tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maria Oakey Dewing

Maria Oakey Dewing (27. lokakuuta 1845 New York – 13. joulukuuta 1927 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli yksi harvoista sukupolvensa naistaidemaalareista, jonka ura kesti läpi aikuisiän. Dewing maalasi erityisen paljon kukka-aiheita. Hänen aviopuolisonsa oli taidemaalari Thomas Dewing. 
Oakey Dewing aloitti taideopintonsa vuonna 1866 Cooper Union School of Designissä, missä opiskeli vuoteen 1870 saakka. Hänellä oli kuuluisia opiskelukavereita kuten William Rimmer, Edwin Forbes ja George Edmund Butler. Hän jatkoi opintojaan vuodet 1871- 1875 Antique School of National Academy of Fine Artsissa, jossa häntä opetti John La Farge. Hän vaikuttui tuolloin japanilaisen taiteen estetiikasta. Vuonna 1875 Oakey Dewing oli perustamassa Art Students League of New York -taidekoulua. Hänen töitään oli tuolloin näyttelyssä jonka La Farge oli järjestänyt ja hän opiskeli maisemaalausta William Morris Huntin oppilaana. Hän sai jo opiskeluaikonaan maineen kyvykkäänä taiteilijana. 
Avioliiton Oakey Dewing solmi vuonna 1881. Tämän jälkeen hänen uransa jäi pimentoon. Hän luopui miehensä suosimista aiheista, kuten mallimaalauksista. Hän teki kukkamaalauksia miehensä töihin ja jotkut maalauksista he signeerasivat yhdessä. Pariskunnan tytär syntyi vuonna 1885. Sitä ennen heille oli syntynyt poika, joka kuitenkin kuoli vauvaikäisenä. 
Näyttelyitä Oakey Dewing piti vuosina 1893, 1901 ja 1907 ja hänen töitään vertailtiin ranskalaisen Antoine Volionin töihin. Hän palasi mallimaalauksen pariin myöhemmällä iällään. Uransa loppupuolella hän kiinnostui modernismista. Oakey Dewing kirjoitti myös lehtiartikkeleita "Art and Progress"-lehteen, missä hän käsitteli tapakulttuuria, taidetta ja kodinhoitoa.
Ela Gandhi

Ela Gandhi (s. 1. heinäkuuta 1940) on eteläafrikkalainen rauhanaktivisti ja poliitikko. Hän oli Afrikan kansalliskongressin kansanedustaja Etelä-Afrikan parlamentissa vuosina 1994–2004. Hän on Mahatma Gandhin pojan Manilalin tytär. Hän oli useita kertoja vankilassa vastustaessaan apartheid-politiikkaa. Hän teki 20 vuotta järjestötyötä lastenoikeuksiin keskittyneissä järjestöissä. Hän perusti vuonna 2000 Satyagraha-ilmaisjakelulehden, jonka tarkoitus oli painottaa koulutuksen merkitystä ja rotujen sekä kulttuurien välistä yhteisymmärrystä.
Gandhi vastaanotti vuonna 2002 Kristuksen yhteisön kansainvälisen rauhanpalkinnon väkivallattomasta apartheidin vastustamisesta. Vuonna 2007 Intian hallitus kunnioitti häntä Padma Bhushanilla. Vuonna 2014 Intian presidentti Pranab Mukherjee myönsi hänelle ulkointialaisille annettavan Pravasi Bharatiya Samman -palkinnon Intian ja Etelä-Afrikan suhteiden parantamisesta. Samana vuonna hän vastaanotti Etelä-Afrikassa tunnustuksen toiminnastaan Umkhonto we Sizwessä.
Gandhi tapasi aviomiehensä Mewa Ramgobinin Natalin yliopistolla. Heillä on kolme tytärtä ja kaksi poikaa, joista toinen murhattiin 24-vuotiaana vuonna 1993.
Roanoken piirikunta

Roanoken piirikunta () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 94 186 vuonna 2019. Piirikunnan väkiluvltaan suurin asutuskeskus on Roanoken itsenäinen kaupunki. Piirikunta perustettiin 30. maaliskuuta 1838.
Floydin piirikunta (Virginia)

Floydin piirikunta () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 15 749 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Floydin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1831.
Dakhlet-Nouadhibou

Dakhlet-Nouadhibou on hallintoalue eli wilaya Mauritanian luoteisosassa. Sen keskus on Nouadhiboun kaupunki. Alueen pinta-ala on 75 516 neliökilometriä. Asukkaita on 123 800 henkeä (vuonna 2013).
Dakhlet-Nouadhiboun alue rajoittuu idässä ja etelässä Adrarin ja Inchirin alueisiin, lännessä Atlantin valtamereen ja pohjoisessa Länsi-Saharaan. Se on etupäässä autiomaata.
Alueeseen kuuluvat Nouadhiboun ja Chamin departementit eli moughataat, jotka käsittävät kuusi kuntaa: Nouadhibou, Boulenouar, Chami, Inal, Nouamghar ja Tmeimichat. Väestöstä 95 prosenttia asuu Nouadhiboun kaupungissa.
Nouadhibou on tärkeä liikennekeskus. Sieltä on maantieyhteys Nouakchottiin. Kaupungissa on rautamalmin vientisatama, öljysatama, kauppasatama ja kalastussatama. Alueen pääelinkeinot ovat kalastus, kaivos- ja jalostusteollisuus, liikenne ja matkailu. Maanviljelyn ja karjanhoidon merkitys on vähäinen. Alueella sijaitsee Banc d’Arguinin kansallispuisto.
Rafael Stenius

Rafael Stenius (30. syyskuuta 1897 Helsinki – 9. maaliskuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja.
Ura.
Rafael Steniuksen vanhemmat olivat pankinjohtaja Valter Fridolf Stenius ja Hanna Kurvinen. Stenius valmistui ylioppilaaksi Suomalaisesta Normaalilyseosta 1917. Saman vuoden kesänä hän aloitti näyttämöuransa Tammisaaren Ulkoilmateatterissa (Ekenäs Friluftsteater). Vuonna 1919 hän suoritti Svenska Teaternin oppilaskoulun kurssin.
Helmikuussa 1920 Stenius kiinnitettiin näyttelijäksi Turun ruotsalaiseen teatteriin, ja hän toimi siellä 1926 alkaen myös ohjaajana. Vuonna 1933 hän siirtyi Wasa Teaterin johtajaksi, pesti kesti vuoteen 1939. Jatkosodan aikana Stenius johti Aunuksen Teatteria. Hänen taiteellinen uransa päättyi lyhyeen jaksoon ohjaajana Lilla Teaternissa, minkä jälkeen hän siirtyi vakuutusyhtiö Kalevan palvelukseen.
Steniuksen rooleja olivat muun muassa Esko ("Sockenskomakarna"), Kenraali Pecklin ("Gustaf III"), Lill-Klas ("Stor-Klas och Lill-Klas") ja Higgins ("Pygmalion").
Stenius näytteli myös kahdessa Suomen Filmiteollisuuden komediaelokuvassa: "Tavaratalo Lapatossu &amp; Vinski" (1940) ja "Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin" (1940).
Kypasjarv

