tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adjágas

Adjágas on norjansaamelainen folk-joikuyhtye, jolta on ilmestynyt kaksi levyä: "Adjágas" vuonna 2005 ja "Mánu Rávdnji" vuonna 2009. Yhtye on saanut kansainvälistä tunnustusta ja se avasi vuoden 2007 Glastonburyn festivaalin. Muun muassa The Times ja The Guardian ovat arvioineet yhtyeen debyyttilevyä hyvin myönteisesti.
Nimi Adjágas on pohjoissaamea ja tarkoittaa olotilaa unen ja valveilla olemisen välillä.
Unitás

Unitás Automobil Ipari és Kereskedelmi RT oli unkarilainen vuosina 1920–1948 toiminut metallialan yritys, jonka tuotteisiin kuuluivat muun muassa autot ja moottoripyörät. Toimitilat sijaitsivat Budapestissä Zápolya utcan varrella.
Alkuvaiheessa yritys korjasi kuorma-autojen ja veneiden moottoreita. Tuotantoa yritettiin laajentaa myös auton korien ja veneiden valmistukseen. Vuonna 1921 valmistui ensimmäinen henkilöauto, joka sai nimekseen FERFI työnjohtaja ja suunnittelija Fritz Fellnerin mukaan. Autossa oli nelisylinterinen moottori. Kokemukset eivät kuitenkaan olleet rohkaisevia, ja auto jäi ainoaksi laatuaan. Prototyyppi myytiin romuksi.
Moottoripyörät.
Yritys aloitti DKF-nimisten 100-kuutioisten, hihnavetoisten moottoripyörien valmistuksen. Pyöriä tehtiin yli sata kappaletta, kunnes valmistus jouduttiin lopettamaan vuonna 1926 vanhanaikaisesta rakenteesta johtuneen vähäisen kysynnän vuoksi.
Vuonna 1927 yritys oli vaikeuksissa, sillä mikään sen toimialoista ei tuottanut voittoa.
Tatran lisenssivalmistus.
Uusi yhteistyö tšekkoslovakialaisen Ringhofferin kanssa koitui yrityksen pelastukseksi. Unitás aloitti vuonna 1928 Ringhoffer-konserniin kuuluneen Tatran pikkuauton, T12-mallin kokoamisen Unkarissa. Kaikki avainkomponentit oli valmistettu Tšekkoslovakiassa, ja Unkarissa autoon tehtiin tehtiin vain kori ja jouset. Näin ollen Unkarin teollisuus- ja kauppaministeriössä autoa ei pidetty unkarilaisena tuotteena. Jos olisi pidetty, tullikohtelu ja siten kilpailukyky olisivat olleet toisenlaiset.
Autosta tehtiin useita eri korimalleja. 1930-luvun lama koitui tuotannon kohtaloksi. Autoja ehdittiin koota 500 kappaletta ennen valmistuksen päättymistä 1933. Alkuperäisestä tuotantotavoitteesta oli jääty rajusti, sillä kun valmistus oli aloitettu, auton vuosivolyymiksi oli kaavailtu 500 kappaletta.
Palveluyritykseksi.
Valmistuksen päätyttyä yrityksessä keksittiin uusi liikeidea; se alkoi ostaa takaisin kokoamiaan T12-malleja ja vuokrata niitä halukkaille. Pian sillä oli hallussaan 250 autoa. Kuljettajan sai vuokratuksi 3 pengőn tuntihintaan. Yritys perusti myös autokoulun.
Unitásin toiminta päättyi kansallistamiseen vuonna 1948.
Ei nimeä

Ei nimeä ("Sin nombre") on Cary Fukunagan ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalais-meksikolainen draamaelokuva. Vuonna 2009 valmistunut elokuva kertoo Meksikon halki kohti Yhdysvaltoja matkaavista laittomista siirtolaisista. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 30. lokakuuta 2009.
Frantsilan Luomuyrttitila

Frantsilan Luomuyrttitila Ky on hämeenkyröläinen yrttialan yritys. Yrityksen perustivat Virpi Raipala-Cormier ja Jim Cormier vuonna 1981. Se oli ensimmäinen suomalainen yksityistila, jossa viljeltiin yrttejä avomaalla. Nykyisin yritys on luomuyrttien viljelijä ja yrttivalmisteiden tuottaja. Tila palkittiin yrittäjäpalkinnolla vuonna 2004.
Yritys on aloittanut mintun, siankärsämön ja nokkosen peltoviljelyn sekä tuonut viljelyyn muun muassa auringonhatun ja kuisman. Nykyään tilan tuotteita on yli 200. Tilan omat pellot eivät riitä tuotantoon, joten apuna käytetään luomutuotantoon sitoutuneita sopimusviljelijöitä.
Yritys on laajentunut, ja siitä ovat matkan varrella eriytyneet koulutuskeskus Frantsilan Hyvän Olon Keskus ja kahvila-ravintola Frantsilan Kehäkukka. Hyvän Olon Keskus sijaitsee Frantsilan vanhan sukutilan rakennuksissa. Siellä tarjotaan kokous- ja ohjelmapalveluita, koulutusta sekä luontaishoitoja. Frantsilan Kehäkukka on vuonna 1875 rakennetussa koulurakennuksessa toimiva kahvila, talonpoikaistyyliin sisustettu kasvisravintola sekä Frantsilan luomuyrttittuotteiden myymälä. Kesäisin sen piha-aitoissa on käsityöläisten puoteja. Pihassa on myös yrttien näytetarha. Kehäkukasta vastaavat Tiina ja Olli Ahonen.
Toijalan Pallo-Veikot

Toijalan Pallo-Veikot oli toijalalainen, vuonna 1929 perustettu pesäpalloseura, jonka menestysvuodet ajoittuvat 1940-luvulle.&lt;br&gt;
TPV voitti pesäpallon Nuorten Suomen mestaruuden jo perustamisvuonnaan, miesten mestaruutta saatiin odotella hieman pidempään.
Seura voitti kaksi miesten Suomen mestaruutta vuosina 1945 ja 1946. Mestarijoukkueiden pelaajia olivat Matti Rauko, Matti Pennanen, Mikko Pennanen, Pekka Pennanen, jääkiekon maajoukkuepelaaja Eero Salisma, Pentti Kämäräinen, Jussi Kallio, Kauko Salo, Mikko Lylykorpi, Ilmari Saunamäki, Olavi Saunamäki, Esko Ikonen ja Osmo Uotila. Seurassa pelasi vuosina 1949–1951 Eeles Landström, joka voitti seiväshypyssä kaksi Euroopan-mestaruutta sekä olympiapronssin.
Seura fuusioitiin 1975 Toijalan Vauhtiin, jonka palloilujaosto ylläpitää pesäpallon perinteitä Toijalassa.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Lyöjäkuningas:
Vuoden lukkari:
Vanha Maestro

Vanha Maestro oli Helsingissä, osoitteessa Fredrikinkatu 51–53, Rakennusmestarien talossa sijainnut tanssiravintola, jota on kutsuttu alallaan Helsingin legendaarisimmaksi, kansainvälisestikin tunnetuksi, tanssipaikaksi. Kaupunkislangissa ravintolaa kutsuttiin joskus myös nimellä "Fredan Valinta", mikä viittasi sen maineeseen niin sanottuna iskupaikkana.
Historia.
Rakennusmestarien säätiön omistaman Rakennusmestarien talon juhlasalissa järjestettiin tanssitilaisuuksia vuodesta 1967 alkaen. Vanha Maestro -nimen paikka sai 1970-luvun alussa.
Maestron kanta-asiakkaiden perustama klubi julkaisi omakustanteisen kirjan ravintolan historiasta vuonna 2001. Vanhan Maestron toiminta perinteisenä tanssiravintolana lopetettiin 3. toukokuuta 2003 asiakasmäärien tasaisesti vähennyttyä sen historian viimeisen vuosikymmenen kuluessa. Huippuaikoina Vanhan Maestron naistentansseissa saattoi käydä 1 500 asiakasta yhden illan aikana, kun taas loppuaikoina esimerkiksi vappuaatto houkutteli paikalle 700 asiakasta, tavallisten iltojen ollessa hiljaisempia.
Sedu Koskinen avasi Fredrikinkatu 51:ssä uuden Studio 51 -nimisen ravintolan vuonna 2004. Koskisen johdolla toimintaa jatkettiin vanhan Maestron tiloissa uudistettuna tanssiravintolana 1. lokakuuta 2008 alkaen nimellä Freda 51.
Murrejatkumo

