tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuonoankeriaat

Kuonoankeriaat (Serrivomeridae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta.
Lajit ja anatomia.
Kuonoankeriaiden heimoon kuuluu 2 sukua ja 10 lajia. Lajeja ovat muun muassa kuonoankerias ("Serrivomer sector") ja mustakuonoankerias ("S. brevidentatus"). Kooltaan heimon kalat kasvavat suurimmillaan noin 60–76 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja tunnusomainen piirre on litteä pää ja pitkä kuono ja leuat. Leuoissa on pieniä hampaita sahamaisina rivistöinä. Aikuisilla koirailla leuat ovat surkastuneet. Selkäevä- ja peräevä ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Selkäevä on hieman peräevää lyhyempi. Kuonoankeriaiden silmät ovat kookkaat. Heimon lajit ovat suomuttomia ja kylkiviiva on epätäydellinen. Väriltään kuonoasnkerialajit ovat tummanruskeita tai mustia ja suomuissa on hopeanhohtoinen kiilto.
Levinneisyys.
Kuonoankeriaita tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät yleensä 500–1 000 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Amerikan pastillit

Amerikan pastillit ovat Fazerin valmistamia suklaamakeisia. Pastillit valmistetaan Lappeenrannassa Saimaan rannalla sijaitsevassa tehtaassa.
Pastillit ovat kiekonmallisia raemakeisia, joiden sisällä on maitosuklaata. Niitä on kolmea eri väriä: oranssia, vihreää ja liilaa. Pastilleja on saatavana 175 gramman pussissa sekä 50 gramman rasiassa. Lisäksi niitä myydään 2,4 kilogramman laatikossa.
Suklaayhdistyksen sivuilla Amerikan pastillien makuarvioiden keskiarvo on vierailijoilla 3,66/5,0 ja 3,27/5,0 sivuston jäsenillä.
Sininen Snellman

Sininen Snellman oli Oskar Nylanderin vuonna 1849 maalama J. V. Snellmanin muotokuva, joka tuhoutui Ostrobotnian tulipalossa vuonna 2008.
Oululainen Nylander matkusti Kuopioon keväällä 1849 maalatakseen muotokuvia Kellgrenin ja Frosteruksen perheiden jäsenistä. Kauppias August Kellgrenin ensimmäinen vaimo oli ollut Nylanderin täti. Kuopion yläalkeiskoulun rehtorina toiminut J. V. Snellman oli Kellgrenien hyvä ystävä ja näin Nylander lienee saanut mahdollisuuden myös Snellmanin muotokuvan maalaamiseen. Snellmanin itsensä mukaan maalaus tehtiin nimenomaan Nylanderin pyynnöstä, koska tämä oli työn puutteessa.
Biedermeier-tyylin maalaus esittää 42-vuotiasta Snellmania kirjoittamassa sulkakynällä sinisessä työtakissa. Hänen edessään on lakikirja. Snellmanin olemuksesta heijastuu hänen elämäntilanteestaan johtuva huoli. Mallina oleminen ei myöskään miellyttänyt Snellmania, niinpä Nylander säästi Snellmanin aikaa käyttämällä Ch. E. Frosteruksen kättä Snellmanin käden mallina.
Pohjalainen Osakunta maksoi maalauksesta Nylanderille 25 ruplaa Tornion piirilääkärin C. R. Ehrströmin kuvataiteiden tukemiseen lahjoittamista varoista. Ostrobotnian toisen kerroksen Snellman-kabinetissa syttyi 29. marraskuuta 2008 tulipalo, joka tuhosi kabinetin täysin ja sen mukana Sinisen Snellmanin sekä myös Fredric Westinin maalaaman Frans Mikael Franzénin muotokuvan.
70-vuotismuhennos

70-vuotismuhennos (engl. "Septuagenarian Stew: Stories &amp; Poems") on Charles Bukowskin vuonna 1990 julkaistu novelli- ja runokokoelma. Kirjan julkaisi suomennettuna Sammakko vuonna 2012 ilman runoja. Teoksen runoja on julkaistu aiemmissa Sammakon Bukowski runokokoelmissa Eläkeläinen Kaliforniasta ja 234 runoa.
Puukaasuliesi

Puukaasuliesi (englanniksi wood gas stove) on pyrolyysissa muodostuvan puukaasun polttamiseen perustuva keitin. Kaasuttamalla polttoaineena käytettävä biomassa, kuten puu, saavutetaan kaasulla keittämisen etuja ja voidaan hyödyntää monenlaisia polttoaineita. Kaasuttaminen tehostaa polttoaineen käyttöä verrattuna avotulella tai perinteisessä tulisijassa tapahtuvaan polttamiseen.
Reedin ja Larsonin kehittämä puukaasuliesi perustuu "käännettyyn alavetokaasuttimeen" (inverted downdraft gasifier). Erityisesti kehittyviin maihin tarkoitetun lieden käyttämä puukaasutin eroaa toimintaperiaatteeltaan sekä runsaasti tervaa muodostavista ylävetokaasuttimista että perinteisistä esimerkiksi häkäpönttöautoissa käytetyistä alavetokaasuttimista. Lieden toiminta perustuu ilman vapaaseen virtaukseen, toisin kuin useimmat muut puukaasuttimet, joissa käytetään imua tai puhallusta. 
Liesi koostuu esimerkiksi kahdesta sisäkkäisestä "astiasta", joista sisempää nimitetään kaasusydämeksi (gas wick). Kiinteä polttoaine palaa ulommassa astiassa epätäydellisesti eli tapahtuu pyrolyysi. Siinä muodostuva hiilidioksidi pelkistyy hiilikerroksessa hiilimonoksidiksi, joka virtaa astioiden välisessä tilassa ylöspäin ja lisäilmaa saatuaan palaa lieden yläosassa. Reedin ja Larsonin lieden yksinkertaista mallia ei uudelleentäytetä tai kohenneta käyttökerran aikana. Lieden pohjalla oleva arina turvaa pyrolyysissa tarvittavan ilman saannin pohjassa olevista ilmarei'istä, jotka voivat olla säädettäviä.
Fetarbitaali

Fetarbitaali eli fenetarbitaali on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sillä on kouristuksia ehkäisevä vaikutus ja se on sedatiiviselta vaikutukseltaan muita barbituraatteja miedompi. Sillä mielletään olevan muita samankaltaisia aineita pienempi väärinkäyttöpotentiaali.
Fetarbitaalin kemiallinen kaava on C14H16N2O3, CAS-numero 357-67-5 ja moolimassa 260,288 g/mol.
Lounaalla

Lounaalla (engl. "The Captain is Out to Lunch and the Sailors Have Taken Over the Ship") on Charles Bukowskin vuonna 1998 postuumisti julkaistu päiväkirjamerkintöjä sisältävä teos.
Päiväkirja kattaa ajanjakson 28. elokuuta 1991 – 27. helmikuuta 1993 ja sen on kuvittanut sarjakuvataiteilija Robert Crumb.
Suomeksi kirjan julkaisi Sammakko Seppo Lahtisen suomentamana vuonna 1999. Kirja sisältää myös toukokuussa 1990 kirjoitetun tekstin "Hulluuteni" ("My Madness") teoksesta "Betting on the Muse". Pokkaripainos julkaistiin vuonna 2011.
Metarbitaali

Metarbitaali on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sen patentoi Emil Fischer vuonna 1905 työskennellessään Merckille. Metarbitaalilla on kouristuksia ehkäisevä vaikutus ja sitä on käytetty epilepsian hoidossa. Sillä on samankaltainen vaikutus fenobarbitaalin kanssa.
Metarbitaalia myytiin nimellä "Gemonil" vuosina 1952–1990.
Metarbitaalin kemiallinen kaava on C9H14N2O3, CAS-numero 50-11-3 ja moolimassa 198,219 g/mol.
Metoheksitaali