Kypasjärv (myös , meänkiel. "Kypäsjärvi") on Ruotsissa Norrbottenissa Ylikainuun kunnassa Kypäsjärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Sangisjoen vesistöön. 
Maantietoa.
Kypasjärv on 3,2 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 283 hehtaaria eli 2,83 neliökilometriä (km²). Järven seutu on varsin alavaa, mutta sen lounaispuolella kohoaa kaksi samaan moreeniharjanteeseen kuuluvaa mäkeä. Niistä pohjoisempi on Jakobberget, joka kohoaa yli 100 metriä järven pinnasta, ja eteläisempi on Hemberget, joka on noin 100 metriä korkea. Järven eteläosassa sijaitsevan Kypäsjärven harvalukuisen asutuksen ympärillä on peltoa ja niittyjä, mutta muualla on vain metsämaita. Kylälle tulee Ylikainuulta pikkutie, joka johtaa samalla läheiselle ampuma-alueelle.
Luontoarvoja.
Järven lähialueella, jonka pinta-ala on 26 km², on metsämaata (72,7 %), kosteikkoa (18,2 %), joutomaata (0,7 %), viljelymaata (0,1 %), asutusta ja tiestöä (0,1 %) ja vesistöä (8,1 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (52,0 %), turvetta (32,2 %), jäätikköjokimuodostumia (0,4 %), silttiä, hiekkaa ja soraa (1,6 %), savea (0,1 %) ja kalliota (5,5 %).
Vesistösuhteet.
Kypasjärv kuuluu Sangisjoen vesistössä (päävesistötunnus 3) sen pääuomaan . Järvi on vesistön pääuoman läpivirtausjärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 423 km². Järveen laskee muitakin vesistöjä, jotka luetaan sen omaan lähialueeseen (pinta-ala 26,3 km²). Suurin on Tjärasbäcken, joka laskee luoteesta päin 11 kilometrin päästä ja jonka valuma-alueella on esimerkiksi Tjärasträskect, Oinasjärvi ja Alkusjärvi. Myös Vitträskbäcken, joka on Vitträsketin laskupuro, laskee pohjoisrantaan. Järven kaakkoisrantaan Ruonavikeniin tulee Ruonalammin laskuoja, jonka yläjuoksulla on vielä Ahobäcken. Järven laskujoen Kypasånin keskivirtaaman arvioidaan olevan järven luusuassa 4,3 m³/s . Pääuoman vesireitin alajuoksu Sangisjoki laskee 47 kilometrin päässä Perämereen Sankissa Kainuussa.
Tutak

Tutak on piirikunta Turkin Agrin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Tutakin väkiluku oli 30 173.
Dagny Stenius

Dagny Stenius (14. marraskuuta 1893 Tukholma – 30. toukokuuta 1968 Uppsala) oli ruotsalainen näyttelijä, joka teki suuren osan urastaan Suomessa.
Ura.
Dagny Steniuksen vanhemmat olivat isännöitsijä Lorens Nissen Riis ja Kitty Ebbesen. Hän kävi reaalikoulua Tukholmassa. Vuosina 1913–1914 hän oli kiinnitettynä Svenska Teaterniin Helsingissä, vuosina 1914–1916 Apollo Teatteriin niin ikään Helsingissä ja 1920 alkaen Turun ruotsalaiseen teatteriin, jossa myös hänen puolisonsa Rafael Stenius työskenteli.
Myöhemmin urallaan Stenius näytteli Ruotsissa. Hänen merkittävin roolinsa sikäläisissä teattereissa oli Madame Desmermortes Jean Anouilhin näytelmässä "Dans under stjärnorna". Hän näytteli sen Norrköping-Linköping stadsteaterissa 1952.
Steniuksen rooleja Suomessa olivat muun muassa Lena ("Halta Lena och Vindögda Per"), Mrs Cheney ("Mrs Cheneys mästerkupp"), Blanche ("Skyskrapan") ja Liza ("Pygmalion"). Hänellä oli nimiroolit näytelmissä "Scampolo", "Sasha" ja "Niniche".
Stenius näytteli toisen maailmansodan aikana kahdessa ruotsalaisessa elokuvassa: "Jacobs stege" (1942) ja "Rid i natt!" (1942). 1960-luvulla hän näytteli erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten "En kopp te" (1965).
Mewa Ramgobin

Mewa Ramgobin (10. marraskuuta 1932 – 17. lokakuuta 2016) oli eteläafrikkalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana maansa parlamentissa vuosina 1994–2009. Hänestä tuli apartheidia vastustava kansalaisaktivisti opiskeluaikoinaan Natalin yliopistossa. Hän oli Natalin intialaisen kongressin johtaja. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Mahatma Gandhin pojantytär Ela Gandhi. Hän perusti Mahatma Gandhille omistetun museon ja kirjaston, järjesti vuosittaisia Gandhi-luentoja ja opetti gandhilaista filosofiaa. Hän kirjoitti myös kaksi kirjaa "Waiting To Live" ja "Prisms Of Light".
Toimiessaan Natalin intialaisen kongressin johtajana Ramgobin oli yksi kuudesta United Democratic Front -järjestön jäsenestä, jotka hakivat suojaa brittiläisestä suurlähetystöstä. Britannia ei luovuttanut heitä apartheid-kauden turvallisuuspoliisille, mutta teki heidän oleskelustaan epämukavaa sallimalla heille yhden pienen huoneen. Huoneessa oli kemiallinen käymälä ja heidän tuli nukkua paljaalla lattialla. Ramgobin vietti lähetystössä kuukauden, jonka jälkeen hän poistui sieltä joutuen eteläafrikkalaiseen maanpetosoikeudenkäyntiin. Heidät vapautettiin syytteistä vuonna 1986. Apartheid-hallinto jatkoi heidän vainoamistaan asettamalla Ramgobinin ja hänen vaimonsa useita kertoja kotiarestiin. He vastustivat Afrikan kansalliskongressin turvautumista aseisiin ja luopumista gandhilaisesta väkivallattomasta vastarinnasta.
Ramgobin oli naimisissa Ela Gandhin kanssa vuoteen 1991, jolloin he erosivat. Hän meni uudestaan naimisiin Miriamin kanssa. Hänellä oli viisi lasta, joista yksi murhattiin vuonna 1993. Kansanedustajana vuonna 2003 hän vastusti Intian Etelä-Afrikan intialaistaustaiselle väestölle tarjoamia kaksoiskansalaisuuksia, koska ne voisivat hänen mukaansa haitata Etelä-Afrikan rauhaa luomalla jännitteitä intialaisten ja mustien välille.
Inchiri

Inchiri on hallintoalue eli wilaya Mauritanian luoteisosassa. Sen keskus on Akjoujtin kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 47 000 neliökilometriä. Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2013).
Inchirin alue rajoittuu pohjoisessa Dakhlet-Nouadhibouin, idässä Adrarin ja etelässä Trarzan alueisiin sekä lännessä Atlantin valtamereen. Se on etupäässä autiomaata. Luonnonalueita ovat Inchirin puolitasanko sekä Akcharin ja Amatlichin hiekka-aavikot luoteessa ja kaakossa. Vuotuinen sademäärä on 60 millimetriä.
Alue käsittää Akjoujtin ja Bennechabin departementit eli moughataat sekä Akjoujtin, Bennechabin ja M’Heijrattin kunnat. Kaupunkiväestöä on 65, maaseutuväestöä 29 ja nomadeja 5 prosenttia.
Akjoujtista on maantieyhteydet Nouakchottiin ja Atariin. Länsiosan kautta kulkee Nouakchottin ja Nouadhiboun välinen maantie. Akjoujtissa on lentokenttä, jonka merkitys on vähäinen.
Alueella on kupari- ja kultaesiintymiä. Tärkeimmät elinkeinot ovat kaivosteollisuus, hallinto ja palvelut. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa (varsinkin kameleja) sekä keinokasteluun perustuvaa puutarhaviljelyä. Alueeseen kuuluu osa Banc d’Arguinin kansallispuistosta.
Baesweiler

