tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Autokansi

Autokannet ovat autolautoilla olevia kansia, joilla kuljetetaan ajoneuvoja ja muutakin rahtia. Ne sijaitsevat yleensä laivan alemmilla kansilla. Autokansilta pääsee portaikkoja tai hissejä käyttäen ylempien kansien matkustustiloihin. Autolautalla on laivan keulassa ja perässä portit, joista ajoneuvot ajetaan sisään tai ulos laivan ollessa satamassa. Tällaista alusta kutsutaan ro-ro-alukseksi. Joillain aluksilla voidaan kuljettaa autojen lisäksi myös rautatiekalustoa autokannella olevien kiskojen ansiosta. Tämäntyyppisiä aluksia kutsutaan junalautoiksi.
Turvallisuuden vuoksi Suomessa autokannella oleskelu on matkan aikana kielletty. Käsijarru on pidettävä päällä, ja asuntoautojen sekä -vaunujen kaasupullojen päänventtiilien on oltava suljettuina.
Autokansilla olevan avoimen tilan vuoksi autolautat ovat herkempiä vuodoille. Veden tulviminen autokannelle on aiheuttanut muun muassa M/S "Herald of Free Enterprisen" ja M/S "Estonian" uppoamiset. M/S "Jan Heweliuszin" uppoamisen syynä oli myrskyssä autokannella irralleen päässyt lasti, minkä vuoksi alus sai kallistuman, kaatui ja lopulta upposi. "Estonian" onnettomuuden jälkeen asetettiin lastilauttojen vuotovakavuudelle, keulaporttien ja avattavien ramppien lukituksille sekä lukitusten valvonnalle tiukemmat vaatimukset.
Bret M. Whitney

Bret M. Whitney (s. 27. marraskuuta 1955 on yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja luonto-opas.
Whitney on tutkinut neotrooppisen alueen linnustoa pitkään ja on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita, kuten uuden tapakulolajin "A new Scytalopus tapaculo (Rhinocryptidae) from Bolivia, with notes on…" ja uuden sääskikerttulajin ("Polioptilidae") esittelyt "A new species of gnatcatcher from white-sand forests of northern Amazonian…". Hän on ollut myös toimittamassa äänikirjoja "Voices of New World Parrots", "Voices of Costa Rican Birds: Caribbean Slope" ja "Sounds of Neotropical Rainforest Mammals".
Whitney kuvaili valko-otsatapakulon ("Scytalopus schulenbergi") vuonna 1994.
Niko Aaltonen

Niko Aaltonen (s. 1974, Turku) on turkulainen poliitikko. Koulutukseltaan Aaltonen on tradenomi.
Politiikka.
Aaltonen aloitti toiminnan Turun kunnallispolitiikassa Puolalanmäen Kokoomusnuorissa 1990-luvulla. Tuosta hetkestä lähtien Aaltonen on toiminut erilaisissa luottamustehtävissä.
Aaltonen toimii Turun kunnallispolitiikassa esimerkiksi kaupunginhallituksen jäsenenä, kaupunginvaltuutettuna, Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin valtuuston puheenjohtajana sekä Turun kokoomuksen varapuheenjohtajana. Keväästä 2015 alkaen hän on myös toiminut Turun ammattikorkeakoulun hallituksen puheenjohtajana.
Hans Christian Andersen -palkinto

Hans Christian Andersen -palkinto on kansainvälinen kirjallisuuspalkinto, jota IBBY ("International Board on Books for Young People") jakaa kahden vuoden välein ansioista lastenkirjallisuudessa. Palkintoa jaetaan kahdessa kategoriassa: kirjailijat ja kuvittajat. Palkinto on nimetty tanskalaisen, saduistaan tunnetun Hans Christian Andersenin mukaan, ja voittajat saavat kultaisen mitalin Tanskan kuningattarelta.
Kirjailijat.
Hans Christian Andersen -palkintoa on jaettu kirjailijoille vuodesta 1956 lähtien.
Kuvittajat.
Hans Christian Andersen -palkintoa on jaettu kuvittajille vuodesta 1966 lähtien.
Thunderbolt (sarjakuvahahmo)

Thunderbolt oikealta nimeltään Peter Cannon on sarjakuvahahmo, jonka seikkailuja julkaisi alun perin Charlton Comics -yhtiö alkaen vuodesta 1966. Hahmon ensimmäinen esiintyminen nähtiin "Peter Cannon... Thunderbolt" -lehden ensimmäisessä numerossa vuonna tammikuussa 1966, osana Charltonin toimittaja Dick Giordanon ideoimaa "Action Heroes" -supersankarisarjaa. Yhtiö myi hahmon monien muiden mukana kuitenkin DC Comicsille vuonna 1983. 
Thunderbolt oli ensimmäisiä supersankareita, jonka toimintaan yhdistettiin itämaista mystiikkaa. Thunderbolt toimi Vartijat-sarjakuvaromaanin "Ozymandias"-hahmon esikuvana.
Hahmo.
Peter Cannon oli orpolapsi, jonka Himalajalla asuvat munkit kasvattivat luostarissa. Hänen vanhempansa olivat tätä ennen joutuneet "Black Plague" -nimisen superroiston uhreiksi ja kuolleet. Kun Thunderbolt oli saavuttanut fyysisen ja henkisen täydellisyyden tason, munkit opettivat hänelle vanhoista kirjoituksista unohdettuja taitoja. Ne opittuaan hän matkasi Amerikkaan uskollisen ystävänsä Tabun kanssa ja aloitti uransa Thunderboltina.
Hahmon oikeuksien siirryttyä DC:lle, hän esiintyi kaksi vuotta "The Crisis Of Infinite Earth" -sarjassa vuosina 1985–1986, ennen kuin sai oman lehtensä vuonna 1992. Se ei kuitenkaan menestynyt odotetusti ja lopetettiin 12 osan jälkeen. Hahmo ei kuitenkaan kadonnut täysin, sillä hän esiintyi toisinaan Oikeuden Puolustajat -ryhmän jäsenenä. Hahmo kuoli yhdessä Kapteeni Atomin kanssa myöhemmin.
Thunderbolt on nimitys myös viidennestä ulottovuudesta kotoisin olevalle Yz nimiselle hengelle, joka toimi yhdessä Johnny Thunderin kanssa Justice Society of American jäsenenä.
Salomoninkakadu

Salomoninkakadu ("Cacatua ducorpsii") on keskikokoinen oseanialainen papukaija. Lajin nimi oli aiemmin salomonsaartenkakadu, nimi vaihtui nykyiseen vuonna 2006.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 31 cm ja paino 290–415 g. Sen höyhenpuku on kokonaan valkoinen, pään ja rinnan höyhenet toisinaan lohenpunertavat ja siipien ja pyrstön alapinta kellanvalkoiset. Paljas rengas silmän ympärillä on sininen, nokka vaaleanharmaa, koivet harmaat ja iiris koiraalla tummanruskea, naaraalla punertava. Päälaen töyhtö nousee pystyyn, kun lintu on kiihtynyt.
Esiintyminen.
Salomoninkakadut elävät Salomonsaarilla Oseaniassa. Niiden elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä ja populaation koko on noin 100 000 yksilöä.
Elinympäristö.
Laji on yleinen monenlaisissa metsissä ja puutarhoissa, etenkin alavilla mailla, ja sitä tavataan 1 700 m:n korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa. Munamäärä on kaksi, joskus kolme. Haudonta-aika on 25 päivää ja poikaset jättävät pesän 62 päivää vanhoina.
Ravinto.
Ruokavalio on monipuolinen ja koostuu siemenistä, pähkinöistä, hedelmistä, marjoista, kukista, silmuista sekä hyönteisistä ja niiden toukista.
Lemmikkinä.
Salomoninkakadua tavataan lemmikkinä myös Suomessa, ja Suomen lemmikkiharrastuksessa sen määrät ovat olleet nousussa. 
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Isojen ja keskikokoisten kakadujen ominaispiirteitä lemmikkinä ovat niiden kova ääni, aktiivisuus, älykkyys ja loputon tuhovimma. Linnut tarvitsevat paljon aktiviteettaja, sallittua tuhottavaa (kuten puuleluja ja oksia) sekä omistajan, joka on valmis sietämään niiden kaikki lintumaiset puolet. Kakadut eivät ole tunnettuja puhuja- tai matkijalajeja. Salomoninkakadun vahvistettu ikäennätys on 30 vuotta.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Sinisilmäkakadu

