tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Podman

Podman ("POD MANager") on säiliöiden tekoon, ajoon ja hallintaan tarkoitettu ohjelmisto. Podmanin on kehittänyt Red Hat ja versio 1.0 on julkaistu vuonna 2019. Podman on julkaistu avoimena lähdekoodina Apache 2.0 -lisenssillä.
Podman tukee Open Container Initiativen (OCI) -muodossa olevia säiliöitä ja se on tuettu useissa Linux-jakeluissa. "Pod" on ryhmä säiliöitä, jotka ajetaan yhdessä ja jotka jakavat resursseja. Jokaisessa podissa on yksi säiliö infrastruktuuria varten ja vapaavalintainen määrä muita säiliöitä. Infrastruktuurista huolehtiva säiliö vastaa nimiavaruuksista ja eristää säiliöt isäntäjärjestelmästä.
Podman Desktop on graafinen käyttöliittymä säiliöiden hallintaan.
Olga Romanoff

Olga Romanoff (8. huhtikuuta 1950 Lontoo) on englantilainen prinsessa, joka on Venäjän Romanov-keisariperheen jälkeläinen.
Perhe.
Romanoffin vanhemmat ovat ruhtinas Andrei Aleksandrovitš Romanov ja Nadine McDougall. Andrei-isä ja hänen lähisukulaiset olivat vangittuina Krimin niemimaalla Venäjän sisällissodan aikana, mutta Britannian HMS Marlborough onnistui pelastamaan heidät, jonka jälkeen he pakenivat Englantiin. Sukunimi muutettiin tuolloin Romanov-muodosta Romanoff-muotoon. Andrei Romanov tapasi Englannissa Nadine McDougallin ja pariskunta avioitui ilman Britannian kuninkaallisen perheen lupaa, mikä johti siihen, ettei aviopari enää saanut kutsuja kuningashuoneen tilaisuuksiin.
Hänen isänäitinsä on suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanova, ja hänen isoisoisänsä on Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri III. Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai II on hänen isänäitinsä veli.
Hänen äidinäitinsä on Sylvia Borgström, joka oli kauppias, varakonsuli Carl Emil Borgströmin tytär. Kauppaneuvos Henrik Borgström on hänen isoäitinsä isoisä.
Elämä.
Romanoff toimii Romanovin sukusäätiön puheenjohtajana.
Romanoffista povattiin kuningas Charles III:n puolisoa. Romanoff asuu Provenderin kartanossa Kentin kreivikunnassa. Provenderin kartanon osti Sylvia Borgströmin äiti Constance Patterson. Sylvia Borgström lahjoitti kartanon Andrei Romanoville ja Nadine McDougalille. 
Romanoff on persoonaltaan epämuodollinen ja kapinallinen.
Pentti Laukama

Pentti Viljo Laukama (1. heinäkuuta 1945 Helsinki – 14. heinäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen teologi, katolisen kirkon tiedotuskeskuksen johtaja, toimittaja ja ekumeenikko.
Henkilöhistoria.
Pentti Laukaman vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Onni Laukama ja Kerttu Päivätär Sippola ja puoliso vuodesta 1969 Riitta Anna-Maija Ahola. Laukama tuli ylioppilaaksi Helsingin lyseosta 1963 ja vihittiin katolisen kirkon diakoniksi 1981. Humanististen tieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1977 ja teologian maisteriksi 1985 Helsingin yliopistosta. 
Laukama oli "Kotimaan" toimittaja ja Kirjapajan kustannustoimittaja 1966–1968, Katolisen tiedotuskeskuksen lehdistötoimittaja ja kirkon radio- ja tv-ohjelmien toteutuksesta vastaava toimittaja 1968–1972 sekä 1979–1985, Weilin+Göösin tietokirjatoimittaja 197–1972, BBC:n suomenkielisen radiotoimituksen toimittaja 1972–1975, Tullihallituksen tiedotussihteeri 1976–1979, Helsingin katolisen piispan Paul Verschurenin sihteeri 1979–1981 ja Katolisen tiedotuskeskuksen johtaja 1985–2001.
Laukama oli myös "Audiovisuaalisen Aikakauskirjan" toimitussihteeri 1977–1981 ja päätoimittaja 1979–1981 sekä "Fidesin" toimittaja 1985–2001. Suomen Kristillisen Ylioppilasliiton pääsihteeri hän oli 1975–1976 ja katolisen kirkon edustaja Yleisradion hartausohjelmien valvontaelimessä 1985–2001. Laukama sekä julkaisi että suomensi useita teoksia. Hänet muistetaan myös aktiivisena ekumeenikkona.
Pertusio

Pertusio () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 734 asukasta.
Henri Seger

Henri Seger on suomalainen muusikko. Seger on esiintynyt soolona ja toimii Tyrantti- sekä Krypta-yhtyeissä, joista jälkimmäinen on hänen sooloprojektinsa.
Seger ja Tero Ikäheimonen julkaisevat yhdessä Viikonloppusoturit -puheohjelmaa.
Bartholomeus Zeitblom

Bartholomeus Zeitblom (n. 1450–1518) oli saksalainen taidemaalari. Hän työskenteli Ulmissa 1484–1518. Hänen alttarimaalauksiaan on Stuttgartin, Augsburgin, Nürnbergin, Berliinin ja Budapestin taidekokoelmissa.
Zeitblom edusti svaabilaista koulukuntaa. Hän oli Friedrich Herlinin oppilas ja teki yhteistyössä tämän kanssa alttarikaapin. Hänen viimeinen päivätty työnsä vuodelta 1504 on varsin realistinen.
Daniela Hakulinen

Daniela Hakulinen (s. 31. heinäkuuta 1984) on suomalainen käsikirjoittaja. Hakulinen on kirjoittanut sekä pitkiä elokuvia että televisiosarjoja. 
Palkinnot.
Hakulisen ja Ilona Ahdin käsikirjoittama elokuva "Tytöt tytöt tytöt" voitti yleisöpalkinnon Sundancen elokuvajuhlilla vuonna 2022. Hakulinen ja Ahti voittivat samasta käsikirjoituksesta Sylvi- ja Jussi-palkinnot. "Tytöt tytöt tytöt" oli myös Suomen Oscar-ehdokas.
Sekiini

Sekiini eli zekiini () on alkuaan venetsialainen kultaraha vuodesta 1280. Se on saanut nimensä rahapajasta (). Itävallassa sitä lyötiin vuoteen 1822.
Tähdet, tähdet - sähköinen aikakauslehti

