tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nummen pitäjäntupa

Nummen pitäjäntupa (ruots. "Nummis sockenstuga") on entinen pitäjäntupa Nummella, Uudellamaalla. Nummen pitäjäntupa on valmistunut vuonna 1847 ja se siirrettiin nykyiselle paikalleen Nummen kirkon pohjoispuolelle vuonna 1896. Tuolloin rakennusta myös korotettiin ja levennettiin, sillä kunnanhallitus tarvitsi laajempia tiloja. Rakennukseen valmistui myös tilat kätilölle.
Nummen pitäjäntupa oli 1980-1990-luvuilla Hiiden Opiston käytössä. Nykyisin rakennuksessa toimii Nummen kyläyhdistys, joka sai talon käyttöönsä Nummi-Pusulan kunnalta 2000-luvulla.
Ison Omenan kirjasto

Ison Omenan kirjasto on Espoon Matinkylän kaupunginosassa, Matinkylän metroaseman yläpuolella, kauppakeskus Ison Omenan eteläpäädyn kolmannessa kerroksessa palveleva yleinen kirjasto. Vuonna 2018 se oli sijaintikerroksensa Palvelutorin päivittäisellä kävijämäärällä mitattuna Suomen vilkkain kirjasto, jossa kävi arkipäivisin keskimäärin 5 000 asiakasta.
Se on yksi Espoon kaupunginkirjaston toimipisteistä ja osa pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Nummen osuusmeijeri

Nummen osuusmeijeri oli vuosina 1905-1985 toiminut osuusmeijeri Nummella, Uudellamaalla. Meijeri sijaitsi Saukkolan kylässä kivisessä jugend-tyylisessä rakennuksessa ja Nummen entistä osuusmeijeriä pidetäänkin yhtenä Suomen merkittävimmistä meijerirakennuksista. Nummen osuusmeijeriä pidetään Suomen vanhimpana osuusmeijerinä, sillä sen katsotaan jatkaneen vuonna 1890 perustetun Nummen meijeri Oy:n toimintaa.
Meijerin jälkeen rakennuksessa toimi Valion meijerimuseo. Nykyisin entinen Nummen osuusmeijeri on yksityiskäytössä.
Meijeritoiminta.
Nummen osuusmeijerissä valmistettiin voita 20-30 hengen voimin meijerin perustamisesta aina vuoteen 1976 asti. Vuosina 1918-1928 meijerissä valmistettiin myös juustoa. Juustomestarina toimi Aksel Saario. Nummen osuusmeijerin toiminta-alueena oli Nummen pitäjä ja osa Pusulan ja Sammatin pitäjiä. Nummen osuusmeijeristä meijerituotteita myytiin ulkomaille asti, muun muassa Englantiin.
Osuusmeijerin yläkerrassa sijaitsi työntekijöiden asuntoja.
Historia.
Ensimmäisen meijerin Nummelle perusti Siuntion Myransin kartanon omistanut Fredrik Adolf Le Bell vuonna 1880. Tämä meijeri sijaitsi Nummella Hyvelän Uotilassa. Uotilasta meijeri siirrettiin myöhemmin Nummen Röhkölään Lisun tilalle.
Pieni yksityismeijeri ei kuitenkaan riittänyt pitkään vastaamaan kasvavaan maitotuotteiden kysyntään. Tämän vuoksi vuonna 1890 Nummelle perustettiin Nummen Meijeri Osakeyhtiö rusthollari Kaarlo Ojasen toimesta. Osakeyhtiöllä oli 14 perustajajäsentä ja Ojanen valittiin meijerin johtokunnan puheenjohtajaksi. Meijeri toimi Nummen kirkonkylässä ja sinne saapui vuosittain noin 1,5 miljoonaa kiloa maitoa. Nummen Meijeri Oy lopetettiin, kun Nummelle ruvettiin suunnittelemaan osuusmeijerin perustamista vuonna 1904. Kuitenkin nykypäivänä katsotaan, että Nummen osuusmeijeri jatkoi Nummen Meijeri Oy:n toimintaa ja täten yrityksen perustamisvuotena voidaan myös pitää vuotta 1890. Näin ollen Nummen meijeriä voitaisiin pitää Suomen vanhimpana meijerinä.
Meijerimuseo.
Valio avasi Nummen osuusmeijerin rakennukseen meijerimuseon vuonna 1989. Museossa esiteltiin meijeritoimintaa eri vuosikymmeniltä, sekä Valion roolia maitoteollisuudessa. Valio on sittemmin lakkauttanut meijerimuseon toiminnan.
Aleksandrów Kujawski

Aleksandrów Kujawski on kaupunki ja oma kuntansa Aleksandrówin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 12 102. Aleksandrów Kujawski on sekä piirikuntansa että viereisen Aleksandrów Kujawskin maalaiskunnan hallintokeskus.
Historia.
Varhaisimmat jäljet asutuksesta nykyisen Aleksandrów Kujawskin alueella ovat neoliittiselta kaudelta noin vuodelta 5000 eaa. 
Kaupungin alue kuului 1800-luvulla Venäjän Puolaan. Vuonna 1860 rakennetun ja 1862 käyttöönotetun Varsovan-Bydgoszczin-rautatien rakentamisen ja perustamisen ansiosta kaupunki, jonka nimi oli aluksi Trojanów, syntyi rautatieaseman viereen. Se toimi myös Preussin-rajan raja-asemana. Kaupungin asukasluku nousi 1860-luvun ensimmäisellä puoliskolla kahteen tuhanteen.
Ennen ensimmäisen maailmansodan alkamista kaupungin, jonka nimi oli tuolloin Aleksandrów, väkiluku oli noin 9 000. Se sai kaupunkioikeudet 9. marraskuuta 1916 ja 4. helmikuuta 1919 sen nimi vaihdettiin Aleksandrów Kujawskiksi. Vuonna 1932 kaupungista tuli Nieszawan piirikunnan hallintokeskus. Sen väkiluku oli noin 9 600 vuonna 1939.
Sijainti ja maantiede.
Aleksandrów Kujawski rajoittuu Aleksandrów Kujawskin ja Wielka Nieszawkan kuntiin. Kaupungin pinta-alasta noin 31 prosenttia on maatalouskäytössä ja noin 25 prosenttia metsää. Se sijaitsee luonnonmaantieteellisesti Inowrocławin tasangon ja Toruńin laakson rajalla.
Väestö.
Vuoden 2019 lopussa Aleksandrów Kujawskin väestöstä 52,4 prosenttia oli naispuolisia ja 47,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat väestöstä 16,9 prosenttia, työikäiset 59,9 prosenttia ja eläkeikäiset 23,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,2 vuotta. Vuonna 2019 kaupungin syntyvyys oli 9,22 lasta 1 000 asukasta kohden ja luonnollinen väestönkasvu –2,55 henkeä 1 000 asukasta kohden.
Sharon (nimi)

Sharon on naisen etunimi, jota käytetään varsinkin englanninkielisissä maissa. Nimi on heprealaisperäinen: se pohjautuu Israelissa sijaitsevan Saaronin tasangon nimeen (hepr. "HaSharon", engl. "Sharon Plain"). Samaa perua on myös hedelmännimi sharon.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Sharon on joulukuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 300 naisella.
Joonatan Jürgenson

