tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Franco Battiato

Franco Battiato (oik. Francesco Battiato; 23. maaliskuuta 1945 Ionia (nykyään Riposto), Sisilia – 18. toukokuuta 2021 Milo) oli italialainen laulaja-lauluntekijä ja elokuvaohjaaja. Battiaton 1960-luvulla alkanut ura kattaa useita tyylilajeja, kuten progresiivista rockia, psykedeelistä rockia, synthpopia, maailmanmusiikkia, elektronista musiikkia ja tavanomaista popmusiikkia. Lisäksi hän sävelsi oopperoita. Battiaton lauluteksteissä on usein mystillis-filosofisia elementtejä.
Battiato oli myös taidemaalari. Hän signeerasi maalauksensa nimellä Süphan Barzani.
Ura.
Musiikki.
Uransa alkuvaiheessa 1960-luvulla Battiato julkaisi erinäisiä singlejä, joiden menestys jäi heikoksi. Kahdella ensimmäisellä single-julkaisullaan ("L'amore è partito" / "È la fine" ja "Prima o poi" / "E più ti amo") hän käytti nimeä Francesco Battiato. 1970-luvun alussa Battiato oli mukana lyhytikäiseksi jääneessä yhtyeessä Osage Tribe, jolta ilmestyi albumi "Arrowhead".
Battiaton debyyttialbumi, progressiivista rockia edustava "Fetus" (1971), antoi suuntaviivoja tuleville albumeille. Vuonna 1978 ilmestynyt instrumentaalialbumi "L'Egitto prima delle sabbie per pianoforte" voitti Stockhausen-palkinnon. Seuraavana vuonna ilmestyi jälleen laulualbumi, "L'era del cinghiale bianco".
Kokeellista 1970-lukua seurasi kaupallisempi vaihe ja yhteistyö Alicen kanssa. Battiaton menestynein albumi, pop-musiikkia edustava "La voce del padrone", ilmestyi lokakuussa 1981 ja sitä myytiin yli miljoona kappaletta. Vuonna 1980 ilmestyi uutta aaltoa edustava "Patriots", jolla on menestyssävellys "Prospettiva Nevski". Alice levytti "Prospettiva Nevskin" 1985. Battiaton menestyssävellyksistä San Remo -voittaja "Per Elisa" (1981) on niin ikään Alicen tulkitsema, "I treni di Tozeur" (1984), Italian ehdokas Eurovision laulukilpailussa, puolestaan tunnetaan Battiaton ja Alicen duettona.
Battiaton tuotannolle tyypilliset mystiset aiheet – eritoten islamista ammentavat – voimistuivat 1980-luvun albumeissa. Vuonna 1988 ilmestyneessä albumissa "Fisiognomica" ne olivat lopulta hallitseva aihe. Battiaton ensimmäinen ooppera, "Genesi", julkaistiin 1987. Seuraavan vuosikymmenen puolivälissä Battiato teki yhteistyötä filosofi Manlio Sgalambron kanssa, joka sanoitti useat Battiaton säveltämät ja esittämät teokset alkaen albumista "L'ombrello e la macchina da cucire" (1995). Battiaton viimeinen studioalbumi, "Torneremo ancora", ilmestyi 2019. Se kuuluu klassisen musiikin tyylilajiin.
Teatteri ja elokuvat.
Battiato näytteli 1973 William Shakespearen komediassa "Molto rumore per nulla", ja se jäi hänen ainoaksi teatteriesiintymisekseen. Hänen esikoisohjauksensa on draamaelokuva "Perdutoamor" (2003); se voitti Nastro d’argento -palkinnon.
Outi Kero

Outi Kero (s. 1988 tai 1989) on suomalainen näyttelijä, joka näytteli pääroolin elokuvassa "Vähän kunnioitusta" (2010).
Kero toimii myös "Tunneteatteri"-nimisen Helsingin työväenopiston ja Kehitysvammatuki 57 ry:n näytelmäkurssin vertaisryhmän vetäjänä. Kerolla itsellään on kehitysvamma.
Penelope Fitzgerald

Penelope Fitzgerald (1916 Lincoln, Britannia – 2000 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija.
Fitzgerald kirjoitti romaaneja ja elämäkertoja ja toimi Lontoossa englanninopettajana. Hän työskenteli kuolemaansa asti, ja hänen viimeinen teoksensa "The Means of Escape" ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen syksyllä 2000.
Fitzgerald sai Booker-palkinnon romaanista "Offshore".
Giovanni Zarrella