Tähdet, tähdet - sähköinen aikakauslehti oli Suomen ensimmäisiä valtakunnallisia paikallisradio-ohjelmia, koska sitä julkaistiin 24 paikallisradiossa ympäri Suomen.
Ohjelmaa julkaistiin suomalaisissa paikallisradioissa vuosina 1990-1994. Se kattoi lähes koko valtakunnan, sillä ohjelmaa julkaisivat ainakin kaikki isoimpien suomalaisten kaupunkien paikallisradioista toinen. Yleisesti isoissa kaupungeissa oli kaksi kilpailevaa paikallisradiota. Tähdet, tähdet -sarjaa kuultiin muiden muassa Helsingissä ja pääkaupunkiseudulla kuten Espoossa ja Vantaalla (Radio Ykkönen), Keravalla (Etelän Ääni), Turussa, Tampereella, Jyväskylässä, Oulussa, Savonlinnassa, Porvoossa, Seinäjoella, Kotkassa, Oulussa, Joensuussa ja Lappeenrannassa.
Tähdet, tähdet - sähköinen aikakauslehti -ohjelmaa siteerattiin kymmeniä kertoja iltapäivälehdistössä, sillä se sisälsi julkkisten itsestään kertomia ennen kuulemattomia uutisia Jari Kupiaisen toimittamana. Tämän vuoksi myös iltapäivälehdistö kiinnostui ohjelmasta ja siteerasi sitä neljän vuoden aikana kymmeniä kertoja. 
Ohjelmassa esiintyivät sen ajan suomalaiset tunnetuimmat viihdealan tekijät, ja haastateltavina oli myös poliitikkoja, ministereitä sekä muita vaikutusvaltaisia henkilöitä.
Ohjelmaa toimitti Jari Kupiainen, ja sen tuottivat Pekko Sorsa ja Markus Torvinen oman yhtiönsä kautta. 
1990-luvun alun lama sai aikaan sen, että vähitellen useat paikallisradiot ajautuivat konkursseihin tai ketjuuntuivat isojen toimijoiden kanssa. Itsenäisten paikallisradioiden vähyyden vuoksi ohjelma lopetettiin vuonna 1994.
Jemina Jokisalo

Jemina Jokisalo on suomalainen Kultainen Venla -palkittu käsikirjoittaja. Jokisalo on kirjoittanut kahdeksanosaisen televisiosarjan "Makkari", jonka kaikki jaksot sijoittuvat makuuhuoneeseen. Sarja sai ensi - iltansa Elisa Viihde -suoratoistopalvelussa 27. elokuuta 2020 ja se valittiin C21 Drama Awards -kilpailun finaaliin marraskuussa 2021. Keväällä 2024 Jokisalon luoma ja käsikirjoittama draamakomediasarja "Toinen tuleminen" sai maailmanensi-iltansa Canneseries-festivaalin short form -kilpasarjassa. Sarja voitti Student Award for Best Short Form Series -palkinnon.
Jokisalo palkittiin parhaan fiktiokäsikirjoituksen Kultainen Venla -palkinnolla sarjastaan "Toinen tuleminen". 
Suomen näytelmäkirjailijat- ja käsikirjoittajat ry. ja Käsikirjoittajien kilta valitsi Jokisalon vuoden käsikirjoittajaksi 2024.
Juha Lappalainen

Juha Lappalainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Roger Béteille

Roger Béteille (28. elokuuta 1921 Aveyron, Ranska – 14. kesäkuuta 2019) oli ranskalainen ilmailuinsinööri ja liikemies. Hänet tunnetaan erityisesti yhtenä ilmailuyhtiö Airbusin perustajista ja yhtiön saattamisesta menestykseen.
Ura.
Béteille meni töihin Sud Aviationiin vuonna 1943, sai lentolupakirjan vuonna 1945 ja aloitti työnsä koelentäjänä vuonna 1952. Hänellä oli yhtiössä myöhemmin useita esimiestehtäviä ja suuri rooli esimerkiksi Caravelle-lentokoneen suunnittelussa. Hän kuului miehistöön Caravellen ensimmäisellä koelennolla. Béteillestä tuli Sud Aviationin A300-projektin pääinsinööri vuonna 1967, mutta alkoi suunnitella A300B:tä jo vuonna 1968, koska ensimmäiset asiakkaat halusivat pienemmän koneen. Hän suunnitteli koneen rungon, jonka ominaisuuksiin kuului muun muassa kyky sijoittaa kaksi LD3-lentorahtikonttia vierekkäin ruumaan. 
1960- ja 1970-lukujen taitteessa Béteille oli muodostamassa uutta eurooppalaista ilmailukonsernia, Airbusia, ja pääsi yhtiössä korkeaan asemaan. Hän tunsi lentoyhtiöiden tarpeet hyvin, mikä auttoi suunnittelemaan edistyksellisiä teknologioita ja lentokoneita. Näihin lukeutuu muun muassa vuonna 1984 esitelty, erittäin suosittu Airbus A320, joka käyttää fly-by-wire-järjestelmää. On sanottu, että Airbusin menestys on suureksi osaksi juuri Béteillen ansiota. Béteille eläköityi tehtävästään Airbusin johtajana vuonna 1985.
Airbus A350 -koneen tuotantolinja Toulousessa on nimetty Béteillen mukaan.
Anni Reuter

Anni Maria Reuter on valtiotieteiden tohtori, sosiologi, historioitsija ja tutkija, joka työskentelee Helsingin yliopistossa. Hänen tietokirjansa "Suomalaiset Stalinin puhdistuksissa" julkaistiin syyskuussa 2023. Teoksen kustansi SKS Kirjat.
Reuter on väitellyt tohtoriksi vainojen uhrien muistopäivänä 27. tammikuuta 2023. Hänen väitöskirjansa nimi on "Inkerinsuomalaisten karkotus, hajaannus ja vastarinta Stalinin ajan Neuvostoliitossa aikalaiskirjeiden ja muistitiedon valossa". Väitöskirja käsittelee Inkerinsuomalaisten karkotuksia ja diasporaa 1930-luvun kirjeissä kuvattuna. Lisäksi tutkimuksessa luodaan Inkerinsuomalaisten hiljaiseen vastarintaan 1930-luvulla poliittista sortoa, maatalouden väkivaltaista kollektivisointia ja Inkerin kirkon tuhoamista vastaan. Teoksen kolmantena aiheena on Inkerinsuomalaisten vastakertomukset ja muistitieto koskien Siperiaan karkoittamista toisen maailmansodan aikana. Väitöskirjassaan Reuter kirjoittaa myös karkotetun ja vainotun suvun historiasta ja inkerinsuomalaisten muistikulttuurista. Aiheena väitöskirjassa on myös Stalinin ajan inkerinsuomalaisten massakarkotukset ja heidän totaalinen karkotuksensa.
Tutkimus osoitti, että inkerinsuomalaiset kokivat totaalisen karkotuksen Neuvostoliitossa. Inkeri ja raja-alueet tyhjennettiin suomalaisista 1930-luvun ja 1940-luvun alun kuluessa tavalla, mitä voi luonnehtia etniseksi puhdistukseksi. Haastattelut toivat esille karkotusten toistuvuuden yksilön elämässä, kun monet karkotettiin elinaikanaan useaan kertaan. Karkotetut inkerinsuomalaiset joutuivat asumaan laajalle alueelle eri puolille Neuvostoliittoa vaikeisiin oloihin diasporaan. He kokivat Inkerin kotimaakseen ja kaipasivat kotiin, jonne moni myös yritti paeta.
Seurasaaren juhannusvalkeat