Baesweiler [] on kaupunki Aachenin alueella Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisimmässä Saksassa. Kaivosteollisuus hallitsi Baesweilerin elämänmenoa 1920-luvulta 1970-luvulle, ja sen myötä väkiluku moninkertaistui.
Maantiede.
Baesweiler sijaitsee osavaltionsa lounaisosassa noin 20 kilometriä Aachenin keskustasta pohjoiskoilliseen ja noin 55 kilometriä Kölnistä länteen. Baesweiler on Aachenin kaupunkialueen pohjoisin kunta.
Baesweilerin kaupunginosat ovat Baesweiler, Beggendorf, Floverich, Loverich, Oidtweiler, Puffendorf ja Setterich. Beggendorf liitettiin Baesweileriin 1952, Oidtweiler, Puffendorf ja Setterich puolestaan 1972. Noin puolet kaupungin väestöstä asuu Baesweilerin kaupunginosassa. Oidtweiler on kasvanut yhteen Baesweilerin kanssa, muut kaupunginosat ovat toisistaan hieman erillään peltoaukeiden erottamina.
Historia.
Rooman valtakunnan aikana Baesweiler sijaitsi Via Belgican varrella. Via Belgica oli aikakautensa valtaväyliä, joka yhdisti Kölnin Boulogneen. Baesweilerin alueelta on löydetty jäänteitä roomalaisasutuksesta. Paljon myöhemmin Baesweiler kuului Jülichin kreiveille. Jülichin herttuakunta, Herzogtum Jülich, muodostettiin 1356. Brabantin herttuakunta ja Jülichin herttuakunta ottivat yhteen Baesweilerissa 22. elokuuta 1371, taistelun voitti Jülich.
Baesweilerin kylät olivat maatalousvaltaisia 1900-luvun alkuun saakka. Vuonna 1921 Baesweileriin avattiin kivihiilikaivos Grube Carl Alexander, ja paikkakunnan väkiluku moninkertaistui lyhyessä ajassa. Kaivos suljettiin 1975 ja sen paikalla sijaitsee puisto Carl-Alexander-Park. Baesweilerin itäisen naapurikunnan Aldenhovenin länsiosassa sijaitsevaan Siersdorfin kylään avattiin kivihiilikaivos Grube Emil Mayrisch 1952, ja kaivoksen työntekijät kasvattivat Baesweilerin keskustan koillispuolisen Setterichin väkilukua. Kaivos suljettiin 1992.
Baesweilerin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa katoliset kirkot St. Pankratius ja St. Petrus. Maallisesta arkkitehtuurista huomattaviin kuuluu entinen vesilinna Burg Baesweiler, jonka historia alkaa 1500-luvun puolivälistä. Linnat tilat peruskorjattiin kulttuurikeskukseksi 2000-luvun alussa.
Talous ja liikenne.
Kaivosteollisuuden kuihduttua Baesweileriin asettui keskisuuria yrityksiä. Maataloudella on edelleen merkitystä alueen hedelmällisen, lössipitoisen maaperän ansiosta. Baesweilerissa viljellään sokerijuurikasta, jota viedään Jülichiin jalostettavaksi. Baesweiler on Aachenin paikallisliikenteen linja-autoyhteyksien piirissä, rautatieyhteys on poistettu käytöstä. Moottoritie BAB 4 kulkee Baesweilerin eteläpuolitse ja BAB 44 itäpuolitse.
Giuliana Chenal-Minuzzo

Giuliana Chenal-Minuzzo (o.s. Minuzzo, 26. marraskuuta 1931 Vallonaro di Marostica – 11. marraskuuta 2020 Aosta) oli italialainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Elämä ja urheilu-ura.
Minuzzo osallistui urallaan kolmiin talviolympialaisiin. Oslossa 1952 hän oli parhaimmillaan syöksylaskussa, jossa sijoittui pronssille ollen Italian ensimmäinen naispuolinen mitalisti talviolympialaisissa. Cortina d’Ampezzon kotikisoissa 1956 Minuzzo vannoi urheilijoiden olympiavalan mutta jäi sekä pujottelussa että syöksylaskussa neljänneksi. Samoissa kisoissa käydyn alppiyhdistetyn kilpailulla oli MM-arvo muttei olympiastatusta, ja siitä Minuzzo saavutti pronssimitalin. Squaw Valleyssä 1960 hän ylsi jälleen pronssille, tällä kertaa suurpujottelussa. Minuzzo avioitui kilpauransa aikana ja tunnettiin tämän jälkeen sukunimellä Chenal-Minuzzo. Hän kuoli Aostassa 88-vuotiaana 11. marraskuuta 2020.
Ağaçören

Ağaçören on piirikunta Turkin Aksarayn maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Ağaçörenin väkiluku oli 7 972.
Vähärauman koulu

Vähärauman koulu tai Vähärauman monitoimitalo Porissa Vähäraumalla sijaitseva reilun 500:n oppilaan ala-aste, jonka rehtorina toimii Jaana Kujansuu. Vähärauman koulu aloitti toimintansa vuonna 1885 ja on siten yksi Porin vanhimmista kouluista. Syksyn 2018 ja kevään 2022 välisenä aikana koulu toimi kolmessa eri toimipisteessä ympäri Poria. Syksystä 2022 lähtien koulu toimii jälleen vanhalla paikallaan Vähäraumalla, Vähärauman monitoimitalossa.
Koulurakennukset.
Vähärauman koulun tontilla on sijainnut historian aikana yhteensä neljä eri rakennusta.
Vähärauman kirjasto.
Koulun yhteydessä toimii myös kirjasto, joka korvasi Käppärän kirjaston. Kirjasto avattiin Porin päivänä 22. syyskuuta 2022.
Trarza

Trarza on hallintoalue eli wilaya Mauritanian lounaisosassa. Sen keskus on Rosson kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 67 800 neliökilometriä. Asukkaita on 272 800 henkeä (vuonna 2013).
Trarzan alue rajoittuu pohjoisessa Inchirin ja Adrarin sekä idässä Braknan alueisiin, etelässä Senegaliin ja lännessä Atlantin valtamereen. Sen keskellä sijaitsee Mauritanian pääkaupunki Nouakchott.
Alueeseen kuuluvat Rosson, Boutilimitin, Keur Macenen, Mederdran, Ouad Nagan ja R’Kizin departementit eli moughataat. Kuntia on yhteensä 25. Maaseutuväestöä on 73, kaupunkiväestöä 25 ja nomadeja 2 prosenttia. Asukkaat ovat maureja, wolofeja ja tukuloreja.
Alueen pääelinkeinot ovat kaupankäynti, maanviljely, hallinto, palvelut ja karjanhoito. Senegaljoen laakso on viljava maatalousalue. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja vehnä. Rosso on rajakaupunki ja Boutilimit uskonnollinen keskus.
Tikkurilan keskuspuisto

Tikkurilan keskuspuisto on noin neliökilometrin kokoinen virkistysalue Vantaan Koivuhaassa. Puistoon kuuluu Ystävyydenpuistona tunnettu Koivuhaan arboretum. Lähellä on myös Viherpaja-kasvimyymälä sekä Tikkurilan urheilupuisto. Alueen keskellä on Koisotien lumenvastaanottopaikka, jonka ympärille viheraluetta on rakennettu. Keskiosassa on valaistu käytäväverkosto levähdyspaikkoineen. Puiston itärajalla virtaa Kylmäojan joki, jonka toisella puolella on Viertolan asutusaluetta.
Alue on vanhaa viljelymaisemaa, jota on viljelty ainakin 1600-luvulta asti. Viheralueeksi sitä on alettu rakentaa vuodesta 2001 alkaen. Kesäisin osassa puistoaluetta laiduntaa lampaita. 
Alueelta on Tikkurilantien alittava viheryhteys etelään Keravanjoelle. Pohjoisen suunnassa viheryhteys jatkuu Simonkylään ja Leinelään, päättyen Kulomäkeen lähelle Tuusulan rajaa. Selvästi erottuvia osuuksia ovat Simonkylänpuisto lampineen ja täyttömäkineen, Leinelään ja Asolaan rajautuva Rekolanmetsä sekä luonnonsuojelualue Kylmäojan korpi Kylmäojassa. Suomen luonnonsuojeluliitto on esittänyt koko viheraluekokonaisuutta merkittäväksi yleiskaavaan. Alueen pohjoisosaan voi laskea myös Korson Ankkalampi-alueen. Kokonaisuudessaan puistoalue kuuluisi tuolloin Tikkurilan, Koivukylän ja Korson suuralueisiin.
Viola Davisin filmografia

