tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pantteripallokala

Pantteripallokala ("Tetraodon nigroviridis") on värikäs kaakkoisaasialainen pallokalalaji. Sitä on vaikea erottaa kongonpallokalasta ja viherpallokalasta.
Koko ja ulkonäkö.
Pantteripallokala voi kasvaa 15 cm pitkäksi. Sillä on valkea vatsapuoli, ja selkäpuolella kellanvihreällä pohjalla tummia pilkkuja. Sen vartalo on kömpelön kulmikas; viherpallokala on sitä virtaviivaisempi.
Alkuperä.
Pantteripallokaloja tavataan luonnossa Aasiassa Sri Lankan ympäristöstä Indonesiaan ja Pohjois-Kiinaan. Se elää aikuisena joissa, puroissa ja tulva-altaissa. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Pantteripallokala on melko aggressiivinen kala. 
Vesiolot ja ravinto.
Pantteripallokala kutee murtovedessä. Sitä voi pitää akvaariossa vähän aikaa makeassa vedessä, mutta kasvaessaan sen pitää päästä murtoveteen. Meriveteenkään pantteripallokalaa ei tule päästää.
Pierre Jabouille

Pierre Jabouille (1875 – 14. toukokuuta 1947 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Jabouille toimi siviilihallinnon virkamiehenä Ranskassa, kunnes vuonna 1905 sai siirron Indokiinaan asioiden hoitajaksi. Hän työskenteli siellä 28 vuotta, toimien eri viroissa, lopulta kuvernöörinä. Hän keräsi lintuja ja nimesi yhdessä Delacourin kanssa keisarifasaanin ("Lophura imperialis"), ruskopääpyyn ("Arborophila cambodiana") ja vietnaminnakkelin ("Sitta solangiae") sekä useita alalajeja.
Jäätyään eläkkeelle 1933 Jabouille asettui Clèresiin, jatkoi indokiinalaisten lintujen tutkimista ja osallistui "L'Oiseau"n, ranskalaisen lintutieteellisen lehden toimittamiseen. Hän kirjoitti useita tieteellisiä artikkeleita Indokiinan ja Kiinan linnuista ja osallistui joidenkin kirjojen kirjoittamiseen. Hän kuului British Ornithologists' Unioniin vuodesta 1925 lähtien.
Tammisaaren maalaiskunnan vaakuna

Tammisaaren maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa Tammisaaren maalaiskunnan nimestä, johon vaakunan tammenoksa viittaa. Lisäksi aihe on suorassa yhteydessä Tammisaaren kaupungin vaakunaan. Aaltokoro ja kala viittaavat sijaintiin rannikolla ja merkittävään saaristokalastukseen.
Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja se vahvistettiin käyttöön 3. maaliskuuta 1953. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä pystyssä vihreä tammenoksa, jossa lehtiä ja alaosassa kaksi punaista terhoa; alapuolella sininen aaltokoroinen tyviö, jossa hopeinen, punavaruksinen kala”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1977 kun kunta liittyi Tammisaaren kaupunkiin.
Kultapallokala

Kultapallokala ("Tetraodon mbu") on afrikkalainen pallokalalaji. Se on makean veden pallokaloista suurin.
Koko ja ulkonäkö.
Kultapallokala voi kasvaa lähes 70 cm pitkäksi. Se on vatsapuolelta kellanvalkea, selkäpuolelta ruskeatäpläinen. Se on normaalisti litteän laatikon muotoinen, mutta voi säikähtäessään pullistaa itsensä palloksi.
Alkuperä.
Kultapallokaloja tavataan luonnossa Afrikassa Tanganjikajärven ja Kongojoen vesistöissä.
Käyttäytyminen.
Nuoria kultapallokaloja pidetään joskus akvaarioissa muiden lajien joukossa, mutta ne saattavat muuttua aggressiiviseksi, ja jo niiden suuri koko ja isot hampaat tekevät niistä uhkan monelle lajille.
Vesiolot ja ravinto.
Kultapallokala syö simpukoita ja muita selkärangattomia sekä pieniä kaloja. Se elää keskikovassa, happamuudeltaan neutraalissa vedessä, jonka lämpötila on 24–26 °C.
Stig Holmqvist

Stig Johan Holmqvist (13. helmikuuta 1936 Helsinki – 6. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovaikuttaja.
Holmqvist nousi HIFK:n kokoonpanoon 1950-luvulla sen pelatessa Suomi-sarjassa. Hän oli mukana nostamassa HIFK:n takaisin mestaruussarjaan ja voitti sen riveissä Suomen mestaruuden 1959 ja 1961. Kaudeksi 1963 Holmqvist siirtyi Suomi-sarjaan pudonneeseen Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK nousi heti takaisin pääsarjatasolle ja voitti seuraavalla kaudella mestaruuden. Holmqvist pelasi urallaan vielä Upon Pallossa ja Tapion Hongassa.
Holmqvist nousi maajoukkueeseen vuonna 1959. Hän pelasi kaikkiaan 21 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Pelaajauran jälkeen Holmqvist toimi Suomen Palloliiton pääsihteerinä vuosina 1985–1989.
Bad Deutsch-Altenburg

Bad Deutsch-Altenburg on kunta Itävallan itäosassa, Ala-Itävallan osavaltiossa 50 kilometriä Wienistä kaakkoon. Siellä oli vuoden 2019 arvion mukaan 1 772 asukasta. Alueella on ollut asutusta roomalaisajoista lähtien, ja sen liepeillä sijaitsee Carnuntumin arkeologinen kaivauspaikka. Kunnassa on terveyskylpylä.
Pannonia superior

Pannonia superior (”Ylä-Pannonia”, ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Pannoniassa nykyisten Itävallan, Unkarin, Slovenian ja Kroatian alueilla.
Maantiede.
Pannonia superiorin provinssi sijaitsi Pannoniassa Tonavan (lat. "Danuvius") eteläpuolella nykyisten Itävallan, Unkarin, Slovenian ja Kroatian alueilla. Sen itäpuolella sijaitsi Pannonia inferiorin (”Ala-Pannonia”) provinssi, eteläpuolella Dalmatian provinssi, lounaispuolella Italia ja sen Venetia et Histrian alue, ja länsipuolella Noricumin provinssi. Alueen halki kulki Meripihkatieksi kutsuttu kauppareitti. Provinssin hallinnollinen keskus oli Carnuntum nykyisen Bad Deutsch-Altenburgin lähistöllä.
Kaupunkeja.
Pannonia superiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia.
Pannonia superiorin alue oli aiemmin osa provinsseja Illyricum, Illyricum inferius ja Pannonia. Pannonia superiorin provinssi muodostettiin, kun keisari Trajanus jakoi noin vuonna 103/107 Pannonian provinssin kahteen osaan, jotka olivat Pannonia superior ja Pannonia inferior. Provinssien jaossa se luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Septimius Severus toimi Pannonia superiorin kuvernöörinä ennen kuin hänestä tuli Rooman keisari vuonna 193. Caracallan aikana 211–217 Pannonia superiorin ja Inferiorin rajaa siirrettiin niin, että Pannonia inferiorista tuli aiempaa suurempi. Pannonia superiorin provinssi lakkautettiin vuonna 293, jolloin se jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat Pannonia prima ja Savia.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Mikael Granskog

Mikael Granskog (s. 26. maaliskuuta 1961 Maarianhamina) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskuspuolustajana pelannut Granskog on ahvenanmaalaisen IFK Mariehamnin kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 1981 ruotsalaiseen IFK Norrköpingiin. Granskog pelasi Norrköpingissä kuusi kautta, joista viisi Allsvenskanissa. Otteluita seurassa hänelle kertyi 82. Granskog pelasi tämän jälkeen vielä useita vuosia alemmissa sarjoissa Ruotsissa.
Granskog oli ensimmäinen ahvenanmaalainen pelaaja miesten maajoukkueessa noustessaan sinne vuonna 1982. Hän pelasi urallaan kaikkiaan 24 maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Granskog on toiminut muun muassa IFK Mariehamnin jalkapallojaoston puheenjohtajana.
Carnuntum