Seurasaaren juhannusvalkeat on Helsingin Seurasaaressa vuosittain juhannusaattona järjestettävä kansanjuhla. Juhla järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1954.
Juhannusjuhlien järjestäminen on ollut alusta saakka vuonna 1956 perustetun Seurasaarisäätiön yksi tärkeimmistä toimintamuodoista. Vanhoihin juhannusperinteisiin pohjautuvia juhlia järjesti Seurasaareen ensin Suomen Muinaismuistoyhdistyksen asettama Seurasaaren toimikunta vuosina 1954 ja 1955. Juhlat otti järjestettäväkseen säätiö heti perustamisvuonnaan 1956. Juhlan järjestämisen tavoitteena on tuottaa varoja koko Seurasaaren hyväksi. Kulttuurihistoriallisessa ympäristössä järjestetty juhla tekee Seurasaarta ja suomalaista vuotuisjuhlaperinnettä yhä tunnetuksi kansallisesti ja kansainvälisesti. Seurasaaren juhannusvalkeat on lähes 70 vuoden jälkeenkin väkeä yhteen kokoava tapahtuma.
Juhannusvalkeiden ohjelma oli pitkään maakunnallisesti värittynyttä, jossa esiteltiin suomalaisia juhannustapoja ja perinnekulttuuria. Jo ennen maakuntateemaa ja sen jälkeen ohjelmistossa on ollut useita erilaisia korostettavia teemoja. Ohjelma on pyritty rakentamaan siten, että juhlavierailla on tilaisuus olla lähellä esiintyjiä ja myös osallistua aaton tapahtumiin mahdollisimman monella tavalla. Tästä syystä ohjelmatarjonta ulottuu Seurasaaren sillalta aina Juhlakentälle ja kokkorantaan asti.
Alusta saakka ohjelmistoon on kuulunut pelimannimusiikkia, kansantanssiesityksiä, juhannussalon nosto, yhteislaulua, juhannustaikoja, tukkilaisten esityksiä, lasten ohjelmaa, odotuskokkoja, kanteleen soittoa, pääkokko, juhannushääparin esiintyminen ja juhannustanssit. Aaton pääohjelma nähdään Juhlakentällä ja kokkoja poltetaan rannoilla. Tienvarrella on vuodesta 1970 saakka nähty erilaisia kädentyöntaitajia ja Karunan kirkossa on pidetty erilaisia konsertteja sekä yhteislaulutilaisuuksia.
Uudistumista keskikesän juhlassa tapahtuu vuosittain tavoissa esittää tallennettu perinne sekä vaihtuvien esiintyjien muodossa. Seurasaaren juhannusjuhlaa tuotetaan perinteen pohjalta ja jokainen juhla räätälöidään vuosittain uudelleen. Juhlan pitkä historia osoittaa kansanomaisen tapakulttuurin kiehtovan aina uusia ja uusia sukupolvia. Kestävää ja kasvavaa kiinnostusta juhla herättää etenkin nuorissa perheissä, jotka haluavat tarjota lapsilleen mieleenpainuvia kokemuksia perinteen parissa. Yleisömäärältään suuria juhannusjuhlia on Suomessa enää vain muutama, ja Seurasaaren juhannusvalkeat on yksi näistä.
Juhlaan osallistuu yleisöä, toimittajia ja kuvaajia sekä kotimaasta että ulkomailta. Kansainvälisiä vieraita tapahtuman osallistujista on arviolta noin 30–40 %. Aattoillan viettoon osallistuu vuosittain 5 000 – 7 000 kävijää. Juhlaa järjestettiin alunperin kaupunkiin jääville pääkaupunkilaisille ja turisteille. Juhlan ovat ottaneet omakseen varsinkin lapsiperheet, varttuneempi väki ja elävästä kulttuuriperinnöstä kiinnostuneet. Sää vaikuttaa merkittävästi juhlan onnistumiseen.
Seurasaaren juhannusvalkeat on Finland Festivalsin jäsenfestivaali.
Arber Xhekaj

Arber Xhekaj (; s. 30. tammikuuta 2001) on kanadalais-tsekkiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue Montreal Canadiensia. Xhekaj’ta ei koskaan varattu NHL:ään, vaan hän teki sopimuksen Canadiensin kanssa vapaana agenttina lokakuussa 2021. Heinäkuussa 2024 Xhekaj solmi Canadiensin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 2,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. 
Xhekaj on isänsä puolelta Kosovon albaani ja äitinsä puolelta tšekkiläistä syntyperää.
Arber Xhekaj’n nuorempi veli Florian on myös Canadiensin sopimuspelaaja ja pelaa kaudella 2024–2025 AHL:n Laval Rocketissa.
Association de malfaiteurs

Association de malfaiteurs on Claude Zidin ohjaama ranskalainen komedia vuodelta 1987.
Juoni.
Thierry, Gérard, Francis ja Daniel, ystävät ja entiset työtoverit HEC Parisista, osallistuvat koulun järjestämään iltaan. Gérard ja Thierry ovat liikekumppaneita, joita syytetään kassakaapin ryöstöstä rikkaalta tycoonilta tässä sitcomissa. Pilkka kostautuu, kun he saavat kollegansa Danielin uskomaan, että hän on voittanut lotossa. Kassakaapin omistaja soittaa poliisille, joka jahtaa juonittelevaa paria. Kaksikko ryöstää kassakaapin toisen kerran kattaakseen ensimmäisessä ryöstössä varastettujen rahojen menetyksen. Monique on aistillinen poliisikomissaari ja ryöstön uhrin entinen rakkaus, joka tutkii outoa tapausta.
Lyhytpyrstötyranni

Lyhytpyrstötyranni ("Muscigralla brevicauda") on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Lyhytpyrstötyranni kasvaa 11–12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat ruskehtavan harmaat. Päälaella on keltainen laikku. Siipisulkien reunat ovat vaaleat ja siivissä on kaksi valkoista juovaa. Lyhytpyrstötyrannin mustan pyrstön kärjet ovat ruskehtavat. Rinta on harmahtava ja vatsa vaaleankeltainen. Linnun jalat ovat pitkät.
Levinneisyys ja elintavat.
Lyhytpyrstötyrannia tavataan rannikolla Ecuadorista Chilen pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kuivahkot ruohomaat ja pensaikot. Se liikkuu yksin tai pareittain ja syö hyönteisiä.
Narrinhiipat

Narrinhiipat ("Kohleria") on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvia lajeja ovat tulinarrinhiippa ("Kohleria peruviana") ja "Kohleria amabilis". Myytävät narrinhiipat ovat yleensä risteymälajikkeita. Niitä voi lisätä juurimukuloista.
Pellenhiipat

Pellenhiipat ("Smithiantha") on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Suvun lajit ovat monivuotisia ja niillä on vahvat juurakot. Kasvutapa on pysty ja lehdet ovat tyypillisesti karvaisia. Kukat ovat kookkaita ja niiden värejä ovat punaisen, oranssin ja keltaisen sävyt. Suvun lajeja esiintyy luonnonvaraisina Meksikosta Guatemalaan ulottuvalla alueella ja tyypillisiä kasvupaikkoja ovat vuoristometsät. Pellenhiippoja käytetään koristekasveina.
Yrjö Herva

Yrjö Aapo Herva (13. kesäkuuta 1892 Kemin maalaiskunta – 2. marraskuuta 1966) oli suomalainen Oulussa asunut pankinjohtaja ja kunnallispoliitikko.
Yrjö Herva tuli ylioppilaaksi Kemin yhteislyseosta vuonna 1910 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin ylopistossa 1914. Sen jälkeen hän suoritti kauppakoulunopettajantutkinnon kauppakorkeakoulussa vuonna 1917 ja toimi sitten Sortavalan kauppakoulun opettajana 1917-1919.
Herva siirtyi vuonna 1919 Oulun alueen kauppakamarin sihteeriksi ja sen jälkeen vuonna 1920 Kansallis-Osake-Pankin Oulun aluekonttorin palvelukseen varaesimieheksi 1921 ja esimieheksi 1923, jossa toimi aina eläkkeelle siirtymiseensä asti syksyyn 1958. Pankkitoiminnan lisäksi hän toimi alueen yritystoimintaan liittyvissä järjestöissä mm. Oulun kauppakamarin puheenjohtajana 1934-1959, Oulun sataman kehitystä suunittelevaan toimikuntaan ja Oulu-Kontiomäen rautatien eli ns. Vaalan radan rakentamista tukevan toimikunnan sihteerinä. Hän oli myös pitkäaikainen Kirjapaino Oy Kalevan johtokunnan puheenjohtaja. 
Herva osallistui Oulun kunnallispolitiikkaan toimien Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1924-1964, jona aikana hän toimi myös rahatoimikamarin jäsenenä 1927-1930 ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1931-1948, 1953-1964. Vuoden 1931 presidentin valitsijamiesvaaleissa Yrjö Herva valittiin K. J. Ståhlbergin vaaliliiton edustajaksi Oulun eteläisestä vaalipiiristä.
Yrjö Herva osallistui Suomen sisällissotaan ja toimi esikuntatehtävissä talvi- ja jatkosodan aikana. Hän toimi mm. YH:n aikaisena aluepäällikkönä Oulussa. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Ansioitaan hänelle on myönnetty mm. VR 4.
Lead-kiipeilyn maailmancup 2024 – naisten sarja