Sinisilmäkakadu ("Cacatua ophthalmica") on uhanalainen oseanialainen kakadu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 50 cm ja paino 500–570 g. Sen höyhenpuku on näennäisesti kokovalkoinen, paitsi päässä ja niskapuolella olevassa töyhdössä on keltaisia höyheniä. Suuri töyhtö on kuperasti taittuva, joten se suljettuna lepää linnun päälakea ja niskaa vasten, liki näkymättömissä. Siipien ja pyrstön alapinnat ovat kellertävät. Paljas alue silmän ympärillä on sininen, nokka tummanharmaa, koivet harmaat ja iiris koiraalla tummanruskea, naaraalla punertava.
Esiintyminen.
Sinisilmäkakadut elävät Bismarckinsaarilla Papua-Uusi-Guineassa. Populaation koko on noin 10 000 yksilöä. Laji on vaarantunut elinympäristön tuhoutumisen takia, sillä suuret alat sademetsiä on raivattu ja istutettu öljypalmulle viimeisten 30 vuoden aikana.
Elinympäristö.
Alavien maiden sademetsät kilometrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa. Munamäärä on kaksi, joskus kolme.
Ravinto.
Ruokavalio on monipuolinen ja koostuu siemenistä, pähkinöistä, hedelmistä, marjoista sekä luultavasti myös hyönteisistä ja niiden toukista.
Valkokakadu

Valkokakadu ("Cacatua alba") on Indonesiassa elävä kakadu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 46 cm ja paino noin 550 g. Sen höyhenpuku on kokonaan valkoinen, lukuun ottamatta hentoa keltaista sävyä siipien alapinnoilla. Paljas alue silmän ympärillä on hieman sinertävä, nokka tummanharmaa, koivet harmaat ja iiris koiraalla tummanruskea, naaraalla punertava. Taaksepäin kaartuva komea töyhtö on myös valkoinen.
Se muistuttaa ulkonäöltään muita valkoisia kakaduja, mutta on silti niistä kaikista helposti erotettavissa nokan ja töyhdön väristä: salomoninkakadulla ja tanimbarinkakadulla on vaalea nokka, kultatöyhtö-, sinisilmä-, celebesin- ja molukkienkakadulla taas ei ole kokovalkoista töyhtöä.
Esiintyminen.
Valkokakadut elävät Indonesian itäosassa Molukkien saariryhmässä Halmaheran, Bacanin, Ternaten, Tidoren, Kasirutan ja Mandiolen saarilla. Populaation koko on noin 43 000– 183 000 yksilöä. Laji on vaarantunut pääasiassa lemmikkieläinkaupan takia, sillä esimerkiksi vuonna 1991 pyydystettiin noin 6 600 yksilöä kaupallisiin tarkoituksiin, mutta myös elinympäristön tuhoutumisen takia, sillä suuret alat sademetsiä on raivattu ja muokattu viljelysmaiksi sekä asutettu.
Elinympäristö.
Elää alavien maiden metsissä 900 metrin korkeudelle merenpinnasta.
Lisääntyminen.
Pesä on puunkolossa. Vankeudessa naaras munii kaksi munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä noin neljä viikkoa. Myös poikasia emot hoitavat yhdessä, ja ne lähtevät pesästä noin kolmen kuukauden ikäisinä.
Ravinto.
Ruokavalio on monipuolinen ja koostuu siemenistä, pähkinöistä, hedelmistä, marjoista sekä luultavasti myös hyönteisistä ja niiden toukista.
Lemmikkinä.
Valkokakadu on yksi yleisimmissä suurista kakaduista lemmikkinä niin Suomessa kuin muuallakin länsimaissa.
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Kakaduille tyypilliseen tapaan laji on lemmikkinä äänekäs, muttei kovinkaan lahjakas puhuja, älykäs ja erittäin innokas jyrsimään.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Confession

Confession on Ill Niñon toinen studioalbumi joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi vieraili sijalla #37 Billboard 200 -listalla myyden 27 863 kopiota ilmestymisviikollaan. Confession on yhtyeen parhaiten menestynyt albumi tähän päivään mennessä, myytyään kokonaisuudessaan lähes 500 000 kopiota joka ylsi kultalevyrajaan Yhdysvalloissa.
Levyn kappale "How Can I Live" on julkaistu myös "Freddy vs. Jason" -elokuvan soundtrackilla.
Inka Grings

Inka Grings (s. 31. lokakuuta 1978 Düsseldorf) on saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi hyökkääjänä ja siirtyi valmennustehtäviin vuonna 2014.
Grings edusti vuodesta 1995 alkaen pitkään Bundesliiga-joukkue FCR 2001 Duisburgia. Aiemmin hän pelasi Garather SV:ssa ja TSV Eller 04:ssa. Grings voitti Duisburgissa Saksan mestaruuden 2000, Saksan cupin 1998, 2009 ja 2010 sekä naisten UEFA Cupin 2009. Hän oli kuudesti Bundesliigan paras maalintekijä ja teki vuoden 2011 alussa jo uransa 350. Bundesliiga-maalin. Kesällä 2012 Grings siirtyi sveitsiläiseen FC Zürichiin. Myöhemmin hän edusti vielä yhdysvaltalaista Chicago Red Starsia sekä 1. FC Kölniä.
Grings debytoi Saksan maajoukkueessa 1996 ja pelasi 96 maaottelua, joissa hän teki 64 maalia. Grings on voittanut maajoukkueessa Euroopan-mestaruuden vuosina 2005 ja 2009. Hän oli molempien kisojen paras maalintekijä ja 2009 Grings valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Hän teki turnauksessa kuusi maalia, joista kaksi loppuottelussa. Grings on saavuttanut myös olympiapronssia vuonna 2000.
Grings valittiin Saksan parhaaksi naispelaajaksi kausina 1998–1999, 2008–2009, 2009–2010. Hän voitti Bundesliigan maalikuninkuuden kausina 1998–1999 (25 maalia), 1999–2000 (38 maalia), 2002–2003 (20 maalia), 2007–2008 (26 maalia), 2008–2009 (28 maalia) ja 2009–2010 (25 maalia).
Grings on valmentanut saksalaisten MSV Duisburgin ja SV 19 Straelenin joukkueita, ja Sveitsissä hän valmensi FC Zürichiä. Hän aloitti tammikuussa 2023 Sveitsin naisten maajoukkueen päävalmentajana.
João Rodrigues (lähetyssaarnaaja)