Tämä on Viola Davisin filmografia.
Stefan Karlsson (jääpalloilija)

Stefan Karlsson (s. 12. maaliskuuta 1957 Söderhamn) on entinen ruotsalainen jääpalloilija ja jääpallovalmentaja. 
Hän aloitti pelaajauransa kotipaikkakuntansa Söderhamnin Brobergs IF:njoukkueessa 17-vuotiaana. Viiden Broberg-vuoden aikana hän oli voittamassa seuralleen kaksi Ruotsin mestaruutta keväällä 1976 ja 1977. Kevään 1979 IF Bolticille kärsityn finaalitappion jälkeen hän siirtyi itse Karlstadiin IF Bolticin riveihin ja oli voittamassa seurassa neljä seuraavaa Ruotsin jääpallomestaruutta 1980-1983. Menestyksellisen Boltic-kauden jälkeen hän siirtyi syksyllä 1983 Vetlanda BK:n riveihin. Vetlandassa hän voitti keväällä 1986 seuran ensimmäisen Ruotsin jääpallomestaruuden, joka oli hänelle jo ennätyksellinen 7. mestaruus. Hän jatkoi Vetlandassa kevääseen 1989, jona aikana hän oli häviämässä loppuottelut keväällä 1988 entiselle seuraalleen IF Bolticille ja keväällä 1989 Västerås SK:lle. Sen jälkeen hän lopetti pelaajauransa. 
Stefan Karlsson aloitti maaottelu-uransa poikamaajoukkueissa ja esiintyi ensimmäisen kerran miesten maajoukkueessa 1976. Hän pelasi vuoteen 1989 päättyneellä urallaan 101 maaottelua. Hän oli kuusissa MM-kisoissa ja saavutti kolme MM:ää vuosina 1981, 1983 ja 1987. 
Valmentajan uransa Karlsson aloitti vuonna 1995 Ruotsin maajoukkueessa, jota hän valmensi seuraavat neljä kautta. Sinä aikana hänen ryhmänsä saavutti kultaa 1997 ja pronssia 1999. Sen jälkeen hän siirtyi tukholmalaisen pääsarjaseuran Hammarby IF:n eli "Bajenin" valmentajaksi seuraavaksi seitsemäksi kaudeksi. Tänä aikana hän vei Hammarbyn loppuottelun neljänä kautena eli 2000-2004, mutta kaikissa neljässä loppuottelussa 2000, 2001, 2003 ja 2004 tuli Hammarbylle tappio. Kauden 2006-2007 hän toimi vielä seuran joukkueenjohtajana. Kaudet 2007-2009 hän valmensi kasvattajaseuurassa Brobergissä, joka pääsi pudotuspeleihin, mutta tie katkesi molempina kausina Västeråsia vastaan. Syksyllä 2009 Karlsson palasi takaisin Hammarbyn valmentajaksi. Tällä kerralla menestys oli parempi, sillä keväällä 2010 Hammarby voitti Bollnäsin ja toi näin 78 vuoden jälkeen Ruotsin jääpallomestaruuden tukholmalaisseuralle. Kolmen Hammarby-valmentajavuoden jälkeen hän siirtyi IFK Vänersborgiin valmentajaksi. Vänersborgissa ei kuitenkaan tullut menestystä ja näin hänet erotettiin hänen viidennen Vänersborg-kautensa alussa joulukuussa 2016.
Saavutukset.
Pelaajana
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Valmentajana
Henkilökohtaisesti
Rosso (Mauritania)

Rosso () on kaupunkikunta sekä Trarzan alueen ja Rosson departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee Senegaljoen varrella 203 kilometriä Nouakchottista etelään. Kunnassa on 33 600 asukasta (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus.
Rosson kunnan pinta-ala on noin 890 neliökilometriä. Maisemaa leimaa Senegalin laakso Chamama jokihaaroineen, kanavineen ja viljelysmaineen. Joen tulva-aluetta kutsutaan Waloksi ja sen yläpuolella olevia hiekkadyynejä Dieriksi. Kunnan koillispuolella sijaitsee sijaitsee Rkizjärvi.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 150–300 millimetriä.
Vuonna 1986 perustettuun kuntaan kuuluu kaupunkialueen lisäksi lähes 70 maaseutuasutusta. Asukkaat ovat maureja, wolofeja ja fulbeja.
Historia.
Paikkakunta on saanut alkunsa ranskalaisten perustamasta kauppa-asemasta. Se kuului 1930-luvulle saakka pohjoispuolella sijaitsevan Mederdran alaisuuteen. Valtaosa kaupungista tuhoutui vuoden 1952 tulvassa, minkä jälkeen se rakennettiin uudelleen.
Rossoon perustettiin 1950-luvulla Mauritanian ensimmäinen yläkoulu ja lyseo, josta valmistui suuri osa maan nuoresta sivistyneistöstä. Rossosta suunniteltiin tuolloin myös Mauritanian pääkaupunkia (siirtomaan hallinto oli toiminut Senegalin Saint-Louisissa). Kaupunki kärsi Mauritanian ja Senegalin rajakriiseistä vuosina 1989–1990 ja 2000.
Liikenne, talous ja palvelut.
Rossosta on maantieyhteydet Nouakchottiin ja Boghéen. Kaupunki on Mauritanian ja Senegalin välisen rajaliikenteen keskus, joskin Nouakchottin sataman valmistuminen vuonna 1986 vähensi sen merkitystä. Senegaljoen yli suunnitellaan siltaa, mutta toistaiseksi joki ylitetään lautalla tai veneillä. Vastarannalla Senegalissa sijaitsevan kaupungin nimi on myös Rosso. 
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, puutarhanhoito, karjatalous, kalastus, liikenne, palvelut ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Teollisuutta edustavat pienet meijerit ja riisinkäsittelylaitokset.
Julkisiin palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, kolme lyseota, ammattikoulu, tekninen korkeakoulu, terveyskeskus, aluesairaala, nuorisotalo, naisten keskus ja kirjasto. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä eikä jätehuoltoa.
Matkailu ja nähtävyydet.
Seudun nähtävyyksiä ovat Senegaljoki, Diawlingin kansallispuisto ja Keur Macenen metsästysalue. Kaupungissa ei juurikaan ole matkailupalveluja.
Chitra