Murrejatkumo on eräs dialektologian peruskäsite. Sillä tarkoitetaan saman kielen eri murteiden tai toisilleen lähisukuisten kielten muodostamaa ryhmää, jonka sisällä eri kielipiirteiden maantieteellisen levinneisyyden rajat eli isoglossit eivät vastaa toisiaan, minkä vuoksi ei ole jyrkkiä murrerajoja, vaan murteet muodostamat jatkumoja. Tällainen on tilanne myös monien erillisinä pidettyjen kielten välisten rajojen kohdalla. 
Murrejatkumoille tyypillistä on, että ihmiset ymmärtävät lähiseudun asukkaiden puhetta ilman muuta, koska murre-erot eivät ole kovin suuret, hieman kauempana asuvien puhetta jo työläämmin, kun taas useissa tapauksissa saman murrejatkumon vastakkaisten äärilaitojen asukkaat eivät ymmärrä toistensa puhetta lainkaan, elleivät ole sitä varta vasten opetelleet. Missään kohdassa murrejatkumon sisällä ei kuitenkaan ole sellaista rajaa, jonka vastakkaisilla puolilla lähellä toisiaan asuvat eivät ymmärtäisi toisiaan. 
Murrejatkumot olivat yleisiä vanhan maatalousyhteiskunnan aikana, kun maaseudun asukkaat harvoin muuttivat kovin kauas synnyinpaikaltaan eikä valtiollisten yleiskielten vaikutus ollut niin voimakas, että se olisi sanottavasti tasoittanut paikallisia murre-eroja tai tehnyt valtioiden välisistä rajoista selviä kielirajoja. Murrejatkumoiden olemassaolo tekee monessa tapauksessa vaikeaksi ratkaista, mitkä ovat eri kieliä ja mitkä vain saman kielen eri murteita, varsinkin jos kyseisillä kielillä ei ole vakiintunutta kirjakieltä.
Keski-Euroopassa tyypillisen murrejatkuman muodostavat esimerkiksi hollannin ja saksan murteet Alankomaiden rannikolta Itävallan kaakkoisille rajaseuduille saakka. Hollanti ja saksa ovat selvästi eri kieliä, mutta niiden ydinalueiden välillä on katkeamaton ketju erilaisia siirtymämurteita, joissa on piirteitä molemmista kielistä. Suomen kieli ja muut itämerensuomalaiset kielet muodostavat myös murrejatkumon. Lisäksi mannerskandinaaviset kielet eli ruotsi, norja ja tanska muodostavat murrejatkumon.
Wallin

Wallin tai Vallin on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:
Salibandyn SM-sarja 1991–1992

Kausi 1991–1992 oli salibandyliigan historian kuudes kausi. Sarjasta käytettiin tuolloin nimitystä SM-sarja.
Miesten mestaruuden voitti Joensuulainen Josba, joka voitti finaaleissa Helsinkiläisen SSV:n. Pronssia saavutti Happee Jyväskylästä. RuRu putosi suoraan I-divisioonaan. Sekä Liffe että SU säilyttivät paikkansa SM-sarjassa karsintojen jälkeen.
Naisten mestaruuden voitti sarjanousija Tapanilan Erä Helsingistä. Erän joukkue oli muodostunut fuusiossa, jossa oli yhdistynyt edelliskauden mestari S.C. Dalmac ja Synkkä Uhma. Joukkue oli runkosarjassa lopulta ylivoimainen ja menetti ainoastaan kaksi pistettä kahdessa tasapeliin päättyneessä ottelussa. Hopeaa saavutti jyväskyläläinen BET ja pronssia helsinkiläinen SAPA.
Sarjajärjestelmä.
Miesten runkosarja pelattiin kaksinkertaisena kuudessa osaturnauksessa järjestyksessä Jyväskylä, Joensuu, Hämeenlinna, Jyväskylä, Tampere ja Helsinki. Uudistuksena edelliskauteen verrattuna oli pudotuspelit, joihin pääsivät runkosarjan neljä parasta.
Naiset pelasivat ensi kertaa kaksinkertaisen sarjan. Runkosarja järjestettiin kuudessa osaturnauksessa järjestyksessä Jyväskylä, Joensuu, Helsinki, Tampere, Lohja ja Hämeenlinna.
Wecksell

Wecksell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sacile

Sacile on kaupunki Pordenonen maakunnassa Friuli-Venezia Giulian alueella Koillis-Italiassa. Kaupungissa on pari kymmentä tuhatta asukasta.
Sacilea on sanottu ""Serenissiman" puutarhaksi" ("La Serenissima" on Venetsian tasavallan lempinimi) siellä olevien palatsien mukaan, joita on rakennettu Livenzajoen rannalle Venetsian tasavallan ylhäisölle.
Maantiede.
Sacilen historiallinen keskusta sijaitsee Livenzajoen kahdessa saaressa. Saarista ei tiedetä, ovatko ne keinotekoisesti rakennettuja vai luonnon muodostamia.
Fusilli

Fusilli (äännetty italiaksi [fuˈzilli]) on viljasta valmistettavaa pastaa. Se on kierteistä spagettia. Kierremakaroni sitoo hyvin pastakastiketta itseensä, mutta se sopii myös salaatteihin, keittoihin ja paistoksiin. Suomessa aitoa fusillia myy mm. Barilla.
HMS Ariadne (M65)

HMS Ariadne (viirinumero M65) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abdiel-luokan miinalaiva. Alus oli yksi harvoista Britannian Yhdysvaltain laivastolle lainaamista ja se palvelikin Yhdysvaltain 7. laivastossa Tyynellä valtamerellä 1944.
Valmistus.
Alus tilattiin 19. huhtikuuta 1941 osana sodan ajan laivastohankintoja Alexander Stephen and Sonsilta Glasgow'sta Skotlannista, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 16. helmikuuta 1943 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 9. lokakuuta.
Palvelus.
Syyskuussa 1943 alus oli valmistajan koeajoissa. Valmistuttuaan 9. lokakuuta alus siirrettiin laivastolle vastaanottotesteihin, joiden päätyttyä se varustettiin sekä siirrettiin Scapa Flow'hun Kotilaivastoon koulutettavaksi. Aluksen miehistön koulutus keskeytettiin joulukuussa, jolloin alus määrättiin partioimaan Atlantille. Alus siirrettiin Gibraltarille, josta se lähti "HMS Gambian", "HMS Penelopen", "HMS Glasgowin" ja "HMS Enterprisen" kanssa pysäyttämään rannikkolennoston havaitsemaa Saksan laivaston saarronmurtajaa "Alsterruferia" (operaatio Stonewall).
Aluksen ensimmäinen palvelustehtävä oli miinanlasku Norjan rannikolle.
Kotivesiltä alus poistui tammikuussa 1944, jolloin se liitettiin Yhdysvaltain 7. laivastoon Tyynelle valtamerelle. Alus laski kesäkuussa 1944 Uuden-Guinean pohjoisrannikolle 146 miinaa. Se laski taisteluiden aikana 1 352 miinaa. Alus siirrettiin joukkojenkuljetustehtäviin marraskuussa.
Sodan jälkeen alus kuljetti entisiä sotavankeja takaisin Japanista kotimaihinsa ja pääsi itse palaamaan Englantiin vasta 1947. Paluun jälkeen alus sijoitettiin Sheernessiin reserviin. Alus ei palannut palvelukseen lukuun ottamatta lyhyttä huollon jälkeistä koeajojaksoa 1950.
"Ariadne" myytiin romutettavaksi W. H. Arnott Youngille ja se saapui helmikuussa 1965 Dalmuiriin, jossa se romutettiin kesäkuussa.
Jarmo Jääskeläinen