Joonatan Jürgenson (s. 24. lokakuuta 1991) on virolainen pianisti.
Jürgenson opiskeli varhain Tarton Heino Eller -musiikkikoulussa Kadri Leivategijan johdolla. Hän valmistui maisterin arvolla Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2016 saatuaan opetusta Ivari Iljalta. Hän oli vuonna 2014 vaihto-opiskelijana Guildhall School of Music and Dramassa Lontoossa opettajanaan Ronan O'Hora. Jürgenson myös osallistui Jevgeni Mihailovin, Fali Pavrin, Vanessa Latarchen, Arbo Valdman, Aaron Shorrin, Teppo Koiviston ja muiden pitämille mestarikursseille. Hän on saavuttanut menestystä useissa pianokilpailuissa.
Jürgenson teki debyyttinsä Estonia-konserttisalissa vuonna 2004 esittämällä Joseph Haydnin musiikkia Toomas Vavilovin johtaman Pärnun kaupunginorkesterin kanssa. Sittemmin hän on esiintynyt myös sellaisten kapellimestareiden kuin Paul Mäen, Lilyan Kaivin ja Edoardo Narbonan johdolla. Vuonna 2013 hän teki yhteistyötä säveltäjä Eric Whitacren kanssa tämän Virossa pitämän konsertin yhteydessä. Viron lisäksi Jürgenson on esiintynyt Isossa-Britanniassa, Italiassa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Espanjassa, Portugalissa, Armeniassa ja Yhdysvalloissa. Kamarimusiikkia hän on tulkinnut muun muassa viulisti Mari-Liis Urbin ja sellisti Kristian Plinkin kanssa muodostamansa pianotrion kanssa.
Jürgensonin ensimmäinen sooloalbumi julkaistiin maaliskuussa 2020. Se sisältää Robert Schumannin ja Pjotr Tšaikovskin ohjelmistoa.
Erja Yläjärvi

Erja Yläjärvi (s. 1977 Kuopio) on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt "Helsingin Sanomien" vastaavana päätoimittajana syyskuusta 2023. Ennen "Helsingin Sanomia" Yläjärvi työskenteli "Hufvudstadsbladetin" päätoimittajana vuosina 2021–2023.
Yläjärvi on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta ja Master of Arts College of Europesta. Hän aloitti toimittajanuransa kesätoimittajana "Savon Sanomissa". Yläjärvi on työskennellyt "Keskisuomalaisessa" 2001–2004, kirjeenvaihtajana Brysselissä 2005–2008, STT:n uutispäällikkönä 2009–2011, "Kouvolan Sanomien" ja Kymen Sanomien päätoimittaja 2011–2013, "Helsingin Sanomain" toimituspäällikkönä 2013–2018 ja "Iltalehden" päätoimittajana 2018–2021. Yläjärvi aloitti "Hufvudstadsbladetin" päätoimittajana vuonna 2021, ja maaliskuussa 2023 hänet valittiin "Helsingin Sanomain" vastaavaksi päätoimittajaksi Kaius Niemen irtisanouduttua.
Yläjärven isä oli ministeri Toivo Yläjärvi.
Amen (Ana Sokličin kappale)

Amen on slovenialaisen laulajan Ana Sokličin esittämä kappale, jolla hän edusti Sloveniaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa, Rotterdamissa.
Kappale kilpaili ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui kolmanneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Ukraina-instituutti

Ukraina-instituutti () on Ukrainan valtion hallinnoima laitos, joka edustaa ukrainalaista kulttuuria ulkomailla. Se on perustettu vuonna 2017. Sen palveluksessa on 43 henkilöä, ja nykyinen johtaja on Volodymyr Sheiko.
Instituutti on määritellyt tehtäväkseen tuoda Ukrainaa näkyväksi kansainvälisellä kentällä, auttaa eri alojen ammattilaisia löytämään työtä Ukrainasta ja edistää ukrainan kielen opiskelua. 
Toiminta aloitettiin vuonna 2018, jolloin sillä oli 35 työntekijää. Instituutti toimii Ukrainan ulkoministeriön alaisuudessa. Vuonna 2020 instituutilla oli toimintaa yhteensä 11 eri maassa.
Claes Johan Stenroth

Claes Johan Stenroth (19. kesäkuuta 1860 Kemiö – 26. syyskuuta 1920 Argentiina) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. 
Stenrothin vanhemmat olivat tilanomistaja, valtiopäivämies Claes Robert Stenroth ja Johanna Sofia Charlotta Gadelli. Stenroth tuli ylioppilaaksi Helsingissä ja valmistui filosofian maisteriksi 1882. Hän oli isänsä jälkeen Skinnarvikin tilan omistaja Kemiössä, mutta muutti sittemmin Argentiinaan. Stenroth edusti Piikkiön tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1899.
Auri Ahola

Auri Ahola (s. 1984 Rovaniemi) on suomalainen balettitanssija ja saamelaiskulttuurin läänintaiteilija.
Ahola on syntyisin Rovaniemeltä ja asuu Inarissa. Hän on saamelaissukua, mutta on puhunut saamea vasta aikuisena. Hän on Jonni Aromaan mukaan "yksi Suomen nykytanssin freelancer-kentän kiinnostavimpia taiteilijoita". Hän valmistui tanssijaksi Balettioppilaitoksesta 2004 ja tanssi 2004–2013 Kansallisbaletissa. Hän on tanssinut Tero Saarisen ja Valtteri Raekallion teoksissa ja tehnyt myös omia koreografioita.
Inarissa vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Aholan teos "Jotteeh – Kulkijat" kunnioittaa saamelaisten vuotuismuuttoa.
Aeroscopia

Aeroscopia on ilmailumuseo Blagnacissa (Haute-Garonne) lähellä Toulousea. Museo avattiin 14. tammikuuta 2015.
Museossa on esillä kaksi Concordea.
Kesäuniversiadit 1973

Kesäuniversiadit 1973, järjestyksessään 7. (VII) kesäuniversiadit, järjestettiin Moskovassa, Neuvostoliittossa 15.–25. elokuuta 1973. Kilpailuissa oli noin 4 500 opiskelijaurheilijaa 72 eri maasta, joka teki kisoista kaikkien aikojen suurimmat universiadit.
Lajit.
Kisoissa oli ennätykselliset 10 lajia:
Suomi oli mukana kisoissa 28-henkisellä joukkueella, jotka osallistuivat yleisurheiluun ja voimisteluun sekä miesten koripalloon.
Five (Hollywood Undead)

Five on yhdysvaltalaisen Hollywood Undeadin 27. lokakuuta 2017 julkaistu viides studioalbumi.
Jacqueline Otchere

Jacqueline Otchere (s. 5. toukokuuta 1996) on saksalainen seiväshyppääjä. Vuonna 2018 hän voitti Saksan-mestaruuden ja osallistui Berliinin EM-kilpailuihin, joissa hän jäi tuloksellaan 435 cm karsintaan. Vuonna 2021 hän voitti toisen Saksan-mestaruutensa ulkoradoilla ja vuonna 2022 ensimmäisen sisäradoilla. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 445 cm.
Otcheren ennätys on Lontoossa heinäkuussa 2018 hypätty 460 cm.
Hafnium(IV)fluoridi

Hafnium(IV)fluoridi (HfF4) eli hafniumtetrafluoridi on hafniumin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää optisten erikoislasien valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Hafnium(IV)fluoridi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen ja rakenne muistuttaa zirkonium(IV)fluoridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraatit. (HfF4·H2O ja HfF4·3H2O). Hafnium(IV)fluoridi hydrolysoituu veden vaikutuksesta.
Hafnium(IV)fluoridia valmistetaan useimmiten hafnium(IV)kloridin tai hafniumoksikloridin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla 300 °C:n lämpötilassa. Toinen usein käytetty tapa on ammoniumheksafluorohafnaatin kuumentaminen hapettomissa olosuhteissa.
HfCl4 + 4 HF·→ HfF4 + 4 HCl
(NH4)2HfF6 → HfF4 + 2NH3 + 2HF
Hafnium(IV)fluoridia voidaan käyttää optisissa kuiduissa käytettävien erikoislasien valmistukseen.
All Yesterdays