Chitra on pehmeäkilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku, johon kuuluu kolme lajia. Niitä tavataan Etelä-Aasiassa ja Malaijien saaristossa, missä ne elävät suurissa joissa. "Chitra"-lajit ovat suurikokoisia kilpikonnia ja haluttua ihmisravintoa. Liikapyynti ja elinympäristöjen tuhoutuminen ovat tehneet ne harvinaisiksi.
Ulkonäkö ja koko.
"Chitra"-suvun kilpikonnat ovat hyvin suuria; kookkaimpien yksilöiden paino ylittää sata kiloa ja niiden kilven pituus voi olla yli metrin. Suurin laji on "Chitra chitra", jonka kilven pituus voi olla jopa 122 senttimetriä. "Chitra"-lajien pää on pitkä, kapea ja virtaviivainen. Kuono on lyhyt ja silmät sijaitsevat hyvin edessä. Nahkan peittämä selkäkilpi on erittäin litteä, ja se on suunnilleen yhtä leveä kuin se on pitkä. Suvulla on tunnusomaisia selkäkilven, pään ja kaulan kuviointeja, jotka vaihtelevat lajien ja alalajien välillä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Chitra"-suvun lajit ovat trooppisia vesikilpikonnia, joita tavataan Etelä-Aasiassa ja Malaijien saaristossa. Toisin kuin lähisukuinen "Pelochelys", jota tavataan usein estuaareissa ja jopa meressä, "Chitra" vaatii elinympäristökseen suuria alankojokia. Vaikka lajien ei tiedetä voivan ylittää merialueita, Indonesiassa lajin "Chitra chitra" levinneisyys ulottuu Sumatran ja Jaavan saarille. Jaavalta on myös löydetty sen fossiileja, jotka ovat peräisin pleistoseenilta. Saarille levittäytymisen on luultavasti mahdollistanut Sundan- ja Malakansalmen kapeus yhdessä kvartäärikauden matalamman merenpinnan kanssa. Tuohon aikaan "Chitra"-suvun levinneisyysalue oli kannaksien ansiosta kokonaan yhtenäistä maa-aluetta.
Elintavat.
"Chitra"-suvun kilpikonnat viettävät suurimman osan ajastaan piiloutuneena suurten jokien pohjaan. Ne syövät kaloja, nilviäisiä, katkarapuja ja vesikasveja. Naaras munii suuren pesyeen, noin 80–100 munaa. Munat ovat pyöreitä ja valkoisia, ja niissä on sitkeä, nahkamainen kuori.
Uhat.
Aikuiset "Chitra"-kilpikonnat ovat erittäin haluttua ihmisravintoa. Liikapyynti ja elinympäristöjen tuohutuminen ovat tehneet niistä harvinaisia lähes koko niiden levinneisyysalueella. IUCN:n arvioimasta kahdesta lajista kitrakilpikonna ("Chitra indica") on erittäin uhanalainen ja "Chitra chitra" äärimmäisen uhanalainen. Myös "Chitra vandijki" on alustavan arvion perusteella äärimmäisen uhanalainen.
Lajit.
Sukuun kuuluu kolme lajia:
Kiinan tasavallan parlamenttivaalit 2020

Kiinan tasavallan vuoden 2020 parlamenttivaalit pidettiin 11. tammikuuta samaan aikaan maan presidentinvaalien kanssa.
Vaaleissa parlamenttipaikat jaetaan seuraavasti:
Äänioikeus on kaikilla vähintään 20-vuotiailla taiwanilaisilla. Äänestäjät saavat äänestyspaikalla kaksi lipuketta: toisella annetaan ääni henkilövaalissa omalle paikalliselle edustajalleen ja toisessa koko maan kattavassa listavaalissa poliittiselle puolueelle.. Parlamenttivaaleissa äänestäjien ei tarvitse erikseen rekisteröityä.
Tulokset.
Vaikka DPP menetti paikkoja se säilytti silti asemansa suurimpana puolueena.
Valituista edustajista 66 oli miehiä ja 47 naisia. Keski-ikä oli 52,32 vuotta..
Mongolian parlamenttivaalit 2020

Mongolian vuoden 2020 parlamenttivaalit pidettiin 24. kesäkuuta.
Vaaleissa valitaan 76 edustajaa Mongolian parlamenttiin seuraavasti:
Äänioikeus vaaleissa on kaikilla vähintään 18-vuotiailla Mongolian kansalaisilla, jotka eivät ole holhouksen alaisuudessa tai kärsi vankeustuomiota. Ehdokkaaksi saavat asettua 25-vuotiaat.. 
Taustaa.
Mongolian vallankumouksellinen puolue, kansallinen tahto, vihreät ja Mongolian perinteinen yhdistynyt puolue perustivat vaaleihin yhteisen koalition nimeltä Meidän koalitiomme.
Tulokset.
Vaikka kansanpuolue menettikin paikkoja, se säilytti asemansa maan suurimpana puolueena.
Äänestysprosentti oli 73,65%.
Inside

Inside on saksalaisen Eloyn toinen studioalbumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Eloy
50 Centin diskografia

50 Cent, oikealta nimeltään Curtis James Jackson III (s. 6. heinäkuuta 1975 Queens, New York, New York), on yhdysvaltalainen rap-artisti, näyttelijä ja liikemies.
Igor Pisarev

Igor Ivanovitš Pisarev (, 19. helmikuuta 1931 Pihkova – 2001) oli neuvostoliittolainen ratameloja, olympiamitalisti ja Euroopan-mestari.
Pisarev edusti Neuvostoliittoa Melbournen kesäolympialaisissa 1956, Rooman kesäolympialaisissa 1960 ja Tokion kesäolympialaisissa 1964. Melbournessa 1956 hän sijoittui 10 000 metrin kajakkiyksikössä viidenneksi ja saavutti hopeaa 1 000 metrin kajakkiyksikössä ajalla 4.15,3 ruotsalaisen Gert Fredrikssonin voittaessa kultaa 2,5 sekunnin erolla. Roomassa 1960 Pisarev kuului Neuvostoliiton viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 4 × 500 metrin kajakkinelosessa. Tokiossa 1964 hän sijoittui 1 000 metrin kajakkiyksikössä yhdeksänneksi. Pisarev saavutti Gentissä 1957 Euroopan-mestaruuden ja EM-pronssia, Prahassa 1958 MM-pronssia sekä Bukarestissa 1965 EM-hopeaa ja Poznańissa 1961 EM-pronssia.
Pisarev edusti seuratasolla Pietarin Dynamoa. Hän oli pituudeltaan 180-senttimetrinen ja painoi 78 kilogrammaa.
Kate Mahaut

Kate Yvonne Mahaut (16. tammikuuta 1908 Frederiksberg, Tanska – 2. maaliskuuta 1988 Frederiksberg, Tanska) oli tanskalainen miekkailija. Mahaut kilpaili vuosien 1948 ja 1952 kesäolympialaisissa floretissa.
Suomuhaarniska

Suomuhaarniska (tai -panssari) on haarniska, joka koostuu kalan suomuja muistuttavista pienistä panssarilevyistä, jotka on kiinnitetty toisiinsa ja taustakankaaseen päällekkäisiksi riveiksi. Suomuhaarniskoja on valmistettu pronssista, raudasta ja teräksestä, sarvesta, nahasta (sellaisenaan tai keittämällä kovitetusta), muurahaiskävyn suomuista ym.
Historia.
Suomuhaarniskat saivat alkunsa muinaisessa Lähi-idässä, mahdollisesti Hurri-Mitannissa. Varhaisin tunnettu tieto niistä on egyptiläisessä hautamaalauksessa 1400-luvulta eaa.
Aikalaislähteiden mukaan skyytit käyttivät pronssisia ja rautaisia suomuhaarniskoja, ja hautalöydöt vahvistavat tämän. Roomalaiset käyttivät suomuhaarniskoja ("lorica squamata") joiden suomut olivat rautaa tai messinkiä. Ne olivat käytössä useita satoja vuosia, mutta yleisimpiä 100- ja 200-luvuilla jaa. Suomuhaarniskoja käytettiin Euroopassa varhaiskeskiajalle asti.
Suomuhaarniskat olivat käytössä Persiassa pitkään. Ne mainitaan jo Herodotoksen kuvauksissa persialaissodista, ja sassanidien katafraktit käyttivät suomuhaarniskoja ratsujensa suojana.
Itä-Aasiassa suomuhaarniskoja on käytetty mm. Kiinassa ja Koreassa. Japanissa suomuhaarniskat valmistettiin kovitetusta nahasta ja niitä kutsuttiin nimellä "gyorin kozane", "kalansuomuhaarniska".
Vertailut muihin haarniskoihin.
Suomuhaarniska suojaa pistoilta ja tylppien aseiden iskuilta rengashaarniskaa paremmin. Se on myös halvempi valmistaa, mutta ei yhtä taipuisa, joten rengashaarniska tarjoaa kattavamman suojan. Suomuhaarniska oli harvinainen keskiajan Euroopassa, mutta lamellihaarniskan tavoin oli yleinen Aasiassa.
Dobrodzień (kunta)