João Rodrigues (1561–1633) oli portugalilainen jesuiitta, joka toimi lähetyssaarnaajana Japanissa. Hän kirjoitti elämänsä aikana lukuisia kirjoja ja oli merkittävä tekijä japani–portugali-sanakirja "Nippo Jishon" laatimisessa. Hän myös kokosi japanin kielen kieliopin teokseen "Arte da Lingoa de Iapam".
James Clavellin kirjoittamassa "Shōgun"-romaanissa ja sen pohjalta tehdyssä televisiosarjassa esiintyvä ”Martin Alvito” perustuu löyhästi Rodriguesiin.
Tyttö ja helmikorvakoru (kirja)

Tyttö ja helmikorvakoru () on yhdysvaltalaisen Tracy Chevalierin vuonna 1999 julkaistu romaani. Teos on ilmestynyt Arja Gothonin suomentamana ja Otavan kustantamana 2001. Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1600-luvun Hollantiin ja kertovat mielikuvituksellisen tarinan yhdestä hollannin kuuluisimmista taiteilijoista, Johannes Vermeeristä ja tämän kuvitteellisesta suhteesta salaperäisen tytön kanssa, joka poseeraa taiteilijan kuuluisimmassa teoksessa.
Juoni.
Kirja alkaa, kun 16-vuotias hollantilaistyttö Griet lähetetään perheensä rahapulan vuoksi piiaksi taidemaalari Vermeerin perheeseen. Grietin elämä muuttuu täysin, ensimmäistä kertaa perheensä hoivissa oleva tyttö joutuu kokemaan olevansa muita alempiarvoinen. Vermeerin ärtyisän vaimon komentelussa on kestämistä, mutta vähitellen Griet tottuu elämäänsä piikana. Ajan myötä hän tutustuu myös talon salaperäiseen ja vetäytyvään herraan, itse Vermeeriin. Griet ihailee kaikkea isännässään, joka ottaa hänet avukseen maalarin työssään. Tämä järjestely ei kuitenkaan miellytä kaikkia - eikä piikatytön pitäisi koskaan unohtaa taustaansa.
Päähenkilöt.
Griet - Griet on kaunis ja suurisilmäinen, 16-vuotias tyttö. Hän pitää tunteensa omana tietonaan, ja noudattaa soveliaita tapoja. Griet ei ole kuitenkaan kovinkaan ujo, vaan tarpeen vaatiessa puhuu suunsa puhtaaksi. (Kirjassa Griet esittää "Turbaanipäisen tytön" tyttöä, vaikka todellisuudessa kuvan tytön henkilöllisyys on tuntematon.)
Johannes Vermeer – Arvostettu taidemaalari ja yhdentoista lapsen isä. Vermeer vetäytyy useimmiten omiin oloihinsa. Hän on vaitelias, komea ja rauhallinen mies.
Catharina Vermeer – Taiteilijan kaunis vaimo. Catharina on usein huonolla päällä, mikä saattaa johtua siitä, että hän on lähes aina raskaana. Catharina on hieman kömpelö, minkä takia hänen miehensä ei päästä vaimoaan ateljeehensa. Catharina ei pidä juurikaan Grietistä.
Pieter – Lihakauppiaan komea ja mukava poika, joka on ihastunut Grietiin.
Tanneke – Grietin lisäksi Vermeerin perheen ainoa palvelija. Tanneke esittää naista, joka poseeraa Vermeerin taulussa . Hän on noin kolmekymmentävuotias, tomera nainen. Aluksi hänestä Griet on kelpo tyttö, mutta erinäisten tapahtumien jälkeen hän ei enää pidä Grietistä lainkaan.
Waterloo Sunset

Waterloo Sunset on brittiläisen The Kinks -yhtyeen menestyskappale vuonna 1967 julkaistulta albumilta "Something Else by The Kinks". Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen keulahahmo Ray Davies. Monet musiikkialan kriitikot pitävät sävellystä hänen parhaanaan. Kappale nousi Britanniassa listan toiselle sijalle.
Aihe ja sanoitus.
Laulun nimeksi oli tarkoitus tulla ”Liverpool Sunset”. The Beatles ehti kuitenkin julkaista keväällä 1967 singlen ”Penny Lane” / ”Strawberry Fields Forever”, jotka molemmat sijoittuivat Liverpooliin. Davies päätti siksi muuttaa oman kappaleensa nimen ja sanoituksen.
”Waterloo Sunsetin” sanoituksessa esiintyvät Terry ja Julie tapaavat joka perjantai Lontoossa sijaitsevalla Waterloon rautatieasemalla. Aseman ihmisvilinää tarkkaileva yksinäinen mies kuvittelee mielessään kahden nuoren rakkaustarinan ja näkee heidät kävelemässä Thames-joen ylittävällä Waterloon sillalla. Ray Daviesin äänessä on uudenlainen pehmeä pohjaväri ja aiemmin hänen hieman ironinen suhtautumisensa lontoolaiseen elämäntapaan antaa nyt tilaa hänen herkemmälle puolelleen. Täydellisyyteen pyrkivänä ihmisenä Davies kävi ennen levytyksen julkaisua palauttamassa mieleensä muistikuviaan Waterloon auringonlaskusta varmistaakseen laulun oikean tunnelman.
Yleisesti on uskottu, että laulun henkilöt Terry ja Julie viittaisivat kahteen brittiläiseen näyttelijään, Terence Stampiin ja Julie Christieen, mutta vuonna 2004 Davies kertoi haastattelussa, että Terry on hänen Australiassa asuva serkkunsa. Davies on myös kertonut, että ”Waterloo Sunset” oli ensimmäinen single, jonka kohdalla Kinks ”rikkoi kaavaa” julkaisemalla levyn omatoimisesti, tuottajan tietämättä asiasta.
Menestys ja merkittävyys.
”Waterloo Sunset” nousi Britannian singlelistalla toiseksi toukokuun lopulla 1967. Nousun ensimmäiselle paikalle esti The Tremeloes -yhtyeen ”Silence Is Golden”. Yhdysvalloissa kappale ei noussut Billboard-listalle. Ainakin Australiassa, Itävallassa ja Norjassa se nousi kymmenen myydyimmän singlen joukkoon.
Monet musiikkikriitikot pitävät sävellystä Ray Daviesin parhaana. Verkkosivusto Acclaimed Musicin tilastoimalta musiikkikriitikoiden kaikkien aikojen 3 000 parhaan laulun listalla ”Waterloo Sunset” löytyy sijalta 57. Vielä parempi on laulun sijoitus "Rolling Stone" -lehden vuonna 2004 julkistamalla listalla. Musiikkikriitikko Robert Christgau on kuvannut kappaletta kauneimmaksi englanninkieliseksi lauluksi. 
Tammikuussa 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Waterloo Sunset” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 32.
”Waterloo Sunsetista” on tehty lukuisia cover-versioita. Niistä Cathy Dennisin esitys nousi maaliskuussa 1997 Britannian listan sijalle 11.
Kappaleet singlellä.
A-puoli
B-puoli
El Seibo

El Seibo (myös El Seybo) on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Siellä on 87 680 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 1 788 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Santa Cruz de El Seibo.
El Seibon provinssi on jaettu kahteen kuntaan. Vuonna 1984 provinssin länsiosista muodostettiin Hato Mayorin provinssi.
Espaillat

Espaillat on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 239 252 asukasta. Espaillatin pinta-ala on 843 neliökilometriä, ja sen pääkaupunki on Moca.
Provinssi on nimetty dominikaanilaisen kirjailijan, lyhyen aikaa maan presidenttinäkin toimineen Ulises Francisco Espaillatin mukaan. Se on jaettu neljään kuntaan.
Turbaanipäinen tyttö