Jarmo Jääskeläinen (2. elokuuta 1937 Viipuri – 2. tammikuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, dokumenttielokuvien tuottaja ja ohjaaja. Hänet tunnettiin erityisesti Puola-aiheisista dokumenteistaan.
Ura.
Jääskeläinen aloitti toimittajanuransa Lontoossa BBC:n suomenkielisessä toimituksessa, mistä hän siirtyi opiskelemaan elokuvantekoa Łódźin elokuvakorkeakouluun Puolaan vuonna 1965. Hän toimi Yleisradion Puolan-kirjeenvaihtajana vuodesta 1967. Palattuaan Suomeen Jääskeläinen toimi dokumenttielokuvien tuottajana ja kouluttajana. Hän perusti YLE TV2:n Dokumenttiprojektin ja vastasi sen toiminnasta 1990–1997.
Jääskeläinen esitti Dokumenttiprojektissa paitsi suomalaisten myös ulkomaalaisten tekijöiden dokumentteja. Näin YLE:lle muodostui vankka maine dokumenttien esityspaikkana.
Keskeisimmät työt.
Jääskeläisen tuotannon ydintä ovat Puolassa tehdyt kriittiset dokumentit, kuten "Ylioppilaan kuolema" ja "Messu isänmaan puolesta".
Huomionosoituksia.
Jääskeläinen sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1979. DocPoint palkitsi hänet ensimmäisellä Apollo-palkinnolla elämäntyöstä vuonna 1996 ja Yleisradion Koulutusrahasto Koura Kriitikkopalkinnolla 1997. Kultainen Venla -elämäntyöpalkinnon hän sai vuonna 2011 ja professorin arvonimen vuonna 1998. Hän sai myös kunniamerkkejä Puolasta.
Perhe.
Jääskeläinen oli naimisissa Elzbieta Jääskeläisen kanssa. Dokumentaristi Kira Jääskeläinen on heidän tyttärensä.
Pälkäneläisyys

Pälkäneläisyys oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen piirissä 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa esiintynyt sävyltään vasemmistoradikaalinen liike, jonka synnyn taustalla oli silloinen opiskelijaradikalismi. 
Pälkäneläisyys sai nimensä Pirkanmaalla Pälkäneellä, Suomen Kasvatusopillisen yhdistyksen omistamassa Mallasmäen kurssikeskuksessa syksyllä 1969 pidetyssä kokouksessa annetun julkilausuman mukaan, jossa määriteltiin liikkeen ohjelma. Liikkeen alkuunpaneva tapahtuma oli Karjaalla vuonna 1967 pidetty vasemmistonuorten yhteinen vappujuhla, joka oli järjestetty vastoin SDP:n puoluetoimiston nimenomaista kieltoa. Sen syntyyn ratkaisevimmin vaikuttanut tekijä oli kehitysmaiden ongelmien ja Vietnamin sodan nostattama kansainvälisen solidaarisuuden vaatimus sekä pyrkimys vasemmiston laajempaan yhteistyöhön. Nämä vaatimukset kirjattiin Pälkäneellä pidetyssä kokouksessa annettuun julkilausumaan. Lausumassa arvosteltiin hallituksia, joissa SDP oli ollut mukana, "liian porvarillisen" politiikan toteuttamisesta. 
Pälkäneläisyyden keskeisiä hahmoja olivat SDP:n vasemmistoon lukeutuneet opiskelijapoliitikot Reijo Käkelä, Erik Schüller ja Hannu Vesa. Kansanedustajista liikkeen taakse asettuivat Osmo Kaipainen, Tellervo M. Koivisto ja Erkki Tuomioja, jotka olivat olleet mukana Pälkäneellä pidetyssä kokouksessa ja allekirjoittaneet siellä annetun julkilausuman. 
Seuraavana kesänä, vuonna 1970, "pälkäneläiset" pitivät Karjaalla uuden kokouksen, jossa hyväksyttiin jyrkempi julkilausuma kuin edellisenä kesänä. Siinä tuomittiin − jälkikäteen − edellisenä vuonna kaatunut Nordek-hanke ja Suomen ja Euroopan talousyhteisön kaavailtu vapaakauppasopimus sekä hyväksyttiin Tšekkoslovakian miehitys. 
Tässä vaiheessa SDP:n johto − puheenjohtaja Rafael Paasio ja puoluesihteeri Kalevi Sorsa − tuomitsivat julkisesti pälkäneläisyyden. Paasio ja Sorsa syyttivät liikettä siitä, että se antoi SDP:n nimissä julkilausumia, jotka olivat jyrkässä ristiriidassa puolueen virallisen linjan kanssa. Myös pälkäneläisyyden taakse asettuneet kansanedustajat sanoutuivat puoluejohdon jyrkän kannanoton seurauksena irti liikkeestä. Näin pälkäneläisyys menetti vahvimman tukensa. 
Pälkäneläisyys hajosi lopulta sisäisiin kiistoihinsa ja sen toiminta hiipui vuoden 1971 aikana. Pääosa liikettä kannattaneista opiskelijoista palasi SDP:hen, kun taas pälkäneläisten vasemman laidan edustajat ajautuivat ulos puolueesta ja liittyivät SKP:n taistolaissiipeen.
Pekka Pökälä

Pekka Uolevi Pökälä (s. 29. tammikuuta 1948 Asikkala) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Seuratasolla hän edusti Asikkalan Raikasta ja Saarijärven Pullistusta.
Hyvinkäällä 1975 ensimmäisissä hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa Pökälä voitti viestikultaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi. Viestissä hän hiihtosuunnisti aloitusosuuden Heimo Taskisen, Jorma Karvosen ja Olavi Svanbergin suunnistaessa muut osuudet. Kaksi vuotta myöhemmin Velingradissa hän voitti henkilökohtaisessa kilpailussa MM-hopeaa.
Knowit