Dobrodzień () on kaupungin sisältävä maalaiskunta () Olesnon piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9 838. Olesnon piirikunnan asukkaista 15,1 prosenttia asuu Dobrodzieńin kunnassa ja piirikunnan pinta-alasta 16,7 prosenttia kuuluu Dobrodzieńin kuntaan. Kunnan hallinnollinen keskus on Dobrodzieńin kaupunki.
Kylät Dobrodzieńin kunnassa ovat Błachów, Bzinica Nowa, Bzinica Stara, Główczyce, Gosławice, Klekotna, Kocury, Kolejka, Ligota Dobrodzieńska, Makowczyce, Myślina, Pietraszów, Pludry, Rzędowice, Szemrowice, Turza, Warłów sekä Zwóz. Dobrodzieńin kunnan alueen läpi kulkevat valtatie 46 ja voivodikunnan tie 901. Se rajautuu Ciasnan, Kolonowskien, Olesnon, Ozimekin, Pawonkówin, Zawadzkien ja Zębowicen kuntiin. Dobrodzieńin pinta-alasta noin 45 prosenttia on maatalouskäytössä ja noin 47 prosenttia metsää.
Dobrodzieńin kunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 3,3 prosenttia. 
Vuoden 2019 lopussa 51,9 prosenttia Dobrodzieńin asukkaista oli naispuolisia ja 48,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,4 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 63,9 prosenttia ja eläkeikäiset 20,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43 vuotta. Vuonna 2019 Dobrodzieńin kunnassa syntyi 81 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 18,5 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Antoine de Févin

Antoine de Févin (1470 Arras – 1512 Blois) oli ranskalainen säveltäjä.
Févin sai pappisvihkimyksen 1490-luvulla. Viimeistään vuonna 1507 hän pääsi laulajaksi ja säveltäjäksi Ludvig XII:n hoviin. Févinin säilyneeseen tuotantoon kuuluu muun muassa neljätoista messua ja seitsemäntoista chansonia. Musiikissa on tyylillistä samankaltaisuutta Josquin Desprez'n musiikin kanssa. Jean Mouton sävelsi Févinin muistoksi chansonin "Qui ne regrettoit le gentil Févin" ja laati Févinin motettiin "Benedictus Dominus Deus" perustuvan messun.
Kukasjärvi (Sangisjoki, Ylitornio)

Kukasjärvi (myös ) on Ruotsissa Norrbottenissa pääasiassa Ylitornion kunnassa Kukasjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Sangisjoen vesistöön.
Maantietoa.
Kukasjärvi on 6,6 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 374 hehtaaria eli 3,74 neliökilometriä. Järven seutu on metsämaata, mutta järven kaakkoispäässä on viljeltyä aluetta Kukasjärven kylässä. Järven ympäristö on alavaa maastoa, mutta sen keskivaiheella järven rannat kohoavat kummallakin rannalla korkealle. Koillispuolella kohoaa Kukasvaara 95 metrin korkeuteen järvestä ja lounaispuolella kohoaa Kainuunvaara lähes yhtä korkealle. Kumpikin vaara näkyy järvelle hyvin. Järvellä on yksi kapea saari Hamaraholmen, joka on lähes 100 metriä pitkä. Kylän läpi kulkee tie, joka seuraa järven lounaisrantoja ja johtaa pohjoisessa Kypäsjärven kylään. Järven luoteispäässä on osa rannasta Kainuun puolella.
Etymologiaa.
Järven nimi on alkuperältään saamenkielinen. Monet suomenkielisen alueen "Kuukasjärvet" ovat muodoltaan pitkulaisia. Nimi selittyy kielen kautta: "”pitkä järvi”" on esimerkiksi pohjoissaameksi "”guhkes jávri”". Kun suomalainen on ottanut nimen käyttöönsä, sen äänneasu on muotoutunut suomen kieleen sopivammaksi. Silloin u- ja k-kirjainten määrät ovat voineet muuttua ja vokaalit vaihtua. Nimi sopii tällekin järvelle, sillä se on nimenomaa "pitkä järvi".
Luontoarvoja.
Järven lähialueella, jonka pinta-ala on 56 km², on metsämaata (72,9 %), kosteikkoa (17,7 %), joutomaata (1,0 %), viljelymaata (0,3 %), asutusta ja tiestöä (0,1 %) ja vesistöä (8,1 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (51,6 %), turvetta (30,7 %), jäätikköjokimuodostumia (0,5 %), silttiä, hiekkaa ja soraa (2,1 %), savea (0,2 %), multaa (0,2 %) ja kalliota (6,6 %).
Vesistösuhteet.
Kukasjärvi kuuluu Sangisjoen vesistössä (päävesistötunnus 3) pääuomaan , jonka alajuoksulla virtaa viimeisenä Sangisjoki. Järven yläpuolella on pääuomana kolmekilometrinen Kypasån Kypasjarvelta ja järveltä jatkaa alaspäin 13 kilometriä pitkä Kukasjoki, joka laskee Lapinjärveen. Kukasjärvi on pääuoman läpivirtausjärvi ja sen valuma-alueen pinta-ala on 494 km². Siihen laskee muitakin vesistöjä, jotka sisältyvät järven lähialueeseen ja jonka pinta-ala on 56 km². Niistä merkittävimpiä ovat seuraavat. Järven pohjoispäähän laskee Stängbäcken, joka tuo vetensä laajalta ampuma-alueelta seitsemän kilometrin päästä. Myös Sattabäcken tulee ampuma-alueen suunnalta. Sattabäckenin valuma-alueella sijaitsee jo suoksi kuivunut Stora Sattajärvi. Koillisrannat ovat korkeita vaaroja ja vesistöt kiertävät nämä joko länsi- tai itäpuolelta laskien Kukasjärven tulo- tai laskujokiin. Poikkeuksia on kuitenkin kaksi. Pienen Kotajärven laskuoja Kotaoja laskee Kukasjärven kaakkoisrantaan. Vesistön latvajärvenä on edellistä suurempi Kivijärvi. Kotaojan lähelle laskee Pajuoja, joka alkaa Hamaralammilta. Tämän vesistön latvajärvi on Sarvijärvi. Muut järveen laskevat purot ja ojat ovat lyhyitä ja pieniä. Kukasjärven luusuan keskivirtaama arvioidaan olevan 5,1 m³/s . Pääuoma laskee 36 kilometrin päässä Perämereen Sankissa Kainuussa.
Rosso (Senegal)

Rosso on kaupunkikunta Saint-Louisin alueen Daganan departementissa Senegalissa. Se sijaitsee Senegaljoen varrella 40 kilometriä Daganasta länteen. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 22 299 asukasta.
Rosso on saanut alkunsa pienestä kylästä, josta on kehittynyt Senegalin ja Mauritanian välisen liikenteen ja rajakaupan keskus. Se sai kaupungin statuksen vuonna 2002. Rosson asukkaat ovat etupäässä wolofeja ja tukuloreja. Pienen vähemmistön muodostavat maurit ja soninket.
Rossoon johtaa päällystetty tie RN2-valtatieltä. Senegaljoen yli on rakenteilla silta, mutta toistaiseksi joki ylitetään lautalla tai veneillä. Vastarannalla Mauritaniassa sijaitsevan kaupungin nimi on myös Rosso.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi ja vihannekset. Palveluihin kuuluvat alakoulut, keskikoulu, terveysasema ja sairastupa. Rossossa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä tai jätehuoltoa. Majoituspalveluja on hyvin vähän.
Carolinen piirikunta

