boiko oli ehdolla sitoutumattomana ehdokkaana ja sai 0,19 prosenttia äänistä.
Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Boiko valittiin uudelleen Verh’ovna Radaan oppositioblokin listan ensimmäisenä ehdokkaana.
Vuonna 2018 oppositioblokki ja Elämän puolesta -puolue yhdistyivät Opposition ohjelma – Elämän puolesta -puolueeksi, jonka presidenttiehdokas Boiko oli vuoden 2019 presidentinvaalissa. Saman vuoden parlamenttivaaleissa puolue sai 13,05 prosenttia äänistä.
Jarmo Korhonen (pesäpalloilija)

Jarmo Korhonen (s. 24. maaliskuuta 1961) on suomalainen pesäpalloilija ja uransa jälkeen pelinjohtaja. 
Korhonen edusti koko pelaajauransa Oulun Lippoa. Korhonen saavutti yhden SM-kullan kaudella 1994, yhden SM-hopean kaudella 1995 ja yhden SM-pronssin kaudella 1993. Vuonna 1992 hänet valittiin Vuoden jokeriksi. Vuonna 1992 hän pelasi myös uransa ainoan Liitto-Lehdistö-ottelun. Korhonen pelasi Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 189 runkosarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 244 tavallista juoksua, toi 31 juoksua ja keräsi 509 kärkilyöntipistettä. Korhonen pelasi 27 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi 26 tavallista juoksua, toi kaksi juoksua ja keräsi 37 kärkilyöntipistettä. Uransa jälkeen Korhonen toimi osan kaudesta 1999 Lipon pelinjohtajana.
Parvinystynuppi

Parvinystynuppi ("Psydrax parviflora") on matarakasvien (Rubiaceae) heimoon, nystynuppien ("Psydrax") sukuun kuuluva kasvilaji. Parvinystynupin ulkonäkö vaihtelee suuresti; se voi olla ainavihanta, piikkinen ja noin kaksi metriä korkeaksi kasvava pensas tai korkeimmillaan jopa 27 metriä korkeaksi kasvava puu. Parvinystynupin hedelmät ovat 5–8 mm pitkiä, 8–14 mm leveitä, pehmeitä ja mustia. Hedelmät ovat kaksilohkoisia ja lohkot ovat toisistaan lähes erilliset. Kussakin hedelmässä on yksi tai kaksi siementä.
Parvinystynuppi kasvaa kosteissa alankometsissä sekä vuoristosademetsissä merenpinnan tasosta 2800 metrin korkeuteen asti. Lajia tavataan trooppisessa Afrikassa Senegalista itään Sudaniin ja Etiopiaan sekä etelässä Angolaan, Sambiaan, Zimbabween ja Mosambikiin ulottuvalla alueella.
Parvinystynupin hedelmät ovat syötäviä sellaisenaan ja ne ovat suosittua metsän läpi kuljettaessa matkan varrelta poimittavaa ruokaa. Hedelmiä on myös käytetty perinteisessä lääkinnässä yskän sekä vilustumisten hoitoon. Lajin juuria on myös keitetty eläinten lihan ja luiden kanssa suolistomatojen häätöön sekä yleisten vartalon kipujen hoitoon. Parvinystynupin puuainesta käytetään paikallisesti myös puutavarana, polttopuuna sekä puuhiilen valmistukseen.
Termodynaaminen tila

Termodynamiikassa systeemin termodynaaminen tila tarkoittaa sen makroskooppista olotilaa tiettynä ajanhetkenä. Termodynaaminen tila on kuvattavissa täydellisesti sopivalla joukolla tilanmuuttujia tai tilanfunktioita. Kun tällainen joukko suureita on saatu määritettyä, voi loput systeemin termodynaamisista ominaisuuksista määrittää yksikäsitteisesti systeemiä kuvaavista tilanyhtälöistä. 
Termodynaamisesta tilasta puhuttaessa systeemin oletetaan olevan termodynaamisessa tasapainossa, jolloin sen tila ei muutu ajan kuluessa.
Termodynaamisen ja fysikaalisen tilan ero.
Termodynaaminen tila on termodynamiikan perustavanlaatuinen käsite. Sen määritelmässä keskeistä on ero vakaana pysyvän makroskooppisen termodynaamisen tilan ja lämpöliikkeen takia jatkuvassa muutoksessa olevan mikroskooppisen fysikaalisen tilan välillä. Tiettyä termodynaamista tilaa vastaa yleensä suuri joukko fysikaalisia tiloja, joissa systeemi voi olla.
Esimerkkinä tästä voidaan käyttää systeemiä, joka koostuu ilmapallon sisään suljetusta kaasusta. Systeemin termodynaamisen tilan määrittävät täydellisesti makroskooppiset suureet, esimerkiksi kaasun tilavuus, paine ja lämpötila. Näiden avulla on myös mahdollista määrittää muut tilansuureet, esimerkiksi systeemin ainemäärä käyttämällä hyväksi ideaalikaasun kaasulakia.
Vaikka ilmapallon tilavuus, paine ja lämpötila pysyisivät samoina, mikrotasolla kaasuatomit liikkuvat kuitenkin systeemin sisällä villisti. Kun kaasuatomit liikkuvat, niiden sijainnit luonnollisesti muuttuvat ja näin ollen systeemin mikrotason fysikaalinen tila muuttuu jatkuvasti. Tästä huolimatta kaikkia näitä "mikrotiloja" vastaa sama "termodynaaminen tila", jonka määrittävät systeemin tilanmuuttujat eli tilavuus, paine ja lämpötila.
Ulla Liukkunen