Metoheksitaali (metoheksitoni) on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Se on luokiteltu lyhyt- ja nopeavaikutteiseksi ja samankaltaiseksi tiopentaalinatriumin kanssa. Sen eliminaation puoliintumisaika on 5,6 ± 2,7 minuuttia. Metoheksitaalia myytiin nukutuslääkkeenä nimellä "Brevital".
Sitä on käytetty anestesia-aineena ja rauhoitusaineena esimerkiksi hammaslääkärissä.
Kuningatar Elisabetin timanttijuhlan konsertti

Kuningatar Elisabet II:n konsertti pidettiin 4. kesäkuuta 2012 Buckinghamin palatsia vastapäätä The Mall -kadulla kuningatar Elisabetin kunniaksi. Konserttialueella oli noin 10 000 katsojaa, jotka olivat valikoituneet sinne arvonnan kautta. Lisäksi alueen ympärille oli asetettu suuria näyttöjä, joiden välityksellä tuhannet muut saattoivat seurata konserttia St Jamesin puistossa ja Green Parkissa. Konsertin kokoamisesta vastasi Gary Barlow. Konsertissa oli paikalla itse kuningatar Elisabet II sekä muita kuninkaallisen perheen jäseniä. Suomessa Yle lähetti koko konsertin suorana televisiosta.
Valoshow.
Konsertin valoshow oli huomattava. Valoshowssa käytettiin muun muassa isoja kuvaruutuja (joissa näytettiin otoksia esiintyjien taustalla), lasershowta, tuli- ja valoefektejä sekä ilotulitusta. Yksi konsertin kohokohtia valoshowneen oli Sir Paul McCartneyn esittämä Bond-elokuvan tunnussävelmä ”Live and let die”, sekä Madness-yhtyeen ”Our house” aikana tapahtunut valoshow, jossa Buckinghamin palatsia käytettiin valoshown taustana, ja valoshowlla näytettiin poistettavan sen julkisivun seinä näyttäen mitä sisällä huoneissa oli. Konsertti päättyi ilotulitukseen ja valospektaakkeliin, jossa Kuningatar sytytti laser-sädettä kohdistavalla lasitimantilla ison soihtutulen. Sen jälkeen palatsi valaistiin väreiltään puna-valko-siniseksi ja palatsin yllä oli samanaikaisesti suuri ilotulitus, joka päättyi suureen valoräjähdykseen, joka sisälsi koko palatsin, jonka jälkeen taivaalle palatsin ylle heijastettiin pyörivä tähtiympyräkuvio.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2012

Suomen lentopallomaajoukkue oli mukana vuoden 2012 Lentopallon maailmanliigassa. Suomi jäi lohkossaan viimeiseksi eli neljänneksi voitettuaan kolme ja hävittyään yhdeksän peliä. Suomi säilytti kuitenkin paikkansa Maailmanliigassa myös kesälle 2013.
Suomi oli mukana nyt seitsemättä vuotta perättäin ja kaikkiaan kahdeksatta kertaa. Maailmanliigaa pelattiin aiemmista vuosista poiketen turnausmuotoisesti. Suomen lohkossa olivat mukana Brasilia, Puola ja Kanada. Turnaukset pelattiin touko-kesäkuussa Kanadan Torontossa, Puolan Katowicessa, Brasilian Sao Bernardo do Camposissa sekä Tampereella.
Ottelut.
Suomi pelasi ensimmäisen turnauksen Kanadan Torontossa voittaen Puolan ja häviten Brasilialle sekä Kanadalle.
Puolan Katowicen turnauksessa Suomi voitti Kanadan, mutta hävisi Brasilialle sekä Puolalle.
Brasilian Sao Bernardo do Campossa Suomi voitti Kanadan, mutta hävisi Brasilialle sekä Puolalle.
Tampereen päätösturnauksessa Suomi jäi voitoitta ja samalla lohkossa neljänneksi eli viimeiseksi.
Muuta.
Suomen joukkueessa nähtiin kaksi maajoukkuedebytanttia, kun keskitorjuja Tommi Siirilä ja yleispelaaja Jouni Palokangas tulivat mukaan. Siirilä debytoi Kanadan Toronton turnauksessa ja Palokangas Puolan Katowicen turnauksessa. Myös libero Jesse Mäntylä nähtiin ensimmäistä kertaa tositoimissa liberon paikalla Katowicen turnauksessa. Vasta 17-vuotias Elviss Krastins ei vielä saanut maajoukkue- tai maailmanliigakastetta, vaikka oli mukana Tampereen viikonlopun 14 pelaajan ryhmässä.
Rauno Tirri

Rauno Jaakko Tirri (22. toukokuuta 1935 Sakkola – 4. heinäkuuta 2021 Naantali) oli Turun yliopiston eläinfysiologian professori ja tietokirjailija. Vuonna 1994 hän sai Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin ja vuonna 2002 yhdessä muiden tekijöiden kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksesta "Biologian sanakirja".
Tirri syntyi Sakkolassa, Karjalassa ja muutti perheineen Naantaliin vuonna 1941. Hän valmistui ylioppilaaksi Naantalin yhteiskoulusta vuonna 1954 ja opiskeli sen jälkeen biologiaa Turun yliopistossa, josta valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1960. Tirri väitteli tohtoriksi vuonna 1966 ja jatkoi tutkimusta ja opetusta Turun yliopistossa eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1997, saakka. Naantalissa asunut Tirri asui myös Raisiossa ja Turussa ja vuoden Englannissa. Rauno Tirri oli naimisissa Seija Tirrin kanssa, joka oli teollisuuslaitosten ulkomaankirjeenvaihtaja ja kääntäjä.
Eugene Botes

Eugene Botes (s. 9. kesäkuuta 1980 Vanderbijlpark) on eteläafrikkalainen uimari.
Botes asui Etelä-Afrikassa kunnes muutti 13-vuotiaana Yhdysvaltoihin Pennsylvaniaan, ja hänellä on myös Yhdysvaltain kansalaisuus. Hän ui seuratasolla Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkue Nittany Lionsissa. Botes kilpaili seuransa ensimmäisenä uimarina MM-kisoissa ja universiadeissa vuonna 2003, ja osallistui myös vuoden 2004 olympialaisiin. Hän oli Ateenassa pidetyissä olympiakisoissa 100 metrin perhosuinnissa 30. ja kisasi maansa 4 × 100 metrin sekaviestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksitoista.
Gisle Fenne

Gisle Oddvar Fenne (s. 9. kesäkuuta 1963 Voss) on norjalainen entinen ampumahiihtäjä. Hän edusti seuratasolla Voss Skiskyttarlagia.
Fenne osallistui Calgaryn olympialaisiin 1988, joissa hän kilpaili maansa kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa ja oli 20 kilometrin matkalla 30. ammuttuaan viisi laukausta ohi. Hän sai seuraavana vuonna MM-kisoissa normaalimatkalta hopeaa ja viestistä pronssia. Fenne oli viestissä MM-pronssilla jälleen Lahdessa 1991 ja sai seuraavana vuonna joukkuekilpailusta hopeaa MM-kilpailuissa Novosibirskissä. Hän sijoittui 20 kilometrillä yhdeksänneksi ja oli mukana Norjan 4 × 7,5 kilometrin viestijoukkueessa, joka oli kisan viides.
Anna Snellman-Kaila

Anna Lovisa Snellman-Kaila (o.s. Snellman; 18. toukokuuta 1884 Viipuri – 5. huhtikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Snellman-Kailan vanhemmat olivat J. V. Snellmanin poika, senaattori Anders Henrik Snellman, sekä Anna Maria Alfthan. Snellman-Kaila oli avioliitossa Eino Kailan kanssa, ja tästä liitosta heille syntyi yksi poika, suurlähettiläs ja pankinjohtaja Olli Kaila.
Tilemsin laakso