All Yesterdays: Unique and Speculative Views of Dinosaurs and Other Prehistoric Animals on vuonna 2012 julkaistu paleotaiteellinen kirja. John Conwayn, C. M. Kosemenin ja Darren Naishin kuvitusta sisältävään kirjaan on koottu spekulatiivisia ennallistuksia dinosauruksista ja muista esihistoriallisista selkärankaisista. Kirjan perusajatus on aiempien esihistoriallisten eläinten ja erityisesti dinosaurusten ennallistusten olleen ulkomuodoltaan ja kuvatulta käyttäytymiseltään tarpeettoman yksinkertaisia ja vanhoillisia, sillä nykyisin elävillä eläimillä on usein monimutkaisia kudos- ja integumenttirakenteita sekä käyttäytymismalleja, joita ei voida mitenkään päätellä niiden luurangosta. Sen vuoksi kirjan tekijät esittävät usein pelkästä luurangosta tunnetuilla esihistoriallisillakin eläimillä voineen olla arvaamattomia monimutkaisia rakenteita ja käyttäytymistä.
Kirjan kuvitus esittää monia tunnettuja dinosauruksia perinteisestä dinosauruskuvituksesta huomattavasti poikkeavalla ulkomuodolla tai käytöksellä, jotka olisivat kuitenkin teoriassa mahdollisia tunnettujen fossiilien ja nykyisissä eläimissä esiintyvän monimuotoisuuden perusteella. Kirjan lopussa esiintyy myös nykyisin eläviä eläimiä, kuten lintuja, kissoja ja paviaaneja, kuvattuna pelkän luurangon rakenteen perusteella huomattavasti todellisuudesta poikkeavan yksinkertaisina samaan tapaan kuin dinosaurukset on perinteisesti paleotaiteessa kuvattu.
Kirja aloitti paleotaiteessa uuden suuntauksen, jota on kutsuttu All Yesterdays- liikkeeksi ("All Yesterdays movement"). Kirjan jälkeen muutkin paleotaiteilijat ovat julkaisseet aiempaa rohkeampia spekulatiivisia tulkintoja esihistoriallisten eläinten mahdollisesta ulkomuodosta ja käyttäytymisestä.
New Empire, Vol. 1

New Empire, Vol. 1 on yhdysvaltalaisen Hollywood Undeadin 14. helmikuuta 2020 julkaistu kuudes studioalbumi.
New Empire, Vol. 2

New Empire, Vol. 2 on yhdysvaltalaisen Hollywood Undeadin4. joulukuuta 2020 julkaistu seitsemäs studioalbumi.
Ester Kumlin

Ester Irene Kumlin von Weissenberg (5. kesäkuuta 1873 Ilomantsi – 22. elokuuta 1956) oli suomalainen taidemaalari.
Ester Kumlinin vanhemmat olivat senaattori, hovioikeudenneuvos Alexander August Kumlin ja Selma Kumlin (1847–1900). Hän opiskeli vuodesta 1892 alkaen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä ja matkusti sitten Akseli Gallen-Kallelan neuvosta Pariisiin.
Ester Kumlin ja hänen taiteilijaystävänsä Fanny Låstbom ja Wilho Sjöström ostivat joukon "Noa Noa" -puupiirroksia taidemaalari Paul Gauguinilta, joka asui heidän naapurinaan Pariisissa. 1920-luvulla Ester Kumlin myi kahdeksan näistä puuleikkauksista kauppaneuvos Frithjof Tikanojalle ja ne ovat nykyisin Tikanojan taidekodissa Vaasassa. Ester Kumlin liikkui Pariisissa suomalaisten ja ruotsalaisten taiteilijoiden piireissä ja hänen ystäviinsä kuului muun muassa kirjailija August Strindberg, jonka kanssa hänellä oli lyhyt romanssi.
Palattuaan Pariisista Ester Kumlin meni vuonna 1896 naimisiin hovioikeudenneuvos ja kansanedustaja Arthur von Weissenbergin kanssa. Hän toimi myöhemmin piirustuksenopettajana ja oli myös harrastajanäyttelijä, teosofi ja rauhanasian kannattaja. Ester Kumlin aloitti maalamisen uudelleen 1920-luvulla maalaten muotokuvia sekä sukulaisista että taiteilijaystävistään, muun muassa L. Onervasta.
Hanna Himanka

Hanna Himanka (ent. Gullichsen, o.s. Heikkinen, s. 1979) on suomalainen kokki ja ruokakirjailija.
Himanka on naimisissa Joonas Laurilan kanssa ja heillä on kolme lasta. Himangan entinen puoliso on hänen vuonna 2003 tapaamansa ravintoloitsija Alexander Gullichsen. Pariskunnan ilmoitettiin muuttaneen erilleen keväällä 2014. Tuolloin pariskunnalla oli yhteinen kuusivuotias poika. Avokadopastareseptin luomisesta tunnetuksi tulleella pariskunnalla oli aikoinaan yhteinen televisio-ohjelma "Meidän safkaa" AVA-kanavalla.
Himangan oli alun perin tarkoitus olla kokoomuksen ehdokkaana kevään 2021 kuntavaaleissa Helsingissä, mutta hän ilmoitti 27. helmikuuta 2021 luopuvansa ehdokkuudesta. Hän perusteli ratkaisuaan kokoomuksen riveistä esitetyillä lausunnoilla, jotka hän koki puolueen arvojen vastaisiksi.
Vuonna 2022 Himanka otti käyttöön mummonsa sukunimen Himanka.
Sipro Ryösä

Sipro Ryösä (1. huhtikuuta 1832 Kurkijoki – 17. tammikuuta 1904 Kurkijoki) oli suomalainen opettaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Ryösän vanhemmat olivat Mikko Ryösä ja Anna Siprontytär Asikainen ja puoliso Anna Tobiaantytär Ryösä. Sipro Ryösä kävi Jyväskylän seminaarin ja toimi opettajana Hiitolassa, mutta harjoitti myös maanviljelystä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Käkisalmen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1891, 1894 ja 1897.
Karl Henrik Råbergh

Karl Henrik Råbergh (16. huhtikuuta 1836 Turku – 11. syyskuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen juristi, pormestari, maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Råberghin vanhemmat olivat pormestari Johan Wilhelm Råbergh ja Karolina Kristina Borgeman ja puolisot vuodesta 1863 Isabella Fanny Matilda Taucher (k. 1869) ja vuodesta 1871 tämän sisar Irene Hilda Henrika Taucher (k. 1903). Råbergh tuli ylioppilaaksi Turussa ja suoritti tuomarintutkinnon 1857, varatuomarin arvon hän sai 1859. Råbergh toimi Tammisaaren pormestarina ja oli Turun hovioikeuden asessori 1872–1874, Raaseporin tuomiokunnan tuomari 1874–1887 ja asianajaja Helsingissä vuodesta 1887. Hän edusti Raaseporin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1888.
Karl Henrik Råberghin veljiä olivat hovioikeuden presidentti Gustaf Wilhelm Råbergh ja piispa Herman Råbergh.
Juho Pietari Sahlgren