IFSC:n lead-kiipeilyn maailmancupin vuoden 2024 kausi koostuu viidestä osakilpailusta. Ensimmäinen osakilpailu oli Wujiangissa Kiinassa 12.–14. huhtikuuta. Seuraava osakilpailu on Innsbruckissa Itävallassa 26.–30. kesäkuuta. Kolmas ja neljäs osakilpailu kisataan Ranskassa: ensin 12.–14. heinäkuuta Chamonix’ssa ja sitten 17.–19. heinäkuuta Briançonissa. Seuraava osakilpailu on Sloveniassa Koperissa 6.–7. syyskuuta. Viimeinen osakilpailu on Etelä-Koreassa Soulissa 2.–6. lokakuuta.
Osakilpailujen tulokset.
Lead-kiipeilyssä jokaisella kiipeilijällä on kuusi minuuttia aikaa kiivetä reittiä niin pitkälle, kuin tippumatta pääsee. Muiden yrityksiä ei saa katsoa ennen omaa suoritustaan. Tuloksissa pisteet riippuvat siitä, kuinka monennelle otteelle on onnistunut kiipeämään. Plussan tulokseen saa, jos on liikkunut seuraavaa otetta kohti saamatta kuitenkaan pidettyä siitä kiinni. Paras mahdollinen tulos on "Top", joka tarkoittaa, että reitti on kiivetty loppuun asti ja viimeinen jatko on klipattu.
Pusukit

Pusukit ("Nematanthus") on gesneriakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu 30 lajia ja niitä esiintyy luonnonvaraisena Brasilian kaakkoisosan vuoristometsissä. Ne ovat usein tuuheita ja nopeakasvuisia. Kukat ovat erikoisen muotoisia. Lehdet ovat kiiltäviä ja karvaisia. Kasvit kukkivat satunnaisesti joinakin aikoina. Ne sopivat hyvin amppeleihin. Pusukkeja löydettiin ensimmäisen kerran 1820-luvulla. Yleisimmät viljellyt lajit ovat "Nematanthus australis", silopusukki ("Nematanthus gregarius") ja "Nematanthus wettsteinii".
Lead-kiipeilyn maailmancup 2023 – naisten sarja

IFSC:n lead-kiipeilyn maailmancupin vuoden 2023 kausi koostui kuudesta osakilpailusta. Ensimmäinen osakilpailu oli Innsbruckissa Itävallassa 14.–18. kesäkuuta. Toinen osakilpailu oli Villars-sur-Ollonissa Sveitsissä 30. kesäkuuta – 2. heinäkuuta. Kolmas ja neljäs osakilpailu kisattin Ranskassa: ensin 7.–9. heinäkuuta Chamonix’ssa ja sitten 14.–15. heinäkuuta Briançonissa. Viides osakilpailu oli Sloveniassa Koperissa 8.–9. syyskuuta. Viimeinen osakilpailu oli Wujiangissa Kiinassa 22.–24. syyskuuta.
Kauden kokonaistuloksissa kultaa voitti itävaltalainen Jessica Pilz. Hopeaa voitti Slovenian Janja Garnbret ja pronssia myös slovenialainen Vita Lukan.
Osakilpailujen tulokset.
Lead-kiipeilyssä jokaisella kiipeilijällä on kuusi minuuttia aikaa kiivetä reittiä niin pitkälle, kuin tippumatta pääsee. Muiden yrityksiä ei saa katsoa ennen omaa suoritustaan. Tuloksissa pisteet riippuvat siitä, kuinka monennelle otteelle on onnistunut kiipeämään. Plussan tulokseen saa, jos on liikkunut seuraavaa otetta kohti saamatta kuitenkaan pidettyä siitä kiinni. Paras mahdollinen tulos on "Top", joka tarkoittaa, että reitti on kiivetty loppuun asti ja viimeinen jatko on klipattu.
Viola Fletcher

Viola Ford Fletcher (5. toukokuuta 1914 – 24. marraskuuta 2025) oli yhdysvaltalainen aktivisti ja puhuja. Hän oli Tulsan joukkomurhan (1921) selviytyjä ja todistaja. Fletcheriä on pidetty vanhimpana Yhdysvaltain kongressin edessä todistaneena ja maailman vanhimpana muistelmansa julkaisseena naisena.
Tausta.
Fletcherin vanhemmat olivat Lucinda Ellis ja John Wesley Ford. Hän asui lapsena perheineen Tulsan Greenwoodissa Oklahomassa, kunnes perhe joutui muuttamaan Tulsan joukkomurhan jälkeen. Fletcher kävi koulua vain neljänteen luokkaan saakka. Hän työskenteli Kalifornian telakoilla toisen maailmansodan aikana ja vietti suurimman osan työurastaan kodinhoitajana valkoisten perheissä.
Myöhempi näkyvyys.
Yli satavuotiaana Fletcher peräänkuulutti vastuuta Tulsan joukkomurhasta ja epäonnistuneesti vaati siitä korvauksien maksamista. Vuonna 2021 kolme viimeistä tiedossa ollutta Tulsan joukkomurhasta selviytynyttä – Fletcher, hänen veljensä Hughes Van Ellis (s. 1920/1) ja Lessie Randle – käsittelivät Yhdysvaltain kongressissa todistajina Tulsan joukkomurhan tapahtumia ja vaikutuksia. Fletcherin mukaan pelko kostosta vaikutti siihen, että Tulsan joukkomurha jäi pitkään vähäiselle käsittelylle.
Vuonna 2021 Fletcher matkusti Our Black Truth -hankkeen yhteydessä Ghanaan. Kyse oli hänen ensimmäisestä vierailustaan Afrikassa. Vuonna 2023 Fletcher julkaisi muistelmateoksen "Don't Let Them Bury My Story", jonka laatimisessa avusti hänen lapsenlapsensa Ike Howard.
Vita Lukan

Vita Lukan (s. 2000) on slovenialainen kiipeilijä, joka on erikoistunut lead-kiipeilyyn. Hän on voittanut nuorten maailmanmestaruuden ja Euroopanmestaruuden lead-kiipeilyssä. Nuorten olympialaisissa Buenos Airesissa hän voitti kiipeilyssä hopeaa. Hän on yksi harvoista 8b+-vaikeustasoisen reitin on sight -kiivenneistä naisista. Vuonna 2023 hän voitti lead-kiipeilyn maailmancupin osakilpailun Briançonissa.
Lukan aloitti kiipeilyn kahdeksanvuotiaana. Ensimmäiseen kilpailuunsa hän osallistui vuonna 2009. Muutamaa vuotta myöhemmin hän alkoi osallistua kansallisiin kilpailuihin ja pääsi Slovenian nuorten maajoukkueeseen. Vuonna 2012 hän kiipesi ensimmäisen 8a-vaikeusasteisen reittinsä. 16-vuotiaana hän pääsi Slovenian aikuisten kiipeilymaajoukkueeseen. Kansainvälisiin kilpailuihin hän on osallistunut vuodesta 2014 lähtien.
Matias Haapsaari