Carnuntum oli tärkeä roomalaisten leiri, myöhemmin noin 50 000 asukkaan kaupunki, nykyisessä Itävallassa Bad Deutsch-Altenburgin liepeillä 40 km Wienistä itään. Kun keisari Trajanus noin vuonna 106 jakoi Pannonian provinssin kahteen osaan, Carnuntumista tuli Ylä-Pannonian pääkaupunki.
Keisari Septimus Severus antoi vuonna 194 sekä Carnuntumille että Ala-Pannonian pääkaupungille Aquincumille (lähellä nykyistä Budapestia) korkeamman kaupunginarvon "colonia". Hän osoitti siten kiitollisuuttaan Pannoniaan sijoitetuille legioonille, jotka olivat valinneet hänet valtaistuimelle. 
Alueella on aloitettu kaivaukset 1870, mutta esiin on kaivettu vasta alle prosentin verran. Se on nykyisin suosittu matkailukohde. 
Carnuntumista on vuonna 2011 löytynyt maatutkan avulla gladiaattorikoulu, jonka esiin kaivamista suunnitellaan. Kouluun kuului vankisellejä, sillä oppilaat olivat rikollisia tai sotavankeja, yleensä orjia. Koulua ympäröi hauta-alue, jonne harjoituksissa kuolleet haudattiin.
Árpádin silta

Árpádin silta () on Tonavan ylittävä silta Unkarin pääkaupungissa Budapestissä, joka avattiin 7. marraskuuta 1950. Se sijaitsee Margitinsaaren pohjoispäässä ja yhdistää Budan ja Pestin toisiinsa. Árpádin silta on pääkaupungin pohjoisin silta ja oli vuoteen 2008 asti koko Unkarin pisin silta, kunnes Megyerin silta avattiin. Sen pituus ajoluiskineen on noin kaksi kilometriä, kaariaukkojen ulkoreunojen väli 928 metriä.
Silta on saanut nimensä Unkarin ensimmäisen hallitsijan, ruhtinas Árpádin mukaan.
Amok trei

Amok trei () on kambodžalainen perinneruoka, joka on valmistettu höyrytetystä kalasta ja tarjoillaan banaaninlehdellä tai kookosen kuoressa.
Reg Empey

Reg Empey (s. 26. lokakuuta 1947 Belfast) on pohjoisirlantilainen Ulster Unionist Partyn poliitikko, joka toimi virkaatekevänä Pohjois-Irlannin pääministerinä vuonna 2001.
Peter Robinson

Peter Robinson (s. 29. joulukuuta 1948) on pohjoisirlantilainen Democratic Unionist Partya edustava poliitikko. Hän toimi vuosina 2008–2015 Pohjois-Irlannin pääministerinä. Vuoden 2010 alussa hän joutui jättämään aluejohtajan tehtävän kuudeksi viikoksi vaimonsa Iris Robinsonin seksiskandaalin takia. Muutama kuukausi myöhemmin, toukokuussa 2010, Robinson hävisi Britannian parlamenttivaaleissa parlamenttipaikkansa Alliance Partyn Naomi Longille. Hän oli toiminut House of Commonsin jäsenenä yli kolmenkymmenen vuoden ajan, vuodesta 1979. 
Robinson erosi Pohjois-Irlannin pääministerin tehtävästä 10.9.2015.
Ulsterin unionistipuolue

Ulsterin unionistipuolue (, "UUP") on pohjoisirlantilainen puolue, jonka tavoitteena on pitää Pohjois-Irlanti osana Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Tätä unionismia kannattavista puolueista UUP on suurin ja menestynein.
Historia.
Vuonna 1905 perustettiin Ulsterin unionistineuvosto ("Ulster Unionist Council"), joka toimi kaksi vuotta ja jonka pohjalle muodostettiin Ulsterin unionistipuolue. Puoluetta johti vuosina 1910–21 Sir Edward Carson ja hänen jälkeensä Sir James Craig. Se hallitsi Pohjois-Irlantia vuosina 1921–1972. UUP vastusti perustuslaillisia uudistuksia ja katolisille tehtäviä myönnytyksiä. Sillä oli pitkään tiivis yhteys Britannian konservatiivipuolueeseen.
UUP vastusti vuonna 1985 solmittua Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välistä sopimusta. Vuoden 1998 Pitkänperjantain sopimuksen jälkeen UUP:n suosio kääntyi laskuun, ja vuoden 2010 Britannian parlamenttivaaleissa se ei saanut yhtään edustajaa. Vuonna 2015 se palasi alahuoneeseen kahdella edustajalla. Vuonna 2017 se menetti paikat jälleen. Sen osuus Pohjois-Irlannin äänistä oli 10,3%.
UUP:n puheenjohtaja vuosina 1995-2005 oli David Trimble, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon 1998 yhdessä John Humen kanssa.
UUP:n Jim Nicholson on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 1989.
Demokraattinen unionistipuolue

Demokraattinen unionistipuolue (, DUP) on pohjoisirlantilainen puolue, jonka tavoitteena on pitää Pohjois-Irlanti osana Yhdistynyttä kuningaskuntaa.
Ian Paisley perusti puolueen vuonna 1971. Pohjois-Irlannin pääministeri, Paul Givan, edustaa nykyään puoluetta.
Kenneth Rogoff

Kenneth Saul ”Ken” Rogoff (s. 22. maaliskuuta 1953) on Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n entinen pääekonomisti. Hän toimii taloustieteen professorina yhdysvaltalaisessa Harvardin yliopistossa. Rogoff on Project Syndicaten kolumnisti.
Rogoff pelasi nuorempana myös shakkia. Hän lopetti uransa vuonna 1980, mutta hän ehti saada suurmestarin arvonimen.
Satoshi Ishii

Satoshi Ishii (s. 19. joulukuuta 1986) on japanilainen vapaaottelija ja entinen judoka.
Judourallaan Ishiin suurin saavutus on yli 100 kilogramman painoluokan olympiakulta Pekingin olympialaisissa 2008, missä hän voitti loppuottelussa Uzbekistanin Abdullo Tangrijevin. 2006 hän saavutti Aasian kisoissa hopeaa alle 100-kiloisissa. Vuonna 2007 hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden sekä avoimen painoluokan kultaa Bangkokissa järjestetyissä universiadeissa. Avoimen painoluokan Japanin mestaruuden hän on voittanut vuosina 2006 ja 2008. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailman- ja Aasian-mestaruuden alle 100 kg:n painoluokassa 2004.
Pekingin olympiakultansa jälkeen Ishii siirtyi harjoittelemaan ammattilaisena vapaaottelua, minkä johdosta hänet erotettiin Japanin judoliitosta. Hän harjoittelee myös pystyottelua sekä brasilialaista jujutsua, josta hänellä on musta vyö.
Intianpallokala

Intianpallokala ("Tetraodon cutcutia") on aasialainen makean veden pallokalalaji. Se voi kasvaa 15 cm pitkäksi. Sen väri vaihtelee vihreän eri sävyissä kalan mielialan mukaan.
Töppöpallokala

Töppöpallokala ("Tetraodon leiurus", myös "Monotrete leiurus") on kaakkoisaasialainen makean veden pallokalalaji. Se voi kasvaa 15 cm pitkäksi. Sen vatsapuoli on valkoinen, selkä vaihtelee ruskean eri sävyissä. Pyrstön lähellä on selvästi erottuva ruskea täplä. Töppöpallokala syö lihapitoista ruokaa, johon kuuluu paljon kovakuorisia äyriäisiä. Liian pehmeällä ruoalla sen hampaat kasvavat ongelmaksi asti.
Pohjapallokala