Johan Petter (Juho Pietari) Sahlgren (24. kesäkuuta 1826 Saloinen – 6. syyskuuta 1889 Kannus) oli suomalainen maanviljelijä, maakauppias ja valtiopäivämies. 
Sahlgren syntyi Saloisissa, mutta muutti jo nuorena Kannukseen. Hän oli Suomen ensimmäisiä maakauppiaita, mutta harjoitti samalla muutakin liiketoimintaa ja maanviljelystä. Hän oli myös pitkään Kannuksen kunnalliskokouksen esimies. Sahlgren valittiin talonpoikaissäädyssä edustajaksi valtiopäiville 1882 sen jälkeen, kun Carl Johan Slottesta oli tullut säädyn puhemies. Sahlgren oli valtiopäivillä asevelvollisuusvaliokunnan jäsen ja vaikutti valtiopäivillä muun muassa Pohjanmaan radan linjaukseen lähelle Pohjanlahden rannikon alueita.
Eduard Oja

Eduard Oja (17. tammikuuta 1905 Palupõhja, Tartumaa – 16. huhtikuuta 1950 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, kuoronjohtaja, musiikkikriitikko ja musiikkipedagogi.
Oja syntyi metsänvartijan perheeseen. Hän opiskeli vuosina 1919–1925 opettajaseminaarissa Tartossa ja työskenteli tämän jälkeen opettajana koulussa Elvassa vuoteen 1930. Oja opiskeli myös viulunsoittoa vuodesta 1925 ja vuosina 1927–1932 Heino Ellerin johdolla sävellystä. Hän valmistui Tarton musiikkikorkeakoulusta. Tämän jälkeen Oja työskenteli jonkin aikaa teatterin musiikillisena johtajana Tartossa. Vuosina 1934–1938 hän kirjoitti konserttiarvosteluja "Postimees"-lehteen ja julkaisi uusien sävellysten, muiden muassa Eduard Tubinin, Mart Saarin ja Adolf Vedron teosten arvosteluja. Vuonna 1935 Oja pääsi teoreettisten aineiden opettajaksi Tarton musiikkikorkeakouluun. Hän myös johti monia kuoroja ja julkaisi musiikillisia oppikirjoja.
1940-luvulla Oja aloitti päätoimisen työskentelyn vapaana säveltäjänä. Hän laati paljon näyttämömusiikkia. Suosituimmaksi nousi musiikki August Kitzbergin näytelmään "Rätsep Õhk". Se kuitenkin tuhoutui vuonna 1944 Estonia-teatterin palossa, kuten useat muutkin Ojan teokset. Hän onnistui silti rekonstruoimaan musiikin ulkomuistista. Ojan kamarimusiikkiteoksiin kuuluu pianokvintetto, joka toi säveltäjälle ensipalkinnon Viron akateemisten säveltäjien liiton kamarimusiikkikilpailussa. Lisäksi hän sävelsi muun muassa noin kaksikymmentä laulua (sanoittajina muiden muassa Anna Haava, Marie Under ja Juhan Liiv), lukuisia orkesteriteoksia (kuten "Müsteeriumid", "Mere laul", "Ööpoeem", "Ilupoeem" ja sinfonia d-mollissa) ja pianosarjan "Vaikivad meeleolud", joka tunnetaan myös sovituksena jousiorkesterille. Ojan tunnetuimpien teosten joukossa oli myös kantaatti "Kojuminek" (1943), joka kuitenkin tuhoutui neuvostojoukkojen pommittaessa Tallinnaa maaliskuussa 1944. Toisen maailmansodan tapahtumien takia esittämättä jäi myös ooppera "Lunastatud vanne" (sävelletty 1938–1940), vaikka teos sai ensipalkinnon Estonia-teatterin 75-vuotisjuhlien kunniaksi järjestetyn näyttämöteoskilpailun yhteydessä. Vuoden 1948 jälkeen Ojalta ei tunneta uusia teoksia.
Ojalla oli vaimo Adele Marie ja tytär Vaike. Hänen elämäänsä varjostivat talousvaikeudet ja alkoholismi. Hänen eläessään vain pieni osa hänen teoksistaan julkaistiin. Tammikuussa 2005 hänen satavuotisjuhlansa kunniaksi järjestettiin hänen musiikkinsa konsertti Tallinnan raatihuoneella. Tässä vaiheessa myös julkaistiin joitain Ojan teoksia. Hänen teoksiaan on levytettykin 2000-luvulla. Vuonna 2007 ilmestyi Vardo Rumessenin hänen elämästään ja teoksistaan kirjoittamansa kirja "Varjus ja valguses".
Coenwulf

Coenwulf tai Cenwulf (k. 821) oli Mercian kuningas 796–821. Coenwulf nousi valtaistuimelle vuonna 796 kaukaisen serkkunsa Ecgfrithin lyhyen kauden jälkeen. Samana vuonna Mercian alistama Kent nousi kapinaan, kun Eadberht III Præn julistautui Kentin kuninkaaksi. Anglosaksien kronikan mukaan Coenwulf tukahdutti kapinan voimalla vuonna 798 ja vei Eadberhtin vankinaan Merciaan. Sen jälkeen Coenwulf asetti nuoremman veljensä Cuthredin Kentin alikuninkaaksi.
Coenwulf hyökkäsi vuonna 798 myös Walesiin ja tappoi Gwyneddin kuninkaan Caradog ap Meirionin. Mercian joukot ryöstelivät Clwydin ja Elwyn alueita 816 ja hyökkäsivät Dyfediin 818–819. Northumbrian kuningas Eardwulf hyökkäsi Merciaan vuonna 801, mutta Englannin piispat ja ylimystö onnistuivat sopimaan rauhan maiden välille. Coenwulf vahvisti Mercian valtaa Kentissä lahjoittamalla maata kirkolle useaan otteeseen.
Coenwulf ei onnistunut saamaan paavilta lupaa arkkipiispanistuimen perustamiseksi Lontooseen. Coenwulf ja Canterburyn arkkipiispa Wulfred puolestaan riitaantuivat kirkollisten virkojen nimitysoikeudesta, ja Coenwulf erotti Wulfredin arkkipiispan tehtävistä vuosiksi 817–821.
Coenwulfin jälkeen Mercian kuninkaaksi nousi hänen veljensä Ceolwulf. Croylandin luostarin kronikan mukaan Coenwulfin alaikäinen poika Cynehelm olisi valittu kuninkaaksi Coenwulfin kuoleman jälkeen, mutta poika olisi kuitenkin pian murhattu.
Gustaf Wilhelm Sandell

Gustaf Wilhelm Sandell (12. heinäkuuta 1842 – 15. kesäkuuta 1892 Inkoo) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Maanviljelijä Sandell oli Inkoossa Westanqvarnin tilan omistaja, mutta lahjoitti tilan Uusmaalaiselle osakunnalle. Hän oli talonpoikaissäädyssä Raaseporin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1882. Hän oli säätytalovaliokunnan varajäsen, joskin esiintyi valtiopäivillä vain vähän.
Eerikki Sassi

Eerikki (Eerik) Sassi (26. tammikuuta 1837 Olhava – 14. lokakuuta 1904 Olhava) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Sassin vanhemmat olivat Erkki Jaakonpoika Sassi ja Margareta Jaakontytär Sassi ja puoliso Liisa Jaakontytär Sassi. Sassi oli talonpoikaissäädyssä Kemin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Valtiopäivillä Sassi oli suostunta- ja valtiovarainvaliokuntien jäsen.
Mart Saar