Carolinen piirikunta () -nimisiä piirikuntia ovat:
Dmitry Hintze

Dmitry Hintze (6. helmikuuta 1914 Pietari – 15. marraskuuta 1997 Jyväskylä) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Dmitry Hintze emigroitui Suomeen vuonna 1919 isänsä lakimies ja sellisti Eugen (Jevgeni) Hintzen ja äitinsä Valentina Predetchenskajan kanssa. Perhe asettui Viipuriin, missä Dmitry kävi Viipurin venäläistä reaalilyseota ja opiskeli pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa opettajinaan Sergei Kulanko ja Eleonore Frisk. Sävellystä hän opiskeli yksityisesti Pjotr Akimovin johdolla.
Viron Tartossa lyhyeksi jääneiden lääketieteen opintojen jälkeen Hintze jatkoi pianonsoitonopiskeluaan Sibelius-Akatemiassa vuosina 1938–1939 ja 1945–1947 opettajanaan Ernst Linko.
Opiskelurahoja Hintze ansaitsi soittamalla ravintoloissa mm. Riihimäellä, Heinolassa ja Jyväskylässä, jonne hän siirtyi vuonna 1941 ja jossa hän asui ja työskenteli elämänsä loppuun asti.
Työura.
Hintze oli perustamassa Jyväskylän musiikkiopistoa, jonka ensimmäisenä pianonsoitonopettajana hän oli vuosina 1948–1953. Tämän jälkeen hän työskenteli yksityisenä pianonsoitonopettajana eläkkeelle siirtymiseensä 1990-luvun alkuun asti. Hintze esiintyi pianistina omin konsertein ja orkestereiden solistina sekä teki radionauhoituksia. Hän toimi myös säestäjänä ja teki yhteistyötä mm. oopperalaulaja Martti Talvelan pianopartnerina. Hintze järjesti konsertteja 1950-luvulta 1970-luvun alkuun perustamansa Jyväskylän konserttiyhdistyksen nimissä. Hintze myös sävelsi koko työuransa ajan. Suurin osa sävellyksistä on pienimuotoisia piano-, viulu- ja sellokappaleita. Näyttämömusiikkia hän sävelsi ollessaan Jyväskylän työväenteatterin kapellimestarina vuosina 1953–1957. Sävellyskonsertti hänellä oli Jyväskylässä vuonna 1952. Osa hänen sävellyskäsikirjoituksistaan on Helsingissä Kansalliskirjaston käsikirjoituskokoelmassa.
Hintze tunnettiin myös taidemaalarina. Hän järjesti useita näyttelyjä 1970- ja 1980-luvuilla kotikaupunkiinsa sekä muutamille muille paikkakunnille.
Hintze kirjoitti konserttiarvosteluja useisiin Jyväskylässä ilmestyneisiin sanomalehtiin 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Lisäksi hän kirjoitti 1970-luvulla musiikkilehti Rondoon musiikkikuulumisia Keski-Suomesta.
Hintzellä oli pianomusiikin opiskelijoita, kuten Matti Asikainen, Jaana ja Heini Kärkkäinen, Tessa Virta, Ursula von Lerber, Kirmo Lintinen, Hanna ja Bertta Kalaoja, Tero Tavaila ja niin edelleen. Myös hänen lapsensa jatkavat musiikillista perintöä sekä sävellykset ja taide.
Gülağaç

Gülağaç on piirikunta Turkin Aksarayn maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Gülağaçin väkiluku oli 19 615.
Brakna

Brakna on hallintoalue eli wilaya Mauritanian eteläosassa. Sen keskus on Alegin kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 33 800 neliökilometriä. Asukkaita on 312 300 henkeä (vuonna 2013).
Braknan alue rajoittuu koillisessa Tagantin, idässä Assaban, kaakossa Gorgolin ja lännessä Trarzan alueisiin sekä lounaassa Senegaliin. Alue on etupäässä kiinteiden hiekkadyynien ja aron muodostamaa tasankoa. Etelässä on Senegaljoen laakso. Seutu kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen.
Alueeseen kuuluvat Alegin, Bababén, Boghén, Magtalahjarin ja M’Bagnen departementit eli moughataat. Kuntia on yhteensä 21. Maaseutuväestöä on 74, kaupunkiväestöä 23 ja nomadeja 3 prosenttia.
Alueen pääelinkeinot ovat sade-, tulva- ja keinokasteluun perustuva maanviljely sekä karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi ja maissi.
Antonius Divitis

Antonius Divitis (myös "Anthonius Rycke" tai "Anthoine le Riche"; n. 1470 Leuven – n. 1530) oli ranskalais-flaamilainen säveltäjä.
Divitis työskenteli vuosina 1501–1506 kirkoissa Bruggessa sekä Mechelenissä ja kävi tänä aikana Espanjassa. Hänet vihittiin papiksi joulukuussa 1501. Vuonna 1515 hän toimi laulajana Ranskan hovissa. Eri antologioissa julkaistiin 1500-luvun alkupuolella kaksi Divitiksen säveltämää messua, messuosia ja motetteja.
Gorgol (alue)

Gorgol on hallintoalue eli wilaya Mauritanian eteläosassa. Sen keskus on Kaédin kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 13 600 neliökilometriä. Asukkaita on 335 900 henkeä (vuonna 2013).
Gorgolin alue rajoittuu koillisessa Assaban, kaakossa Guidimaghan ja luoteessa Braknan alueisiin sekä lounaassa Senegaliin. Pinnanmuodostusta leimaavat tasangot, laaksot ja kukkulat. Lounaisrajalla virtaa Senegaljoki. Seutu kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen.
Alueeseen kuuluvat Kaédin, Maghaman, M’Boutin ja Mounguelin departementit eli moughataat. Kuntia on yhteensä 29. Maaseutuväestöä on 71 ja kaupunkiväestöä 28 prosenttia sekä nomadeja yksi prosentti. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja ja tukuloreja.
Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely, kaupankäynti ja karjanhoito.
Gila Almagor

Gila Almagor (s. 22. heinäkuuta 1939) on israelilainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. Hän on Israelin arvostetuimpia näyttelijöitä, ja hänelle on myönnetty uransa aika muun muassa Israelin elokuva-akatemian elämäntyöpalkinto ja Israel-palkinto. Hän on kirjoittanut myös kaksi lapsuuteensa perustuvaa kirjaa.
Almagor syntyi juutalaisille siirtolaisvanhemmille Petah Tikvassa, silloisessa Palestiinan brittiläisessä mandaatissa. Hänen isänsä oli saksanjuutalainen ja äitinsä puolanjuutalainen. Poliisina toiminut isä kuoli tultuaan ammutuksi neljä kuukautta ennen Almagorin syntymää. Äiti menetti Eurooppaan jääneen perheensä holokaustissa, mikä johti hänen henkiseen romahdukseen ja hän joutui laitoshoitoon, minkä jälkeen Almagor vietti muutaman vuoden sisäoppilaitoksessa ja muutti Tel Aviviin opiskelemaan näyttelemistä. Hän sai ensimmäisen teatteriroolinsa 17-vuotiaana.
Arular

Arular on dance -artisti M.I.A:n debyyttialbumi, jonka julkaisi XL Recordings ja Interscope Records 22. maaliskuuta 2005.
Armin Laschet

