Vapaaottelu

Vapaaottelu on kamppailulaji, jossa on yhdistelty tekniikoita monista perinteisistä kamppailulajeista. Vapaaottelun säännöt sallivat monipuoliset pysty- ja mattotekniikat, iskut ja lukot. Ottelut käydään vapaaottelukehässä tai häkissä. Yleisesti ottaen selkein jako on amatööri- ja ammattilaisvapaaottelun välillä.
Historia.
Nykyaikaisen vapaaottelun nousukausi länsimaissa alkoi 1990-luvun alussa. Perusteiltaan vastaavaa lajia, pankrationia, harjoitettiin kuitenkin jo antiikin ajan Kreikassa, missä se oli myös muun muassa Olympian kisojen ohjelmassa. Pankration-perinnettä jatkettiin Rooman valtakunnassa, missä se muuttui luonteeltaan entistä raaemmaksi. Rooman luhistuttua vapaaottelu katosi Euroopasta vuosisadoiksi.
Kiinassa nykyaikaisen tapaista vapaaotteluperinnettä ovat edustaneet kung fun tyylisuuntien edustajien kesken käydyt ottelut, samoin Japanissa erilaisten karatesuuntausten kesken on järjestetty otteluita. 1800-luvulla aloitettiin Euroopassa ammattilaispainijoiden väliset, säännöiltään varsin vapaamuotoiset ottelut.
Brasiliassa paikallinen ju-jutsu kehittyi Gracie-perheen keskuudessa, ja 1900-luvulla Carlos Gracie ryhtyi järjestelemään haasteotteluita muiden kamppailulajien harjoittajia vastaan. 1930-luvulla Carlosin veli Helio voitti Brasilian silloisen nyrkkeilymestarin Antonio Portugalin alle puolessa minuutissa.
Erilaisten kamppailutyylien yhdistelemistä kehitti ja toi suuren yleisön suosioon Bruce Lee 1960- ja 1970-lukujen vaihteen tienoilla. Leen mukaan paras ottelija on henkilö, joka osaa käyttää useita tyylejä. Vuonna 2004 UFC:n johtohahmo Dana White nimittikin Leetä vapaaottelun isähahmoksi. Japanissa vapaaotteluita ryhdyttiin järjestämään 1970-luvulla. Sittemmin perustettiin useita vapaaottelujärjestöitä, suurimpana Shooto vuonna 1985.
Varsinaisen läpimurtonsa ammattilaisvapaaottelu teki vasta 1990-luvulla. Silloin Yhdysvalloissa järjestettiin Ultimate Fighting Championship -turnaus, jossa eri taistelulajien harjoittajat ottivat toisistaan mittaa. Tuolloin voiton vei Royce Gracie. Samoihin aikoihin Japanissa ryhdyttiin järjestämään K-1-otteluita. 2000-vuosikymmenen alkupuoliskolla suurin ammattilaispromootio oli vuonna 1997 perustettu PRIDE Fighting Championships, joka myytiin talousongelmien vuoksi UFC:n omistajayhtiölle Zuffalle vuonna 2007.
Vapaaottelun kehittyminen.
Varsinaisena kamppailumuotona länsimainen vapaaottelu on varsin nuori. 1990-luvun alussa kilpailuissa nähtiin edustajia useista eri kamppailulajeista aina sumopainista potkunyrkkeilyyn. Alkuvaiheissa erilaiset mattokamppailuun perustuvien lajien kuten brasilialaisen jujutsun, vapaapainin ja kreikkalais-roomalaisen painin sekä japanilaisten painimuotojen tekniikat osoittautuivat tehokkaimmiksi. Erityisesti ottelijat, jotka kykenivät tehokkaasti yhdistämään lyönti- ja potkutekniikan maahanvienteihin ja lukkoihin olivat ylivoimaisia. Sittemmin laji on muuttunut suuresti noista ajoista asiantuntemuksen ja tietotaidon lisääntyessä. UFC:n kommentaattorina toimiva Joe Rogan on todennut kamppailulajien kehittyneen viimeisen kymmenen vuoden aikana enemmän kuin edeltäneen seitsemän sadan vuoden aikana. Nykyajan huippuvapaaottelijat eivät enää olekaan jonkin tietyn lajin harjoittajia, vaan tavoitteena on tehokkaimpien tekniikoiden hallitseminen sekä niiden tehokas yhdisteleminen.
Terveydelliset haasteet.