Mart Saar (28. syyskuuta 1882 Hüpassaare – 28. lokakuuta 1963 Tallinna) oli virolainen säveltäjä. Hän keskittyi enimmäkseen miniatyyreihin; hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa noin 350 a cappella -kuorolaulua, 180 yksinlaulua ja 120 pianokappaletta. Alun perin hän omaksui vaikutteita 1900-luvun alun eurooppalaisesta modernismista, mutta myöhemmällä urallaan hän muovasi tyyliään keräilemiensä virolaisten kansanlaulujen pohjalta.
Saar sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa isältään, joka soitti urkuja. Hän sai opetusta myös säveltäjä Artur Kappin isältä Joosep Kappilta. Vuonna 1901 Saar lähti opiskelemaan urkujensoittoa Pietarin konservatorioon opettajanaan Louis Homilius. Hän sai samanaikaisesti sävellysopetusta Nikolai Rimski-Korsakovilta ja Anatoli Ljadovilta. Valmistuttuaan Saar työskenteli musiikkiopettajana Tartossa. Vuonna 1921 hän muutti Tallinnaan työskentelemään vapaana säveltäjänä ja urkurina sekä "Muusikaleht"-julkaisun toimittajana. Vuosina 1932–1943 Saar asui lapsuudenkodissaan Hüpassaaressa, jossa hän myöhemmin vietti kaikki kesänsä. Vuosina 1943–1956 hän työskenteli sävellysprofessorina Tallinnan konservatoriossa. Hänen johdollaan siellä opiskelivat muiden muassa Tuudur Vettik, Riho Päts, Ester Mägi, Harri Otsa, Uno Naissoo, Valter Ojakäär ja Jaan Rääts. Vuonna 1956 Saar kärsi halvauksesta, jonka seurauksena hän luopui opetustyöstään ja omistautui säveltämiselle.
Lauluja Saar sävelsi muiden muassa Juhan Liivin, Karl Eduard Söötin ja Anna Haavan sanoihin. Hänen pianokappaleidensa joukossa on muun muassa preludeja. Pienimuotoisten teostensa lisäksi hän sävelsi myös esimerkiksi orkesterimusiikkia ja musiikin lastennäytelmään. Saarin kotimuseo avattiin Hüpassaareen vuonna 1972. Hänen elämästään ja teoksistaan on julkaistu useita kirjoja.
Karoliina Tuominen

Karoliina Tuominen (s. 29. heinäkuuta 1994) on suomalainen radiojuontaja ja mediapersoona. Tuominen on valmistunut ensihoitajaksi. Hän on kotoisin Savonlinnasta.
Tuominen on tullut tunnetuksi sosiaalisessa mediassa julkaisemistaan huumorivideoista ja julkkisten kuvien parodioinnista. Huhtikuussa 2022 Tuomisella oli Instagramissa yli 90 000 seuraajaa.
Tuominen toimi juontajana Loopin Aamussa yhdessä Jussi Ridanpään kanssa. Tuominen ilmoitti kesäkuussa 2021 aloittavansa Radio Suomipopin iltajuontajana. Marraskuun 2021 lopussa hän aloitti HitMix-radiokanavan aamuohjelman "HitMixin Heräämö" juontamisen juontajakollegansa Jussi Ridanpään kanssa. Syyskuun 2024 alussa Tuominen aloitti Loopin aamuradion juontamisen Mia ”Millu” Haatajan kanssa.
Tuominen oli mukana "Selviytyjät Suomi" -ohjelman viidennellä kaudella. Ohjelma kuvattiin kesällä 2020 koronarajoitusten takia Haaparannan saaristossa. Hän oli toisen kerran samassa ohjelmassa sen seitsemännellä tuotantokaudella Malesiassa. Tuominen juonsi yhdessä kilpakumppaninsa Niko Saarisen kanssa Suplassa julkaistavaa "Selviytyjät-podcastia", jossa he kertasivat "Selviytyjät Suomi" -ohjelman tapahtumia ja kertoivat asioita kulissien takaa.
Elmer A. Forsberg

Hjalmar (Elmer) Alexander Forsberg (16. heinäkuuta 1883 Ykspihlaja, Kokkola – 4. elokuuta 1950 Chicago) oli amerikansuomalainen taidemaalari ja Chicagon taideinstituutin (Art Institute of Chicago) professori.
Elmer Forsbergin vanhemmat olivat kauppias Adolf Alexander Forsberg ja Signe Katherine Bonde. Hän muutti perheensä mukana Yhdysvaltoihin 1891 ja he asettuivat asumaan Chicagoon. Forsberg opiskeli Chicagon taideinstituutissa 1904–1908 ja hän toimi sitten opettajana ja luennoitsijana taideinstituutissa 1906–1950. Vuonna 1927 hänet nimitettiin professoriksi ja vuodesta 1930 alkaen Forsberg johti taideinstituutin piirustus-, maalaus- ja kuvitusosastoa. Forsbergin oppilaita olivat muun muassa Grant Wood ja Dean Cornwell. Hän teki yhteistyötä myös arkkitehti Frank Lloyd Wrightin ja Walt Disneyn kanssa. 
Forsberg vieraili useaan otteeseen Suomessa vuosina 1911–1925 ja hänen tuttavapiiriinsä kuuluivat Jean Sibelius, Akseli Gallen-Kallela, Pekka Halonen, Albert Edelfelt ja Eliel Saarinen. Forsberg sai vuonna 1923 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan komentajamerkin toisena amerikkalaisena. Hän oli Suomen kunniakonsulina Chicagossa vuosina 1924–1940. 
Forsberg avusti pääkonsuli Akseli Rauanheimoa tämän toimiessa Suomen itsenäisyyden tunnustamisen hyväksi, antoi Yhdysvaltain kongressin ulkoasiainvaliokunnalle lausunnon Ahvenanmaan kysymyksessä Suomen hyväksi sekä auttoi jauhojen lähetystä Suomeen vuonna 1918. Forsberg oli Yhdysvaltain suuren sotalainakomitean suomalaisen osaston puheenjohtajana ja vuoden 1933 Chicagon maailmannäyttelyn suomalaisen päivän komitean puheenjohtajana. 
Elmer Forsberg oli naimisissa vuodesta 1915 suomalaisen Anna Olivia Sandquistin (k. 1951) kanssa. Heillä oli kaksi lasta.
Francisco Flores Pérez

Francisco Flores Pérez (17. lokakuuta 1959 – 30. tammikuuta 2016) oli elsalvadorilainen poliitikko. Hän toimi El Salvadorin presidenttinä vuosina 1999–2004 ja hän edusti konservatiivista Arenaa. Ennen presidenttiyttä hän toimi kansanedustajana El Salvadorin parlamentissa (esp. "Asamblea Legislativa de El Salvador"), jonka puhemiehenä (esp. "Presidente de la Asamblea Legislativa de El Salvador") hän toimi vuosina 1997-1998. 
Hänen presidenttikaudelleen oli ominaista läheiset suhteet Yhdysvaltoihin, mukaan lukien Yhdysvaltain dollarin käyttöönotto maan virallisena rahayksikkönä. Presidenttikautensa päätyttyä hän pyrki epäonnistuneesti Amerikan valtioiden järjestön pääsihteeriksi. Presidenttikautensa jälkeen hän oli tutkinnan alla korruptiosyytöksistä.
Hän kuoli aivoverenvuotoon 56-vuotiaana.
Tuudur Vettik