Knowit on pohjoismainen konsulttiyritys, joka keskittyy digitaaliseen muutokseen ja kestävään kehitykseen. Knowit tuottaa palveluita, jotka keskittyvät teknologiaan ja sovelluksiin, tietoturvaan, dataan, digitaaliseen asiakaskokemukseen, brändiin ja markkinointiin sekä liikkeenjohdon konsultointiin. Knowitilla on yli 4 000 työntekijää Ruotsissa, Norjassa, Suomessa, Tanskassa, Puolassa ja Saksassa ja se on listattu Tukholman OMX-pörssissä vuodesta 1997 lähtien. Knowitilla on Suomessa toimipisteet Helsingissä, Tampereella, Turussa ja Oulussa. Suomessa työntekijöitä on yli 400. 
Knowitin liikevaihto Suomessa vuonna 2024 oli 739MSEK, eli noin 66,9M€  
Historia.
Knowit perustettiin vuonna 1990 Ruotsissa. Suomessa Knowit Oy oli aikaisemmalta nimeltään Endero Oy. Vuonna 2010 Endero siirtyi yrityskaupalla osaksi Knowit-konsernia, ja kauppa astui voimaan 1.1.2010. Endero Oy muutti nimensä Knowit Oy:ksi 22.5.2012.  
Knowit Finlandin emoyhtiönä toimii Knowit Oy. Liiketoimintayhtiöitä Suomessa ovat Knowit Experience Oy, Knowit Insight Oy, Knowit Solutions Oy ja Knowit Solutions FLX Oy. 
Yrityksen rakenne ja liiketoiminta-alueet.
Knowit toimii neljällä liiketoiminta-alueella: 
Johtoryhmä Suomessa.
Suomessa Knowitin liiketoiminta-alueiden toimitusjohtajat ovat: 
Emoyhtiö Knowit Oy:n toimitusjohtajana toimii Tommi Grönholm. 
Yrityskaupat Suomessa.
Knowit on vahvistanut asemaansa Suomessa strategisilla yritysostoilla. Knowit osti pohjoismaisen digitaalisen asiakaskokemustoimisto Creunan vuonna 2021, ja Creuna liittyi osaksi Knowitia vuonna 2021. 
Myöhemmin vuonna 2021 Knowit osti pohjoismaisen IT- ja teknologiakonsultointiyritys Cybercomin, ja Cybercom liittyi osaksi Knowitia vuonna 2021. Samassa yhteydessä Knowit osti myös pohjoismaisen liikkeenjohdon konsultointiyritys Capacentin. Capacent liittyi osaksi Knowitia 2022.  
Vuonna 2022 Knowit osti kaupallistamisen strategioiden markkinajohtaja Marketing Clinicin. Marketing Clinic liittyi osaksi Knowitia vuonna 2023. 
Saavutuksia.
Knowit on saavuttanut merkittäviä tunnustuksia:  
Kumppanuudet.
Lisäksi Knowitilla on kumppanuus seuraavien toimijoiden kanssa: Google Analytics, Piwik Pro, Snowflake, Umbraco, Inriver, sas, Tableau, WhereScape, Denodo, Litium, Contentsquare, Sitevision, Salesforce, HubSpot. 
Knowit tekee tiivistä yhteistyötä myös TechArenan, Women in Tech -yhteisön, UNHCR:n ja Diversity Charter Swedenin kanssa. 
Kestävä kehitys.
Knowit edistää kestävää kehitystä digitalisaation ja innovaatioiden avulla, tavoitteenaan kestävä ja inhimillinen yhteiskunta. Yritys on sitoutunut YK:n Global Compact -aloitteeseen, mikä tarkoittaa eettistä liiketoimintaa, työntekijöiden kunnioittamista ja ympäristövaikutusten minimointia. ​ 
Knowit on asettanut seuraavat kestävän kehityksen tavoitteet:​ 
Näiden toimien ansiosta Knowitille myönnettiin vuonna 2022 Nasdaqin ESG-läpinäkyvyyskumppanin sertifikaatti.
Koapeippo

Koapeippo ("Rhodacanthis palmeri") oli 1890-luvun lopulla sukupuuttoon kuollut Havaijilla esiintynyt peippoihin kuulunut varpuslintu. Viimeisin varmistettu havainto elävästä linnusta on vuodelta 1896.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan koapeippo oli 21,5–23 cm. Koiras oli päästään ja rinnastaan väritykseltään kirkkaan oranssi. Rinnan oranssi väri vaalenee vatsaa kohti, niin että vatsa on väriltään vaalean kellertävä. Siivet ja yläperä olivat väriltään oliivinruskeat oranssein yksityiskohdin. Naaraat olivat selästä, päästä ja rinnasta väriltään vaalean kellertävän vihreitä. Vatsastaan naaras oli vaalea. Nuoret koiraat muistuttivat ulkonäöltään naaraita, mutta rinnan ja vatsan höyhenissä on tumman harmaat kärjet, jotka antavat viiruisen tai pilkullisen ulkonäön. Nokka lajilla oli suurikokoinen, tukeva ja väriltään harmaa.
Lajista on säilynyt noin 65 näytettä maailman eri museoissa.
Elinympäristö ja ravinto.
Koapeipot elivät kosteissa metsissä, joissa "Acacia koa" -puu oli yleinen. Metsät sijaitsevat yli 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Laji söi erityisesti "Acacia koa" -lajin kovia siemeniä ja lisäksi myös perhosten toukkia ja Humala-akea-puun "(Dodonaea viscosa)" siemeniä. Koapeipot olivat hyvin yleisiä Havaijin pääsaarella vielä 1800-luvun alussa. Todennäköisimmät syyt lajin häviämiseen olivat elinympäristön häviäminen laajojen hakkuiden vuoksi ja mustarotan ("Rattus rattus") leviäminen saarelle. Hyttysten levittämällä malarialla ei todennäköisesti ole ollut kovin suurta vaikutusta tämän lajin häviämiseen.
HMS Aphis

HMS Aphis oli Britannian kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene. 
Valmistus.
Alus tilattiin Ailsa Shipbuilding Companyltä. Se laskettiin vesille 15. syyskuuta 1915 ja valmistui vielä saman vuoden marraskuussa.
Palvelus.
Alus tuki 1917 tykkitulella maavoimien operaatioita Tonavalla, jolloin sen tukikohtana oli Bukarest. Se oli Tonavalla aina vuoteen 1919, jolloin tykkivene siirrettiin Kiinan laivastoasemalle. Kiinassa alus liitettiin Jangtsen laivueeseen () esittelemään brittiläisen imperiumin läsnäoloa joella. Alus oli Kiinassa aina kesäkuuhun 1940, jolloin se siirrettiin Välimeren laivastoon.
Alus tuki 9. joulukuuta 1940 monitorin "HMS Terror" ja tykkiveneiden "HMS Ladybird" ja "HMS Gnat" kanssa brittiläisen 8. armeijan etenemistä tulittamalla Tobrukissa olevia Italian armeijan kohteita. Alukset toistivat Tobrukin sataman tulittamisen 12. joulukuuta.
Alus tulitti 21. helmikuuta yhdessä Australian laivaston hävittäjien "HMAS Stuart", "HMAS Vampire" ja "HMAS Voyager" kanssa Tobrukia. Se tuki 9. huhtikuuta 8. armeijan vetäytymistä tulittamalla Bombaa ja Gazalaa.
Huhtikuussa 1943 alus siirrettiin Maltalle. Alus tuki 31. toukokuuta hyökkäystä Pantellarialle (operaatio Corkscrew). Se vapautettiin 13. kesäkuuta operaatiosta, minkä jälkeen se palasi Maltalle valmistautumaan Sisilian maihinnousuun. Elokuussa alus määrättiin tukemaan Calabrian maihinnousua. Alus liitettiin 13. elokuuta tukiosastoksi yhdessä tykkivene "HMS Scarabin" sekä monitoreiden "HMS Erebus", "HMS Roberts" ja "HMS Abercrombie" kanssa tulittamaan rannikkoa Reggio Calabriasta Passaroon (operaatio Baytown). Tulitukiosasto ampui 2. syyskuuta tulivalmistelun brittiläisen XIII armeijakunnan maihinnousualueelle. Seuraavana päivänä osasto tuki varsinaista maihinnousua. Alus palasi toiminnan päätyttyä Maltalle.
"Aphis" määrättiin Yhdysvaltain laivaston alaisuuteen Etelä-Ranskaan tehtävään maihinnousuun (operaatio Dragoon). Alus vapautettiin 18. elokuuta operaatiosta, minkä jälkeen se oli vuoden lopun Adrianmerellä tukikohtanaan Ancona.
Kesäkuussa 1945 alus määrättiin Tyynelle valtamerelle. Se saapui elokuussa Manukseen, missä se liittyi brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon vasta Japanin antauduttua. Se lähetettiin Singaporeen, jossa alus poistettiin palveluksesta. Alus sijoitettiin 1946 poistolistalle ja myytiin romutettavaksi toukokuussa 1946 Singaporessa.
Heimo Taskinen