Turbaanipäinen tyttö (tunnetaan myös nimellä Tyttö ja helmikorvakoru, ) on hollantilaisen Johannes Vermeerin maalaus. Se on näytteillä Mauritshuisin taidemuseossa Hollannin Haagissa. Maalausta on joskus kutsuttu "Pohjoisen Mona Lisaksi" tai "Hollantilaiseksi Mona Lisaksi".
Maalaus ei ole muotokuva, vaan tronie. Troniet kuvaavat tietyntyyppistä henkilöhahmoa. Tyttö on puettu eksoottiseen pukuun ja hänellä on itämainen turbaani, sekä korvakorunaan epätavallisen suurikokoinen helmi. Johannes Vermeer on kuvannut mestarillisesti tytön kasvojen pehmeyden ja valon kimalluksen kosteilla huulilla ja kiiltävällä korvakorulla.
Vuodesta 2012 maalaus oli osana kiertävää näyttelyä, kun Mauritshuisin tiloja uudistettiin ja laajennettiin. Tuona vuonna se oli Japanissa ja vuosina 2013–2014 Yhdysvalloissa. Maalaus kävi myös Italiassa ennen kuin se palasi sijoilleen Mauritshuisiin, missä sille oli varattu näyttävämpi paikka kuin aikaisemmin.
Maalaus on aiheena Tracy Chevalierin romaanille "Tyttö ja helmikorvakoru" (1999) sekä sen pohjalta tehdylle, Peter Webberin ohjaamalle elokuvalle "Tyttö ja helmikorvakoru" (2003).
27. lokakuuta 2022 kaksi Just Stop Oil -ympäristöjärjestön aktivistia teki iskun maalausta vastaan ilmoittaen aikovansa tuhota sen. Toinen liimasi päänsä pikaliimalla tauluun ja toinen seinään.
Hato Mayor

Hato Mayor on provinssi Dominikaanisessa tasavallassa. Siellä on 85 017 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 1 319 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Hato Mayor del Rey.
Hato Mayorin provinssi muodostettiin vuonna 1984 El Seibon provinssin länsiosista. Se on jaettu kolmeen kuntaan.
Silver Star

Silver Star eli hopeatähti on Yhdysvaltain asevoimien myöntämä ansiomerkki. Sen voi saada "urhoollisuudesta taistelussa Yhdysvaltain vihollista vastaan". Se on myös kolmanneksi korkein taistelussa myönnettävistä kunniamerkeistä.
Silver Star perustettiin vuonna 1932 korvaamaan vuonna 1918 perustettu Citation Star -kunniamerkki. Tähän mennessä Silver Staria on myönnetty 100 000–150 000 kappaletta. Eniten niitä ansainnut sotilas on eversti David Hackworth, joka ansaitsi niitä kaikkiaan 10 kappaletta Korean ja Vietnamin sotien aikana.
Ahtmaa

Ahtmaa () on kylä Kemiön saaressa Salon kaupungin puolella aivan Kemiönsaaren kunnan rajalla. Pieni kylä sijaitsee Halikonlahden rannalla Kemiöntien molemmin puolin.
Ahtmaa on myöhäiskeskiaikainen uudisasutuskylä, joka muodosti Myllyperän kanssa Angelniemen nuorimman vakituisen asutuksen. Kylässä on sijainnut Sapalahden kartanon torppia. Nykyisin Ahtmaan rakennuskanta on 1930-luvun väljästi rakennettuja omakotitaloja, joista monet ovat pientiloja. Ahtmaan kehitys oli pitkään pysähdyksissä sen ollessa osa Halikkoa, sillä kunta ei sallinut uusien talojen rakentamista alueelle.
Tähtipölyä

Tähtipölyä on suomalaismuusikko Jussi Hakulisen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2010. Syyskuussa julkaistiin Hakuliselta kolmen kappaleen ”Motti” -single, jonka sota-aiheinen nimikappale löytyy myös albumilta. Elokuussa 2010 julkaistiin levyn toinen single ”Pelkuri”, jolla Hakulinen duetoi Eleanoora Rosenholm -yhtyeen Noora Tommilan kanssa.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 31.
Jørn Lier Horst

Jørn Lier Horst (s. 27. helmikuuta 1970 Bamble, Norja) on norjalainen kirjailija. Hän on työskennellyt poliisina Larvikissa vuodesta 1995 lähtien ja kirjoittanut useita rikosromaaneja. Horstilta on suomennettu useita rikosromaaneja, nuorten rikosromaaneja ja lasten dekkareita. 
Teokset.
Blix ja Ramm -sarja yhdessä Thomas Engerin kanssa
Tv-sarjat.
Kirjoihin perustuen on tuotettu kolmen tuotantokauden mittainen tv-sarja, jota esitetty ainakin Viaplay-suoratoistopalvelussa. Ensimmäinen tuotantokausi perustuu kahteen Jørn Lier Horstin romaaniin, "Luolamies" ("Hulemannen", 2013) ja "Ajokoirat" ("Jakthundene", 2012). Kolmas, neljän jakson mittainen kausi perustuu kirjoihin "Pahan otteessa" ja "Yömies".
Palkinnot.
Romaanista "Suljettu talveksi" Horstille myönnettiin Norjan kirjakauppaliiton palkinto (Bokhandlerprisen) vuonna 2011. 
Romaani "Ajokoirat" sai Riverton-palkinnon vuoden 2012 parhaana norjalaisena rikosromaanina, Lasiavain-palkinnon vuoden 2013 parhaana pohjoismaisena rikosromaanina sekä Ruotsin Dekkariakatemian myöntämän Martin Beck -palkinnon parhaasta ruotsiksi käännetystä rikosromaanista vuonna 2014.
Guentheridia formosa

Guentheridia formosa (syn. "Tetraodon formosus") on merivedessä elävä pallokalalaji, sukunsa ainoa laji.
"Guentheridia formosa" kasvaa 26 cm pitkäksi. Sen vartalo ja pää ovat yläpuolelta tummat, alapuolelta vaaleat. Vatsapuolella on kellertäviä kuvioita. Selkää ja yläkylkiä peittävät tummat, vaihtelevan kokoiset pilkut, jotka saattavat asettua samankeskisiksi renkaiksi. Evät ovat vihertävät, pyrstö harmaa. Nuorten yksilöiden kuviointi poikkeaa aikuisista: niillä on raitoja päässä ja samankeskisiä renkaita selässä.
"Guentheridia formosa" -pallokaloja esiintyy Tyynenmeren itäosassa Costa Ricasta Ecuadoriin. Ne pysyvät lähellä rannikkoa pehmeäpohjaisilla alueilla.
Lagocephalus guentheri

Lagocephalus guentheri on trooppisissa merissä elävä pallokalalaji, joka kasvaa noin 26 cm pitkäksi. Sitä tavataan lähinnä indopasifisella merialueella, mutta myös Brasilian rannikolta Atlantilta on havaintoja.
Lagocephalus laevigatus

Lagocephalus laevigatus on trooppisissa merissä ja jokisuiden murtovedessä elävä pallokalalaji,
Se voi kasvaa jopa metrin pituiseksi. Sitä tavataan 10–180 metrin syvyydessä Atlantin länsirannikolla Uudesta-Englannista Argentiinaan, ja itäosassa Mauritaniasta Namibian rannikolle asti. Nuoret yksilöt pysyttelevät lähellä rantaa, aikuiset siirtyvät kauemmaksi mutta ovat silti mannerjalustan lähellä. Lagocephalus laevigatus syö kaloja ja äyriäisiä. Sitä pidetään herkullisena, mutta koska joillakin alueilla sen ihossa muodostuu myrkkyjä, kalan syömistä ei suositella.
Tekokynnet