Tuudur Vettik (4. tammikuuta 1898 Uniküla, Virumaa – 20. toukokuuta 1982 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, musiikkipedagogi, kuoronjohtaja ja musiikintutkija.
Vettik opiskeli opettajainseminaarissa Tartossa vuosina 1914–1918 ja jatkoi vuonna 1919 opiskelua Tarton musiikkikorkeakoulussa. Ensin hän sai viulunsoiton opetusta Eddy Bullerianilta ja Alfred Papmehliltä. Vuonna 1926 hän valmistui opiskeltuaan musiikkipedagogiikkaa August Topmanin ja Juhan Aavikin johdolla. Hän sai myös sävellystunteja Artur Kappilta ja kehitti taitojaan yksityisesti Mart Saarin johdolla. Vettik työskenteli vuosina 1919–1940 musiikinopettajana Tallinnan Jakob Westholm -lukiossa, Tallinnan opettajainseminaarissa ja Tallinnan pedagogisessa instituutissa. Vuonna 1940 hän aloitti työskentelyn kuoronjohdon luennoitsijana Tallinnan valtionkonservatoriossa. Vuonna 1950 Vettik joutui pidätetyksi, ja hänet vapautettiin eri vankileireillä ajan viettämisen jälkeen vuonna 1956. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1968. Vuonna 1956 hän jatkoi työskentelyään Tallinnan valtionkonservatoriossa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Udo Kasemets, Ants Kiilaspea, Roman Toi, Arno Kallikorm, Voldemar Rumessen, Roland Laasmäe, Ants Üleoja ja Uno Taremaa.
Vettik perusti Gustav Ernesaksin ja Jüri Varisten kanssa kuoronjohtajasukupolven Virossa. Hän oli monesti johtamassa Tallinnan laulujuhlilla. Hän johti monia kuoroja ja lisäksi julkaisi musiikkikirjoja sekä kuului "Muusikaleht"-julkaisun toimituskuntaan. Hän oli Viron säveltäjäliiton jäsen vuosina 1944–1950 ja jälleen vuodesta 1956. Vettikin sävellystuotannon ytimessä ovatkin kuoroteokset ja yksinlaulut. Hän sanoitti itse osan teoksistaan. Sanoituksinaan hän käytti lisäksi muiden muassa Kersti Merilaasin, Markus Univerin, Ernst Ennon, Villem Ridalan, Juhan Smuulin, Anna Haavan ja Julius Oengon tekstejä. Monet Vettikin kuorolaulut tulivat palkituiksi kuorosävellyskilpailuissa. Vettik sai Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1980.
Agentti Sumo

Agentti Sumo on rap-artisti Ezkimon 1. toukokuuta 2020 julkaistu postuumialbumi. Levyn on tuottanut kokonaan Ezkimon pikkuveli Juan Muteniac. Albumilla vierailevat Anssi Kela, Paleface, Brädi, Joniveli sekä Skandaali.
Efraim Kilpinen

Efraim Kilpinen, sukunimi aik. "Ahlholm" (13. joulukuuta 1862 Kalajoki – 9. joulukuuta 1951 Kalajoki) oli suomalainen puuseppä ja kanteleenrakentaja.
Efraim Kilpisen vanhemmat olivat merimies Johan Ahlholm (alkuaan Lepistö) ja Johanna Pokela. Hän kävi Oulussa puuseppäkoulun 1881–1885 ja suomensi sen jälkeen ruotsalaisen sukunimensä suomalaisuusmies Wolmar Kilpisen mukaan.
Kilpinen tunnettiin aluksi lähinnä puuseppänä ja suksimestarina; hän sai useita palkintojaan valmistamistaan suksista. Haapavedellä Suomen Talousseuran veisto-opettajana toiminut Kilpinen tutustui siellä kanteleensoittaja Pasi Jääskeläiseen ja hänen kanteleenrakentajan uransa sai alkunsa kun Jääskeläinen pyysi häntä korjaamaan omaa kanneltaan ja sitten rakentamaan uusia kanteleita Jääskeläisen käyttöön. Uusien kanteleiden rakentaminen alkoi suuremmassa mittakaavassa kun Kilpinen muutti takaisin Kalajoelle. Pasi Jääskeläinen suositteli Kilpistä helsinkiläiselle Fazerin musiikkiliikkeelle ja liike alkoi tilata runsaasti kanteleita Kilpisen kanteleverstaalta. Myös yksityiset tilasivat Kilpisen kaunissointisia kanteleita ja useat kanteletaiteilijat käyttivät niitä. Kilpinen teki yhdessä poikiensa Matin ja Oskarin rakenteellisia parannuksia kanteleisiin ja he saivat useita palkintoja rakentamistaan kanteleista. Kanteleiden tilauksia tehtiin Kilpiseltä eniten 1920- ja 1930-luvuilla. Kaikkiaan Kilpiset rakensivat yli 4 000 kannelta ja kanteleita vietiin myös Pohjoismaihin ja Saksaan sekä amerikansuomalaisille. Kilpinen rakensi myös kitaroita ja mandoliineja. Efraim Kilpiselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki.
Myös Efraim Kilpisen poika ja työn jatkaja Oskari Kilpinen (1895–1980) oli tunnettu kanteleenrakentaja. Oskari Kilpinen sai 1969 Kalevala-seuran tunnustuspalkinnon ja kunniakirjan kanteleiden kehitystyöstä.
Sleesian alanko

Sleesian alanko () on fysikaalis-maantieteellinen makroalue ja Keski-Puolan alangon lounainen osa. Se sijaitsee pääosin Puolassa, mutta osa siitä ulottuu myös Tšekin puolelle. Alangon pinta-ala on yhteensä noin 12 700 neliökilometriä. Se päättyy lounaassa Itäisiin Sudeetteihin ja Sudeettien aluskukkuloihin, kaakossa Sleesian-Krakówin ylänköön, pohjoisessa Trebnican penkereeseen ja luoteessa Etelä-Ison-Puolan alankoon.
Alueen ilmasto on Puolan lämpimimpiä: sille on ominaista lyhyet talvet, varhaiset keväät ja kuivat, lämpimät kesät. Alangon läpi virtaa Oderjoki, jonka laakson ympärille alanko sijoittuu. Sen Sleesian alangon alueella virtaavat sivujoet ovat Kłodnica, Mała Panew, Stobrawa, Widawa, Osobłoga, Nysa Kłodzka, Oława, Slęża, Bystrzyca ja Kaczawa. Alangon korkeus merenpinnasta vaihtelee Oderin laaksossa 90 metristä 180 metriin, Sudeettien suunnassa taas 150 metristä 200 metriin. Maanviljelylle suotuisten olosuhteiden vuoksi alueen metsät muutettiin suurilta osin peltomaaksi jo varhaiskeskiajalla, mutta Oderin ja sen sivujokien ympäristössä on säilynyt joitakin isompia metsiä.
Sleesian alanko jakautuu seuraaviin yhdeksään mesoalueeseen: Rościsławicen kukkulat (), Wrocławin tasanko ("Równina Wrocławska"), Wrocławin jäätikköjokilaakso ("Pradolina Wrocławska"), Nysa Kłodzkan jokilaakso ("Dolina Nysy Kłodzkiej"), Niemodlinin tasanko ("Równina Niemodlińska"), Oleśnican tasanko ("Równina Oleśnicka"), Opolen tasanko ("Równina Opolska"), Głubczycen ylätasanko ("Płaskowyż Głubczycki") ja Racibórzin laakso ("Kotlina Raciborska").
Samba Lamine Traoré