Tilemsin laakso () on tasankomainen kuivunut jokilaakso Malin Kidalin ja Gaon alueilla. Se ulottuu pohjois-eteläsuunnassa Adrar des Ifoghas -vuoriston länsipuolelta Nigerjoelle. Pohjoisosa kuuluu Saharaan ja eteläosa Sahelin vyöhykkeeseen. Seudulla on runsaat pohjavesivarat, mutta pintavedet käsittävät vain sateiden jälkeen nopeasti kuivuvia vadeja ja lampia. Kasvillisuus koostuu etupäässä pensaista ja heinäkasveista. Bouremin piirin Tarkintin kunnassa sijaitsee suuri fosfaattiesiintymä.
Laakson kautta kulkee Gaosta Kidaliin sekä Tessalitin kautta Algeriaan johtava tie. Seudulla asuvat tuaregit harjoittavat etupäässä paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa. Karkarichinkatissa noin 45 kilometriä Gaosta pohjoiseen on arkeologinen löytöpaikka, joka on ajoitettu neljännelle vuosituhannelle ennen ajanlaskun alkua. Sen muinaiset asukkaat harjoittivat metsästystä, kalastusta ja karjanhoitoa, valmistivat keramiikkaa ja pieniä eläinhahmoja.
Tähtiympyrä

Tähtiympyrä on merkki, jossa tähdet muodostavat ympyräkuvion. Sitä on käytetty vertauskuvana yhtenäisyydelle, tasapainolle ja yhteisöllisyydelle. Se on myös usein osana ikoneissa. Raamatussa kerrotaan naisesta, jolla oli "pään päällä seppeleenä kaksitoista tähteä".
Lukua 12 on pidetty yhtenäisyyden ja täydellisyyden vertauskuvana. Muun muassa Euroopan lipussa on tähtiympyräkuvio. Tähtien määrällä ei ole mitään tekemistä EU:n jäsenmaiden määrän kanssa.
Kawasaki Ki-100

Kawasaki Ki-100 Goshikisen oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien yksimoottorinen hävittäjälentokone toisessa maailmansodassa.
Tyyppi kehiteltiin Kawasaki Ki-61:sta vaihtamalla rivimoottori tähtimoottoriksi. Ki-100:n suunniteltiin asennettavaksi Kawasakin Ha-140-moottori, mutta liittoutuneiden ilmapommitukset tuhosivat Akashin moottoritehtaan. Lisäksi Ha-140 oli toimintavarmuudeltaan epäluotettava ja alitehoinen korkeatorjuntaan. Uudeksi moottorityypiksi valittu 1 500 hevosvoiman Mitsubishi Ha-112-II -tähtimoottori asennettiin 275:een koneeseen.
Jonkin verran B-29:aa nopeammin lentänyt (590 km/h, joidenkin viitteiden mukaan sitä enemmänkin) ja yhtä korkealla torjuntatoimintaan pystyvä (lakikorkeus 10 670 metriä) Ki-100 ei ehtinyt muodostaa vakavaa uhkaa Yhdysvaltain ilmavoimille. Koneen ensilento oli vasta tammikuussa 1945, jolloin vakava materiaalipula sekä Japaniin kohdistuvat pommitukset vaikeuttivat lentokonetuotantoa.
Aseistuksena oli kaksi 12,7 mm Ho-103 -runkokonekivääriä ja kaksi 20 mm Ho-5 -siipitykkiä. Siipien alle sijoitettuna oli joko kaksi lisäpolttoainesäiliötä tai kaksi 250 kilogramman pommia.
Feliciano Perducca

Feliciano Ángel Perducca (9. kesäkuuta 1901 Buenos Aires, Argentiina – 22. elokuuta 1976) oli argentiinalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Perducca pelasi vuosina 1923–1928 Club Atlético Temperleyssä, kunnes hän siirtyi Racing Club de Avellanedaan vuosiksi 1928–1932. Hän pelasi Argentiinan maajoukkueessa Copa Américassa 1926, jossa maa sai hopeaa. Vuonna 1928 Perducca osallistui olympialaisiin, joissa Argentiina sijoittui jälleen toiseksi.
Park Young-dae

Park Young-dae (; s. 9. kesäkuuta 1964) on eteläkorealainen entinen käsipalloilija ja olympiamitalisti. 
Park osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Los Angelesissa 1984, jossa hän pelasi kuusi ottelua ja teki yhden maalin Etelä-Korean sijoittuessa turnauksessa yhdenneksitoista. Hän oli mukana maansa joukkueessa jälleen Soulin kisoissa 1988, joissa maa voitti hopeaa ja Park oli kentällä kuudessa pelissä.
Asekarbromaali

 
Asekarbromaali (tunnetaan myös nimillä asetyladaliini ja asetyylikarbromaali) on Bayerin vuonna 1917 kehittämä uni- ja rauhoittava lääke. Sitä myytiin tuotenimillä "Abasin", "Carbased", "Paxarel", "Sedacetyl" ja "Sedanyl".
Asekarbromaalia on myyty Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Sitä on myös käytetty yhdistelmälääkkeenä erektiovaikeuksiin, tämä yhdistelmälääke sisälsi myös "Aspidosperma quebracho-blancoa" ja E-vitamiinia.
Probarbitaali

Probarbitaali on barbituraattijohdannainen lääkeaine joka kehitettiin 1920-luvulla. Sillä on sedatiivinen, hypnoottinen ja lihaksia rentouttava vaikutus.
Probarbitaalia myytiin unilääkkeenä valmistenimillä "Ipral" ja "Vasalgin".
Butabarbitaali

Butabarbitaali (joskus myös "sekbutabarbitaali") on barbituraattijohdannainen lääkeaine. Sitä käytetään unilääkkeenä.
Butabarbitaalin vaikutus alkaa nopeasti, mutta kestää vain lyhyen aikaa verrattuna muihin barbituraatteihin, vaikka sen eliminaation puoliintumisaika on 100 tuntia, mikä tekee siitä hyvän unilääkkeen sellaisille joilla muut unilääkkeet eivät tehoa. Sitä annetaan myös leikkauksen esilääkityksen.
Butabarbitaali voi aiheuttaa vaarallisen myrkytyksen jos sitä otetaan sekaisin alkoholin kanssa. Sitä määrätään edelleen joissakin Etelä-Euroopan ja Etelä-Afrikan maissa, ja sillä on hieman pienempi väärinkäyttöpotentiaali kuin esimerkiksi sekobarbitaalilla.
Butabarbitaalia käytetään myös valmisteissa joissa on belladonna-alkaloideja (tropaanialkaloidit), tätä valmistetta myydään nimellä "Butibel". Butibelissa butabarbitaalia on vain vähän, ja sitä käytetään lihasrelaksanttina ja lievittämään vatsan ja suoliston kramppeja. Sitä käytetään myös vähentämään vatsahapon määrää.
Toinen vastaavanlainen valmiste on "Donnatal", joka sisältää belladonnaa ja butabarbitaalin sijaan fenobarbitaalia. Tätä valmistetta myydään myös Suomessa nimellä "Bellergal".
Butabarbitaalin kemiallinen kaava on C10H16N2O3, CAS-numero 125-40-6 ja moolimassa 212,246 g/mol.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1906

Jalkapallo oli Ateenan väliolympialaisissa 1906 kolmatta kertaa olympiakisoissa. Olympiakultaa voitti Tanska. 
Pelaajat.
Tanska: Viggo Andersen, Peter Petersen, Charles Buchwald, Parmo Ferslev, Stefan Rasmussen, Aage Andersen, Oskar Nørland, Holger Frederiksen, August Lindgren, Henry Rambusch, Hjalmar Heerup
Ateena: Panayotis Vrionis, Nikolaos Dekavalas, Giorgios Gerondakis, Giorgios Pandos, Alexandros Kalafatis, Konstantinos Botasis, Giorgios Merkouris, Panayotis Botasis, Giorgios Vrionis, Konstantinos Siriotis, Omiros Iosiphoglou
Smyrna: Edwin Charnaud, Zaren Kouyoumtzian, Edouard Girard, Jacques Girard, Henry Joly, Percy de la Fontaine, Donald Whittal, Albert Whittal, Godfrey Whittal, Herbert Whittal, Edward Whittal
Thessaloniki: George Vaporis, Nikolaos Pindos, Andonios Tegos, Nikolaos Pentzikis, Ioannis Kirou, Giorgios Sotiriadis, Vasilios Zarkadis, Dimitrios Michitsopoulos, Andonios Karagkonidis, Ioannis Saridakis, John Abbot
Fugitive Slave Act (1850)