Heimo Allan Taskinen (s. 25. helmikuuta 1947 Varpaisjärvi) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Seuratasolla hän on edustanut Hankasalmen Hankaa ja Kangasniemen Kalsketta.
Hyvinkäällä 1975 ensimmäisissä hiihtosuunnistuksen MM-kilpailuissa Taskinen voitti viestikultaa ja henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia. Viestissä hänen kanssaan hiihtosuunnistivat Pekka Pökälä, Jorma Karvonen ja Olavi Svanberg.
Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates

Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates (”Ironian käsitteestä Sokratesta alituisesti silmällä pitäen”) on Søren Kierkegaardin maisterinväitös, joka valmistui Kööpenhaminan yliopistolle vuonna 1841. Teos on Kierkegaardin kolme vuotta kestäneen laajan Sokratesta koskeneen tutkimustyön tulos, ja siinä aihetta käsitellään sellaisena kuin se näyttäytyy Ksenofonin, Aristofaneen ja Platonin teoksissa.
Kierkegaardin opinnäyte käsittelee ironiaa ja erityisesti sokraattista ironiaa. Ensimmäisessä osassa Kierkegaard katsoo Aristofaneen kuvauksen Sokrateesta näytelmässään "Pilvet" olevan oikeellisin kuva tästä filosofista. Siinä missä Ksenofon ja Platon esittivät Sokrateen vakavamielisesti, Kierkegaard katsoi Aristofaneen ymmärtäneen parhaiten sokraattiseen ironiaan sisältyneen monisyisyyden. Lisäksi Kierkegaard käsittelee Sokrateen ajatusta omasta "daimonionistaan" sekä filosofin saamaa tuomiota.
Lyhemmässä toisessa osassa Kierkegaard vertaa sokraattista ironiaa oman aikansa ironiatulkintoihin. Hän analysoi 1800-luvun merkittävien kirjailijoiden ja filosofien teoksia, mukaan lukien J. G. Fichte, Friedrich Schlegel ja G. W. F. Hegel.
HMS Abercrombie (F109)

HMS Abercrombie (viirinumero F109) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Roberts-luokan monitori toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. huhtikuuta 1941 Vickers-Armstrongilta Walker-upon-Tynestä, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1942 ja valmistui 22. huhtikuuta. Koeajojen päätyttyä alus otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1943.
Aluksen tykkitorni oli alun perin tarkoitettu "HMS Furiousille" ennen aluksen muuttamista lentotukialukseksi.
Palvelus.
"Abercrombie" määrättiin maaliskuussa 1943 liittymään Välimeren laivastoon. Se valmistui 22. huhtikuuta, minkä jälkeen se aloitti koeajot. Koeajojen päätyttyä toukokuussa alus varustettiin palvelukseen.
Kesäkuussa alus määrättiin Yhdysvaltain laivaston Task Force 85:een tukemaan Sisilian maihinnousua. Alus liittyi heinäkuussa hyökkäysosastoon. Alus aloitti purjehduksensa 8. heinäkuuta Tunisista ja se suojasi seuraavana päivänä Yhdysvaltain 45. jalkaväkidivisioonan maihinnousua Scoglittissa yhdessä risteilijä "USS Philadelphian" ja viidentoista hävittäjän kanssa.
Alus tulitti Porto Espedoclea yhdessä "USS Birminghamin" ja "USS Philadelphian" kanssa tukien Yhdysvaltain 7. armeijan taistelua. Se palasi elokuussa Kuninkaallisen laivaston valvontaan ja se määrättiin tukemaan Britannian maavoimien hyökkäystä Italian mannermaalle (operaatio Baytown).
Reggio Calabrian ja Pessaron välistä rannikkoa alus tulitti 2. syyskuuta yhdessä "HMS Erebuksen", "HMS Robertsin", "HMS Valiantin", "HMS Warspiten", "HMS Orionin" ja "HMS Mauritiuksen" kanssa. Alus tuki seuraavana päivänä Britannian XIII armeijakunnan maihinnousua lähellä Reggiota ja Villa San Giovannia, minkä jälkeen alus irrotettiin operaatiosta.
Alus palasi Yhdysvaltain laivaston valvontaan, kun se liitettiin eteläiseen hyökkäysosastoon () eli Task Force 81:een tukemaan Salernon maihinnousua. Alus lähti 7. syyskuuta Bizertasta liitettynä saattueeseen FSS2.
Alus tuki 9. syyskuuta Salernon maihinnousua tulittaen Paestumia yhdessä "Philadelphian", "USS Savannahin", "USS Brooklynin", Alankomaiden laivaston Flores-luokan sluupin "Floresin" sekä seitsemäntoista Yhdysvaltain laivaston hävittäjän kanssa. Alus osui tulitoiminnan aikana miinaan vaurioituen pahoin.
Lokakuussa alus siirrettiin Tarantoon telakalle, mistä vapauduttuaan se palasi 15. elokuuta 1944 Maltalle. Aluksen ollessa koulutuksessa 21. elokuuta Maltan kaakkoispuolella, se osui kahteen miinaan vaurioituen jälleen pahoin.
Palvelukseen palattuaan alus siirrettiin Tyynelle valtamerelle, mutta sota Japania vastaan päättyi ennen aluksen perille pääsyä. Alus palasi marraskuussa 1945 Chathamiin, jossa se sijoitettiin tykistökoulutusalukseksi sekä majoituskäyttöön.
Alus poistettiin 1953 palveluksesta ja se hinattiin Portsmouthiin, jossa se ankkuroitiin Fareham Creekiin odottamaan poistamista. Alus sijoitettiin poistolistalle, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi BISCOlle. Alus saapui 24. joulukuuta 1954 T. W. Wardille Barrow-in-Furnessiin, jossa se lopulta romutettiin.
A Day in the Life

”A Day in the Life” on vuonna 1967 julkaistun The Beatles -albumin "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" kolmastoista ja samalla viimeinen kappale. Laulu toimi eräänlaisena encorena noudattaen normaalin konsertin kaavaa, jossa aplodien jälkeen seuraa vielä loppufinaali. Kappale on saanut osakseen eniten huomiota albumilla ja musiikkikriitikot ovat viidellä vuosikymmenellä pitäneet sitä yhtenä Beatlesien parhaista lauluista. Muun muassa verkkosivusto ”Acclaimed Musicin” tilastoimilla listoilla ”A Day in the Life” on menestynyt erinomaisesti.
BBC asetti aikoinaan ”A Day in the Lifen” soittokieltoon, koska osaa sen lyriikasta epäiltiin yllyttävän kuuntelijoita huumeiden käyttöön.
Tausta ja tuotanto.
Laulun sanoitusaihe tuli John Lennonin lukemasta lehtiuutisesta, jossa kerrottiin Guinnessin olutpanimon rikkaan perijän Tara Brownen kuolemaan johtaneesta auto-onnettomuudesta. John Lennonin raakaversioon yhdistettiin Paul McCartneyn myös keskeneräinen laulu, sillä kaksikosta ne sopivat yhteen. McCartneyn säveltämä osuus alkaa herätyskellon äänellä ja sanoilla "Woke up, fell out the bed." Herätyskello oli alkujaan merkki, joka ilmoitti nauhoitukseen jätetyn kohdan päättymisen, jonka sekunnit yhtyeen avustaja Mal Evans laski nauhalle. McCartney hyödynsi kellon sanoituksessaan. 
Lisäksi Lennon ja McCartney laativat tuottaja George Martinin avulla pienen orkesterisovituksen. Siinä orkesterille kerrottiin aloitusnuotiksi kunkin instrumentin matalin ääni sekä lopetukseksi korkein ääni. Orkesterin jäsenet saivat ohjeeksi siirtyä annetun ajan kuluessa mielivaltaisesti, samalla lisäten soiton voimakkuutta, korkeimpaan nuottiin. Tulos lisättiin laskettuun nauhoituksen kohtaan.
Laulu tehtiin muista albumin kappaleista poiketen 8-raita-äänityksenä. Kappaleessa soittaa suuri, mutta hyvin yksinkertaisesti jaoteltu orkesteri. Kappaleen lopusta vastasivat McCartney, Lennon ja Ringo Starr ja Beatlesien roudari Mel Evans soittamalla kolmella pianolla samanaikaisesti E-duuria. Tämä rysähdys oli lopetus itse kappaleelle kuten myös "Sgt. Peppers Lonely Hearts Club Band" -albumille. Mukaan laitettiin Lennonin toivomuksesta niin korkea ääni, että sen kykenevät erottamaan vain koirat. Kappale ei ole erityisen monimutkainen sävellys, mutta äänitys oli monimutkainen ja siitä huolimatta äänitykseen meni vain viisi päivää.
Lennonin toivoman korkean äänen jälkeen on vielä puheäänistä koostettu äänisilmukka, joka alkuperäisessä muodossaan oli tarkoitettu toistumaan loputtomiin levysoittimissa, joissa ei ollut automaattista katkaisua ja äänirasian palautusta.
 