Tekokynnet ovat liimalla tai kaksipuoleisella teipillä kiinnitettävät muoviset kynnet. 
Tekokynnet voivat olla luonnollisen väriset, värilliset tai koristellut, ja niitä myydään kuluttajille pakkauksissa, joissa on jokaiselle kynnelle ainakin yksi erikseen muotoiltu kynsi sekä 2-8 vaihtokynttä. Kynsiä on saatavilla eri pituuksissa, ja muoto on yleensä puoliovaali, ovaali tai ranskalainen manikyyri. On olemassa myös erikoisemmin muotoiltuja tekokynsiä esimerkiksi Halloween- tai naamiaispukeutumista varten.
Tekokynsi kestää kynnellä kahdesta päivästä kahteen viikkoon riippuen kiinnityksen laadusta ja kynsiin kohdistuvasta rasituksesta. Tekokynsia ei tule sekoittaa rakennekynsiin.
Sininen delfiini

Sininen delfiini on vuonna 2009 valmistunut novellielokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Anna Maria Jóakimsdóttir Hutri. Elokuvan on tuottanut Aleksi Bardy.
Juoni.
Elokuva kertoo eksyneestä pariskunnasta, jonka paratiisi yhtäkkiä muuttuu arjeksi ja painajaiseksi.
Mies ja nainen ovat rakastuneet ilman vaatimuksia, ostaneet unelmatalon ja perustaneet perheen. Yhtäkkiä arki muuttuu painajaiseksi. Kumpikaan ei uskalla sanoa ääneen, mitä toivoo.
Työ ja perhe, vanhemmuus ja parisuhde, yhtälö käy yllättäen täysin ylivoimaiseksi ratkaista. Tunneilmaisu on epäsuoraa. Kaikki on periaatteessa hyvin, mutta mikään ei ole. Onko labyrintistä ulospääsyä?
Arviot lehdissä.
Elokuva esitettiin YLE TV1:n Kotikatsomossa 31.8.2009 yhdessä Teppo Airaksisen ohjaaman Suurin ja kaunein -elokuvan kanssa. Helsingin Sanomien kriitikko Jussi Karjalainen piti näkemästään. Hänen mukaansa "Jessica Grabowsky on valtavan hyvä ja läsnäoleva käsikirjoitusta valmistelevana nuorena äitinä, joka tuntee tukahtuvansa perheen syrjäiseen omakotitaloon." Karjalainen kiittelee myös miljöön kuvausta. "Sininen delfiini käsittelee epävarmuuden ja mustasukkaisuudenkin tunnot rapistunutta miljöötä taitavasti hyödyntäen. Mark Stubbsin kuvaus talvisen vaaleansinertävine sävyineen on loistavan kaunis. Grabowskin roolityö varsinaisesti kuitenkin tekee tilanteesta elävän."
Ilta-Sanomien arvostelija Arja Andersson kirjoitti elokuvasta kriittisemmin."Kiinnostavasti Anna Maria Jóakimsdottir Hutri on käsikirjoituksensa kipukohdat tuonut ohjauksessaan esiin. Näyttelijätkin intoutuvat, kun puhutaan delfiininmuotoisesta dildosta. Muuten luentomaisuus vaivaa, vaikka repliikit on suomentanut Aleksi Bardy." Anderssonin mukaan elokuva tuo mieleen Lars von Trierin. "Naisen ja miehen asetelma nostaa epäreilusti mieleen Lars von Trierin elokuvan Antichrist, varsinkin kun Grabowsky ja Charlotte Gainsborough muistuttavat toisiaan. Vertailussa Sininen delfiini valitettavasti kalpenee pahemman kerran."
Greg Henderson

Gregory "Greg" Henderson (s. 10. syyskuuta 1976 Dunedin, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen rata- ja maantiepyöräilijä.
Ratapyöräily.
Henderson saavutti Hayden Roulstonin kanssa hopeaa Stuttgartin 2003 MM-kilpailujen pariajossa eli madisonissa. Melbournessa 2004 hän voitti linja-ajon, "scratchin", maailmanmestaruuden ennen Alankomaiden Robert Slippensiä. Carsonin MM-kilpailuissa 2005 hän sai linja-ajossa hopeaa Tanskan Alex Rasmussenin jälkeen. Olympiakisoissa hän on ollut pariajossa seitsemäs Ateenassa 2004 ja kymmenes Pekingissä 2008.
Henderson sai kansainyhteisön kisojen pisteajossa pronssia Kuala Lumpurissa 1998 ja kultaa Manchesterissa 2002. Neljän kilometrin joukkuetakaa-ajossa hän kuului Uuden-Seelannin pronssijoukkueeseen 1998 ja 2002. Oseanian kisoissa Melbournessa 2006 Henderson voitti kultaa piste- ja linja-ajossa. Oseanian pyöräilymestaruuskilpailuissa Invercargillissa 2007 hän sai kultaa pariajossa. Maailmancupissa hän on voittanut Sydneyssä pariajon ja joukkuetakaa-ajon 2002, linja-ajon 2003, joukkuetakaa-ajon 2005 ja pisteajon 2007.
Maantiepyöräily.
Henderson aloitti ammattilaisuransa yhdysvaltalaisessa 7 Up -tallissa vuonna 2002. Hän siirtyi kahden kauden jälkeen toiseen amerikkalaisjoukkueeseen, Health Netiin, jota edusti vuoteen 2006 saakka. Kausilla 2007–2009 hän edusti T-Mobile / Team Columbia-HTC:tä, 2010–2011 Team Skyta, 2012–2016 Lotto-Belisol / Lotto Soudal -tallia ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2017 UnitedHealthcarea.
Henderson voitti 1.HC-kategoriaan (eli UCI ProTourin jälkeen toiseksi korkeimpaan luokkaan) kuuluvan yhden päivän kilpailun Philadelphia International Championshipin 2006. Samana vuonna hän voitti myös Reading Classic -kilpailun. Vuonna 2008 hän voitti Georgian ympäriajon kolmannen ja seitsemännen etapin.
Henderson voitti vuonna 2009 Clásica de Almeria -kilpailun, toisen etapin Murcian ympäriajossa ja seitsemännen osuuden Katalonian ympäriajossa. Philadelphia International Championship -kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Espanjan ympäriajossa 2009 hän voitti Alankomaiden Venloon päättyneen kolmannen etapin loppukirin jälkeen ennen Borut Božičia. 
Kaudella 2010 Henderson voitti Down Under Classic -kilpailun ja oli kolmas Tour Down Underin kokonaiskilpailussa. Pariisi–Nizza-ajossa hän voitti ensimmäisen etapin. Italian ympäriajossa hän oli toinen 13.etapilla. Kesäkuussa hän voitti Ster Elektrotoer -kilpailun toisen etapin ja elokuussa Eneco Tourin neljännen osuuden. Syyskuisessa Britannian ympäriajossa Henderson voitti toisen etapin ja pistekilpailun.
Henderson voitti 2011 Pariisi–Nizzan toisen ja Kalifornian ympäriajon kolmannen etapin. Hän voitti 2014 Ster ZLM Toerin toisen etapin.
Tacloban