Fugitive Slave Act oli Yhdysvaltain kongressin hyväksymä laki, joka määräsi että pohjoisen vapaisiin osavaltioihin karanneet orjat oli palautettava takaisin omistajilleen. Lakiehdotus hyväksyttiin kongressissa 18. syyskuuta 1850. Lakiehdotus oli osa vuoden 1850 kompromissia, joka ratkaisi hetkellisesti Yhdysvaltoja repineen orjuuskiistan.
Taustaa.
Vuoden 1850 kompromissista ja Fugitive Slave Actista sovittiin Yhdysvaltain kongressissa kevään ja kesän 1850 aikana. Etelävaltiolaiset perustelivat Fugitive Slave Actin tärkeyttä vedoten Yhdysvaltain perustuslain 4. artiklan 2. kohdan 3. pykälään, jonka mukaan toiseen osavaltioon karanneet lailliset työntekijät on palautettava takaisin. Lisäksi etelävaltiolaiset sanoivat orjien karkaamisen aiheuttavan suuria taloudellisia tappioita osavaltioille: "Louisville Journal" -lehden mukaan Kentuckysta karkasi vuosittain orjia 30 000 dollarin edestä, senaattori James Murray Masonin mukaan Virginiasta 100 000 dollarin edestä, senaattori Thomas George Prattin mukaan Marylandista 80 000 dollarin edestä ja senaattori Andrew Pickens Butlerin mukaan kaikista etelävaltioista yhteensä 200 000 dollarin edestä. Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan etelävaltioista karkasi vuonna 1850 1 011 orjaa, mikä tarkoitti käytännössä yhtä karkuria jokaista 3 165 orjaa kohden. 
Lain sisältö.
Fugitive Slave Act määräsi jokaisen liittovaltion sheriffin pidättämään karkuriksi epäilemänsä mustan 1 000 dollarin sakon uhalla. Jokaisesta napatusta karkurista sheriffille annettiin kuitenkin rahallinen korvaus tai ylennys. Todisteeksi orjan karkuruudesta riitti orjan omistajan antama kirjallinen vakuutus. Syytetyllä mustalla ei ollut oikeutta oikeudenkäyntiin tai itsensä puolustamiseen. Tämän takia myös useita vapaita mustia "palautettiin" orjiksi valkoisille maanomistajille.
Karanneelle orjalle ruokaa tai majapaikan antaneelle henkilölle voitiin lain nojalla määrätä puoli vuotta vankeutta sekä 1 000 dollarin sakko. 
Kritiikki.
Fugitive Slave Act oli yksi aikansa kiistellyimmistä laeista. Orjuutta vastustaneet abolitionistit antoivat lakiehdotukselle lempinimen "Bloodhound Law", verikoiralaki, johtuen karanneiden orjien jäljittämiseen käytetyistä verikoirista. Myös kirjailija Harriet Beecher Stowe otti lakiin vahvasti kantaa romaanissaan "Setä Tuomon tupa".
Wisconsinin korkein oikeus tuomitsi Fugitive Slave Actin perustuslain vastaisena vuonna 1852. Yhdysvaltain korkein oikeus kuitenkin esti osavaltioiden oikeuslaitoksia puuttumasta liittovaltion lakien toimintaan viisi vuotta myöhemmin ja kumosi näin Wisconsinin oikeuden päätöksen.
Ahokylmänkukka

Ahokylmänkukka eli etelänkylmänkukka ("Pulsatilla pratensis", aikaisemmin "Anemone pratensis") on kylmänkukkien sukuun kuuluva monivuotinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Ahokylmänkukka on monivuotinen, heikosti mätästävä ruoho. Sen varsi on haaraton, karvainen ja 5–25 cm korkea. Kukan alapuolella on pieni lehtikiehkura, mutta muuten varsi on lehdetön. Itse kukka on kapean kellomainen, punertavan violetti ja alaspäin nuokkuva.
Ahokylmänkukka risteytyy helposti hämeenkylmänkukan ("P. patens") ja kangasvuokon ("P. vernalis") kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Levinneisyys.
Ahokylmänkukkaa esiintyy Pohjoismaiden eteläosassa, Saksassa, Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Kazakstanissa. Lähimpänä Suomen rajoja lajia esiintyy vakituisena Karjalankannaksella ja Virossa. Ahokylmänkukkaa on 2000-luvun alusta alkaen ilmoitettu kasvavan Ahvenanmaan Lemlandissa ja Saaristomerellä Kemiönsaaren Örössä. Suomen putkilokasvien luettelon mukaan kasvin esiintyminen Suomessa on kuitenkin epävarmaa.
Laji on saattanut levitä Suomeen osittain myös innokkaiden puutarhureiden siirtämänä.
Elinympäristö.
Kasvupaikkoja ovat hiekkaiset ja soraiset kedot sekä tienvarret.
Bromisovaali

Bromisovaali, tunnettu tavallisemmin nimellä "bromivalenyyliurea" on uni- ja rauhoittavana lääkkeenä käytetty bromipohjainen vanha unilääke. Sen on kehittänyt Knoll vuonna 1907, ja se on patentoitu vuonna 1909.
Sitä myydään Aasiassa käsikauppalääkkeenä useilla valmistenimillä, kuten "Brovarin", ja siihen on yleensä yhdistetty tulehduskipulääke.
Bromisovaali aiheuttaa väärinkäytettynä voimakkaita psyykkisiä ja neurologisia haittavaikutuksia.
Tango 12

Tango 12 on Adidaksen valmistama jalkapallo sekä samalla vuoden 2012 Euroopan-mestaruuskilpailujen virallinen pelipallo. Tässä pallossa on käytetty uutta muotoilua ja Bayer MaterialSciencen materiaaleja. Alkuperäinen Tango esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1978 jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa Argentiinassa.
Tango 12 -palloa käytetään myös Saksan Bundesliigassa, UEFA Champions Leaguessa, Yhdysvaltojen mestaruussarjassa sekä Argentiinan korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa.
Plopp

Plopp on ruotsalaisen Cloettan valmistama suklaamakeinen, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1949. Plopp-suklaapatukoissa/&lt;br&gt;suklaalevyissä on sisällä toffeeta, ja ulkokuori on maitosuklaata. Uusin Plopp-suklaapatukka on Plopp Kärlek, jossa on sisäpuolella toffeen sijasta vadelmapaloja ja valkoista tryffeliä.
Tilastojen mukaan yli 95 prosenttia Plopp-suklaapatukoista on myyty Ruotsissa. Suklaayhdistyksen sivuilla Plopp-suklaa on saanut sivuston jäsenien arvioiden keskiarvoksi 3,00/5,0.
Kimmo (televisiosarja)