Matias Haapsaari (s. 7. elokuuta 1995 Turku) on suomalainen kokki, yrittäjä ja kokkiolympiakultamitalisti vuodelta 2024. Hän on osallistunut kansallisiin ja kansainvälisiin kilpailuihin, kuten ollut mukana Suomen kokkimaajoukkueessa IKA Olympics 2024 Stuttgartissa, jonka Suomen joukkue voitti ensimmäistä kertaa. Haapsaari on ollut kokkimaajoukkeen jäsenenä vuodesta 2017.
Kansallisen tason kilpailuissa Haapsaari on osallistunut esimerkiksi Vuoden kokki (2017) ja (2023) -kilpailuihin.
Haapsaari on työskennellyt pääsääntöisesti turkulaisissa ravintoloissa lähinnä Voi Veljet Oy:n palveluksessa.
Lane Hutson

Lane Hutson on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Montreal Canadiensissa. Hän on Canadiensin toisen kierroksen varaus .
Seurajoukkeura.
Ennen ammattilaisuraansa Hutson pelasi Bostonin yliopistojoukkueessa NCAA-sarjassa. Hutson teki hänet varanneen Montreal Canadiensin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen huhtikuussa 2024. Hän debytoi NHL:ssä 15. huhtikuuta 2024, kun Canadiens kohtasi Detroit Red Wingsin kauden toiseksi viimeisessä ottelussa. Hutson kirjautti heti ensimmäisessä erässä itselleen uran ensimmäisen NHL-pisteen, kun hän alusti Brendan Gallagherin tekemän avausmaalin. Hutson teki NHL-uransa avausmaalin Winnipeg Jetsiä vastaan 14. joulukuuta 2024. Hutson valittiin kuukauden parhaaksi tulokkaaksi joulukuussa 2024. Kauden 2024–2025 päätteeksi Hutson voitti myös vuoden tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn. Tulokaskaudellaan Hutson johti Canadiensia syöttöpisteissä (60) ja kaikkia NHL:n tulokkaita teho- (66), syöttö- ja ylivoimapisteissä (26) sekä peliajassa (22.44). Hutson rikkoi 66 tehopisteellään seuraennätyksen eniten pisteitä keränneen tulokaspuolustajan osalta, ja hänen 60 syöttöpistettään sivusivat kaikkien aikojen NHL-ennätystä tulokaspuolustajan syöttöpisteissä (Larry Murphy – ). Lokakuussa 2025 Hutson solmi Canadiensin kanssa kahdeksanvuotisen ja yhteensä 70,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen, joka alkaa kaudesta 2026–2027. Sopimus maksaa hänelle keskimäärin 8,85 miljoonan dollarin vuosipalkkaa.
Maajoukkueura.
Hutson on voittanut maajoukkuetasolla kultaa, hopeaa sekä pronssia. Kultaa hän sai vuoden 2024 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, kun Hutsonin edustama Yhdysvallat voitti Ruotsin loppuottelussa maalein 6–2. Vuoden 2023 nuorten MM-kilpailuissa puolestaan hän voitti pronssia, kun Yhdysvallat voitti Ruotsin pronssiottelussa jatkoajalla maalein 8–7. Hutson on myös edustanut Yhdysvaltoja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022. Tuolloin tuli hopeaa, kun Yhdysvallat hävisi Ruotsille loppuottelussa maalein 4–6.
Marianne Riddervold Kahrs

Marianne Riddervold Kahrs (s. 1980 Oslo) on norjalainen suunnistaja. 
MM-kilpailuissa Riddervold Kahrs on parhaimmillaan saavuttanut hopeaa Norjan viestijoukkueessa Aichin MM-kilpailuissa 2005. Henkilökohtaisilla matkoilla hänen paras saavutuksensa on pitkän matkan 11:s sija Olomoucin MM-kilpailuissa 2008. EM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on pitkän matkan kahdeksas sija Otepään EM-kilpailuista vuodelta 2006. Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras sijoituksensa on 16:s sija vuodelta 2008. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi Oslon pitkällä matkalla samana vuonna. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa pitkällä matkalla Nove Mestossa vuonna 2000. Riddervold Kahrs voitti Venlojen viestin Fredrikstad SK:n joukkueessa vuonna 2019.
Jain Kim

Jain Kim (; s. 11. syyskuuta 1988) on eteläkorealainen kiipeilijä. Hän on voittanut lead-kiipeilyn maailmancupin osakilpailuja 30 kertaa. Hän on yksi menestyneimmistä kiipeilijöistä ja vanhin maailmancupin osakilpailussa kultaa voittanut nainen.
Kimin vanhemmat ovat vuorikiipeilijöitä. Hän aloitti kiipeilyn veljiensä perässä, sillä hän oli kateellinen siitä, miten hänen veljensä pääsivät osallistumaan kilpailuihin ulkomailla. Hän osallistui maailmancupiin ensimmäisen kerran 15-vuotiaana vuonna 2004 ja voitti ensimmäisen kultamitalinsa maailmancupin osakilpailusta vuonna 2009. 
Vuonna 2021 Kim piti taukoa kilpailusta saatuaan lapsen, mutta hän palasi kilpailemaan vuonna 2023. Hän tavoittelee paikkaa Pariisin olympialaisiin.
Hän on avannut kiipeilykeskuksen. Kiipeilykeskuksen avaaminen oli häneen haaveensa kauan.
Macklin Celebrini

Macklin Celebrini (s. 13. kesäkuuta 2006 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. San Jose Sharks varasi hänet NHL:ään koko ensimmäisenä pelaajana kesällä 2024. 
Celebrini pelasi junioriurallaan Bostonin yliopistossa ja tulokaskaudellaan 2023–2024 hän sijoittui yliopistoliiga NCAA:n pistepörssissä toiseksi ja sai Hobey Baker Award -palkinnon yliopistoliigan parhaana pelaajana. Hänestä tuli palkinnon historian nuorin voittaja.
Heinäkuussa 2024 Celebrini solmi kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Sharksin kanssa. Celebrini teki NHL-debyyttinsä Sharksin kauden ensimmäisessä ottelussa kotona St. Louis Bluesia vastaan 11. lokakuuta 2024. Hän teki ottelussa tehot 1+1. 
Muuta.
Celebrinin isä Rick Celebrini on entinen jalkapalloilija, joka edusti Kanadaa nuorten MM-kilpailuissa vuonna 1987. Isoveli Aiden Celebrini pelaa Macklinin tavoin jääkiekkoa ja Vancouver Canucks varasi hänet vuoden 2023 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella. Molemmat pelasivat kauden 2023-2024 Bostonin yliopistojoukkueessa.
Maajoukkueura.
Celebrini on voittanut MM-pronssia Kanadan alle 18-vuotiaiden MM-joukkueessa vuoden 2023 kilpailuissa.
Yöjuna Lissaboniin