Yleensä kriittiseltä John Lennonilta 
harvinainen tunnustus.
HMS Havant

HMS Havant (viirinumero H32) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Brasilian laivasto tilasi 8. joulukuuta 1937 "Javaryn" J. Samuel White and Companyltä, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1938. Münchenin kriisin aikana syyskuussa 1938 Amiraliteetti esitti aluksen ja sen sisaralusten ostamista. Alukselle asennettiin tulenjohtojärjestelmät ja sen aseiden sijoitusta muutettiin, jotta se ei poikkeaisi liikaa muista Kuninkaallisen laivaston aluksista. Britannian hallitus osti lopulta 5. syyskuuta 1939 aluksen. Alus laskettiin vesille 17. heinäkuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 19. joulukuuta.
Palvelus.
Vastaanottotestien päätyttyä alus siirrettiin 8. tammikuuta 1940 koulutukseen Portlandiin. Alus liitettiin 9. hävittäjälaivueeseen Plymouthiin suojaamaan Kanaalin saattueita. Aluksen ensimmäinen tehtävä oli 4.-9. helmikuuta 1940 "HMS Ardentin" ja "HMS Whitshedin" kanssa sukellusveneentorjuntapartio.
Maaliskuun loppuun alus oli Devonportin telakalla degaussianjärjestelmän korjaamiseksi. Vikojen epäiltiin johtuneen sabotaasista, mutta sitä ei kyetty osoittamaan todeksi. Palvelukseen palattuaan alus aloitti saattueiden suojaamisen. Alus suojasi 7. huhtikuuta saattueen Greenockista Gibraltarille, mutta siirtyessään Greenockiin se sai määräyksen liittyä Norjan operaatioihin. Se suojasi "HMS Hesperuksen" kanssa merijalkaväkeä kuljettanutta risteilijä "HMS Suffolkia" Färsaarille, jonne saavuttiin 13. huhtikuuta. Seuraavana päivänä alus palasi Scapa Flowhun, minkä jälkeen se suojasi saattueita Narvikiin 7. toukokuuta saakka.
Alus suojasi Norjan rannikolta palattuaan miehitysjoukkoja Islantiin kuljettaneita "RMS Franconiaa" ja "RMS Lancastriaa". Se palasi 25. toukokuuta Greenockiin. Alus määrättiin evakuoimaan joukkoja Ranskasta (operaatio Dynamo) ja se saapui 29. toukokuuta Doveriin. Alus kuljetti parin seuraavan päivän aikana yhteensä yli 2 300 miestä Ranskasta Doveriin.
Alus joutui 1. kesäkuuta ilmahyökkäykseen ollessaan paluumatkalla Dunkerquesta kannellaan lähes 500 maavoimien miestä. Alukseen osui kolme pommia, jotka tuhosivat aluksen konehuoneen. Hyökkäyksessä sai surmansa kahdeksan ja haavoittui 25 miehistönjäsentä lisäksi runsaasti aluksella olleita evakuoituja sotilaita sai surmansa. Miinanraivaaja "HMS Saltash" otti aluksen hinaukseen, mutta se osoittautui mahdottomaksi. Touvi irrotettiin ja "Saltash" upotti aluksen tykkitulella.
Kongonkahvi

Kongonkahvi ("Coffea canephora", myös "Coffea robusta") on 1800-luvun lopulla löydetty Kongosta peräisin oleva kahvipensaslaji. Se on maailman toiseksi viljellyin kahvilaji arabiankahvin ("Coffea arabica") jälkeen.
Kongonkahvi on maultaan arabiankahvia voimakkaampaa, ja sitä käytetään usein kaupallisissa kahvisekoituksissa. Sen pavut myös sisältävät enemmän kofeiinia kuin perinteinen arabiankahvi. Robustan maulle on ominaista on arabiankahvia voimakkaampi kitkeryys.
Kongonkahvipensas on tuottoisa ja sopeutuu paremmin erilaisiin ilmasto-oloihin kuin arabiankahvi, mistä johtuen sen sadot ovat suurempia ja maailmanmarkkinahinnat arabicaa edullisempia.
Erik Schüller

Erik Runar Schüller (5. joulukuuta 1944 Helsinki – 28. huhtikuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteen ylioppilas ja 1960-luvun lopun niin sanottujen yllytysoikeudenkäyntien avainhenkilö.
Aseistakieltäytyminen oli tuolloin sallittua, mutta siihen yllyttäminen ei. Schüller ilmoitti vuonna 1966 kieltäytyvänsä aseellisesta palveluksesta, mutta sai kieltäytymiseensä kielteisen päätöksen, mitä hän protestoi helmikuussa 1969 Vanhalla ylioppilastalolla pitämässään puheessa, jossa hän yllytti kaikkia vakaumuksentutkintalautakunnan hylkäämiä kieltäytymään aseista lautakunnan päätöksestä huolimatta. Suojelupoliisin pääjohtaja Armas Alhava teki hänestä rikosilmoituksen. Tapaus synnytti paljon lehtikirjoittelua, ja Schülleria puolustamaan nousi kansanliike.
Schüller tuomittiin toukokuussa 1969 yllyttämisestä 14 kuukauden vankeusrangaistukseen. Asian vesittämiseksi yli 1 200 henkeä kirjoitti nimensä suojelupoliisille toimitettuun niin sanottuun Schüllerin listaan, jossa he vakuuttivat yllyttäneensä muita kieltäytymään aseista. Vuonna 1970 Schüller tuomittiin Korkeimmassa oikeudessa sataan päiväsakkoon. Saman vuoden helmikuussa hänet vietiin Dragsvikin varuskuntaan, jossa hän edelleen kieltäytyi pukemasta asepukua päälleen. Kahden viikon kuluttua hänen tapauksensa käsiteltiin uudelleen ja hänelle myönnettiin vapautus asepalveluksesta eettisen vakaumuksen perusteella.
Yllytysoikeudenkäynnit vaikuttivat siihen, että lakien ja käytännön muutoksilla helpotettiin siviilipalvelukseen hakeutumista poliittisen vakaumuksen perusteella, kun aiemmin ainoastaan uskonnollinen ja eettinen vakaumus oli kelpuutettu perusteiksi. Schüllerista itsestään tuli myöhemmin taistolaisuuden kannattaja, ja vuoden 1970 lopussa hän kehotti "Tiedonantajassa" vasemmistolaisesti ajattelevia käymään armeijan hankkiakseen hyödylliset aseenkäsittelytaidot tulevaa vallankumousta varten.
Schüller kuului Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon vuosina 1971–1972 ja toimi myöhemmin oikeusavustajana, vaikkei valmistunutkaan lakimieheksi. Hän kuoli dramaattisesti huhtikuussa 1984 ravintolaillan aikana tukehtumalla pihvinpalaseen.
Milan Lucic