Kimmo on Teppo Airaksisen ohjaama komediasarja, jota on esitetty kolme tuotantokautta vuosina 2012–2017. Sarjan pääosissa näyttelevät Jussi Vatanen, Malla Malmivaara, Kari Hietalahti, Tommi Liski ja Mikko Leppilampi.
Sarja on palkittu kahdella Kultaisella Venlalla vuonna 2013, kun TV-maailma valitsi sen TV-vuoden 2012 valopilkuksi ja sarjan käsikirjoittajat Tommi Liski ja Petja Peltomaa palkittiin vuoden parhaasta käsikirjoituksesta. Sarja oli ehdolla myös kategorioissa paras miesnäyttelijä (Kimmoa näytellyt Jussi Vatanen), paras ohjaus (Teppo Airaksinen) ja paras komedia- ja sketsiohjelma. Se oli ehdolla myös yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi TV-ohjelmaksi. Toisen tuotantokauden myötä Jussi Vatanen valittiin vuoden 2014 parhaaksi miesnäyttelijäksi.
Juoni.
Sarja kertoo työtä vieroksuvasta Kimmo Hietalasta (Jussi Vatanen), joka ensimmäisellä kaudella joutuu työvoimatoimiston painostamana ottamaan vastaan työn "Julkkis"-lehden puhelinmyyjänä. Samaan aikaan työssä aloittaa myös ylemmästä keskiluokasta tuleva perheenäiti Ulla Sjölund (Pamela Tola), joka on tullut hakemaan vaihtelua tylsään avioelämäänsä. Kimmo tutustuu uudessa työssään myös omalaatuiseen kanssamyyjään "Steffe" Stenforsiin (Tommi Liski) sekä suulaaseen esimieheen Jyrki Nissiseen (Kari Hietalahti). Sarjassa nähdään myös Kimmon paras ystävä Lars "Rönni" Röhn (Mikko Leppilampi) sekä aviopari Maiju ja Kaitsu (Niina Lahtinen ja Timo Lavikainen), jotka tekevät työkseen aikuisviihdettä.
Toinen kausi alkaa kaksi vuotta ensimmäisen kauden tapahtumien jälkeen. Kauden alussa Kimmo työskentelee automyyjänä, mutta vaihtaa työnsä pian Nissisen perustamaan uuteen "Green Dream"-yritykseen feissariksi.
Kolmannen kauden alussa Nissinen ja Stenfors ovat saaneet juonnettavakseen oman talk show’n televisioon, mutta ohjelman teko vaihtuu kauden edetessä Nissisen presidentinvaalikampanjaan.
Ensimmäinen tuotantokausi.
Sarjan 16-osainen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV2:lla torstaisin 6. syyskuuta – 20. joulukuuta 2012.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä 19. kesäkuuta 2013. DVD sisältää kaikkien 16 jakson lisäksi sarjan trailerin sekä näyttelijöiden ja tekijöiden haastatteluja.
Toinen tuotantokausi.
Kauden jaksot julkaistiin Yle Areenassa ennakkoon kaksi päivää ennen niiden esittämistä televisiossa. 13-osaisen toisen kauden esittäminen alkoi 6. marraskuuta 2014.
Kausi julkaistiin DVD:llä 11. marraskuuta 2015.
Kolmas tuotantokausi.
Kolmas tuotantokausi alkoi Yle TV2:lla marraskuussa 2016. Kaikki pääosanäyttelijät jatkoivat kolmannella tuotantokaudella. Uusia henkilöhahmoja näyttelevät Anna-Elisa Hannula ja Miika Laakso.
Chomutov

Chomutov () on kaupunki Ústín läänissä Tšekissä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 48 635.
Forevermore

Forevermore on Whitesnaken yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 8. marraskuuta 2011. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 11.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Coverdale ja Doug Aldrich.
Triffidien kapina (vuoden 1981 televisiosarja)

Triffidien kapina () on vuonna 1981 tehty brittiläinen televisiosarja, joka perustuu John Wyndhamin samannimiseen tieteisromaaniin. Sarja esitettiin myös Suomen televisiossa. 
Televisiosarja käsitti kuusi 26 minuutin jaksoa. Sarjan tuottaja oli David Maloney, ohjaaja Ken Hannam ja käsikirjoittaja Douglas Livingstone. Alkuperäismusiikista vastasi Christopher Gunning. Sarjan ensiesitys oli samaan aikaan Britannian BBC One -kanavalla ja Australian ABC-televisioverkossa. Ensiesitys oli 10. syyskuuta 1981, ja viimeinen jakso lähetettiin 15. lokakuuta 1981.
Tarinassa ilmeisesti viljelykokeiden aikaansaamia noin parimetrisiä lihansyöjäkasveja, triffidejä, tarhataan valvotusti, sillä kasvit kykenevät liikkumaan kolmen juurensa (tästä nimi triffidi) varassa. Sekasorto pääsee valloilleen, kun eräänä iltana valtaosa ihmisistä sokeutuu katseltuaan maailmanlaajuista meteorikuuroa, ”vihreitä välähdyksiä”. Tappavien kasvien valvonta pettää, ja ne hyökkäävät puolustuskyvyttömien ihmisten kimppuun. Kaiken lisäksi hirviökasvit ovat jossakin määrin kykeneviä kommunikoimaan keskenään. Sarjan päähenkilö on kasvitieteilijä ja triffidi-asiantuntija Bill Masen, joka makaa ”vihreiden välähdysten” aikana sairaalassa pää paketissa ja säilyttää näin näkökykynsä. Hän joutuu yhdessä pienen perheensä kanssa pakenemaan yrittäen vältellä niin kammottavia kasveja kuin sokeita orjuuttavia näkeviäkin. Turvapaikaksi löytyy Englannin etelärannikolla sijaitseva Wightsaari, jossa ryhmä ihmisiä muodostaa uudenlaisen yhteisön.
Nikolai Ivanov (soutaja)

Nikolai Petrovitš Ivanov (, 20. elokuuta 1949 Leningrad, Venäjän SFNT – 8. kesäkuuta 2012 Pietari) oli Neuvostoliittoa aktiiviurallaan edustanut soutaja ja olympiavoittaja.
Ivanov kuului Neuvostoliiton olympiakultaa Montréalissa 1976 voittaneeseen perämiehelliseen nelikkoon. Münchenissä 1972 hän sijoittui perämiehellisissä kaksikoissa viidenneksi.
Ivanov kuoli 62-vuotiaana 8. kesäkuuta 2012.
Finnish Hockey Mafia

Finnish Hockey Mafia on suomalainen elektronisen musiikin yhtye. Se teki Suomen jääkiekon MM-voiton myötä suosioon nousseen ”Taivas varjele!” -hitin. Kappale on kerännyt YouTube-palvelussa yli kaksi miljoonaa katsojaa.
Alkuperäisen ”Taivas Varjele!” -kappaleen taustalla on konemusiikkituottaja Joonas Hahmo. Hän on tehnyt musiikkia myös kotimaisille pop-artisteille, kuten muun muassa Antti Tuiskulle. Hän pyörittää levy-yhtiötä Hahmo Recordings.
”Taivas Varjele!” -kappaleen julkaisun jälkeen yhtyeeseen liittyi tuottaja Mikael Forsby. Kaksikko julkaisi Sony Musicin kautta uuden versioinnin. Kaksikko on julkaissut myös kappaleen “Sinivalkost”, jossa ovat mukana Uniikki ja Oku Luukkainen.
Naisia

Naisia () on Charles Bukowskin vuonna 1978 julkaistu kolmas romaani. Kirjassa seikkailee Bukowskin alter ego Henry Chinaski, mutta toisin kuin Bukowskin muissa omaelämäkerrallisissa teoksissa, "Naisissa" keskitytään 50-vuotiaaksi ehtineen päähenkilön myöhempiin elämänvaiheisiin tunnettuna kirjailijana ja runoilijana. 
Kirjan on julkaissut suomeksi vuonna 1981 Weilin + Göös, ja uudelleen se ilmestyi vuonna 1999 Sammakon kustantamana. Sammakko julkaisi kirjasta myös pokkaripainoksen vuonna 2005. Kirjan on suomentanut Rauno Ekholm.
Eddy Wata

Eddy Wata on nigerialainen artisti, joka aloitti laulajan uransa Italiassa. Hän löysi heti menestyksen ja teki kansainvälisiä hittejä kuten "La Bomba" ja "Jam".
Kesällä 2008 Eddy teki uuden kappaleen "I Love My People", joka on julkaistu 16 maassa ja siitä tuli hitti Ranskassa, Espanjassa, Kanadassa, Brasiliassa, Puolassa, Romaniassa, Venäjällä Bulgariassa, Turkkissa, Kreikassa, Suomessa ja Israelissa.
Soanlahden ortodoksinen kirkko