Tutkimusten mukaan päävammojen riski vapaaottelussa on suuri. Koska vapaaottelussa kamppailukeinojen rajoitus on vähäistä, vakavien päävammojen riski on merkittävä. Päähän kohdistuu paljon iskuja ottelujen aikana. Lajissa saadaan paljon lieviä päävammoja, joita kutsutaan arkikielessä aivotärähdyksiksi. Ajan kuluessa näiden lievienkin päävammojen vaikutus kasautuu ja ne saattavat aiheuttaa kroonista traumaperäistä enkefalopatiaa (dementia puglistica). Lisäksi yli 30% otteluista päättyy tyrmäykseen ottelussa syntyneiden päävammojen vuoksi, koska ottelija ei pysty jatkamaan. Tutkimuksen mukaan ongelmat ovat paljon vakavampia kuin esimerkiksi nyrkkeilyssä ja niitä on sekä vapaaottelun ammattilais- että amatööripuolella. Tutkimukset perustuvat tällä hetkellä pitkälti ottelutilastoihin, joten lisää kliinistä tutkimusta tarvitaan. Asian kanssa tekemisissä olevat lääkärit sanovat kuitenkin havainneensa alkavia neurologisia muutoksia jo nuorilla, alle 25 vuotiaillakin ottelijoilla. 
Osa lopettaneista ottelijoista on sanonut, että jos olisivat tienneet millaisiin ongelmiin otteleminen voisi johtaa, he eivät olisi aloittaneet sitä. Ottelijoille kohdistetulla kyselytutkimuksella on arvioitu, että jopa 55% ottelijoista on jonkinlaisia neurologisia seuraamuksia. Aktiivista ottelijoista yli 40 % ilmoittaa, että otteluissa saadut vammat rajoittavat heidän arkielämää ja harjoittelua. Toistuvien päähän kohdistuvien iskujen tiedetään lisäävän kroonisen enkefalopatian riskiä, mutta osa ottelijoista kuitenkin toipuu osittain neurologisesti ottelu uransa lopettamisen jälkeen. Suppean tutkimuksen mukaan, vaikka aktiivisten ottelijoiden kognitiiviset taidot laskivat ajan myötä, lopettaneiden ottelijoiden kyvyt paranivat ajan kuluessa. Kun altistuminen toistuville iskuille lakkaa, paraneminen voi alkaa. Lisää tutkimusta tarvitaan, jotta voidaan tietää, mikä lisää pysyvien vammojen riskiä ottelijoilla ja mitkä asiat edistävät toipumista.
Säännöt.
Vapaaottelun säännöt vaihtelevat edelleen jonkin verran. Eri organisaatioiden välillä on eroja mm. painoluokissa, sallituissa tekniikoissa sekä erien ja otteluiden kestossa. Jotkin organisaatiot, esimerkiksi Suomen Vapaaotteluliitto, sallivat myös ottelukohtaiset sopimukset joidenkin sääntökohtien voimassaolosta.
Historia.
Länsimaat.
Länsimaisen vapaaottelun sääntöjen kehityksen voidaan katsoa alkaneen vuonna 1993 "The Ultimate Fighting Championship"-tapahtumasta. Säännöt olivat tuolloin hyvin väljät; kukin osallistuja otteli useita otteluita yhden illan aikana käydyssä turnauksessa, ottelijoilla ei, nyrkkeilijä Art Jimmersonia lukuun ottamatta, ollut hanskoja, heitä ei ollut eroteltu painoluokkiin ja säännöt kielsivät vain puremisen sekä silmiin ja sukuelimiin kohdistuneet hyökkäykset.
UFC:n alkuaikoina sääntöjen vähäisyys oli promootion markkinoinnin kulmakivi. Tämä kuitenkin toi sille huomattavasti negatiivista julkisuutta ja vaikeutti suhteita osavaltioiden urheilukomissioihin, jotka Yhdysvalloissa valvovat urheilutapahtumia. Taatakseen toimintamahdollisuutensa ja saadakseen vapaaottelulle tunnustusta todellisena urheilulajina, UFC kehitti sääntöjään edelleen, toimien samalla uranuurtajana koko lajille.
Nykytilanne.
Suomessa käytetyt säännöt.
Suomessa vaikuttaa kaksi eri liittoa, Suomen vapaaotteluliitto ja Shooto Finland, joiden säännöt poikkeavat hieman toisistaan.
Suomen Vapaaotteluliitto.
Suomen vapaaotteluliiton säännöt määrittelevät seuraavat yleiset ja luokkakohtaiset rikkeet:
Yleiset rikkeet
Ammattilaiset
A -luokka
Ottelukohtaisesti voidaan sopia kyynärpäällä ja kyynärvarrella suoritettavista iskuista päähän.
B -luokka
Amatöörit
C -luokka
D -luokka
Ottelijat ottelevat yhdeksässä eri painoluokassa.