Samba Lamine Traoré (1931 Ségou – 29. joulukuuta 2003) oli malilainen opettaja, hallintovirkailija ja poliitikko.
Opettajaksi valmistunut Traoré työskenteli vuodesta 1957 lähtien Guineassa, jossa hän teki poliittisen uran Guinean demokraattisessa puolueessa. Hän toimi muun muassa hallituksen edustajana Frian alumiinitehtaalla, Dalaban kuvernöörinä ja kansanedustajana. Traoré palasi vuonna 1961 Maliin, jossa hänet nimitettiin Office du Nigerin keinokasteluprojektin johtajaksi.
Vuoden 1968 vallankaappauksen aikana Traoré teki ainoan tunnetun yrityksen organisoida aseellista vastarintaa. Hänet pidätettiin, karkotettiin Kidaliin ja vapautettiin vasta vuonna 1978. Traoré on kirjoittanut kotikaupunkinsa Ségoun historiaa käsittelevän teoksen "La saga de la ville historique de Ségou" (2011). Hän osallistui kuolemaansa saakka Sudanin liiton toimintaan.
Ruuhijärvi (Jämsä)

Ruuhijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Tyryn lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kolmetoista kilometriä kaakkoon ja Tampereelta 92 kilometriä itäkoilliseen.
Maantietoa.
Ruuhijärvi on 720 metriä pitkä, 340 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14,6 hehtaaria. Se sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen kaakkoisosassa. Metsämaa ja viljelysaukeat vaihtelevat Ruuhijärven rannoilla. Järven pohjoispuolella sijaitseva Ruuhivuori kohoaa 160 metriä merenpinnan yläpuolelle. Sen keskellä sijaitsee matala soistunut saari ja toinen pienempi saari sijaitsee etelärannan tuntumassa. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja lähialueen asutus on haja-asutusta.
Vesistösuhteet.
Ruuhijärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Nielevän valuma-alueeseen (14.519) se kuuluu. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan. Ympäristössä on lukuisia järviä: Vähä Ruuhijärvi koillisessa, Kaitajärvi etelässä ja Pirttijärvi lounaassa. Idässä on Päijänteen lähialueeseen kuuluva Sanasjärvi. Ruuhijärvi on kolmanneksi laajin Nielevän alueen yhdestätoista yli hehtaarin laajuisesta järvestä, ja se on valuma-alueensa eteläisiä järviä. Ruuhijärveen saapuu laskuoja etelästä ja siitä lähtee laskuoja länteen. Vähä Ruuhijärvi laskee Ruuhijärveen.
Ruuhijärvestä alkaa Koluoja, joka on sen laskuoja. Oja kasvaa matkallaan kohti luodetta ja sen nimi vaihtuu ensin Raiskinojaksi ja lopuksi Nieleväksi, ennen yhtymistään Jämsänjokeen. Järven vedenpinnan korkeus on 115,5 metriä mpy., jolloin laskujoen pudotukseksi saadaan 37 metriä.
Gus Greensmith

Gus Greensmith (s. 26. joulukuuta 1996 Manchester, Englanti) on brittiläinen ralliautoilija.
Greensmithin perhe omistaa Englannissa Crown Oil Ltd -nimisen poltto- ja voiteluainealan yrityksen, joka myös toimii M-Sport WRT:n sponsorina.
Ura.
Greensmith on toiminut M-Sport Ford World Rally Teamin vakituisena tallikuljettajana kaudesta 2020 alkaen. Ensimmäisen rallinsa Greensmith ajoi etuvetoisella R2-luokan Ford Fiestalla vuonna 2014. Kaudella 2021 Greensmith toimii tallin ykköskuljettajana ja ainoana kuljettajana, jonka ohjelmaan on sisällytetty kauden kaikki MM-rallit.
Greensmithin paras tulos MM-sarjassa kauden 2022 loppuun mennessä on Safari-rallin neljäs sija vuodelta 2021.
Kauden 2022 jälkeen Greensmith ja M-Sport WRT eivät uusineet sopimusta. Kaudella 2023 Greensmith ajoi Škoda Fabia RS Rally2 -autolla Toksport-tallille WRC2-sarjan Meksikon osakilpailussa. Greensmith kilpaili kaudella WRC2-sarjan mestaruudesta. Hän keskeytti Suomen rallissa ja vaihteistovika haittasi Akropolis-rallissa. Keski-Euroopan rallissa sarjan mestaruuden voitti Andreas Mikkelsen, joka keräsi saman määrän pisteitä, mutta hänellä oli kaudelta kolme voittoa ja Greensmithillä oli kaksi.
Kaudella 2024 Greensmith jatkaa Toksport-tallissa ja kilpailee WRC2-sarjassa.
Yksityiselämä.
Greensmith kihlautui jyväskyläläisen lääkäriksi vuonna 2023 valmistuvan ja Suomea kenttäratsastuksessa edustaneen Jessica Malinin kanssa kesällä 2022.
David Savolainen (valtiopäivämies)

David Savolainen (24. kesäkuuta 1841 – 30. joulukuuta 1915 Maaninka) oli suomalainen maakauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Talollinen, kauppias David Savolainen Maaningalta oli talonpoikaissäädyssä Kuopion tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885, 1888 ja 1894.
Pirttijärvi (Jämsä, Jämsänniemi)

Pirttijärvi on Jämsän kaakkoisosassa sijaitseva kahdentoista hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kaksitoista kilometriä kaakkoon ja Tampereelta 90 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Pirttijärvi sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen kaakkoisosassa. Järven pituus on puoli kilometriä ja sen rannat ovat metsäisiä. Järven eteläpuolella sijaitseva Pirttivuori kohoaa yli 160 metriä merenpinnan yläpuolelle, luoteessa sijaitseva Soijonmäki kohoaa 180 metriä mpy. Myös pohjoisessa maasto kohoaa useita kymmeniä metrejä Pirttijärven korkeustason yläpuolelle. Lännessä ja idässä on alavampaa. Ympäristössä on lukuisia järviä: Ahvenrimmi eli Koivulanjärvi lounaassa, Ruuhijärvi koillisessa, Kaitajärvi idässä ja Pieni Kaitajärvi kaakossa. Etäisyys Pirttijärveltä Päijänteelle on kaksi kilometriä.
Pirttijärvi kuuluu Nielevän valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan. Pirttijärvi on neljänneksi laajin Nielevän alueen yhdestätoista yli hehtaarin laajuisesta järvestä, Kaitajärven ohella se on valuma-alueen eteläisin vakavesi. Pirttijärveen saapuu laskuoja pohjoisesta ja siitä lähtee laskuoja kaakkoon.
Pirttijärvi on yleinen vakaveden nimi. Jämsässä on Jämsänniemen Pirttijärven lisäksi Eväjärven Pirttijärvi, Koskenpään Pirttijärvi ja Kavalan Pirttijärvi. Kuhmoisten ja Jämsän rajalla on Pirttijärvi–Riihijärvi.
Petter Sihvonen

Pietari Sihvonen (1830 – 30. tammikuuta 1901 Uukuniemi) oli suomalainen herastuomari, maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Talollinen Pietari Sihvonen Uukuniemeltä oli talonpoikaissäädyssä Sortavalan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Valtiopäivillä hän oli säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen. Sihvonen käytti valtiopäivillä vain yhden hyvin lyhyen puheenvuoron.
Sihvonen toimi kihlakunnanoikeuden lautamiehenä 28 vuotta ja samaan aikaan hoiti myös Uukunimen lainamakasiinia, josta toimesta hän erosi viisi vuotta ennen kuolemaansa. Hän toimi useissa kunnan luottamustehtävissä Uukuniemellä, jonkin aikaa myös kuntakokouksen puheenjohtajana. Sihvonen ei ollut saanut kouluopetusta.
Kaitajärvi (Jämsä, Jämsänniemi)