Ulla Liukkunen on suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hänen erikoisalaansa ovat muun muassa kansainvälinen yksityisoikeus, työoikeus ja eurooppaoikeus. Liukkunen on toiminut Helsingin yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan kansainvälisen yksityisoikeuden ja oikeusvertailun professorina vuodesta 2009 vuoteen 2012, minkä jälkeen hän on toiminut vuodesta 2013 työoikeuden ja kansainvälisen yksityisoikeuden professorina.
Ulla Liukkunen pääsi ylioppilaaksi 1985. Hän valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1991 ja lisensiaatiksi 1999. Liukkunen väitteli oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2004. Hänen väitöskirjansa "The role of mandatory rules in international labour law: a comparative study in the conflict of laws" kansainvälisestä yksityisoikeudesta ja työoikeudesta. Väitöskirja sisältää oikeusvertailua Suomen ja usean muun maan työsopimusjärjestelmien välillä.
Liukkunen on työskennellyt lainvalmistelutehtävissä työministeriössä ja sen seuraajassa, työ- ja elinkeinoministeriössä, vuodesta 1994. Hän on toiminut tutkijana Helsingin yliopistossa (2004–2007 ja 2009) ja akatemiatutkijana 2008–2009. Hän on johtanut kahta Suomen Akatemian rahoittamaa kansainvälistä tutkimushanketta.
Liukkunen on työtuomioistuimen puolueeton varajäsen ja työehtosopimuksen yleissitovuuden vahvistamislautakunnan jäsen. Hän on jäsenenä valtioneuvoston asettamassa Lainsäädännön arviointineuvostossa. Hän on Euroopan työviranomaisen (European Labour Authority) sovittelulautakunnan (Mediation Board) varapuheenjohtaja. 
Liukkunen sai varatuomarin arvon vuonna 1992. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki vuonna 2016. Liukkunen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen.
Borisovski-Hotilovon lentotukikohta

Borisovski-Hotilovon lentotukikohta tai Hotilovon lentotukikohta (ICAO: XUEH) on Venäjän Tverin alueella sijaitseva Venäjän ilmavoimien lentotukikohta. Itse sotilaslentokenttä sijaitsee Vyšni Volotšokin piirin Borisovskin maalaiskunnassa, kolmisen kilometriä Borisovskin kylän länsipuolella. Osa lentotukikohdan tai varuskunnan toiminnoista sijaitsee ilmeisesti naapuripiirin eli Bologojen piirin puolella, jossa on Kužnenkinon varuskunta-alue laajoine varikkoineen. Lentotukikohdasta käytetäänkin usein Bologojen piirin Hotilovon kylään () viittaavaa nimeä. Hotilovon kylä sijaitsee Pietarista Moskovaan johtavan eurooppatien varrella. Lentotukikohta sijaitsee linnuntietä seitsemän kilometriä Hotilovon kylästä etelään.
Borisovski-Hotilovon sotilaslentokentällä toimivan 790. hävittäjälentorykmentin kalustoon kuuluu Suhoi Su-35- ja Mikojan MiG-31-tyypin hävittäjiä. Rykmentti oli Venäjän ilmavoimien toinen rykmentti, jonne toimitettiin laivuellinen (12 kpl) Suhoi-35S -koneita; näillä korvattiin aiempi Suhoi Su-27P/SM/UB laivue. Lisäksi rykmentissä on kaksi MiG-31BM/BSM laivuetta, joihin kuuluu yhteensä 24 konetta. On esitetty, että tukikohdan koneet tuovat Venäjän ilmavoimille iskukykyä kauemmaksi; ne voivat kuljettaa myös risteilyohjuksia.