Pohjapallokala ("Tetraodon miurus", entinen punapallokala) on afrikkalainen makean veden pallokalalaji. Sitä tavataan Kongojoen vesistössä. Se voi kasvaa 15 cm pitkäksi. Pohjapallokala on aggressiivinen muita lajeja kohtaan. Se viihtyy lähellä pohjaa, ja kaivautuu hienoon pohjahiekkaan niin että vain silmät jäävät esille. Sopiva vesi on pehmeää, hiukan hapanta ja lämpötilaltaan 24–27 °C Pohjapallokala syö kaloja ja rapuja.
Helsingin yliopiston Avoin yliopisto

Helsingin yliopiston Avoin yliopisto tarjoaa Helsingin yliopiston opetussuunnitelmien mukaisia opintoja lähes kaikista tiedekunnista. Opinnot ovat avoimia kaikille: ikä- tai pohjakoulutusvaatimuksia ei ole. Opettajina toimivat pääosin yliopiston omat opettajat ja opinnot voi liittää yliopistotutkintoon, jos opiskelijalla myöhemmin on tutkinnonsuoritusoikeus.
Helsingin yliopisto on järjestänyt avointa yliopisto-opetusta vuodesta 1977. Avoin yliopisto on Helsingin yliopiston erillinen laitos. Avoimessa yliopistossa on noin 40 työntekijää sekä lähes 350 tuntiopettajaa. Avoimella yliopistolla on toimipisteet Helsingissä ja Lahdessa ja opetusta järjestetään myös useissa yhteistyöoppilaitoksissa eri puolilla Suomea. 
Avoimen yliopiston opinnot on suunniteltu niin, että ne on mahdollista suorittaa esimerkiksi työn ohessa. Verkko-opinnot voi suorittaa kokonaan etäopintoina vaikka ulkomailta. Muussakin opetuksessa hyödynnetään verkkoa erilaisilla tavoilla. Joissakin jaksoissa opiskelija voi valita, suorittaako kyseisen opintojakson esimerkiksi luentoina vai kirjatenttinä.
Vuonna 2016 opiskelijoita oli yhteensä 21 920.
Avoin yliopisto toteuttaa myös Helsingin yliopiston Studia Generalia -toimintaa.
Transitiivisuus (kielioppi)

Transitiivisuus on verbin ominaisuus, jossa niiden valenssiin kuuluu objekti. Vastaavasti lausetta, jossa on objekti, kutsutaan transitiivilauseeksi. Joidenkin verbien, jotka tavallisesti ilmaisevat aikaansaamista tai abstraktia suhdetta, yhteydessä objekti on pakollinen. Tavallisempaa on kuitenkin, että objekti voidaan lisätä tai jättää lisäämättä riippuen siitä, halutaanko painottaa kohdetta vai itse toimintaa.
Transitiiviset verbit.
Transitiivisiin verbeihin liittyy lauseessa tavallisesti kaksi nominia, subjekti (tekijä) ja objekti (tekemisen kohde). Suomen kielessä subjektin sija on nominatiivi (päätteetön) ja objektin sija on joko akkusatiivi (päätteetön tai pääte -n), jos tekeminen kohdistuu koko asiaan, tai partitiivi (pääte takaäänteenä -a, jos sanavartalossa esiintyy takavokaali a, o tai u, tai etuäänteenä -ä, jos sanavartalossa ei esiinny takavokaaleja), jos tekeminen kohdistuu vain asian johonkin osaan.
Intransitiiviset verbit.
Intransitiivinen verbi ilmaisee tekemistä, joka ei kohdistu mihinkään kohteeseen. Kun transitiiviverbiin liittyy kaksi nominia, joista toinen on subjekti (tekijä) ja toinen objekti (tekemisen kohde), intransitiiviverbiin liittyy vain yksi nomini, joka on subjekti (tekijä). Koska suomessa ei kuitenkaan ole indoeurooppalaisille kielille tyypillistä muodollista subjektia (ruotsin det, englannin it, saksan es, ranskan il), voi subjektikin joissakin tapauksissa puuttua kokonaan. Esimerkiksi "Sataa" on joko transitiivinen verbi, jos ilmoitetaan sataako vettä vai lunta, tai intransitiivinen kun tätä ei ilmoiteta, missä tapauksessa subjekti puuttuu kokonaan. Indoeurooppalaiset kielet vaativat tässä kuitenkin muodollisen subjektin: "Sataa (vettä)" on ruotsiksi "Det regnar", englanniksi "It is raining", saksaksi "Es regnet", ranskaksi ”Il pleut” ja "Sataa lunta" on ruotsiksi "Det snöar", englanniksi "It is snowing”, saksaksi "Es schneit" ja ranskaksi ”Il neuge”. Indoeurooppalaisten kielten tämä verbi on puhtaammin intransitiivinen kuin suomen, jossa satava veden olomuoto ilmoitetaan sataa-verbiä seuraavalla partitiivilla, ja sataa on siten lähempänä transitiivi- kuin intransitiiviverbiä suomen kielessä.
Viulukonsertto nro 1 (Bruch)

Max Bruchin (1838–1920) ensimmäinen viulukonsertto g-molli, op. 26, on eräs romantiikan aikakauden tunnetuimmista konsertoista viululle. Konsertto sai kantaesityksensä 24. huhtikuuta 1866, mutta säveltäjä ei ollut tyytyväinen, vaan ryhtyi työstämään teoksestaan uutta versiota. Uusi versio sai kantaesityksensä 5. tammikuuta 1868. Kapellimestarina oli silloin Carl Martin Reinthaler toisin kuin ensimmäisen version kantaesityksessä, jota Bruch itse oli johtanut.
Bruch sai konserton uudistamisessa apua viulisti Joseph Joachimilta, jolle hän myös omisti konserton. 
Bruchin ensimmäinen viulukonsertto jakautuu kolmeen osaan:
Useat kuuluisat viulistit ovat tehneet esityksiä ja levytyksiä Bruchin ensimmäisestä viulukonsertosta. Heidän joukossaan ovat Itzhak Perlman, Kyung-wha Chung ja Salvatore Accardo. 
Bruch sävelsi kaikkiaan kolme viulukonserttoa, vaikkakin vain ensimmäinen on noussut klassikon asemaan. Konsertoista toinen (1878) ja kolmas (1891) ovat molemmat d-mollissa.
Surfin’ U.S.A.