Milan Lucic (s. 7. kesäkuuta 1988 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa koeajalla NHL-joukkue St. Louis Bluesissa. Hän on laitahyökkääjä ja Boston Bruinsin toisen kierroksen varaus vuodelta . Lucic on iso ja voimakas hyökkääjä, joka osaa viimeistellä ja pelata aggressiivisesti. Häntä on verrattu myös Bruins-legendoihin Cam Neelyyn ja Terry O'Reillyyn.
Ura.
Lucic pelasi kausina 2004–2007 WHL-joukkue Vancouver Giantsissa. Kaudesta 2004–2005 hän pelasi vain yhden runkosarja- ja kaksi playoffottelua, kun hän pelasi enimmäkseen BCHL:ssä. Seuraavalla kaudella hän voitti WHL:n mestaruuden ja sitä seuraavalla kaudella 2006–2007 Memorial Cupin. Hänet valittiin myös Memorial Cup -turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja palkittiin Stafford Smythen muistopalkinnolla. Lucic nimettiin myös turnauksen tähdistökentälliseen.
Lucic teki NHL-sopimuksen elokuussa 2007 ja tällä hetkellä hänellä on kesään 2016 ulottuva yksisuuntainen sopimus ja hän saa 6,5 miljoonaa dollaria kaudessa. Lucic murtautui Bruinsin kokoonpanoon heti tulokaskaudellaan 2007–2008 ja teki läpimurtonsa kaudella 2008–2009 sekä nousi sensaatioksi. Lucic osaa myös tarvittaessa tapella. 
Lucic pelasi Boston Bruinsissa kahdeksan kautta ja oli voittamassa Stanley Cupia kaudella 2010–2011. 26. kesäkuuta 2015 hän siirtyi Los Angeles Kingsiin pelaajakaupassa, jossa Bruins sai vaihdossa ensimmäisen kierroksen 13. varausvuoron saman päivän sekä maalivahti Martin Jonesin ja puolustaja Colin Millerin. 
Elokuussa 2025 Lucic teki vapaana pelaajana try out -sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa.
Yksityiselämä.
Lucicin vanhemmat ovat serbialaisia. Hänen enonsa Dan Kesa on entinen NHL:ssä pelannut jääkiekkoilija. Lucicin selkä on kyömyinen ja hänellä todettiin Scheuermannin tauti hänen ollessa 15-vuotias.
Benedictus Granroth

Benedictus Granroth oli suomalainen pappi ja lintutieteilijä.
Granrothin syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa, mutta todennäköisesti hänen isänsä oli räätäli Gustaf Jönsson ja äitinsä Anna Sigfridsdotter Bonelius, molemmat Pietarsaaresta.
Benedictus Granroth opiskeli Turun Akatemiassa 1699–1706. Hänen joutsenen laulua käsittelevä väitöksensä ("pro exercitio") tarkastettiin 31. toukokuuta 1703 ("Exercitium academicum, De cantu cycnorum") ja aatelisvaakuna-aiheinen väitöksensä ("pro gradu") kesäkuussa 1706. Professori Torsten Rudeen toimi ohjaajana kummassakin väitöksessä. Filosofian maisteriksi hänet nimitettiin kesäkuussa 1707. 4. toukokuuta 1706 Granroth vihittiin papiksi, ja hän pääsi heti apulaispapiksi Uuteenkaarlepyyhyn. Sittemmin hän oli Oulun kappalainen vuosina 1710–1715.
Oulusta Granroth, hänen vaimonsa Margareta Forsman ja heidän poikansa Gustav pakenivat isovihan venäläisvalloittajia Ruotsin Piitimeen, missä sekä Benedictus että Margareta kuolivat 1715. Gustav oli silloin noin viisivuotias. Hänkin meni sittemmin opiskelemaan Turun Akatemiaan ja toimi kappalaisena Pietarsaaressa.
Wilkie Collins

William "Wilkie" Collins (8. tammikuuta 1824 – 23. syyskuuta 1889) oli englantilainen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten rikosromaaneistaan "Valkopukuinen nainen" ("The Woman in White", 1859), "No Name" (1862) ja "Kuun kivi" ("The Moonstone", 1868). Häntä pidetään Edgar Allan Poen ohella rikoskirjallisuuden merkittävimpänä kehittäjänä.
Esseessään vuodelta 1858 Collins kirjoittaa teollisen vallankumouksen mukanaan tuomasta uudesta lukijakunnasta, joka on oppimassa kirjallisuuteen lukutaidon leviämisen ansiosta. Hän käyttää siitä nimitystä "tuntematon yleisö". Tämän yleisön Collins pyrki tavoittamaan.
Collins kirjoitti 1854 romaanin "Hide and Seek" sekä novellikokoelmat "After Dark" ja "The Queen of Hearts" jotka ilmestyivät vuosina 1856 ja 1859. Romaanissa sekä osassa novellien tarinoita oli salapoliisiaineksia. "Valkopukuista naista" pidetään salapoliisikirjallisuuden välittömänä edeltäjänä. "Kuun kivi" kuuluu niihin teoksiin, joita pidetään ensimmäisinä varsinaisina salapoliisitarinaoina.
Collins menestyi erinomaisesti. "Valkopukuinen nainen" -romaania jonotettiin sen ilmestymispäivänä 29. marraskuuta 1859, sen mukaan nimettiin hajuvesiä, aiheesta sävellettiin lauluja ja nimettiin teitä. Ensimmäinen, kallis 1 500 kappaleen painos myytiin nopeasti loppuun. Kirjan arvostelut olivat tylyjä, ja etenkin "Pall Mall Gazette" -lehden arvio oli erittäin kriittinen. Charles Dickens oli Collinsin läheinen ystävä, mutta hänkin arvosteli teoksen rakennetta.
Collins tiedosti hyvin "Kuun kiven" menestyksen mutta totesi 1871 uuteen, itse tarkistamaansa painokseen tekemässään esipuheessa luovuutensa ehtyneen tämän työn jälkeen. Hän poti kivuliasta reumaattista kihtiä, mikä pakotti hänet sanelemaan osan käsikirjoituksesta avustavalle kirjoittajalle. Toinen syy oli äidin sairauden ja kuoleman aiheuttama masennus. Dorothy L. Sayers on pitänyt romaania "ehkä kaikkien aikojen parhaana salapoliisiromaanina"
Seinäraunioinen

Seinäraunioinen ("Asplenium ruta-muraria") on Euroopassa ja Aasiassa kasvava kalkkikallioiden saniainen. Suomessa laji on harvinainen ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Se on rauhoitettu Kainuun, Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntien alueella sekä Ahvenanmaalla.
Ulkonäkö ja koko.
Seinäraunioisen maavarsi on lyhyt ja tummasuomuinen. Lehdet kasvavat 6–24 cm korkeiksi ja kasvavat yleensä pieninä, tiheinä kimppuina. Lehden ruoti on vihreä tummaa tyveä lukuun ottamatta. Ruoti on 1–2 kertaa lehtilavan pituinen. Lapa on leveänpuikea, 3–8 cm pitkä ja 2–3 kertaa parilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat vastapuikeita tai vinoneliömäisiä sekä hammaslaitaisia tai säännöttömästi liuskaisia. Tasasoukat, katesuomuiset itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehtilavan alapinnalla lehtisuonten sivussa. Seinäraunioisen itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Kypsinä itiöpesäkeryhmät peittävät koko liuskan alapinnan.
Seinäraunioinen voi risteytyä joskus liuskaraunioisen ("A. septentrionale") kanssa.
Levinneisyys.
Seinäraunioista tavataan laajalla alueella Marokosta ja Algeriasta Eurooppaan, jossa lajia kasvaa lähes koko mantereella. Suomessa, Baltian maissa ja Venäjällä esiintyminen muuttuu kuitenkin varsin laikuttaiseksi. Kaukasukselta seinäraunioisen levinneisyysalue jatkuu läpi Aasian Himalajalle ja Kiinaan asti.
Suomessa seinäraunioisen kanta on vahvimmillaan Varsinais-Suomessa sekä Koillismaalla Kuusamon ja Sallan alueilla Venäjän rajan tuntumassa. Muualla maassa laji tunnetaan Ahvenanmaalta, jossa se on hyvin harvinainen, sekä yksittäinen esiintymä Etelä-Savosta.
Elinympäristö.
Seinäraunioinen kasvaa kalkkikivikallioilla ja -soraikoilla.
Jaakko Perheentupa