Yöjuna Lissaboniin () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Bille Augustin ohjaama mysteeridraamaelokuva, jonka pääosassa on Jeremy Irons. Elokuva perustuu sveitsiläiskirjailija Pascal Mercierin vuonna 2004 saksan kielellä julkaistuun samannimiseen romaaniin, jonka pohjalta Greg Latter ja Ulrich Herrmann sovittivat käsikirjoituksen.
"Yöjuna Lissaboniin" sai maailmanensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2013. Elokuva oli ehdolla kuuden Portugalin elokuva-akatemian Sophia-palkinnon saajaksi, ja se palkittiin lopulta kolmella Sophialla.
Juoni.
Professori Raimund Gregorius (Jeremy Irons) pelastaa tuntemattoman naisen itsemurhalta ja matkustaa Sveitsistä Portugaliin selvittämään tämän henkilöllisyyttä. Naisen henkilöllisyyden selvittämiseksi hänellä on apunaan ainoastaan portugalilaisen kirjailijan kirjoittama teos ja junalippu Lissaboniin.
Vastaanotto.
"Yöjuna Lissaboniin" on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä kielteisiä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 43 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 30 arviointiin, joista 13 ovat ”tuoreita” ja 17 ”mätiä”. Yli 500 käyttäjästä 61 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,5/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan kahdeksan arvostelun perusteella elokuva on saanut 30 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 13 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,6/10.
Apartheid (kansainvälinen oikeus)

Apartheid on YK:n yleissopimuksessa ja kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännössä määritelty rikos ihmisyyttä vastaan.
Vuonna 1976 voimaan tullessa YK:n yleissopimuksessa apartheid määritellään rodullisen erottelun ja syrjinnän politiikaksi ja käytännöiksi, jotka ovat samankaltaisia kuin eteläisessä Afrikassa. Määritelmän mukaan apartheid on joukko epäinhimillisiä tekoja, joiden tarkoituksena on saada aikaan ja ylläpitää yhden rodullisen ryhmän valta minkä tahansa muun rodullisen ryhmän yli ja järjestelmällisesti sortaa niitä.
YK:n yleissopimuksen mukaan tällaisia epäinhimillisiä tekoja ovat:
Rooman perussäännön määritelmän mukaan apartheid-rikos tapahtuu tilanteessa, jossa yksi rodullinen ryhmä harjoittaa toista rodullista ryhmää vastaan vakiintunutta järjestelmällistä syrjintää ja alistamista, jonka puitteissa tavoitteena on ylläpitää kyseistä hallintojärjestelmää.
Israelin apartheid.
Israelin palestiinalaisiin kohdistamat sortotoimet täyttävät apartheidin tunnusmerkistön. Kansainvälisen tuomioistuimen mukaan Israelin lainsäädäntö ja toimenpiteet rikkovat apartheidin ja rotuerottelun kieltävää artiklaa. Tuomioistuimen mukaan Israelin toimet Länsirannalla ja Itä-Jerusalemissa toteuttavat erottelua palestiinalaisten ja Israelin siirtokuntalaisten välillä. Erottelu on ensisijaisesti fyysistä: Israelin siirtokuntapolitiikka edistää alueen pirstoutumista ja palestiinalaisyhteisöjen sulkemista enklaaveihin. Asumislupajärjestelmien ja erillisten tieverkostojen seurauksena palestiinalaisyhteisöt pidetään fyysisesti erillään toisistaan ja siirtokuntalaisten yhteisöistä. Erottelu on myös oikeudellista, Israelin lain asettaessa siirtokuntalaiset ja palestiinalaiset eri oikeusjärjestelmien alaisiksi. Palestiinalaiset esimerkiksi tarvitsevat asumisluvan Itä-Jerusalemiin, mistä siirtokuntalaiset ovat vapautettuja. 
Amnesty Internationalin raportin mukaan Israel riistää palestiinalaisten perusoikeuksia ja -vapauksia useilla tavoilla. Palestiinalaisten liikkumisvapautta rajoitetaan ja Israelin palestiinalaisyhteisöjä aliresursoidaan syrjivästi. Israel myös pakkosiirtää palestiinalaisia, pidättää heitä hallinnollisin pidätyksin, sekä teloittaa heitä laittomasti. Ulkomailla asuvia palestiinalaispakolaisia estetään palaamasta koteihinsa.
Human Rights Watchin mukaan Israelin viranomaiset systemaattisesti suosivat Israelin juutalaisia ja syrjivät palestiinalaisia, pyrkien hallitsemaan demografiaa, politiikkaa ja maa-alueita. 
Israelilaisen ihmisoikeusjärjestö B'Tselemin mukaan Israel käyttää lakeja, käytäntöjä ja järjestäytynyttä väkivaltaa yhden ryhmän ylivaltaisuuden perustamiseksi ja ylläpitämiseksi toisen yli. Järjestön mukaan Israelin hallinto on tehnyt selväksi ideologiansa juutalaisten ylivaltaan perustuvasta valtiosta säätämällä peruslain, joka julistaa eron juutalaisten ja ei-juutalaisten välillä perustavanlaatuiseksi ja legitiimiksi sekä sallii institutionaalisen syrjinnän.
Dark Matter (Pearl Jamin albumi)

Dark Matter on seattlelaisen rockyhtye Pearl Jamin 12. studioalbumi, joka julkaistiin 19. huhtikuuta 2024 Monkeywrenchin sekä Republicin kautta. Albumin on tuottanut Andrew Watt ja sen kansitaiteesta vastaa Alexandr Gnezdilov. Yhtyeen laulaja Eddie Vedder on kehunut albumia "heidän uransa parhaaksi teokseksi".
Albumi nauhoitettiin kolmessa viikossa Malibun Shangri-La -studioilla ja yhtyeen kitaristi Mike McCready onkin kertonut nauhoitusten olleen vähemmän aikaa vieviä kuin edellistä "Gigaton"-albumia tehdessä. Hänen mukaansa tuottaja Watt "potki koko bändiä takamukselle ja laittoi heidät todella keskittymään ja soittamaan kappaleita peräperään".
Appell (lehti)

Appell oli Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) oikeistosiiven pää-äänenkannattaja vuosina 1945–1969.
Lehden kustantaja oli Svenska Tidnings- och Förslags Aktiebolaget, joka toimi iltapäivälehti "Aftonpostenin" kustantajana vuosina 1944–1945. Kustantamo kustansi myös kirjoja. 
"Appellin" päätoimittajana toimi Torsten G. Aminoff vuosina 1945–1960. Lehden toimitusjohtaja oli Gunnar Takolander ja lehden toimitus sijaitsi Helsingin Taka-Töölössä osoitteessa Runeberginkatu 44 A.
Lehdellä oli 120 omistajaa. Omistajien joukossa oli Suomen elinkeinoelämän merkittäviä vaikuttajia. Suurimpien omistajien joukossa olivat Arabian toimitusjohtaja, vuorineuvos Carl-Gustaf Herlitz, Lohjan kalkkitehtaan toimitusjohtaja, vuorineuvos Petter Forsström, Uudenmaan kirjapainon toimitusjohtaja Oskar Tiderman ja liikemies, Backbyn kartanon omistaja Ernst Felix von Freymann. Edellämainitut henkilöt omistivat yhteensä 31 prosenttia lehdestä. 
Kansanedustaja Georg C. Ehrnrooth toimi lehden hallituksen jäsenenä vuodesta 1953 ja osallistui aktiivisesti lehden työhön. Ehrnroothin ja päätoimittaja Aminoffin välit tulehtuivat Honka-liiton synnyttämisen aikoihin. Aminoff jätti lehden päätoimittajan tehtävän vuonna 1960 ja siirtyi "Hufvudstadsbladetin" politiikan toimittajaksi. "Appell" lakkautettiin vuonna 1969.
Kuorejärvi

Kukkarojärvi tarkoittaa seuraavia:
Challengers (elokuva)