Surfin’ U.S.A. on The Beach Boysin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 25. maaliskuuta 1963 ja se muodostui yhtyeen läpimurtolevyksi. "Surfin’ U.S.A." nousi Billboard 200 -musiikkilistan sijalle 11. ja Britannian albumilistan sijalle 17. Albumin nimikkosingle ”Surfin’ U.S.A.” nousi Billboard Hot 100 -listalla kolmanneksi.
Nimikkokappaleensa myötä albumi oli The Beach Boysin ensimmäinen suurmenestys, ja se toi esiin Brian Wilsonin kasvavat kyvyt lauluntekijänä ja laulusovitusten tekijänä. Täyteläisempi, The Beach Boysille ominainen laulusoundi saatiin uusien päällekkäisäänitystekniikoiden avulla. Kuten esikoisalbumi "Surfin’ Safari", "Surfin’ U.S.A." on merkitty Nick Venetin tuottamaksi, mutta todellisena tuottajana on pidetty Brian Wilsonia. 
Nimikkolaulu ”Surfin’ U.S.A.”, joka oli merkitty Brian Wilsonin nimiin, on lähes nuotilleen kopio Chuck Berryn kappaleesta ”Sweet Little Sixteen”. Berry sai myöhemmin oikeuden päätöksellä kappaleen tekijänoikeudet nimiinsä. Lisäksi laulun sanoitus tuntuisi saaneen vaikutteita Bobby Rydellin vuoden 1959 hitistä ”Kissin’ Time” (jossa mainitaan useita Yhdysvaltain kaupunkeja), jonka melodia taasen muistuttaa melko tavalla ”Sweet Little Sixteeniä”.
Albumin 12 kappaleesta viisi on instrumentaaleja. ”Stoked” on ensimmäinen Brian Wilsonin säveltämä instrumentaali The Beach Boysille. Instrumentaali ”Surf Jam” on ensimmäinen kappale, jonka tekijäksi on merkitty tuolloin 16-vuotias Carl Wilson.
Merkittäviä laulusuorituksia.
Vaikka nimikappale saavuttikin albumin suurimman huomion, sillä on myös muita merkittäviä lauluja. ”Farmer’s Daughter” oli ensimmäinen Brian Wilsonin falsetissa laulama kappale ja sitä Fleetwood Mac esitti myöhemmin vuonna 1980 livenä. ”Lonely Sea” (joka jäi yli "Surfin’ Safarin" sessioista ja on ensimmäinen Wilsonin yhdessä Gary Usherin kirjoittama kappale) on varhaisin esimerkki Brian Wilsonin melankolisesta puolesta.
Nimikkosingle ”Surfin’ U.S.A.” oli The Beach Boysin ensimmäinen iso hitti ja sen auttamana albumi myi kultaa Yhdysvalloissa.
Kansikuva.
Kansikuvan otti taiteilija-valokuvaaja-lainelautailija John Severson tammikuussa 1960. Kuvassa kalifornialaislähtöinen lainelautailija Leslie Williams lautailee talvisella aallolla Havaijin Sunset Beachillä. Alun perin kuva oli tarkoitettu Seversonin "Surfer"-lehden kansikuvaksi, mutta alkuperäinen negatiivi vaurioitui värierottelussa eikä kuvaa voitu painaa. Kun Capitol Records tiedusteli sopivaa kuvaa albumiin, Severson korjasi alkuperäisen kuvan ja myi sen levy-yhtiölle.
Kappaleet.
Vuoden 2001 uudelleenmasteroitu versio.
Vuonna 2001 "Surfin’ U.S.A." julkaistiin CD:nä uudelleenmasteroituna yhdessä "Surfin’ Safarin" kanssa. Levyllä on mukana bonuskappaleina ”Cindy, Oh Cindy”, ”The Baker Man” ja ”Land Ahoy”.
Arto Uimonen

Arto Uimonen (s. 7. tammikuuta 1958 Valkeakoski) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Keskikentällä ja hyökkääjänä pelannut Uimonen nousi Valkeakosken Hakan edustusmiehistöön ensi kerran kaudella 1974. Hän pelasi Hakassa vuoteen 1979 asti ja voitti seurassa sekä mestaruuden että Suomen cupin kaudella 1977. Uimonen siirtyi seuraavaksi Tampereen Ilvekseen, jossa hän pelasi kaikkiaan 11 kautta käyden välissä yhden vuoden Lahden Reippaassa. Uimonen saavutti Ilveksessä mestaruuden 1983 ja Suomen cupin voiton 1990. Uimonen pelasi uransa aikana 376 pääsarjaottelua, jolla hän sijoittuu pelattujen otteluiden tilastossa sijalle 15.
Uimonen kuului nuorisomaajoukkueiden vakiopelaajiin ja hän oli mukana voittamassa Suomelle hopeaa alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa vuonna 1975. Uimonen ei onnistunut vakiinnuttamaan täysin paikkaansa miesten maajoukkueessa, mutta hänelle kertyi kuitenkin yhteensä 20 maaottelua.
Pelaajauran jälkeen Uimonen toimi Hakan apuvalmentajana ja Ilveksen päävalmentajana. Arto Uimosen pojat, Valtteri ja Verneri, pelaavat nykyisin Tampere Unitedissa.
Surfer Girl

Surfer Girl on The Beach Boysin kolmas studioalbumi ja heidän toinen vuonna 1963 ilmestynyt albumi. Albumi julkaistiin 23. syyskuuta 1963. Tämä oli ensimmäinen albumi, jolla tuotantovastuu oli virallisestikin annettu Brian Wilsonille. Tässä asemassa Wilson pysyi aina "Smile"-projektin loppuun vuonna 1967.
"Surfer Girl" nousi sijalle seitsemän Yhdysvaltain albumilistalla. Britanniassa albumi julkaistiin keväällä 1967 ja se nousi sijalle 13. Vuoden 2001 CD-uudelleenjulkaisulla "Surfer Girl" julkaistiin yhdessä "Shut Down Volume 2":n kanssa. Jälkimmäinen on The Beach Boysin viides albumi – poikkeava julkaisujärjestys johtuu siitä, että tällöin vältyttiin kappaleiden ”Little Deuce Coupe”, ”Our Car Club”, ”Shut Down” ja ”409” tuplajulkaisulta, sillä nämä ovat neloslevyllä "Little Deuce Coupe".
Nimikkosingle ”Surfer Girl” nousi Yhdysvaltain listoilla seitsemänneksi. Se oli ensimmäinen Brian Wilsonin säveltämä kappale 19-vuotiaana käyttäen apunaan laulua ”When You Wish Upon a Star”. Balladina se oli riskivalinta avaussingleksi, mutta sen selvästi korkea laatu painoi enemmän kuin potentiaaliset kaupalliset riskit. Singlen B-puoli ”Little Deuce Coupe” nousi Yhdysvaltain listoilla viidenneksitoista ja on yhtyeen parhaiten menestynyt B-puoli. Se jatkoi myös yhtyeen linjaa, jossa A-puolelle sijoitettiin lainelautailuaiheinen kappale ja B-puolelle autoaiheinen laulu. Albumin kappaleista ”Catch a Wavella” Mike Loven sisko Maureen soitti harppua. ”The Surfer Moon” on ensimmäinen The Beach Boys -kappale, jolla oli jouset. Vaikka "Surfer Girlillä" oli kevyempääkin materiaalia (kuten ”South Bay Surfer”, ”Boogie Woodie”) niin se sisälsi muun muassa luultavasti ensimmäisen Brian Wilsonin henkilökohtaisen kappaleen (”In Your Room”) ja oli iso taiteellinen harppaus eteenpäin The Beach Boysilta. South Bay Surferin yhdeksi tekijäksi oli merkitty Al Jardine, joka palasi Beach Boysiin kesällä 1963.
Albumin kansikuva.
Albumin kansikuva on samoista vuoden 1962 valokuvaussessioista kuin esikoisalbumin "Surfin’ Safari" kansi. Kuvassa ovat vasemmalta oikealle Dennis Wilson, David Marks, Carl Wilson, Mike Love ja Brian Wilson. Kuvan otti Capitolin valokuvaaja Kenneth Veeder Paradise Cove -rannalla Malibun pohjoispuolella.
Kappaleet.
2001 uudelleenmasteroitu versio.
Uudelleenmasteroitu CD-versio julkaistiin vuonna 2001 yhdessä "Shut Down Volume 2".n kanssa. Ylimääräisinä kappaleina oli ”Fun, Fun, Fun” (monoversio), ”In My Room” (saksankielinen versio) ja ”I Do”.
Little Deuce Coupe