Armin Laschet [laʃɘt] (s. 18. helmikuuta 1961 Aachen, Saksan liittotasavalta) on saksalainen poliitikko ja Nordrhein-Westfalenin osavaltion pääministeri vuodesta 2017 lähtien. Laschet valittiin Saksan kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtajaksi tammikuussa 2021. Aikaisemin Laschet on toiminut liittopäiväedustajana sekä europarlamentaarikkona. Poliittiselta linjaltaan Laschetin on kuvattu edustavan "keskikentän edustajaksi". CDU:n puheenjohtajavaalin yhteydessä Laschetin katsottiin olevan jatkoa Angela Merkelin poliittiselle linjalle.
Laschet oli kristillisdemokraattien ehdokas Saksan liittokansleriksi vuoden 2021 liittopäivävaaleissa.
Perhe ja tausta.
Armin Laschet syntyi katoliseen perheeseen Aachenissa vuonna 1961. Koulutukseltaan Laschet on juristi, ja hän on toiminut politiikassa lähes koko aikuisikänsä. Laschet tapasi vaimonsa Susannen nuorena kirkkokuorossa. Pariskunnalla on kolme lasta. Lascheteilla on sukujuuria Valloniassa, ja hän puhuu sujuvaa ranskaa.
Laschetin poliitinen ura alkoi Aachenin valtuustossa. Myöhemmin Laschet on edustanut Saksan liittopäivillä ja Euroopan parlamentissa. Vuodesta 2017 Laschet on johtanut Nordrhein-Westfalenin hallitusta.
Politiikka.
Sisäpolitiikka.
Yleiseltä linjaltaan Laschetin katsotaan edustavan CDU:n sisällä taloudellisia teemoja painottavaa osaa. Laschetia luonnehditaan myös vahvasti Eurooppa-myönteiseksi ja lämpimiä suhteita Ranskaan ylläpitäväksi. Laschetin katsotaan edustavan myös konservatiivien pitkää linjaa läheisestä kumppanuudesta Yhdysvaltoihin.
Ulkopolitiikka.
Puheenjohtajavalinnan jälkeen Laschetin poliittisesta linjasta käytiin keskustelua. Laschet on nostanut esiin ongelmallisiksi koettuja ulko- ja turvallisuuspoliittisia kantoja. Laschet on muun muassa puhunut taistelusta Isis-järjestöä vastana ”yhdessä Vladimir Putinin kanssa”. Laschet epäili myös Sergei ja Julija Skripalin myrkytystapaukseen liittyviä brittiläisiä tiedustelutietoja. Kommenttien on arveltu olevan myös mahdollista kokemattomuutta. Laschetia on arvosteltu myös muun CDU:n tavoin selkeän ulkopolittisen linjan puuttumisesta.
Timo Käsmä

Timo ”Iso-T” Käsmä on kuusamolainen myöhemmin oululaistunut kitaristi joka tunnetaan parhaiten urastaan hard rock -yhtye Zero Ninen kitaristina.
Timo Käsmä on yksi kolmesta Zero Ninen perustajajäsenestä Sakari ”Sika” Kukkosen ja Esa ”Elmo” Harjun lisäksi.
Tyynylaava

Tyynylaava on laavamuodostuma, joka syntyy, kun kuumaa laavaa syöksyy veteen. Tyynylaava yhdistetään usein merten keskiselänteisiin ja merellisiin kuumiin pisteisiin, mutta tyynylaavaa voi muodostua myös makeassa vedessä. Tyynylaava on useimmiten basalttista, mutta tyynylaava on muodostunut myös ainakin andesiitistä, komatiitistä, boniniitistä, dasiitistä ja ryoliitistä.
Tyynylaavasta muodostuu usein pitkänomaisia valleja, sillä uutta tyynylaavaa syntyy vanhan päälle tai vierelle. Jäähtyneen laavan päälle syntyy lasimainen joustava pinta, jonka sisälle edelleen valuu sulaa laavaa. Tyynyn sisällä paine kasvaa, ja lopulta pinta halkeaa ja sulaa laavaa alkaa pursuta halkeamasta. Halkeamasta pursuava laava muodostaa jälleen uuden tyynylaavamuodostuman.
Vaikka tyynylaavaa syntyykin vedessä, sitä voi löytää myös maalta, mistä geologit pystyvät päättelemään alueen olleen aikooinaan veden pinnan alapuolella. Kyprosella tyynylaava on esimerkiksi varsin yleistä. Suomesta tyynylaavaa löytyy muun muassa Helsingin Vuosaaresta, Loviisan edustalla olevalta Tiiskerin kalliosaarelta ja Rukatunturin lähistöltä.
Richmondin piirikunta (Virginia)

Richmondin piirikunta () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 9 023 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Warsawin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1692.
Prince Georgen piirikunta

Prince Georgen piirikunta () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 38 353 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Prince Georgen kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1703.
Güzelyurt (Aksaray)

Güzelyurt on piirikunta Turkin Aksarayn maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Güzelyurtin väkiluku oli 11 223.
Güzelyurt

Güzelyurt (turk., ”Kaunis maa”) voi viitata seuraaviin:
Prince Edwardin piirikunta

Prince Edwardin piirikunta () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 22 802 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Farmvillen kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1754.
Keltakulmaväijy

Keltakulmaväijy ("Conopias cinchoneti") on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Keltakulmaväijy voi kasvaa 16–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Keltakulmaväijyn päälaki ja selkä ovat väriltään oliviivinvihreät. Lajin otsa ja silmäkulmajuova ovat keltaiset ja naama harmahtavan vihreä. Linnun siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Keltakulmaväijyn kurkku, rinta ja vatsa ovat kirkkaankeltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltakulmaväijyä tavataan laikuttaisesti Venezuelasta Peruun. Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen kosteat pilvimetsät ja niiden reunamaat. Se liikkuu useimmiten puiden latvuskerroksessa pareittain tai pieninä ryhminä. Keltakulmaväijyn ravintoa ovat hyönteiset ja hedelmät. Lintu pesii mahdollisesti vanhoiihn kasikkien pesiin.
Ethel

Ethel on naisen etunimi. Se on lyhentymä "Ethel"-alkuisista nimistä (esim. "Ethelburga" ja "Etheldred"), joissa alkuosana on muinaisenglannin sana "aethel". Nimen merkitys on ’jalo’. Ethelin rinnakkaismuotona on käytössä nimiasu Etel.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on huhtikuuhun 2025 mennessä tilastoitu 1 173 "Ethel"-nimistä ja noin 1 150–1 160 "Etel"-nimistä naista.
Nimipäivät.
Suomen almanakassa nimi "Etel" esiintyi Tellervon rinnalla vuosina 1908–1923 ja 1925–1927. Nimipäivä oli 13. huhtikuuta, joka nykyään on Etelin nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa.
Nimi "Ethel" sisältyi Ruotsin almanakkaan vuosina 1986–2000. Nimipäivä oli 10. maaliskuuta.
Valpurinyö

Valpurinyö () on vapunpäivää edeltävä yö, jolloin erityisesti Keski-Euroopassa uskottiin noitien olevan liikkeellä. Noitien karkottamiseksi poltettiin kokkoja. Käsitys noitien lentämisestä sapattiinsa valpurinyönä on arveltu olevan perua yleisestä pakanallisten juhlien leimaamisesta paholaisen teoiksi. 
Saksassa valpurinyönä tai noitien yönä ("Hexennacht") paholaisen kanssa liittoutuneiden uskottiin kokoontuvan Brocken-vuoren huipulla. Johann Wolfgang von Goethe kuvasi juhlintaa Brockenilla teoksessaan "Faust". 
The Satanic Templella Hexennacht on yksi satanistisista juhlapäivistä. Sen tarkoitus on muistaa niitä, jotka ovat kuolleet tai kärsineet noitavainojen tai muun taikauskon ja epäoikeudenmukaisuuden vuoksi.
Powhatanin piirikunta

Powhatan piirikunta () on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 29 652 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Powhatanin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1777.