Challengers on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen urheiluelokuva, jonka on ohjannut Luca Guadagnino ja käsikirjoittanut Justin Kuritzkes. Sen pääosia esittävät Zendaya, Josh O’Connor ja Mike Faist.
Elokuvan keskiössä on tennis-mestari Art Donaldson (Faist), joka suunnittelee comebackia vaimonsa Tashi Duncanin (Zendaya), uransa loukkaantumisen takia lopettaneen tennis-lupauksen, avustuksella. Art saa kuitenkin vastaansa Patrick Zweigin (O’Connor), joka sattuu olemaan hänen entinen paras ystävänsä sekä Tashin entinen rakastaja.
"Challengers" sai maailmanensi-iltansa Sydneyssä, Australiassa 26. maaliskuuta 2024. Elokuvan on määrä saada ensi-iltansa jo Venetsian elokuvajuhlilla syksyllä 2023, mutta se viivästyi takia. Suomen-ensi-iltansa se saa 26. huhtikuuta 2024. Elokuva sai ylistävän vastaanoton kriitikoilta.
Jane Horrocks

Barbara Jane Horrocks (s. 18. tammikuuta 1964) on brittiläinen näyttelijä, joka on tunnettu esimerkiksi Bubblen rooli "Todella upeeta" -sarjassa ja Laura Hoffin rooli "Little Voice" -elokuvasta. Muita hänen töitään ovat esimerkiksi ääniroolit elokuvissa "Corpse Bride" ja "Kananlento".
Horrocks syntyi Rawtenstallissa, Lancashiressä ja opiskeli Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa, sekä näytteli yhden vuoden Royal Shakespeare Companyssä. Horrocksin ensimmäinen läpimurtoelokuva oli vuoden 1990 "Elämä on ihanaa." Horrocks ei ole ollut kertaakaan naimisissa, mutta hänellä oli 21 vuotta kestänyt parisuhde näytelmänkirjoittaja Nick Wrightin kanssa, joka päättyi vuonna 2017.
Georg Roering

Georg Wilhelm Roering (23. huhtikuuta 1874 Kuopio – 30. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja Oy Mahoganyn toimitusjohtaja.
Roeringin vanhemmat olivat raatimies Otto Nathanael Roering ja Anna Maria Thuring. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1894 ja hän suoritti koneinsinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1898.
Roering oli kahden vuoden ajan 1898-1900 Leppäkosken puuhiomon ja paperitehtaan isännöitsijänä. Hän oli sitten vuosina 1900-1908 Ekö Ångsågin ja Hangö Ångsnickerin johtajana ja hankolaisen toiminimen A. B. Dahlberg &amp; Ekholmin toimitusjohtajana. Roering osti vuonna 1906 konkurssiin menneen Ekön höyrysahan. Kolmiraaminen saha oli perustettu 1896 Lappohjassa sijaitsevalle Ekön saarelle ja sen oli omistanut vuodesta 1900 August Dahlbergin ja Gabriel Ekholmin yhtiö Aktiebolaget Dahlberg &amp; Ekholm. Roering perusti yhtiökumppaneidensa kanssa vuonna 1907 Ab Ekö Ångsåg &amp; Fabriker-yhtiön. Vuonna 1908 tämä yhtiö perusti Tvärminnen Norrgårdiin kalkkihiekkatiilitehtaan ja kalkkiuunin jonne kalkkikivi tuotiin yhtiön Finbyn ja Kemiön louhoksista. Vuonna 1911 yhtiö hankki omistukseensa vuonna 1880 perustetun konttorikalusteita valmistaneen Hangon höyrysahan ja höyrypuuseppätehtaan (Hangö Ångsåg &amp; Ångsnickeri Ab), Helsingin savilaastitehtaan (Helsingfors Murbruksfabrik) sekä Särkisalossa sijainneen Kaukassalon (Kolsjö) kalkkilouhimon. Ekön sahan tuotanto meni pääosin vientiin. Roering johti Ekö Ångsåg &amp; Fabriker-yhtiöyä vuoteen 1921 saakka. Oy Mahoganyn toimitusjohtajana ja johtokunnan jäsenenä Roering oli vuodesta 1926 alkaen. Vuonna 1908 perustettu Oy Mahogany maahantoi ja jalosti ulkomaisia puulajeja sekä valmisti koivuviilua ja erikoisvaneria. Yhtiön tilat sijaitsivat Ruoholahdenkatu 21:ssa entisissä Ruoholahden kaakelitehtaan rakennuksissa ja vuodesta 1939 Lauttasaaressa Vattuniemenkatu 18:ssa. Hän oli mukana myös Danzigissä toimineessa A. G. fur Holzintressen-yhtiössä.
Roering toimi Puuseppäteollisuuden Työnantajaliiton asiamiehenä ja kuului Suomen Työnantajain Keskusliiton hallintoneuvostoon. Hangossa asuessaan hän oli Hangon kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Roering oli naimisissa Weine Alexandra Bergrothin (k. 1933) kanssa.
Zandile Ndhlovu

Zandile Ndhlovu (s. 25. elokuuta 1989 Soweto, Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen luonnonsuojelija, vapaasukellusohjaaja, aktivisti ja elokuvantekijä. 
Ndhlovu on Etelä-Afrikan ensimmäinen mustaihoinen naispuolinen vapaasukellusohjaaja. Hän on The Black Mermaid Foundationin perustaja. Vuonna 2023 Ndhlovu pääsi BBC:n 100 Women -listalle. Ndhlovusta tuli vuonna 2023 11th Hour Racingin suurlähettiläs. Häntä on kutsuttu lempinimellä "The Black Mermaid" ().
Elämä ja ura.
Lapsuus ja nuoruus.
Ndhlovu syntyi Sowetossa, Johannesburgissa, Gautengin provinssissa kaukana merestä tai muista uintimahdollisuuksista. Lapsena hän ei saanut mennä vapaasti suurimmille vesialueille, ja Ndhlovu näki vasta noin 12-vuotiaana meren ensimmäisen kerran. Hän oli hukkua 6. luokalla ollessaan uintitunnilla monirotuisessa koulussa. 
Sukellusuran alku.
Ndhlovu teki ensimmäisen snorklausmatkansa Balille 28-vuotiaana vuonna 2016. Hän oli ainoa tummaihoinen ihminen retkellä. Ndhlovu luuli ensinmäisellään sukellus kerrallaan omien sanojensa mukaan hukkuvansa. Ndhlovu innostui sukelluksesta ja suoritti lopulta sukelluskouluttajakurssin vuonna 2020. Samana vuonna Ndhlovusta tuli Etelä-Afrikan ensimmäinen tummaihoinen naispuolinen vapaasukelluskouluttaja.
The Black Mermaid Foundation.
Ndhlovu perusti vuonna 2020 The Black Mermaid Foundation -säätiön. Säätiön tarkoitus on avustaa snorklaamaan ja sukeltamaan 10–15-vuotiaita tummaihoisia lapsia tai sellaisia eteläafrikkalaisia lapsia, jotka eivät pääse helposti lähelle uinti mahdollisuuksia.
Åke af Forselles

Åke af Forselles (18. maaliskuuta 1904 Helsinki – 22. joulukuuta 1986 )) oli suomalainen ampuja ja ammatiltaan hammaslääkäri. Suomen Metsästysyhdistystä edustanut Åke af Forelles osallistui vuoden 1937 MM-kisoihin ja saavutti Trapin joukkuekultaa ja henkilökohtaisen hopean.
Uransa aikana af Forselles saavutti Suomen mestaruuksia trapissa vuosina 1932, 1934-1936 ja 1940.
Muu toiminta ja tunnustukset.
Åke af Forselles tuli ylioppilaaksi vuonna 1923 ja sen jälkeen opiskeli Helsingin yliopistossa hammaslääkäriksi valmistuen vuonna 1929 odontologian lisensiaatiksi. Sen jälkeen hänellä oma yksityislääkärin vastaanotto Helsingissä. Sotiemme aikaan hän toimi hammaslääkärinä tanskalaisessa avutustusambulanssissa sekä kenttä- ja sotasairaaloissa.
TYTKA21