Little Deuce Coupe on The Beach Boysin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1963. Albumi nousi Yhdysvaltain albumilistalla sijalle neljä.
Tuotanto.
Kesällä 1963 Capitol Records julkaisi ”hot rod” -aiheisen kokoelman "Shut Down", jolla oli mukana ilman yhtyeen suostumusta The Beach Boys -kappaleet ”Shut Down” ja ”409”. Brian Wilson kiirehti tekemään valmiiksi pääosin radiotiskijukka Roger Christianin kanssa työstämiään kappaleita, ja "Little Deuce Coupe" valmistui vain kuukausi "Surfer Girlin" julkaisun jälkeen. Neljä levyn kahdeksasta kappaleesta oli jo ilmestynyt yhtyeen aiemmilla albumeilla: Little Deuce Coupe”, ”Our Car Club”, ”Shut Down” ja ”409”.
Vaikka tiivis ilmestymistahti oli kaupallinen riski, "Little Deuce Coupe" menestyi mainiosti nousten listaneloseksi. Se myi juulopulta platinaa (helmikuussa 1992). Koska useimmat kappaleet kertovat autoista (pois lukien ”Be True to Your School”, jossa siinäkin mainitaan ”kruisailu”), niin jälkikäteen sitä on joskus pidetty varhaisena esimerkkinä konseptialbumista.
Vaikka Nick Venet on merkitty tuottajaksi ”Shut Downille” ja Murry Wilson ”409”:lle, virallisesti albumi oli Brian Wilsonin tuottama. 
Näin nopeasti tehdyksi albumiksi "Little Deuce Coupen" laatu oli erityisen hyvä. Brian Wilsonin laulut ja niiden sovitukset olivat muuttumassa yhä monimutkaisimmiksi ja häikäisevimmiksi, erityisesti kappaleet ”No-Go Showboat” ja ”Custom Machine”.
Albumiäänitysten jälkeen Brian Wilson äänitti uudelleen kappaleen ”Be True to Your School”, ja se julkaistiin singlenä. Se nousi Yhdysvaltain listakuutoseksi marraskuussa 1963. Lisäksi julkaistiin joulusingle ”Little Saint Nick”.
"Little Deuce Coupe" oli viimeinen albumi ennen vuoden 2012 "That’s Why God Made the Radiota", jolla mukana oli David Marks. Alkuperäisjäsen Al Jardine palasi kokoonpanoon ennen albumin äänityksiä, ja Marks lähti yhtyeestä pian sen jälkeen.
”Deuce Coupe” on vuoden 1932 Ford Model B -coupé ("deuce" viittaa vuosilukuun). Auto oli monien mielestä todellinen ”hot rod”; siinä oli Ford Flathead -moottori. Sanoituksessa mainittu "pink slip" viittaa ajoneuvon rekisteriotteeseen, joka vuoteen 1988 oli Kaliforniassa vaaleanpunainen.
Kansikuva.
Albumin kansikuva saatiin "Hot Rod" -lehdeltä. Kuvassa on hot rod -omistaja Clarence ”Chili” Catallon keskivartalo ja hänen omistamansa kustomoitu kolmeikkunainen vuoden 1932 Ford Coupé, joka harrastajien keskuudessa tunnetaan lempinimellä ”the lil’ deuce coupe”. Saman valokuvan kokonainen versio Catallonista ja hänen autostaan oli "Hot Rodin" heinäkuun 1961 kansikuvana. Catallon kuoli 1998, mutta hänen autonsa kiertää yhä näyttelyissä.
Kappaleet.
Vuoden 2001 uudelleenmasteroitu versio.
Vuonna 2001 levy julkaistiin uudelleenmasteroituna CD-versiona yhdessä "All Summer Longin" kanssa. Mukana oli ylimääräisinä kappaleina ”Be True to Your School” (singleversio), ”All Dressed Up for School”, ”Little Honda” (vaihtoehtoinen versio) ja ”Don’t Back Down” (vaihtoehtoinen versio).
All Summer Long

All Summer Long on The Beach Boysin kuudes studioalbumi ja yhtyeen toinen vuonna 1964 ilmestynyt albumi. The Beatlesin johtaman britti-invaasion jälkimainingeissa nauhoitettu levy merkitsi käännekohtaa The Beach Boysin ja lauluntekijä Brian Wilsonin uralla. All Summer Long nousi Yhdysvaltain listaneloseksi. Neljä albumin kappaleista julkaistiin myös EP-levynä "Four by The Beach Boys".
Albumin historiaa.
Helmikuun alussa 1964 Brian Wilsonin intensiivisen sävellyskauden tuloksena syntyivät muun muassa kappaleet ”I Get Around”, ”All Summer Long”, ”Wendy” ja ”Girls on the Beach”. Beach Boysit äänittivät lauluosuutensa 21-vuotiaan Brian Wilsonin tuottamien, sessiomuusikoiden soittamien instrumentaalipohjien päälle.
”I Get Around” julkaistiin pari kuukautta ennen albumia singlenä ja siitä tuli yhtyeen ensimmäinen listaykkönen Yhdysvalloissa. Se oli myös yhtyeen ensimmäinen Top10-hitti Britanniassa (listaseitsemäs). Albumi julkaistiin heinäkuussa 1964 ja se nousi listaneloseksi Yhdysvalloissa.
"All Summer Long" merkitsi myös muutosta yhtyeen sisäisissä suhteissa. Wilsonien isä ja yhtyeen manageri Murry Wilson oli dominoinut vuosia veljeksiä ja heidän tekemisiään, mutta tämä albumi merkitsi käännekohtaa suhteessa. ”I Get Aroundin” äänitysten aikaan yhtye erotti hänet managerin tehtävistä.
Albumin kansi.
Kesäisessä levynkannessa on värikkäiden valokuvien muodostama fotomontaasi. Valokuvien ottajiksi on merkitty aiempia kansikuvia ottaneet Kenneth Veeder ja George Jerman, mutta on jäänyt epäselväksi kuka otti etukannen värikuvat ja takakannen mustavalkoiset studiokuvat. Kuvat on otettu samalla Malibun pohjoispuolisella Paradise Cove -rannalla kuin "Surfin’ Safarinkin" kansi. Hiekalla on kuvattu vain neljää yhtyeen jäsentä (Brian, Carl, Dennis ja Mike) yhdessä kahden tytön kanssa. Al Jardine oli kuvauspäivänä flunssassa ja hänen kuvansa ovat myöhemmältä päivältä.
Albumin ensimmäisessä painoksessa kappale ”Don't Back Down” oli kannessa väärinkirjoitettuna ”Don't Break Down”.
Kappaleet.
Vuoden 2001 uudelleenjulkaisu.
All Summer Long julkaistiin uudelleenmasteroituna CD-levynä yhdessä "Little Deuce Coupen" kanssa vuonna 2001. CD sisältää ylimääräiset kappaleet ”Be True To Your School” (single-versio), ”All Dressed Up for School”, ”Little Honda” (vaihtoehtoinen versio) ja ”Don’t Back Down” (vaihtoehtoinen versio).
The Beach Boys’ Christmas Album

 
The Beach Boys' Christmas Album on The Beach Boysin joululevy, joka julkaistiin 16. marraskuuta 1964. Albumi sisälsi viisi Beach Boysin omaa laulua ja seitsemän muuta joululaulua. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa kultaa (sertifioitu huhtikuussa 1982). The Beach Boys' Christmas Album (Capitol T-2164/ST-2164) nousi parhaimmillaan kuudenneksi Billboardin erityisellä vuoden lopun viikoittaisella joululevyn listalla. Se oli tällä listalla 13 viikkoa vuosien 1964–1968 välisenä aikana.
Yhtyeen omista kappaleista ”Little Saint Nick” oli noussut suosituksi jo vuotta aiemmin ja ”The Man with All the Toys” nousi hitiksi jouluna 1964. ”Christmas Day” oli ensimmäinen Beach Boys -kappale, jonka soololauluosuudet lauloi Al Jardine.
Yhtyeen johtohahmo Brian Wilson tuotti levyn rock-kappaleet, mutta perinteisten joululaulujen sovitukset hän antoi Dick Reynoldsin (Wilsonin fanittaman The Four Freshmenin sovittaja) tehtäväksi. Näihin Reynolds järjesti orkestraatiot ja Beach Boys lauluosuudet. Albumi julkaistiin sekä mono- että stereona. Stereomiksauksen teki studioteknikko Chuck Britz ja se oli viimeinen Beach Boysin todellinen stereoalbumi ennen vuoden 1968 "Friendsiä".
L’amico Fritz