Soanlahden Pyhän Nikolaoksen kirkko oli Suistamon ortodoksiselle seurakunnalle kuulunut kirkko Soanlahden kirkonkylässä Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman Karjalan pohjoisosassa. Vuonna 1903 valmistunut puurakenteinen torniton pitkäkirkko paloi jatkosodassa vuonna 1941. Kirkko rakennettiin alun perin koulukirkoksi, jossa jumalanpalveluksien lisäksi pidettiin kirkollista pienten lasten koulua. Kirkko tunnettiin tämän vuoksi myös nimellä "Soanlahden koulukirkko." Aluksi kirkkoa kutsuttiin myös rukoushuoneeksi.
Suunnittelu ja rakentaminen.
Soanlahden vanhalla hautausmaalla oli aiemmin ollut "Jumalanäidin syntymän muistolle" pyhitetty ortodoksinen rukoushuone, mutta se oli huonokuntoisuuden vuoksi hävitetty polttamalla 1800-luvulla. Ortodoksisen kirkon rakentamista Soanlahdelle alettiin suunnitella 1800-luvun lopulla. Suistamon seurakunta sai 1890-luvulla talollisen Ivan Tšokkisen lahjoittaman tontin Soanlahden kirkonkylästä jonkin matkaa Soanlahden luterilaisen kirkon pohjoispuolelta. Hengellinen hallitus suositteli kirkollista pienten lasten koulutaloa paikkakunnalle. Kirkon suunnitteli sortavalalainen O. Leander vuonna 1898 ja Zaharij Prokujevin ja rakennusmestari J. Mäkisen suorittivat rakennustyöt vuosina 1900-03. Kirkon rakennuttajana oli silloinen Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov ja kirkko rakennettiin valtion varoilla. Suomen ortodoksisen hiippakunnan arkkipiispa Nikolai vihki kirkon 1. joulukuuta 1903.
Ulkoasu ja sisätilat.
Soanlahden kirkko oli malliltaan torniton pitkäkirkko. Sen hirsirunko oli lautavuorattu ja katto oli peltiä. Rakennus oli 30 metriä pitkä, 12 metriä leveä ja sen keskiosan muodostanut kirkkosali oli kuusi metriä korkea, jonka lisäksi sen molemmissa päissä oli neljä metriä korkeat tilat. Kirkko ei muistuttanut tornittomuutensa vuoksi perinteistä käsitystä kirkosta, vaan sen ulkomuoto muistutti ennemminkin maaseutukoulujen ja asemarakennusten tyyliä. Kirkon pääoven yläpuolella ollessa katoksessa oli yksi kello.
Suistamon seurakunta ei pitänyt kirkosta hyvää huolta, eivätkä myöskään soanlahtelaiset ortodoksit kyenneet sitä yksin hoitamaan. Kirkon kunnostaminen aloitettiin 1930-luvun lopulla. Korjaussuunnitelman laati arkkitehti Juhani Viiste vuonna 1938. Suunnitelman mukaan kirkon päähän olisi lisätty torni, mutta rakennustöitä ei ehditty aloittaa ennen talvisotaa ja alueluovutusta. Kirkon ikonostaasi kuitenkin ehdittiin korjata ja laajentaa.
Kirkon kohtalo.
Talvisodassa Soanlahti pysyi Suomen hallussa sodan loppuun asti vuonna 1940 ja oli luovutettava vasta rauhansopimuksen perusteella Neuvostoliitolle. Kaikki kirkon kirkkotekstiilit ja ikonit jäivät evakuoimatta. Kirkko tuhoutui Jatkosodan hyökkäysvaiheessa kesällä 1941, kun perääntyvät neuvostojoukot sytyttivät Soanlahden kirkonkylän rakennukset tuleen. Entiset soanlahtelaiset pystyttivät kirkon raunioille muistomerkiksi puisen matkamiehen ristin kesällä 1996 vieraillessaan entisellä kotiseudullaan.
Nikon D3200

Nikon D3200 on japanilaisen kameravalmistaja Nikonin 19. huhtikuuta 2012 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Kamerassa on 24,2 megapikselin DX-kokoinen kenno, joka vastaa APS-C:tä. Nikon D3200 tuli myyntiin noin 600 euron hintaan.
D3200 korvasi D3100:n. Tammikuussa 2014 julkaistu D3300 korvasi D3200:n Nikonin aloittelijatason järjestelmäkamerana.
Triffidien kapina

Triffidien kapina ("The Day of the Triffids") on John Wyndhamin vuonna 1951 julkaistu tieteisromaani. Se ilmestyi suomeksi Risto Kalliomaan käännöksenä vuonna 1954.
Juoni.
Tarinassa ilmeisesti viljelykokeiden aikaansaamia noin parimetrisiä lihansyöjäkasveja, triffidejä, tarhataan valvotusti, sillä kasvit kykenevät liikkumaan kolmen juurensa (tästä nimi triffidi) varassa. Sekasorto pääsee valloilleen, kun eräänä iltana valtaosa ihmisistä sokeutuu katseltuaan maailmanlaajuista meteorikuuroa, ”vihreitä välähdyksiä”. Tappavien kasvien valvonta pettää, ja ne hyökkäävät puolustuskyvyttömien ihmisten kimppuun. Kaiken lisäksi hirviökasvit pystyvät jossakin määrin kommunikoimaan keskenään. Kirjan päähenkilö on kasvitieteilijä ja triffidi-asiantuntija Bill Masen, joka makaa ”vihreiden välähdysten” aikana sairaalassa pää paketissa ja säilyttää näin näkökykynsä. Hän joutuu yhdessä pienen perheensä kanssa pakenemaan yrittäen vältellä niin kammottavia kasveja kuin näkeviä orjuuttavia sokeitakin. Turvapaikaksi löytyy Englannin etelärannikolla sijaitseva Wightsaari, jossa ryhmä ihmisiä muodostaa uudenlaisen yhteisön.
Kirja heijastelee sen kirjoittamisen ajan vallitsevia pelkoja: kylmää sotaa, biologisten kokeiden riistäytymistä hallitsemattomiksi ja ihmisen aiheuttamaa maailmanloppua.
Kirjan julkaisemisen jälkeen sanasta "triffidi" on tullut lähes kaikenlaisia mielikuvituksellisia, vihamielisiä ja vaarallisia kasveja tarkoittava sana.
MTV Fakta XL

MTV Fakta XL (aiemmin "MTV3 Fakta XL") oli MTV Oy:n maksullinen dokumenttiohjelmiin keskittynyt televisiokanava, joka aloitti toimintansa 13. elokuuta 2012. MTV Fakta XL korvasi MTV3 Kanavapakettiin sisältyneen MTV3 Scifi-kanavan.
Kanava tarjosi entistä laajemman kattauksen ajankohtaisia dokumentteja ja dokumenttisarjoja.
Kanavan lähetykset päättyivät 31. maaliskuuta 2014 vähäisen katsojaluvun vuoksi.
Kanavan viimeinen ohjelma ennen lopettamista oli "Kuinka selvitä hengissä katastrofista".
Myöhästynyt hääyö

Myöhästynyt hääyö on Edvin Laineen ohjaama elokuva vuodelta 1960. Juha Nevalaisen käsikirjoitus perustuu Mika Waltarin näytelmään "Myöhästynyt hääyö" (1948). Näytelmä oli Laineen tilaustyö kiertuenäytelmäksi. 
Juha Nevalainen muokkasi näytelmän elokuvakäsikirjoitukseksi, johon tuli alkuperäisten neljän rinnalle lisää henkilöhahmoja. Keskeisiä ovat kuitenkin alkuperäiset neljä. "Annie mestariampujan" ja "My Fair Ladyn" ansiosta Liisa Tuomi oli suosittu näyttelijä, ja hänen vuokseen elokuvassa painotettiin musiikkiosuuksia. Toivottu "Rakkaan lurjuksen" yleisömenestyksen toistaminen ei kuitenkaan onnistunut, vaan katsojia oli alle vuoden keskiarvon.
Juoni.
Juhlitun yön jälkeen mies herää aamuun ja muistaa menneensä illalla naimisiin tyttöystävänsä kanssa. Naisvihaaja amerikaneno tulee käymään ja asiat menevät sotkuun. Tarinassa hääyön tielle tulee hullunkurisia esteitä. 
Arviot.
Elokuvan kestävintä antia on erään kriitikon mukaan Marius Raichin kuvaus. Erään toisen kriitikon mukaan kyseessä on keskentekoinen teatraalinen farssi, jossa on turhia musiikkinumeroita.
Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto

Tampereen kaupungin kääntäjäpalkintoa on jaettu vuodesta 1987 lähtien. Palkinnon jakaa Tampereen kaupunginhallituksen asettama toimikunta noudattaen soveltuvin osin Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon myöntämisessä noudatettavaa säännöstöä. Joinain vuosina palkittuja on ollut useita. 
Palkitut.
Lähde:
Rise to It

Rise to It on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Kissin kappale. Se on avausraita yhtyeen vuoden 1989 studioalbumilla "Hot in the Shade". Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulajakitaristi Paul Stanley yhdessä laulaja-lauluntekijä Bob Halligan, Jr.:n kanssa. Kappale julkaistiin singlenä CD-levy-formaatissa 30. lokakuuta 1989 ja 7-tuumaisena vinyylisinglenä 1. huhtikuuta 1990. Vinyylipainoksessa singlen b-puolena ja CD-painoksessa toisena raitana on Stanleyn ja Vini Poncian kirjoittama kappale ”Silver Spoon”. Stanley laulaa myös singlen molempien kappaleiden päälauluosuudet.
Musiikkivideo.
”Rise to It” -kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Mark Rezyka. Videossa yhtyeen laulajakitaristi Paul Stanley sekä laulajabassokitaristi Gene Simmons nähdään valmistautumassa konserttiin takahuoneessa vuonna 1975 ikonisissa puvuissaan ja maskeissaan. Stanley yrittää vakuuttaa Simmonsille, että yhtye voisi luopua maskeistaan ja asusteistaan, ja silti jatkaa samana yhtyeenä. Gene vastaa Stanleyn olevan kahjo, mutta tämä vakuuttaa ettei ole mitään, mitä Kiss ei voi tehdä. Tämän jälkeen itse kappale pyörähtää käyntiin yhtyeen esittäessä sitä konsertissa lavalla. Lavaosuudet kuvattiin Hollywoodissa.
Kondroitiinisulfaatti

Kondroitiinisulfaatti on yksi glykosaminoglykaaneista. Kondroitiinisulfaatin sokerirunko koostuu glukuronihaposta ja N-asetyyligalaktosamiinista. Kondroitiinisulfaatti on tärkeä osa nivelkudosta, minkä vuoksi sitä käytetään useissa nivelrikon hoitoon käytettävissä valmisteissa. Kondroitiinisulfaatti on yleisin glykosaminoglykaaneista.
Rakenne.
Kondroitiinisulfaatin rakenteessa vuorottelevat glukuronihappo- ja N-asetyyligalaktosamiiniyksiköt. N-asetyyligalaktosamiiniyksiköihin on esteröitynyt sulfaattiryhmiä yleensä, joko 4- tai 6-asemassa olevaan hiiliatomiin, jolloin puhutaan kondroitiini-4-sulfaatista tai kondroitiini-6-sulfaatista. Näiden lisäksi tunnetaan myös muotoja, joissa yhteen N-asetyyligalaktosamiinimolekyyliin on esteröitynyt kaksi sulfaatiryhmää tai glukuronihappomolekyyli on sulfatoitunut, jolloin kyseessä on kondroitiini-2-sulfaatti. Kondroitiinisulfaattimolekyylin massa on tyypillisesti noin 20 kDa. Fysiologisessa olosuhteissa sulfaattiryhmä on negatiivisesti varautunut.
Merkitys.
Kondroitiinisulfaattia esiintyy kaikkien selkärankaisten sidekudoksessa ja solukalvoissa. Kondroitiinisulfaatti on tärkeä osa muun muassa ruston ydinproteiinia aggregaania. Kondroitiinisulfaatti sitoo yhdessä kerataanisulfaatin kanssa rustokudoksessa vettä. Rustokudoksen lisäksi tällä glykosaminoglykaanilla on merkitystä myös solujen jakautumisen ja muiden solutoimintojen säätelyssä sekä aivoissa neuroneille. Kondroitiini-4-sulfaattia on erityisesti nisäkkäiden rustoissa, kun taas esimerkiksi hailla kondroitiini-6-sulfaatti on yleinen rustokudoksessa.
Nivelrikossa kondroitiinisulfaatin määrä rustokudoksessa vähenee jo rikon alkuvaiheessa. Kondroitiinisulfaattia on tutkittu nivelrikon hoitoon, mutta sen tehosta on ristiriitaisia tuloksia. Ravintolisänä annettava kondroitiinisulfaatti lisää hieman glykosaminoglykaanien synteesiä, mutta kipua lievittävä vaikutus johtuu todennäköisimmin tulehdusta lievittävistä ominaisuuksista. Se estää mahdollisesti myös nivelrikkoon yhdistettyjen metalloproteinaasien toimintaa. Kondroitiinisulfaatin ja glukosamiinin yhdistelmä voi helpottaa nivelrikon oireita, mutta vuonna 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan yhdistelmä eroaa merkittävästi lumelääkkeestä lähinnä keskivaikeaa tai vaikeaa nivelrikkoa sairastavilla.
Bändärille sulhanen

Bändärille sulhanen (englanniksi "Daisy of Love") on yhdysvaltalainen VH1-kanavan tosi-tv-sarja, jossa kilpaillaan siitä kenestä tulee Daisy de la Hoyan sulhanen. 20 miesehdokasta osallistui ohjelmaan, joista joka jaksossa osa tippui pois Daisyn valinnan mukaan. Sarjaa tehtiin yksi tuotantokausi, jossa 12 osaa, vuonna 2009. Ohjelma oli seuraaja VH1-kanavan tosi-tv-sarjalle Rokkarille morsian ("Rock of Love"). Sarja esitettiin Suomessa Sub-kanavalla.
Rokkarille morsian

Rokkarille morsian () on yhdysvaltalainen VH1-televisiokanavan tosi-tv-sarja. Rokkarille morsian kuvaa 25 naisen joukon keskinäistä kilpailua Poison-rock-yhtyeen laulajan Bret Michaelsin tyttöystäväksi pääsemisestä. Sarjaa esitti Suomessa Sub, joka näytti sarjan kaikki kolme tuotantokautta. Ensimmäisen tuotantokauden voitti Jes Rickleff, toisen Ambre Lake ja kolmannen Taya Parker.
Rokkarille morsian -tosi tv-sarjasta on tehty sisarsarja Vaimomatskua (), jota esitettiin Subilla, kuten myös VH1-kanavan seuraajaa sarjalle, joka oli samantapainen Bändärille sulhanen -tosi-tv-sarja.
Legion of the Dead

Legion of the Dead on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 2005. Pääosia esittävät Courtney Clonch ja Bruce Boxleitner. Sen juoni seuraa vuonna 1971 julkaistua "Blood from the Mummy's Tomb" elokuvaa.
Legion of the Dead on The Asylumin luoma b-luokan elokuva, joka julkaistiin Universal Studiosin "Muumion paluu" ja sen jatko-osan "" -elokuvien välissä.
Reijo Heinonen (professori)