Kaitajärvi on Jämsän kaakkoisosassa sijaitseva yhdentoista hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kolmetoista kilometriä kaakkoon ja Tampereelta 91 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Kaitajärven pituus lounaasta koilliseen on 700 metriä. Järvi sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen kaakkoisosassa. Rannat mutkittelevat loivasti ja niillä on jonkin verran asutusta ja peltotilkkuja. Järven eteläpuolella sijaitseva Kärmemäki kohoaa 150 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ympäristössä on lukuisia järviä: Pirttijärvi lännessä, Ruuhijärvi pohjoisessa, Kuolemajärvi kaakossa ja vajaan hehtaarin laajuinen Pieni Kaitajärvi (115,7 metriä mpy) lounaassa. Etäisyys Kaitajärveltä Päijänteelle on kaksi kilometriä.
Kaitajärvi kuuluu Nielevän valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan. Kaitajärvi on viidenneksi laajin Nielevän alueen yhdestätoista yli hehtaarin laajuisesta järvestä, Pirttijärven ohella se on valuma-alueen eteläisin vakavesi. Kaitajärveen saapuu laskuoja lounaasta ja siitä lähtee laskuoja pohjoiseen.
Myös Jämsän Rasissa on Kaitajärvi.
Gustaf Adolf Silén

Gustaf Adolf Silén (19. heinäkuuta 1839 Lammi – 1899) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Silénin vanhemmat olivat Gustaf ja Eva Sofia Silén ja puoliso Karolina Silén. Ratsutilallinen Silén oli kunnallismies ja talonpoikaissäädyssä Hollolan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1882. Valtiopäivillä hän esiintyi vain vähän.
Turkinjärvi (Jämsä)

Turkinjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Turkinkylän lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kahdeksan kilometriä kaakkoon ja Tampereelta 88 kilometriä itäkoilliseen.
Maantietoa.
Järvi on 380 metriä pitkä, 260 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,0 hehtaaria. Se sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen länsiosassa Turkinkylän maatalousmaisemassa. Luoteessa kohoaa Kirmavuori, jonka huippu on 150 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven lahti kääntyy vuorta vasten pohjoiseen kiertäen kaksi pienempää mäkeä. Turkinjärven eteläpuolella on niin ikään Turkinkylän maisemaan kuuluva Hanhijärvi, järvien välisellä noin sadan metrin levyisellä kannaksella kulkee maantie. Koillispuolella on Mutajärvi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Nielevän valuma-alueeseen (14.519) se kuuluu. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan. Turkinjärvi kuuluu Nielevän alueen läntisiin järviin. Jämsän reitin valuma-alueen ja Suur-Päijänteen alueen raja kulkee Turkinjärven ja Hanhijärven välistä. Kaikkien Jämsänniemen järvien vedet virtaavat lopulta Päijänteeseen.
Järven vedenpinnan korkeus on 93,9 metriä mpy., joka on kolme metriä ylempänä kuin Mutajärvi ja 0,2 metriä ylempänä kuin Hanhijärvi. Koska karttaan on piirretty vahva laskuoja Hanhijärveen päin, saattaa tieto Nielevään kuulumisesta olla vanhentunutta tietoa.
Vähä Ruuhijärvi (Jämsä)

Vähä Ruuhijärvi on Jämsän kaakkoisosassa sijaitseva neljän hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kolmetoista kilometriä kaakkoon.
Maantiede.
Vähä Ruuhijärvi on saareton metsäjärvi, jonka pituus on 500 metriä ja leveys 100 metriä. Järvi sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen kaakkoisosassa. Maasto kohoaa järven itäpuolella yli 160 metriä merenpinnan yläpuolelle. Noin 400 metriä lounaaseen on isompi Ruuhijärvi, jonka korkeustaso on 16,4 metriä Vähä Ruuhijärveä alempana, järvien välissä virtaa laskuoja.
Vähä Ruuhijärvi kuuluu Nielevän valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan.
Juho Anton Särkilahti

Juho Anton Särkilahti, vuoteen 1906 Sjöblom (16. tammikuuta 1860 Uusikaupunki – 1. syyskuuta 1940 Taivassalo) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Särkilahden vanhemmat olivat kauppias Johan Sjöblom ja Saara Helena Forsman ja puolisot vuodesta 1896 Veera Vilhelmiina Kustaantytär (k. 1923) ja vuodesta 1929 Aliina Aleksandra Lehtovaara. Särkilahti tuli ylioppilaaksi Turussa ja ryhtyi maanviljelijäksi Taivassalossa 1886. Hän oli siellä myös säästöpankin esimies vuodesta 1897. Särkilahti edusti Vehmaan tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Mutajärvi (Jämsä)

Mutajärvi on Jämsän kaakkoisosassa sijaitseva kolmen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kahdeksan kilometriä kaakkoon.
Maantiede.
Mutajärvi on saareton järvi Turkinkylän kulttuurimaisemassa Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen länsiosassa. Mutajärven eteläpuoliset Turkinjärvi ja Hanhijärvi ovat kolmisen metriä Mutajärveä korkeammalla. Mutajärven pohjoisrannalta lähtee laskuoja pohjoiseen kohti Heinäjärveä, joka on runsaat kymmenen metriä Mutajärveä alempana. Mutajärven kaakkois- ja luoteispuolella on metsämaata, joka kohoaa 20–30 metriä Mutajärven pintaa korkeammalle.
Mutajärvi kuuluu Nielevän valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan.
Juho Sormunen

Johan (John) Sormunen (8. tammikuuta 1843 Liperi – 2. tammikuuta 1903 Liperi) oli suomalainen kauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies. 
Talollinen, kauppias Juho Sormunen Liperistä oli talonpoikaissäädyssä Liperin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1897. Hän oli laki- ja talousvaliokunnan varajäsen. 
Sormunen kävi 1860-luvun alkupuolella Joensuun ala-alkeiskoulua ja siirtyi kauppa-alalle, ensin kauppias Vänttiselle Varkauden tehtaalla. Sieltä hän tuli Liperiin värjäri Snellmanin kauppaliikkeen apulaiseksi. Päästyään Snellmanin vävyksi, Sormunen siirtyi liikkeen johtajaksi ja tuli Liperissä sijaitsevan Kalliolan maatilan omistajaksi, jossa hän toimi maanviljelijänä ja kauppiaana kuolemaansa asti. Sormusesta tuli Liperin tuolloin merkittävin liikemies ja hän sai aikaan höyrylaivan avustamaan tavaraliikennettä Liperin ja Pietarin välillä.
Luettelo Dallas Starsin kausista

Tämä on luettelo yhdysvaltalainen jääkiekkojoukkue Dallas Starsin kausista NHL-liigassa.
Selitys.
O = ottelut&lt;br&gt;
V = voitot&lt;br&gt;
H = häviöt&lt;br&gt;
T = tasapelit&lt;br&gt;
JAH = jatkoaikahäviöt&lt;br&gt;
P = pisteet&lt;br&gt;
TM = tehdyt maalit&lt;br&gt;
PM = päästetyt maalit&lt;br&gt;
 Stanley Cup -mestari&lt;br&gt;
 Konferenssin mestari&lt;br&gt;
 Divisioonan mestari&lt;br&gt;
 President’s Trophy (koko liigan eniten pisteitä)
Luettelo.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;