Tacloban on kaupunki Filippiineillä. Vuonna 2010 siellä oli 236 005 asukasta. Kaupunki sijaitsee Leyten saaren pohjoisosassa kapean San Juanicon salmen rannalla. Kaupunki on yhdistetty sillalla salmen yli Samarin saareen ja Santa Ritan kaupunkiin.
Vuonna 2013 Taifuuni Haiyan runteli kaupunkia pahoin, ja ainakin satojen arvellaan saaneen surmansa. Edellisenä vuonna kaupunki vaurioitui maanjäristyksen kourissa.
Ystäväni Eric

Ystäväni Eric ("Looking for Eric") on Ken Loachin ohjaama brittifilmi jalkapallon tarjoamasta todellisuuspaosta. Vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa esiintyvät sille nimensäkin lainannut entinen ranskalainen huippujalkapalloilija Eric Cantona ja entinen The Fall -yhtyeen basisti Steve Evets.
Juoni.
Eric Bishop (Evets) on keski-ikäinen, elämäänsä pettynyt postimies Manchesterissa. Hänen suhteensa ex-vaimoon ja teini-ikäisiin poikiin ei ole kunnossa, ja työkin sujuu kehnosti. Lohtua Eric saa lähinnä pilven polttelusta ja Manchester Unitedin kannattamisesta - tai oikeastaan sen loistoaikojen sekä ranskalaistähti Eric Cantonan pelin muistelusta.
Kun Eric kerran polttaa kannabista kotonaan, Eric Cantona ilmestyy hänen luokseen ja alkaa auttaa häntä eteenpäin elämässä.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä "Looking for Eric" risteyttää hyväntuulista viihdefantasiaa, nostalgisia takautumia ja englantilaisen teollisuuskaupungin väkivaltaista todellisuutta jotenkin töksähtävästi. Toisaalta Loach ei onneksi kerjää roolihahmolleen sympatiaa eikä kätke hänen typeryyttään tai vastuuttomuuttaan.
HMS Hunter (H35)

HMS Hunter (viirinumero H35) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 13. joulukuuta 1934 vuoden 1934 laivasto-ohjelmassa Swan Hunter and Wigham Richardsonilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 27. maaliskuuta 1935. Alus laskettiin vesille 25. helmikuuta 1936 ja valmistui 30. syyskuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 253 167 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin H-luokasta muodostettuun Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan Espanjan etelärannikolla sisällissodan aikana. Aluksen korjaaminen kesti puolitoista vuotta, minkä jälkeen se palasi laivueeseensa. Alus oli huollettavana telakalla Devonportissa, josta se palasi palvelukseen 27. elokuuta 1939.
Syyskuun alussa alus siirtyi Freetowniin, jonne laivue oli määrätty saattueiden suojaksi. Alus siirtyi 23. lokakuuta Länsi-Intiaan Bermudalle, jonne se saapui 4. marraskuuta itäisen Atlantin saattueiden suojaksi. Se oli 4. joulukuuta Halifaxissa Kanadassa, josta se saattoi "HMS Herewardin" kanssa taistelulaiva "HMS Valiantin" Bermudalle. Alus suojasi 23. tammikuuta 1940 risteilijä "HMS Enterprisen" ja "Herewardin" kanssa "HMS Valiantin" Bermudalta Halifaxiin, jonne saavuttiin 30. tammikuuta. Osasto lähti 2. helmikuuta Plymouthiin. Alus siirrettiin 8. helmikuuta Falmouthissa telakalle.
Alus palasi 9. maaliskuuta palvelukseen. Se suojasi 17. maaliskuuta "HMS Warspitea" Greenockista Scapa Flowhun, jossa alus liittyi laivueeseensa aloittaen suojaustehtävät. Se määrättiin 31. maaliskuuta suojaamaan miinoitusosasto WV:tä operaatio Wilfredissä. Tankkauksen jälkeen "Hunter", "HMS Hardy", "HMS Hotspur" ja "HMS Havock" lähtivät 6. huhtikuuta Sullom Voesta suojaamaan "HMS Eskiä", "HMS Impulsivea", "HMS Icarusta" ja "HMS Ivanhoeta" miinanlaskussa Vestfjordiin Norjaan. Suojaajat erkanivat seuraavana päivänä miinanlaskijoista. Alus liittyi 8. huhtikuuta taisteluristeilijä "HMS Renownin" suojaukseen Narvikin edustalla.
Alus osallistui 10. huhtikuuta Narvikin ensimmäiseen taisteluun Saksan laivaston hävittäjiä vastaan Ofotfjordissa. Alukseen osui useita kranaatteja, jotka tuhosivat aluksen ohjauksen sekä sytyttivät tulipalon. Se törmäsi "Hotspuriin", minkä jälkeen siihen osui uudelleen. Alus ajettiin rantaan uppoamisen estämiseksi. Aluksen miehistöstä sai surmansa 107 taistelussa ja viisi kuoli saamiinsa vammoihin myöhemmin. Miehistöstä 46 joutui sotavangeiksi, jotka vapautettiin 13. huhtikuuta. Miehet palasivat myöhemmin Ruotsin kautta kotimaahan.
Hylky.
Norjan merivoimien miinojen etsintäalus "KNM Tyr" löysi keskiviikkona 5. maaliskuuta 2008 aluksen hylyn 305 metrin syvyydestä monikansallisen harjoituksen aikana. Seuraavana lauantaina alue merkittiin hautapaikaksi.
Särre

Särre (oikealta nimeltään Miika Särmäkari, s. 1982 tunnetaan myös nimillä MC Särre ja Särki) on elokuvantekijä, helsinkiläinen rap-artisti, -tuottaja ja entinen suomalaisen Basso-lehden päätoimittaja vuosilta 2010 - 2013. Hän muodosti tuottaja Pianomiehen ja DJ Arsin kanssa Loost Koos -nimisen rap-yhtyeen. Hän julkaisi ensimmäisen soolosinglensä Särre-nimellä kesällä 2014: koripalloaiheinen "Leikkaa sukkaa" nousi Suomen virallisen listan sijalle 98, ja siihen kuvattiin katukoripalloteemainen musiikkivideo. Särren seuraava single, vuonna 2015 julkaistu "Hesan naiset" (feat. Karri Koira) saavutti listamenestystä ja myi kultalevyyn oikeuttavan määrän. Huhtikuussa 2016 julkaistiin Särren ensimmäinen sooloalbumi "Ei riitä".
Särmäkari on myös voittanut Rapin Suomen mestaruuden englanninkielisessä sarjassa vuonna 2005 nimellä So Hot It Hurts. Särmäkarilla on myös oma levy-yhtiö Rutilus Records, jolta on toistaiseksi julkaistu vain yksi levy Nikon &amp; Tapsan "Parhaita päiviä" vuonna 2009. Rutilus Music aloitti uudelleen toimintansa vuoden 2017 alussa. 
Särmäkari on elokuvantekijänä ohjannut ja käsikirjoittanut JVG - Vuodet Ollut Tuulisii elokuvan, joka oli vuoden 2022 katsotuin kotimainen dokumenttielokuva teattereissa.
Diskografia.
Särre.
Albumit
Singlet
Käräjäkunta