Jaakko Pentti Perheentupa (s. 7. maaliskuuta 1934) on suomalainen pediatri ja suomalaisen tautiperinnön tutkija. 
Perheentuvan isä oli rovasti Antti Perheentupa ja äiti Suoma Augusta Wikström. Hänen veljensä oli kansanedustaja Antti-Veikko Perheentupa. Perheentupa kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomalaisesta yhteislyseosta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1959. Hän on HYKSin Lasten- ja nuortensairaalan entinen ylilääkäri ja toimi Helsingin yliopiston professorina 1973–1999. Perheentupa on tutkinut Mulibrey-nanismia eli Perheentuvan oireyhtymää. 
Perheentupa keräsi laajaa aineiston suomalaista APECED-tautia sairastavista potilaista. Tämä aineisto mahdollisti AIRE-geenin löytämisen. Nobel-komitea mainitsee Perheentupan ja Leena Peltonen-Palotien uraauurtavan työn myöntäessään vuoden 2025 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon.
Rico Suave

Rico Suave (Moises Arias) on kuvitteellinen hahmo Disney Channelin televisiosarjassa "Hannah Montana". Hän omistaa pienen rantabaarin ("Rico's Surf Shop"), joka sijaitsee lähellä Stewartsien kotia. Rico on usein vuorovaikutuksessa Jacksonin kanssa hänen pomonaan huolimatta siitä, että Jackson on häntä monta vuotta vanhempi. Sarjan toisessa tuotantokaudessa Rico ilmestyy samaan kouluun kuin sarjan muut nuoret Miley Stewart, Lilly Truscott ja Oliver Oken. Rico on sarjan "arkkivihollinen".
Ricon ensimmäinen esiintyminen tapahtui ensimmäisen tuotantokauden viidennessä jaksossa "Bile-etiketti hakusessa" ("It's My Party and I'll Lie if I Want To"). Hän tekee yhteensä viisi esiintymistä ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen suosionsa kasvu johti siihen, että hänestä tehtiin yksi sarjan päähenkilöistä toisesta tuotantokaudesta alkaen. Yhteensä Rico on esiintynyt 58 jaksossa ja hän tekee myös lyhyen esiintymisen . 
Tausta.
Rico tulee varakkaasta latinolaisperheestä. Hänen miljonäärivanhempansa on mainittu sarjassa usein, mutta heitä ei ole koskaan nähty. Hänellä on sisko, veli nimeltä Mateo (Mateo Arias), serkku nimeltä Teresa ja australialainen/meksikolainen serkku lempinimeltään "Angus", jonka oikea nimi on Alejandro Nuñez Gonzales Uberto Sifuentes (Moises Arias).
Persoonallisuus.
Rico on manipuloiva, ylimielinen ja hemmoteltu lapsi, jotkut sarjan henkilöt ovat kuvailleet häntä jopa "pahaksi". Hänen itsekeskeisyytensä johtaa hänet jatkuvasti etsimään keinoja, joilla voisi lisätä omia tulojaan vaikkakin muiden kustannuksella. Hänen iskulauseensa sisältää tervehdyksen, "Hey-O!", ja naurun ,"Mwah-ha-ha!", jonka hän tekee usein.
Rico on todella lahjakas akateemisesti. Hän hyppää pari luokkaa koulussa ja päätyy samalle luokalle kuin Miley, Lilly ja Oliver, vaikka hän on kaksi vuotta nuorempi. Opiskelu on hänelle helppoa, koska hänellä on valokuvamuisti. Hän on erityisen hyvä biologiassa ja matematiikassa.
Korruptio Britanniassa

Korruptio Britanniassa kertoo Britannian korruptiosta eli vallan väärinkäytöstä oman tai sidosryhmän edun tavoitteluun. Britannia oli sijalla 12 vuonna 2007 ja sijalla 17 vuonna 2009 Transparency Internationalin korruptiolistalla 180 maasta. 
Lait.
"The Fraud Act" 2006 (laki petoksista) voimaan vuoden 2007 alussa.
Poliittinen korruptio.
"Loans for peerages" -jupakka kyseenalaisti poliitikkojen lahjomattomuuden vuonna 2005. Lainoja merkittiin kaupalliseksi, vaikka ne olivat korottomia. Siten puolueet kiersivät varojen ilmoitusvelvoitteita vaalikomissiolle. Lainojen poliisitutkinta alkoi 3/2006. Tutkintaan sisältyi se, saivatko ehdokkaat tai puolueet vastapalvelukseksi poliittisia nimityksiä tai valintoja.
Terveydenhoito.
Britanniassa kansallisen terveydenhoitojärjestelmän, the National Health Servicen korruption vastainen yksikkö on estänyt korruptiotapauksia viimeisten kymmenen vuoden aikana noin 250 miljoonan euron arvosta. Toteutuessaan korruptio olisi aiheuttanut julkiselle terveydenhoitojärjestelmälle nelinkertaiseksi arvioidun haitan, eli miljardi euroa.
Rakentaminen.
Lontoolaista juristia Jeffrey Tesler syytettiin tammikuussa 2010 vuosikymmenen ajan jatkuneesta yhteensä 132 milj. $ maksetuista lahjuksista nigerialaisille poliitikoille vastineeksi 6 mrd. $ rakennusurakoista. Yhdysvaltalainen Halliburton maksoi 579 miljoonan $ sakon vuonna 2009 myönnettyään osuutensa maksuissa.
Puolustuskaupat.
BAE Systems (entinen British Aerospace Space Systems) on suurin brittiläinen puolustusyritys. Toukokuussa 2004 Guardian lehti julkaisi BAE Systems:n maksaneen 17 miljoonaa puntaa johtaville Saudipoliitikoille aseostojen vastineeksi Britanniasta. Lahjuksiin sisältyi luksusasuntoja Lontoossa. Rahan maksumaiden ketjuun Britanniasta sisältyi: Neitsytsaarten veroparatiisi, Sveitsi ja edelleen Tšekki, Romania, Qatar, Tansania, Etelä Afrikkaa ja Chile. Asian tutkinta paljasti lisää lahjontaa. Guardian lehden artikkelit yrityksen toiminnasta saivat brittiläisen Serious Fraud Office (SFO) tutkimaan BAE Systems toimintaa. Britanniassa Public Interest Disclosure Act 1998 suojelee julkisesti kiinnostavien tietojen paljastajaa. BAE Systems maksoi lahjuksia voittaakseen urakoita Saudi Arabian hallinnolta ja muiden maiden hallinnolta. Tony Blairin hallitus pysäytti SFO:n tutkimukset joulukuussa 2006. Joulukuun 2006 SFO-selvityksen mukaan Saudi-Arabian kanssa tehtiin puolustussopimus (al-Yamamah defence contract). Sopimuksessa nimeltä ‘al-Salam’ (‘rauha’), BAE Systems lupasi myydä 20 mrd. punnan arvoisen lentokoneen Saudi ilmavoimille. Lehdistön mukaan BAE Systems myi lentokoneen, aseita ja tarvikkeita 43 mrd. punnan arvosta Saudi-Arabiaan ja vuonna 2007 Britannian puolustusministeriön avustuksella Saudi viranomaisille oli maksettu salaa miljardi puntaa. BAE Systems on kieltänyt toistuvasti väärinkäytökset.