 
L’amico Fritz on Pietro Mascagnin (1863–1945) säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Se sai kantaesityksensä Roomassa 31. lokakuuta 1891. Gustav Mahler johti oopperan esityksen Hampurissa 16. tammikuuta 1892. 
"L’amico Fritzin" libretisti oli P. Suardon alias Nicola Daspuro. Italiankielinen libretto pohjautuu Émile Erckmannin ja Alexandre Chatrianin romaaniin "L’ami Fritz" (1864). "L’amico Fritz" on Mascagnin tunnetuimpia teoksia, mutta ei yhtä usein kuultu kuin sitä edeltänyt ooppera, verismin merkkiteos "Cavalleria rusticana" (1890). 
"Cavalleria rusticanasta" poiketen "L’amico Fritz" on koominen ooppera.
E-luokka (hävittäjä)

E-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdeksan hävittäjän ja laivueenjohtajan muodostama alusluokka, joka muistutti edeltäneitä C- ja D-luokkia. Luokan alusten rakentaminen aloitettiin maaliskuussa 1933 lukuun ottamatta laivueenjohtajaa "HMS Exmouthia", jonka rakentaminen aloitettiin toukokuussa. Ne otettiin palvelukseen 1934.
Rakenne.
Luokan aluksissa käytettiin modernisoitua jo C-luokassa käyttöön otettua uutta runkotyyppiä, mutta sitä suurennettiin hieman. Alusten sisärakenteita muutettiin tekemällä kolme kattilahuonetta, mutta tehtiin esitys savuhormien yhdistämisestä. Esitys kuitenkin myöhemmin hylättiin.
Aseistus.
Aluksiin asennettiin kaikuluotain sekä kaksi syvyyspomminheitintä, yksi kisko ja 20 syvyyspommia. Alun perin suunniteltiin asennettavaksi aluksiin 3 tuuman ilmatorjuntatykit kuten edeltäneisiin alusluokkiin, mutta ajatuksesta luovuttiin, mikäli aluksen pääaseiden korkeuskulmaa saataisiin kasvatettua 40 asteeseen. Päätöstä voitaneen pitää viisaana, vaikka aluksille ei asennettukaan riittävää tulenjohtokapasiteettia ilmamaalien ampumiseen. Samoin aluksille asennetut puolentuuman konekiväärit olivat aivan tehottomia tehtävässään.
Alusten pääaseistuksena olivat QF 4,7 tuuman 45 kaliiperin Mk IX -tykit, joiden asennuksena oli 40 korkeuskulman mahdollistava CP Mk XVII -tornit. Aluksilla oli 8 kappaletta 21 tuuman torpedoputkia Mk IX torpedoiden laukaisemiseksi.
Kaikki vuoden 1931 laivasto-ohjelman alusten oli suunniteltu olevan nopeita miinanlaskijoita, joiden varusteisiin kuuluisi 60 Mk XIV miinaa, mutta uuden miinajärjestelmän keskeneräisyyden vuoksi pidettiin mielettömänä varustaa yhdeksän upouutta alusta testaamattomalla järjestelmällä.
Muutostyöt.
Lukuun ottamatta "HMS Escortia" aluksille asennettiin 3 tuuman ilmatorjuntatykki ja yhdestä neljään Oerlikonin 20 mm ilmatorjuntatykkiä poistamalla neljä torpedoputkea. Lopulta edelleen palveluksessa olleista aluksista tehtiin saattuehävittäjiä, joiden aseistuksena oli 4,7 tuuman tykkitornia, 6 kappaletta 20 mm ilmatorjuntatykkiä, 4 kappaletta 21 tuuman torpedoputkea, Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin ja 125 syvyyspommia. Poikkeuksina olivat:
Laivueen johtaja.
Kuninkaallisen laivaston perinteiden mukaisesti kuhunkin luokkaan rakennettiin myös laivueenjohtaja, joka oli hieman suurempi ja paremmilla viesti- ja johtamisjärjestelmillä varustettu. E-luokan laivueenjohtajaksi valmistettiin "HMS Exmouth".
In My Room

”In My Room” on yhdysvaltalaisen The Beach Boys -yhtyeen kappale, joka ilmestyi vuoden 1963 albumilla "Surfer Girl" ja myöhemmin samana vuonna "Be True to Your School" -singlen B-puolena. Kappaleen kirjoittivat Brian Wilson ja Gary Usher.
"Rolling Stone" -lehden julkaisemassa listauksessa ”In My Room” sijoittui kaikkien aikojen 212. parhaaksi musiikkikappaleeksi.
William Barrett (filosofi)

William C. (Christopher) Barrett (30. joulukuuta 1913 New York – 8. syyskuuta 1992 Tarrytown, New York) oli filosofian professori New Yorkin yliopistossa. Tohtorin tutkinnon hän suoritti Columbian yliopistosta. "Partisan Review" ja "The Atlantic Monthly" olivat hänen toimittamiaan aikakauslehtiä. Barrett oli tunnettu filosofian popularisoija ja teki muun muassa teoksen "Irrational Man: A Study in Existential Philosophy". Kirjassaan "The Illusion of Technique" hän kertoo keskeisimmistä ajatuksistaan.
Don’t Worry Baby

Don’t Worry Baby on The Beach Boysin kappale vuodelta 1964. Se julkaistiin "I Get Around" -singlen B-puolena.
Kappaleen esikuvaksi Brian Wilson on maininnut The Ronettesin klassikon, "Be My Baby", jota "Don’t Worry Babyn" sävellys osittain mukailee. Myöhemmin Ronettes teki itse cover-version "Don’t Worry Baby" -kappaleesta. Muita tunnettuja versioita laulusta ovat The Whon rumpalin Keith Moonin levytys sekä Billy Joelin liveversio Brian Wilsonin juhlakonsertissa vuonna 2001. 
John Lennon lainasi Don’t Worry Babyn säkeistön melodiaa soolouransa kappaleeseen "(Just Like) Starting Over".
Kappaleesta oman versionsa ovat levyttäneet myös The Tokens ja Bay City Rollers.
Kontrafagottikonsertto (Aho)

Kontrafagottikonsertto on yksi Kalevi Ahon lukuisista konsertoista. Soolosoittimena kontrafagotti on hyvin harvinainen. Teoksen tilasi Aholta yhdysvaltalainen kontrafagotisti Lewis Lipnick. Kantaesitys oli Bergenissä 23. helmikuuta 2006. Bergenin filharmonikkoja johti Andrew Litton ja solistina oli teoksen tilaaja. 
Konserton Suomen-ensiesitys oli Aboa Musica -tapahtumassa 9. maaliskuuta 2006. Turun filharmonista orkesteria johti Pertti Pekkanen ja solistina oli jälleen Lipnick. 
Ahoa ennen kontrafagottikonserton oli säveltänyt Gunther Schuller jo 1970-luvulla. Schullerinkin teos syntyi Lewis Lipnickin aloitteesta.
Koska kontrafagotin perinteinen ääniala ei riitä Ahon teoksen esittämiseen, sitä varten tarvitaan erityinen Yhdysvalloissa tuotettu malli. BIS Records julkaisi Ahon kontrafagottikonsertosta levytyksen vuonna 2007. Samalla levyllä on Ahon tuubakonsertto.
Disaster Monitoring Constellation