Käräjäkunta on Suomessa vuoteen 1993 käytössä ollut nimitys, joka tarkoitti kihlakunnanoikeuden tuomiopiiriä. Käräjäkunnan alue käsitti yhden tai useamman kunnan alueen. Kihlakunnantuomarin tuomiokunnaksi kutsuttu virka-alue käsitti yhden tai useamman käräjäkunnan. Kihlakunnanoikeus oli yleinen alioikeus muissa kuin vanhoissa kaupungeissa, joissa toimi raastuvanoikeus. Kihlakunnanoikeudet korvattiin 1993 käräjäoikeuksilla.
Muinaisessa Ruotsissa kihlakunnantuomarin virka-alueena oli kihlakunta, joka muodosti yhden käräjäkunnan. Sen sijaan Suomessa kihlakunta muodostui useasta hallintopitäjästä, joista jokainen muodosti oman käräjäkunnan. Kun Suomessa otettiin käyttöön kihlakunnantuomarin virka-alueena tuomiokunta, käräjäkunnasta tuli tuomiokunnan osa, johon kuului yksi tai useampi kunta.
1930-luvulla Suomi oli jaettu oikeudenkäyttöä varten 65 tuomiokuntaan ja 252 käräjäkuntaan. Jokaisessa tuomiokunnassa oli kaksi tai useampia käräjäkuntia ja jokaisessa käräjäkunnassa oma kihlakunnanoikeus. Vuonna 1962 Suomessa oli 73 tuomiokuntaa ja 166 käräjäkuntaa.
Aiheesta muualla.
 (Vuodelta 1957)
Katy Hudson (albumi)

Katy Hudson on yhdysvaltalaisen laulaja Katy Perryn vuonna 2001 julkaisema gospel-albumi. Perry julkaisi albumin oikealla nimellään Katy Hudson, myöhemmin hän otti taiteilijanimekseen Katy Perryn, jotta häntä ei sekoitettaisi näyttelijä Kate Hudsoniin.
Katy Hudson -albumi julkaistiin Perryn ollessa 16-vuotias, ja on hänen ensimmäinen albuminsa. Perry on säveltänyt itse neljä albumin kappaleista, ja osallistunut myös muiden kappaleiden tekemiseen. Albumilta julkaistiin singlenä kappale "Trust in Me".
Super Mario Galaxy 2

Super Mario Galaxy 2 on Nintendon kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 2010 Wiille.
Se kuuluu "Mario"-pelisarjaan ja on edeltäjänsä "Super Mario Galaxyn" suora jatko-osa.
Pelaaminen.
Edeltäjänsä "Super Mario Galaxy"n tavoin "Super Mario Galaxy 2"ssa ollaan avaruudessa. Kentät koostuvat useista pienistä planeetoista, joita pitkin liikutaan. Ideana on päästä Voimatähden luo jokaisen kentän lopussa. Kentistä löytyy erilaisia vihollisia ja esineitä, joita pelaaja voi käyttää. Joidenkin kenttien lopussa pomovastus. Pelistä pitää aluksi kerätä yhteensä 120 Voimatähteä, jonka jälkeen tulee mahdollisuus kerätä 120 Vihreää tähteä, jotka on piilotettu kenttiin. Näiden keräämisen jälkeen tulee vielä kaksi tähteä kerättäväksi pelin viimeisestä galaksista.
"Super Mario Galaxy 2":ssa on useita uusia lisävoimia. Pelistä löytyy pilvikukka, jonka avulla Mario voi liikkua ilmassa luomalla alleen pilviä, sitten on kivisieni, jolla hän pystyy vierimään kivenjärkäleen tavoin ja aiheuttamaan tuhoa. Pelissä on myös uusi esine, pora, jolla Mario voi porautua planeettojen läpi. "Super Mario Galaxy 2":ssa pääsee ratsastamaan myös Yoshilla. Sillä on pelissä kolme erikoiskykyä: todella nopea juokseminen syömällä chilipepperonin, ilmassa leijuminen ilmapallomaisena ja kyky nähdä näkymättömiä tasanteita syömällä hehkuvan hedelmän.
Pelissä on myös edeltäjänsä tavoin kaksinpeli, jossa toinen pelaaja voi auttaa ensimmäistä pelaajaa. Hän voi yhdellä Wii Remotella mm. tuhota vihollisia, kerätä tähtipaloja ja kolikoita.
Pelin erikoisuutena on viidennessä maailmassa, Shiverburg Galaxy-nimisellä tasolla olevat kolme puumaista haamua. Niistä ei kerrota mitään pelissä, mutta joku oli saanut pelin tiedostoista selville nimen HellValleySkyTrees. Väitetysti betaversiossa tasonkin nimi oli Hell Valley.
Juoni.
Peli alkaa samalla tavalla kuin ensimmäinen osa. Mario saa kutsun Prinsessa Peachilta Tähtifestivaaleihin, jotka järjestetään kerran vuosisadassa. Matkallaan Mario löytää ruohikosta nuoren Master Luman, joka antaa Mariolle voimia pelin ajaksi. Peachin linnalle saapuessaan Mario näkee jättikokoisen Bowserin, joka on ottanut Peachin vangikseen. Bowser lähtee linnan pihalta ja Mario aloittaa uuden seikkailun. Lumat johdattavat hänet ensimmäiseen galaksiin, "Sky Station Galaxyyn", ja sieltä kohti Bowserin linnaa.
Viranhaltija

Viranhaltija on Suomessa yleisesti johonkin virkaan nimitetty henkilö tai erityisesti henkilö, joka on virkasuhteessa kuntaan.
Kunnassa.
"Kunnallisesta viranhaltijasta annetussa laissa" viranhaltijalla tarkoitetaan henkilöä, joka on virkasuhteessa kuntaan. 
Taustaa.
Ennen kunnallisesta viranhaltijasta annetun lain (viranhaltijalaki) säätämistä viranhaltijoista säädettiin kuntalaissa ja kunnallisen viranhaltijan palvelussuhdeturvasta annetussa laissa (28.6.1996/484). Vuoden 1976 kunnallislain mukaan viranhaltijat olivat a) virkojen vakinaisia haltijoita eli vakinaisia viranhaltijoita, b) virkojen väliaikaisia hoitajia eli viransijaisia tai avoimen viran hoitajia tai c) tilapäisiä viranhaltijoita. Tästä jaosta luovuttiin viranhaltijalain säätämisen yhteydessä siten, että viranhaltija otetaan virkasuhteeseen joko toistaiseksi tai määräajaksi.
Asema.
Kuntalain mukaan tehtävää, jossa käytetään julkista valtaa, hoidetaan virkasuhteessa. Viranhaltijoiden asema eroaa kunnan työntekijöiden asemasta siinä, että heidän palvelussuhteensa on julkisoikeudellinen, ja heidän asemansa määräytyy eri lakeihin sisältyvien erityisten säännösten mukaan. Viranhaltija otetaan virkasuhteeseen toistaiseksi tai määräajaksi.
Vastuu.
Viranhaltija on vastuussa vahingosta, joka on aiheutunut hänen virheellisestä menettelystään. Perustuslain 118 §:n mukaan virkamies vastaa virkatoimiensa lainmukaisuudesta.
Valtiolla.
Valtion virassa olevia henkilöitä kutsutaan virkamiehiksi, ja heidän asemaansa sääntelee valtion virkamieslaki.
Jaakko Korjus