Reijo Eljas Heinonen (s. 3. lokakuuta 1938 Helsinki) on naantalilainen Joensuun yliopistosta eläkkeelle vuonna 2003 jäänyt yleisen teologian professori ja kirjailija.
Reijo E. Heinosen vanhemmat olivat taidemaalari, professori Aarre Heinonen ja laulajatar, kirjailija Tuomi Elmgren-Heinonen. 
Heinonen kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1958. Hän valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi 1965, teologian maisteriksi 1966 ja filosofian maisteriksi 1986. Teologian tohtoriksi hän valmistui Tübingenin yliopistosta vuonna 1972. Hänen saksankielisen väitöskirjansa (1972) otsikkona oli "Die Bremer Deutschen Christen : ein Beitrag zur Theologie und Kirchenpolitik der Deutschen Christen im Dritten Reich". Väitöskirja julkaistiin vuonna 1978 osin uusittuna ja tiivistettynä monografiana. 
Turun yliopistossa hän on aikaisemmin opettanut uskonnon didaktiikkaa ja toiminut kirkkohistorian dosenttina. Lisäksi hän on toiminut asiantuntijana Islamilaisessa koulutus-, tiede- ja kulttuurijärjestö ISESCO:ssa. Heinonen on puhunut pitkään maailmanlaajuisen etiikan ja kulttuurien välisen vuoropuhelun puolesta; hänen kirjoittamiinsa kirjoihin lukeutuu muun muassa vuonna 1995 julkaistu "Vastuun aika", jossa käsitellään kansainvälisten vaikuttajien myönteisen suhtautumisen välttämättömyyttä, jotta eettinen tietoisuus muuttuisi. 
Heinonen on toiminut Rauhankasvatusinstituutin puheenjohtajana. Hän sai vuonna 2009 tuolloin ensimmäisen kerran jaetun Kultainen sääntö -palkinnon kunnianosoituksena pitkään jatkuneesta työstään maailmanlaajuisen etiikan puolesta. Palkinnon antoivat kansainvälinen Uskot ilman rajoja -järjestö sekä United Religions Initiative (URI).
Heinonen luennoi ympäri maailmaa ja kirjoittaa myös tieteellisiä artikkeleita muun muassa saksaksi. Hänen tieteelliseen tuotantoonsa kuuluu yli 100 saksan- tai englanninkielistä julkaisua. Hänen kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa:
Los del Río

Los del Río on espanjalainen yhtye, joka tunnetaan vuonna 1993 julkaistusta hittikappaleestaan ”Macarena”, jota on myynyt yhteensä yli 14 miljoonaa kappaletta ja josta on tehty yli 5 000 cover-versiota (vuoteen 2024 mennessä). Hitti ylsi sijalle yksi Billboard Hot 100:ssa, jolla kärkisijalla se pysyi peräti 14 viikkoa. Vuonna 2002 yhdysvaltalainen VH1-musiikkikanava esitti ohjelman, jossa esitettiin sata suurinta yhden hitin ihmettä. Listan kärjessä oli Los del Ríon ”Macarena”.
Yhtyeen perustivat espanjalaiset Antonio Romero Monge ja Rafael Ruiz Perdigones jo 60-luvulla ollessaan vasta 14-vuotiaita. Vuonna 1966 duo julkaisi ensimmäisen albuminsa, nelikappaleisen EP:n, joka kantoi yhtyeen nimeä. 1970-luvulla yhtyeestä tuli diskomusiikin edelläkävijöitä. He menestyivät erittäin hyvin ja heidän tavaramerkikseen vakiintui flamencon ja rumban tyyleihin suuntautunut musiikki. Heistä muovautui Espanjan kuuluisin ja muodikkain yhtye. He esiintyvät edelleen (2024).
Saara Hopea

Saara Elisabet Hopea-Untracht (26. elokuuta 1925 Porvoo – 25. kesäkuuta 1984 Porvoo) oli suomalainen huonekalujen sekä koru- ja lasiesineiden suunnittelija.
Porvoolaisen kultasepänliikkeen omistajan, talousneuvos Ossian Hopean tytär Saara Hopea opiskeli Taideteollisen keskuskoulun sisustustaiteen osastolla vuosina 1943–1946. Valmistuttuaan hän toimi pari vuotta huonekaluliike Majander Oy:n piirtäjänä, sitten Paavo Tynellin johtaman Taito Oy:n valaisintehtaan piirtäjänä. Saara Hopea kiinnostui 1950-luvun alussa lasimuotoilusta ja sai paikan Nuutajärven lasitehtaalta, jossa toimi taiteellisen johtajan Kaj Franckin alaisuudessa. Isänsä kuoltua Saara Hopea joutui vuonna 1959 siirtymään perheensä kultasepänliikkeen taiteelliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1959–1960 sekä jälleen vuodesta 1967 alkaen.
Vuonna 1960 Saara Hopea avioitui yhdysvaltalaisen taidekäsityöläisen, valokuvaajan ja kirjailijan Oppi Untrachtin kanssa ja muutti New Yorkiin. Siellä hän tutustui metallin emalointiin ja kehitti menetelmän, jossa useita läpikuultavia emalikerroksia poltettiin esineen pintaan kunnes saatiin haluttu värisävy.
Miehensä mukana Saara Hopea-Untracht asui sittemmin myös Nepalissa vuosina sekä Intiassa vuoteen 1967 saakka, jolloin pariskunta asettui Porvooseen.
Saara Hopea palkittiin lasiesineistään hopeamitalilla Milanon triennaaleissa 1954 ja 1957. Porvoon kaupungin kulttuuripalkinnon hän sai 1981 ja valtion taideteollisuuspalkinnon 1982. Taideteollisuusmuseossa Helsingissä järjestettiin hänen retrospektiivinen näyttelynsä vuonna 1987.
Elämää suurempi Kirstie Alley

Elämää suurempi Kirstie Alley () on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja vuodelta 2010 televisio- ja elokuvanäyttelijätär Kirstie Alleyn kotielämästä ja painonpudotuksesta. Kirstien lisäksi sarjassa on hänen lapsensa ja henkilökuntaansa. Sarjan tuottajat ovat A&amp;E televisio sekä Lifetime-televisio. Sarjaa on tehty 2 tuotantokautta. Sarja Suomessa AVA-kanavalla.
Pystyssä kaiken aikaa

Pystyssä kaiken aikaa (engl. "Factotum") on Charles Bukowskin vuonna 1975 julkaistu toinen romaani. Teos keskittyy Bukowskin omaelämäkerrallisen alter egon Henry Chinaskin nuoruusvuosiin 1940-luvun Yhdysvalloissa. Kirjailijan ammatista haaveileva Chinaski ajautuu työpaikasta toiseen, tekee kaikkea mitä eteen sattuu, mihin myös alkuteoksen nimi "Factotum" ('jokapaikan höylä') viittaa. 
Norjalainen Bent Hamer on ohjannut kirjasta vuonna 2005 elokuvan "Factotum". Chinaskin roolin näytteli Matt Dillon.
Kirjan on suomentanut Arto Häilä, ja sen on julkaissut suomeksi vuonna 1990 WSOY. WSOY julkaisi kirjan nidottuna painoksena vuonna 1997 ja loisto-pokkarina vuonna 2008.
Seligson &amp; Co

Seligson &amp; Co (Seligson &amp; Co. Oyj) on suomalainen sijoituspalveluyritys, joka on yksi harvoista laajan indeksirahastovalikoiman tarjoajista Suomessa. Syksystä 2020 lähtien yrityksen omistaa LähiTapiola.
Partnerina yhtiössä on muun muassa Peter Seligson, joka on Ahlström-suvun jäsen. Yritys perustettiin 1997.
Vuonna 2014 kahdeksan osakeindeksirahaston ja kolmen passiivisen korkorahaston lisäksi Seligson &amp; Co:n tuotevalikoimiin kuului muun muassa pörssinoteerattuja ETF-rahastoja, Pharos-yhdistelmärahasto sekä Phoebus-sijoitusrahasto, jonka salkunhoitaja Anders Oldenburg pohtii ja perustelee säännöllisesti sijoituspäätöksiään blogissaan.
Toukokuussa 2020 Seligsonin omissa sijoitusrahastoissa oli hallinnoitavia varoja noin 2 miljardia euroa. Summaan eivät sisälly yhteistyökumppanien eivätkä Seligsonin varainhoitopalvelujen hallinnoimat varat.