Disaster Monitoring Constellation (DMC) on pienten kaukokartoitussatelliittien konstellaatio, joka on toteutettu 2000-luvun alussa useisen maiden yhteistyönä englantilaisen Surrey Satellite Technology -yhtiön (SSTL) toimiessa vetävänä tahona.
Tässä ohjelmassa on kehitetty kaukokartoitussatelliitteja useille uusille ja vanhoille avaruusmaille
Kyseessä on valtioiden välinen organisaatio, jona varten on perustettu SSTL:n omistama yhtiö DMC International Imaging. Vuonna 2009 ESA rahoittaa englantilaiselle taholle tutkimuksen Indonesian metsistä Kesäkuussa Kiina tilasi kolme DMCii-satelliittia SSTL-yhtiöltä 110 miljoonan punnan hintaan. 
Satelliitit
Pac-Man (hahmo)

Pac-Man on Toru Iwatanin luoma pelihahmo, joka esiintyy enimmäkseen kolikkopeleissä. Hahmo esiintyi ensimmäistä kertaa kolikkopelissä Pac-Man. Pac-Manin yleisin päävihollinen on Ghost Gang, joka koostu neljästä haamusta: Blinky, Pinky, Inky ja Clyde (), jotka toisinaan ovat Pac-Manin liittolaisia.
Oikeusjuttu

Oikeusjuttu eli juttu on tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistavaksi viety asia.
"Jutun lykkäys" tarkoittaa asian käsittelyn siirtämistä myöhemmin pidettävään istuntoon, jonka ajankohdan tuomioistuin määrää. Siirrosta päättää tuomioistuin ja tavallisesti juttu jatkuu siitä, mihin edellisessä tilaisuudessa päästiin. Jutun lykkäys on eri asia kuin käsittelyn keskeyttäminen, joka tarkoittaa saman istunnon jatkamista myöhemmin. Ennen vuoden 1993 oikeudenkäyntimenettelyn uudistusta juttujen lykkäykset olivat yleisiä. Nykyään jutun esivalmistelu pyritään suorittamaan yhdessä istunnossa, samoin pääkäsittely, ja juttuja lykätään vain erityistapauksissa.
"Jutun palauttaminen" tarkoittaa, että muutoksenhakutuomioistuin ei ota asiaa käsiteltäväkseen, vaan palauttaa sen takaisin alemmalle tuomioistuimelle. Palauttaminen voi perustua menettelyvirheeseen, esimerkiksi jonkun kuulematta jättämiseen, tai muutoksenhakuun liittyviin uusiin selvityksiin tai jutun ratkaisemiseen puutteellisten selvitysten perusteella. Joskus tapahtuu niin, että ylempi tuomioistuin ratkaisee korvausvelvollisuuden, mutta palauttaa jutun korvausten määrän osalta. Mikäli tuomioistuin voi itse korjata puutteen, ei palauttaminen ole tarpeen. Oikeudenkäyntiuudistus vähensi palauttamisia, sillä näyttö pitää nykyisin hankkia huolellisemmin ja uuden näytön esittämistä ylemmälle tuomioistuimelle on rajoitettu.
Ennen oikeudenkäyntiuudistusta käräjien aloitusrituaaliin kuului juttujen jakaminen eri istuntopäiville ja vasta silloin käräjille haastetut ja heidän asiamiehensä saivat tietää jutun käsittelypäivän. Oikeuden puheenjohtaja teki "juttujaon" jälkeen ensimmäisen päivän "juttulistan", joka kiinnitettiin istuntosalin oveen tai muualle eteistiloihin.
Edusmiehyys

Edusmiehyys tarkoittaa Suomessa erityisesti aiemmin vallinnutta aviomiehen laissa säädettyä oikeutta ja velvollisuutta edustaa oikeustoimissa vaimoaan. Aviomies hallitsi vaimon omaisuutta, edusti häntä tuomioistuimissa ja viranomaisten luona sekä toimi vaimon puolesta kolmanteen henkilöön nähden. Laajemmin ymmärrettynä "edusmies" saattoi toimia esimerkiksi holhouksen alaisen, lapsen, osakkeenomistajan tai jonkin ryhmän edustajana.
Edusmiehyys periytyi keskiajan yhteiskuntajärjestyksestä, jossa mies oli yleensä kaikissa oikeustoimissa vaimonsa ja lastensa edusmies. Suomessa naimisissa olevan naisen itsenäisyyden puuttuminen oikeudellisissa asioissa jatkui vuoden 1930 alkuun saakka, jolloin aviomiehen edusmiehyys päättyi nykyisen avioliittolain tullessa voimaan. Naimattoman naisen oikeudellinen täysivaltaisuus alkoi 1864, jolloin naittajanvalta poistettiin. Vuonna 1889 annettiin laki aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista, ja 1906 naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden.
Jyrki Rovio

Jyrki Rovio (s. 4. maaliskuuta 1968 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Rovio pelasi Veikkausliigassa 275 ottelua ja niissä 87 nollapeliä. Hän on toiseksi eniten liigaotteluita pelannut maalivahti. Vanha Mestaruussarja mukaan lukien Rovio pelasi kaikkiaan 304 pääsarjaottelua. Hän teki pääsarjaurallaan myös yhden maalin.
Rovio edusti pääsarjatasolla KuPSia vuosina 1985–1990 ja 2001–2002, Kuusysiä vuosina 1991–1994, Interiä vuosina 1996–1997 sekä Jazzia vuosina 1998–2000. Hän voitti Suomen Cupin KuPSin riveissä vuonna 1989 ja Suomen-mestaruuden Kuusysin riveissä vuonna 1991.
Rovio on valittu Veikkausliigan legendaksi. Hänen poikansa Topias Rovio on IPKssa ja KalPassa yhteistyösopimuksella pelaava jääkiekkomaalivahti. Hän on edustanut pääsarjatasolla myös Porin Ässiä ja voittanut alle 20-vuotiaiden Suomen mestaruuden Porissa.
Tuula Saarto

Tuula Kaarina Saarto (14. helmikuuta 1942 Helsinki – 6. huhtikuuta 2018 Sipoo) oli suomalainen kirjailija.
Saarto kävi keskikoulun. Hän oli nimikirjanpitäjänä Valtion Teknillisessä Tutkimuslaitoksessa, korvauskäsittelijänä Kansaneläkelaitoksella, ja freelance-toimittajana muun muassa "Kansan Uutisissa", "HOK"-aikakauslehdessä, "Kuvastimessa", ja "Me Naiset" -lehdessä. Saarto toimi sihteerinä Suomen Nuorisokirjailijat -yhdistyksessä vuosina 1972–1973.
Saarron vanhemmat olivat mekaanikko Bruno Waldemar Saarto (aik. Jonasson) ja Emma Wilhelmina (o.s. Rothberg).
Tuula Saarto oli naimisissa 1959–1967 romanitaustaisen liikemiehen Allan Hagertin kanssa. Heidän häänsä keväällä 1959 olivat omansa aikansa merkkitapahtuma ja niitä seuraamaan kertyi tuhansia katselijoita Helsingin Senaatintorille. Liitto päättyi avioeroon 1967, mutta myöhemminkin Saarto kuvasi teoksissaan romanikulttuuria. Hän kirjoitti myös appensa Kalle Hagertin elämäkerran 1976.
Saarto sai valtion nuorisokirjallisuuspalkinnon 1973.
Krymtšakin kieli