Jaakko Vilho Korjus (29. huhtikuuta 1926 Sakkola – 29. tammikuuta 1998 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Taisto Saarinen.
Korjus työskenteli useissa kokoomuslaisissa maakuntalehdissä muun muassa toimittajana ja toimituspäällikkönä Hämeen Sanomissa 1954-1964, artikkelitoimittajana (toinen toimittaja) Karjalaisessa 1970-luvun puoliväliin asti, hallinnollisena toimituspäällikkönä Uudessa Suomessa ja Kauppalehdessä sekä päätoimittajana Vaasa-lehdessä 1981–1984. Korjus oli myös kriitikko ja kulttuuripoliittinen vaikuttaja. Hän oli 1970-luvulla Yleisradion ohjelmaneuvoston yhteistyöelinten monivuotinen puheenjohtaja ja hallintoneuvoston jäsen. Hän oli keskeisiä henkilöitä niin sanotussa Joensuun teatterisodassa vuonna 1971.
Korjus kirjoitti useita suomalaisten SS-vapaaehtoisten historiaan liittyneitä teoksia ("Otsassa kuoleman kuva", "Wikingin hurjat", "Hautaristinä koivupuu", "Kuka joskus palata voi", "Kaikki alkaa ja loppuu", "Haudat siellä kaukana", "Helvetti valloillaan").
HMS Hardy (H87)

HMS Hardy (viirinumero H87) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan laivueenjohtaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Laird and Companyltä, missä köli laskettiin 30. toukokuuta 1935. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 11. joulukuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin H-luokasta muodostettuun Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen, jossa se oli edelleen toisen maailmansodan alkaessa.
Sodan alussa alus johti "HMS Hastyn", "HMS Hostilen" ja "HMS Herewardin" keskiselle Atlantille etsimään saksalaisia saarronmurtajia Force K:n kanssa. Joulukuussa puolilaivue (viirikkö) purjehti La Plata -joelle tukemaan kommodori Harwoodia etsittäessä Saksan laivaston taistelulaiva "Admiral Graf Speetä". Osasto saapui kuitenkin alueelle vasta taistelun päätyttyä.
Vuoden 1940 alussa aluksen johtama viirikkö palasi Britteinsaarille, jossa se liitettiin Norjaan lähetettäviin yksiköihin. Alus sai taas johtoon koko laivueensa, jonka se johti Narvikin ensimmäiseen taisteluun. Laivue hyökkäsi 10. huhtikuuta Saksan laivaston hävittäjien kimppuun. Taistelussa "Hardyyn" osui "Z2 Georg Thielen" tykkituli tuhoten sillan, ruorihuoneen ja poistaen käytöstä etummaiset tykkitornit. Ohjauskyvytön alus ajoi vuonon eteläreunassa karille, jossa siihen osui uudelleen. Alus tuhoutui rannassa täysin.
Päälliköt.
Aluksen päälliköinä olivat:
Maskun teatteri

Maskun teatteri on Maskussa toimiva harrastajateatteri. Ensimmäisen näytelmän kesällä 1981 esitti Humikkalan Omakotiyhdistyksen teatterijaosto, joka muuttui vuonna 1990 Humikkalan Teatteriyhdistykseksi (ry). Vuonna 2000 nimeksi muutettiin Maskun Teatteriyhdistys ry.
Aluksi teatteri toimi satunnaisissa esityspaikoissa. Ensimmäisenä nykyiselle teatterialueelle rakennettiin monitoimirakennus 1989–1990. Vuonna 1992 rakennettiin katsomo-osa. Kuluneiden vuosien aikana yhdistys on saanut kaikkiaan kolme Suomen Harrastajateatteriliiton kantaesityspalkintoa.
Kissalan pojat

Kissalan pojat () on amerikansaksalaisen Rudolph Dirksin luoma sarjakuva. Se ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1897 William Randolph Hearstin julkaisemana ja on vanhin edelleen ilmestyvä sarjakuva. Kissalan pojat on jäljitelmä Wilhelm Buschin kuvakertomuksesta Max ja Moritz. Dirks piirsi sarjakuvaa vuonna 1968 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.
Sarjakuvan tapahtumat sijoittuvat tarkemmin määrittelemättömälle "Etelä­meren saarelle". Päähenkilöt ovat kaksi poikaviikaria (suom. nimiltään Hansu ja Fritsu, Seura-lehdessä Hannu ja Harri), jotka tekevät kepposia lähipiirinsä aikuisille (mm. Mamma, Kapu, Inspehtori, Päällikkö). Mukana on toisinaan myös kolmas poika, Rollo. Toisinaan kepposet onnistuvat yli odotusten, toisinaan seurauksena on selkäsauna. 
Englanninkielisessä versiossa "The Katzenjammer Kids" koko Kissalan väki eli Hans, Fritz, Mama, der Captain ja der Inspector on saksalaisia siirtolaisia, jotka puhuvat englantia vahvasti murtaen. "Katzenjammer" on saksaa ja tarkoittaa krapulaa. Hans ja Fritz keskittyivät aluksi kiusaamaan kapteenia ja inspehtoria. Pojat käyttävät kepposissaan usein erittäin lujaa ja hyvin tarttuvaa liimaa, mistä on syntynyt puhekielinen ilmaisu "Kissalan poikien liimasta" kaiken liimaavana ihmeaineena.
Oikeudenkäynti.
Vuonna 1912 Dirks ostettiin kilpailevan lehden palvelukseen, mikä johti oikeudenkäyntiin, jossa määriteltiin tekijän ja kustantajan oikeudet. Lopputuloksena oli oikeuden päätös, jonka mukaan Dirksillä oli oikeus luomiinsa henkilöhahmoihin, mutta kustantajalla oli yksinoikeus sarjan nimeen. Dirks jatkoi sarjakuvansa piirtämistä United Features Syndicate -nimisen kustantajan palveluksessa nimellä "The Captain and the Kids". Kilpaileva kustantaja King Features Syndicate puolestaan palkkasi "Katzenjammer Kidsin" piirtäjäksi Harold Knerrin. Knerr lopetti sarjan piirtämisen vuonna 1945, minkä jälkeen häntä seurasivat Doc Winner ja Joe Musial.
Imerina

Imerinan kuningaskunta () eli Merina oli merinojen muodostama valtio Madagaskarin keskiosassa. Perimätiedon mukaan se syntyi 1300- tai 1400-luvulla. Andriamanelo (hallitsi noin 1540–1575) ja Ralambo (noin 1575–1610) yhdistivät suuren osan merinojen asuinalueesta. Andrianjaka (noin 1610–1630) laajensi valtakuntaa ja perusti Antananarivon.
Andriamasinavalonan valtakaudella 1600–1700-lukujen vaihteessa Imerina käsitti merinojen koko asuinalueen. Keinokasteluun perustuva riisinviljely kehittyi ja käsityöammatit sekä kaupankäynti kukoistivat. Yhteiskuntajärjestelmä perustui feodalismiin. Hallitsija jakoi ylimystölle maaorjien asuttamia läänityksiä. Vapaat talonpojat ja kauppiaat maksoivat hallitsijalle veroa ja suorittavat erilaisia velvollisuuksia. Alimman ryhmän muodostivat orjat. Andriamasinavalona jakoi maan poikiensa kesken, ja hänen kuoltuaan vuonna 1710 valtakunta hajosi.
Kuningassukuun kuulunut Ambohimangan hallitsija Andrianampoinimerina valloitti vuonna 1794 Antananarivon ja julistautui Imerinan hallitsijaksi. Hän aloitti koko Madagaskarin yhdistämisen laajentamalla valtakuntaansa sotien, naimakauppojen ja liittosopimusten avulla. Maa jaettiin hallintoalueisiin, rakennettiin teitä, raudantuotanto ja kaupankäynti kehittyivät. Vuosina 1810–1828 hallinnut Radama I alisti valtaansa suurimman osan saarta. Hänen aikanaan valtakuntaa alettiin nimittää Madagaskarin kuningaskunnaksi.
Ranska valloitti Madagaskarin vuonna 1895 ja saaresta tuli Ranskan siirtomaa.