ELM-2311 C-MMR on vastatykistötutka. Niitä on hankittu Suomeen maavoimille Israelista. Lukumäärää tai hankintahintaa ei ole kerrottu. Valmistaja on Elta Systems ja alkuperäinen tuotenimike on ELM-2311 compact multi-mission radar. Niitä on valmistettu useita versioita. Suomeen hankitulle versiolle tuli peitenimeksi TYTKA21. Tutkan testaaminen tehtiin Suomessa vuonna 2018, hankinnasta päätettiin 2019, otettiin käyttöön 2021 ja tutkamiehistön varusmieskoulutus aloitettiin 2024. Tutkan käyttötarkoitus on muodostaa suorituskyky vihollisen tykistön ja kranaatinheittimistön tuliasemien paikantamisessa niiden ammusten lentoratojen perusteella. Tutkan avulla voidaan myös valvoa ilmatilaa ja paikantaa lentokoneita, drooneja, ohjuksia ja raketteja sekä johtaa omien tuliyksiköiden tulta. Tutka on yhteensopiva Daavidin linko ilmapuolustusjärjestelmän kanssa. 
Rakenne.
Tutka on siirrettävä ja asennettu yhteen ajoneuvoon. Itse tutkalaitteisto on siirtolavakontissa. Ajoneuvona on kuusipyöräinen ja maastokelpoinen Mercedes-Benz Zetros kuorma-auto. Kaikki osat: tutkan lähetin-vastaanotin, antenni, sähkövoimayksikkö, jäähdytyslaitteet ja viestintälaitteet ovat samassa laitekontissa. Asemaan ajo ja asemasta ajo kestää n. 5 minuuttia. Laitteisto on sirpalesuojattu. Henkilöstöön kuuluu 4 henkilöä, joista kaksi on tutkaoperaattoreita.
Tutkan toimintatapa on 3D-pulssidopplertutka. Se mittaa maalien paikat kolmessa dimensiossa: suunta, korkeus ja etäisyys. Tykistökranaatin se pystyy havaitsemaan n. 40 km:n etäisyydeltä asti, raketinheittimen raketin n. 70 km:n etäisyydeltä ja lentokoneen kokoisen maalin 250 km:n etäisyydeltä.
Vastatykistöominaisuus perustuu siihen, että ammuksesta mitataan useita sijaintipisteitä sen lentoradalta. Niiden perusteella lasketaan lentoradan alkupiste, siis aseiden tuliasemien sijainnit. Sitten on mahdollista kohdistaa oman tykistön, tai muiden aseiden vaikutus niihin.
Antenni on tyypiltään AESA, eli sähköisesti keilaava tasoantenni. Antennia voi suunnata sivusuunnassa sektorissa 90° – 120° tai pyörittämään 360° sekä pystysuunnassa yli 50°. 
Lähetin-vastaanotin on pulssidopplertutka ja sen signaaliprosessointi pystyy luokittelemaan maalit niiden ominaisuuksien perusteella. Maaleja voidaan seurata ja tehdä niistä kattava tilannekuva. Myös omien aseiden tulenjohtoon on mahdollisuus. Lähettimen taajuusalue on tutkatajuusalue C, joka on 4 - 8 GHz.
ELTA on myynyt kyseistä tutkaa yli 100 kpl maailmanlaajuisesti.
Rana Dajani

Rana Dajani () on jordanialainen molekyylibiologi ja Hašemiittisen yliopiston molekulaarisen solubiologian professori. Hänet tunnetaan myös yhteiskunnallisena yrittäjänä ja ihmisoikeuksien puolustajana, joka on kiinnostunut naisten ja lasten terveyden, koulutuksen ja aseman parantamisesta. Dajani tutkii syöpien, sydän- ja verisuonitautien sekä tyypin 2 diabeteksen riskitekijöitä tšetšeeneillä ja adygeläisillä. Hän on osallistunut myös kantasolujen eettisyyttä käsittelevään keskusteluun, jossa on pohdittu niiden tutkimusta ja lääketieteellistä käyttöä islamin näkökulmasta.
Elämä.
Rana Dajani syntyi Saudi-Arabian Dhahranissa. Dajanin isä on palestiinalainen ja hänen äitinsä on kotoisin Alepposta. Hänellä on seitsemän nuorempaa sisarta. Perhe asui Dajanin lapsuuden aikana sekä Jordaniassa että Yhdysvalloissa.
Dajani suoritti alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon Jordanian yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1992 hän sai jatko-opiskelupaikan Cambridgen yliopistosta, mutta ei taloudellisista syistä pystynyt jatkamaan opintojaan. Sen sijaan Dajani opetti luonnontieteitä ja biologiaa jordanialaisessa Philadelphian yliopistossa vuosina 1992–1994 ja Amman Academyssä vuosina 1995–2000. Aviomiehensä tukemana hän muutti perheineen Yhdysvaltoihin vuonna 2000 ja aloitti molekyylibiologian tohtorinopinnot. Dajani väitteli tohtoriksi Iowan yliopistosta vuonna 2005.
Tohtoriksi valmistunut Dajani muutti takaisin Jordaniaan ja oli Hašemiittisen yliopiston apulaisprofessori vuoteen 2012 asti. Sen jälkeen hän vietti muutamia kuukausia Yalen yliopistossa tutkien indusoituja pluripotentteja kantasoluja, kunnes palasi takaisin Hašemiittiseen yliopistoon. Dajani työskenteli yliopistolla associate professorina vuosina 2013–2019, jolloin hän vieraili tekemässä tutkimusta myös Jordanian, Cambridgen ja Harvardin yliopistoissa. Dajanista tuli Hašemiittisen yliopiston professori vuonna 2019. Hän on molekulaarisen solubiologian professori.
Vuonna 2024 Dajani kertoi asuvansa Jordaniassa ja olevansa Jordanian kansalainen. Hänellä on neljä lasta.
Saavutukset.
Vuonna 2014 arabiemiraattilainen "Arabian Business" -lehti valitsi Dajanin yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmasta arabista. Hän voitti lukemaan kannustavalla We Love Reading -projektillaan Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön jakaman alueellisen Nansenin pakolaispalkinnon vuonna 2020.
Scholastique Mukasonga

Scholastique Mukasonga (s. 1956 Ruanda) on ranskalais-ruandalainen kirjailija. Hän on asunut Ranskassa vuodesta 1992.
Mukasonga on saanut muun muassa Renaudot-palkinnon 2012 (teoksesta "Notre-Dame du Nil") ja Simone de Beauvoir -palkinnon 2021.
Aria Fischer

Aria Fischer (s. 2. maaliskuuta 1999 Laguna Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän on voittanut Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympialaisissa kaksi kultamitalia, Rio de Janeirossa 2016 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Fischer on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2017 ja 2019.
Aria Fischerin isosisko Makenzie Fischer kuului myös Rio de Janeirossa 2016 ja Tokiossa 2021 vesipallon olympiakultaa voittaneisiin joukkueisiin. Heidän isänsä Erich Fischer pelasi vesipalloa Barcelonan olympialaisissa 1992.