Krymtšakin kieli (krymtšakiksi кърымчах тыльы "qrımçax tıl'ı") on krymtšakkien puhuma uhanalainen turkkilainen kieli. Sen puhujia asuu lähinnä Ukrainassa Krimillä. Kielestä käytetään toisinaan nimitystä judeo-krimintataari. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan krymtšakkeja oli Neuvostoliitossa 1 448 henkeä, joista krymtšakkia piti äidinkielenään vain 34,9 %. Kieltä osaavat etupäässä vanhukset muiden puhuessa venäjää. Vuonna 2007 puhujamääräksi arvioitiin vain 200. Kieltä kirjoitetaan sekä kyrillisillä että latinalaisilla aakkosilla. Kielelle on pyritty myös luomaan kirjakieli heprealaisilla aakkosilla.
Krymtšakki kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat krimintataari, karaiimi, urum, karatšai-balkaari ja kumykki. Krymtšakkeja on usein pidetty krimintataaria puhuvina juutalaisina. Heidän kielessään on kuitenkin arkaaisia piirteitä, joiden perusteella sen voidaan katsoa olevan muinaisen kasaarien valtakunnan turkkilaisten kielten perillinen. 1800-luvun loppuun saakka krymtšakit käyttivät kielestään nimitystä "tšagatai". 
Kulttikielenään krymtšakit käyttivät muinaishepreaa. Vanhimmat krymtšakinkieliset rukousten käännökset ovat 1400–1500-lukujen vaihteesta. Kielessä on paljon lainasanoja hepreasta. Krymtšakkia käytettiin myös kirjeenvaihdossa ja sillä laadittiin käsinkirjoitettuja kansanperinnekokoelmia. Kirjakieli perustui aramealaiseen kirjaimistoon. Vuosina 1902 ja 1907 Simferopoliin ja Karasubazariin (nykyinen Belohirsk) avattiin krymtšakinkieliset koulut. 1930-luvulla julkaistiin latinalaisella kirjaimistolla kolme oppikirjaa. Vuoden 1936 jälkeen käytettiin kyrillistä kirjaimistoa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat lähes 80 % kansasta. Vuonna 1989 krymtšakit perustivat "Qrymčahlar"-nimisen kulttuuriseuran, jonka tavoitteisiin kuuluu kielen elvyttäminen.
Kotilaivasto

Kotilaivasto () oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien kotivesiä suojaavan laivasto-osaston nimenä vuodesta 1902 aina vuoteen 1967 muutamaa katkoa lukuun ottamatta.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Kanaalin laivasto () oli perinteinen nimitys Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien laivasto-osastolle, jonka tehtävänä oli 1600–1900 puolustaa Englannin kanaalia. Laivastonreservintarkastava amiraali ja myöhemmin vara-amiraali Gerard Noel sai 1. lokakuuta 1902 oman toimensa ohella Kotilaivaston komentajan tehtävät, jolloin hänen alaisuuteensa määrättiin kontra-amiraali johtamaan Kotilaivuetta. Laivaston ytimen muodostivat neljä satamienvartiointiin tarkoitettua alusta, jotka oli siirretty telakoilta Portlandiin sijoitetun Kotilaivueen alaisiksi. Laivueenkomentajan alaisuuteen sijoitettiin myös rannikkovartioston käytössä olleet alukset, jotka jatkoivat palvelustaan kuten aiemmin. Rannikkovartioston alusten tuli kuitenkin vähintään kolmesti vuodessa osallistua laivastoharjoituksiin. Kotilaivuetta ja rannikkovartiostoa kutsuttiin yhteisellä nimellä Kotilaivasto.
Kotilaivueen ensimmäisenä komentajana oli kontra-amiraali George Atkinson-Willes lippulaivanaan "HMS Empress of India".
Kanaalin laivaston nimi vaihdettiin 14. joulukuuta 1904 Atlantin laivastoksi ja Kotilaivasto nimettiin Kanaalin laivastoksi. Kotilaivasto muodostettiin 1909 uudelleen komentajanaan amiraali Sir William May, joka seuraavana vuonna luovutti komentajuuden amiraali Sir George Callaghanille. Amiraali Sir John Jellicoen oli 1914 tarkoitus vastaanottaa laivaston komentajuus, mutta ensimmäinen maailmansota puhkesi 4. elokuuta.
Ensimmäinen maailmansota.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Kotilaivasto yhdistettiin Atlantin laivastoon () muodostaen Suuren laivaston ().
Sotien välillä.
Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena runsaasti raskaita aluksia poistettiin käytöstä, jolloin Suuri laivasto lakkasi olemasta. Suuri laivasto jaettiin kahteen osaan, Atlantin laivastoon ja Välimeren laivastoon (), joissa kummassakin oli kuusi taistelulaivaa ja/tai taisteluristeilijää.
Atlantin laivaston nimi muutettiin uudelleen Kotilaivastoksi 1932.
Toinen maailmansota.
Toisessa maailmansodassa Kotilaivasto oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien tärkein yksikkö Euroopassa. Sen vastuulla oli saattueiden suojaaminen ja saksalaisten pinta-alusten toiminnan estäminen.
Sodan jälkeen.
Toisen maailmansodan jälkeen Kotilaivasto palasi vanhoihin tehtäviinsä kotivesien suojaamiseen sekä palvelukseen Etelä- ja Pohjois-Atlantilla. Kylmän sodan aikana toiminta suuntautui voimakkaasti Pohjois-Atlantille estämään mahdollisia Neuvostoliiton laivaston toimia.
Kotilaivaston nimi muuttui Läntiseksi laivastoksi (), kun Välimeren laivasto lakkautettiin 1967. Samalla laivaston vastuualue kasvoi kattamaan kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan edut maailman merillä.
Purppurakurkkukotinga

Purppurakurkkukotinga ("Cotinga cayana") on Etelä-Amerikassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan purppurakurkkukotinga on noin 20 cm pitkä. Koiraan pää, selkä ja vatsa ovat väriltään turkoosinsiniset. Höyhenpuvussa on muutamia mustia höyheniä ja erityisesti mustaa on siivissä ja pyrstössä. Purppurakurkkukotingakoiraan kurkku on lajin nimen mukaisesti purppuranvärinen. Naaras on selästään tummanruskea ja vaaleampi vatsastaan. Naaraan kurkku on harmahtava. Nuoret linnut muistuttavat naarasta, mutta koirailla höyhenpuvussa on paikoitelleen sinistä ja purppuraa. Purppurakurkkukotinga-naaras muistuttaa luumukurkkukotingan ("Cotinga mayana") naarasta, mutta on höyhenpuvultaan vähemmän pilkullinen.
Levinneisyys.
Lajia tavataan Amazonin sademetsässä Bolivian, Brasilian, Kolumbian ja Venezuelan alueilla. Lisäksi laji elää sademetsissä Guyanassa, Ranskan Guayanassa ja Surinamessa. Laji elää yleensä alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat ja ravinto.
Purppurakurkkukotingat muodostavat löyhiä parisuhteita lisääntymisaikana. Koiras huokuttelee naaraita levittelemällä siipiään ja päästelemällä kutsuääniä. Naaras rakentaa löyhän pesän risuista puuhun ja huolehtii jälkeläisistä yksin.
Purppurakurkkukotingan ravinto koostuu pääasiassa marjoista ja hedelmistä.
Wild Honey

Wild Honey on The Beach Boysin albumi vuodelta 1967. Sillä Brian Wilson luovutti osittain tuottajan paikkansa yhtyeen muille jäsenille. Beach Boysin uran ensimmäisen levyn jälkeisistä julkaisuista aina Pet Soundsiin ja Smile-projektiin saakka Brian oli paitsi tuottanut myös säveltänyt ja sovittanut itse lähes kaiken yhtyeen materiaalin. Smile-projektin kariuduttua hän antoi myös muille jalansijaa, mutta oli yhä itsekin mukana tuottamisessa ja sävelsi kappaleita myös yhtyeen uusille julkaisuille.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Brian Wilson ja Mike Love, ellei toisin mainittu.