Giovanni Zarrella (s. 4. maaliskuuta 1978 Hechingen, Baden-Württemberg) on saksalais-italialainen laulaja ja televisiojuontaja. Kykyjenetsintäkilpailusta 2000-luvun alussa maineeseen ampaissut Zarrella aloitti soolouransa 2006. Hän on muun muassa laulanut italiankielisiä versioita saksalaisista popmusiikin menestyskappaleista, kuten "Ci sarai" ("Irgendwie, irgendwo, irgendwann").
Ura.
Giovanni Zarrella syntyi italialaisten siirtolaisten perheeseen Etelä-Saksassa, ja omaksui sekä saksan että italian kielen. Hän muutti perheensä mukana Italiaan 1990-luvulla, mistä hän kuitenkin palasi Saksaan. Zarrellan ensimmäinen yhtye oli Brotherhood, jonka hän perusti kuusitoistavuotiaana. Sittemmin hän opiskeli ATK-alaa, mutta suuntautui lopulta muusikon ammattiin. Zarrellan läpimurto tapahtui 2001, jolloin hän oli mukana Bro'Sis-lauluyhtyeessä, joka voitti saksalaisen "Popstars"-musiikkikilpailun. Bro'Sis oli aktiivinen neljän vuoden ajan, ja siihen kuului Zarrellan ohella muun muassa Ross Antony, Hila Bronstein ja Indira Weis. Bro'Sisin tyylilajit olivat R&amp;B ja pop, ja siltä ilmestyi neljä studioalbumia sekä muutama singlejulkaisu.
Zarrellan ensimmäinen sooloalbumi, "Coming Up" (2006), menestyi huonosti. Seuraava albumi, "Musica" (2008), nousi Saksan musiikkilistalla sijalle 90. Albumin menestynein kappale oli "Wundervoll - Sei bellissima". Sitä seuraavat albumit, "Ancora musica" (2010) ja "La vita è bella" (2019), menestyivät aiempia paremmin paitsi Saksassa, myös Itävallassa ja Sveitsissä.
Zarrella aloitti televisiojuontajana syksyllä 2005 ohjelmassa "Bravo Sport TV". Sen jälkeen hän on juontanut lukuisia viihdeohjelmia, kuten "Popstars" (2008). ProSieben-kanava esitti vuonna 2010 tositelevisio-ohjelman "Jana Ina &amp; Giovanni – Pizza, Pasta &amp; Amore", jossa Zarrella esiintyi puolisonsa Jana Inan kanssa.
Väinö Kemppainen

Väinö Kemppainen (19. kesäkuuta 1889 Oulu – 29. syyskuuta 1927 Oulu) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän teki valtaosan urastaan Oulun Työväen Näyttämöllä.
Ura.
Ennen ammattinäyttelijän uraansa Kemppainen työskenteli kirjansitojana. Taiteellisen uransa hän aloitti Oulun Työväen Näyttämöllä 1907, alkuun iltanäyttelijänä, sittemmin vakinaisena. Oulun kausi päättyi 1921, minkä jälkeen Kemppainen toimi kaksi vuotta Karihaaran Työväen Näyttämön johtajana. Sitä seurasi lyhyt rupeama Jyväskylän Työväen Näyttämön johtajana. Vuonna 1926 Kemppainen aloitti uudelleen Oulun Työväen Näyttämön näyttelijänä.
Kemppaisen rooleja olivat muiden muassa Turkka laulunäytelmässä "Tukkijoella", Jussi näytelmässä "Pohjalaisia", Klaus Kurki klassikkoballadissa "Elinan surma" sekä nimiosat Ingmar Santerin näytelmässä "Juho Vesainen" ja Alexandre Dumas'n näytelmässä "Edmund Kean".
Palavat ikkunat

Palavat ikkunat on Liisa Tavin albumi vuodelta 1981. Kaikki sovitukset on tehnyt Pekka Tegelman, ja albumin on tuottanut Pekka Aarnio.
Antti Kiiski (näyttelijä)

Antti Kiiski (13. joulukuuta 1887 Terijoki – 20. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän työskenteli lukuisilla työväen näyttämöillä vuodesta 1905 alkaen.
Ura.
Kiiskin vanhemmat olivat kalastaja Antti Kiiski ja Anna Honkanen. Ennen näyttelijän uraansa hän toimi rautatieläisenä. Kiiski aloitti taiteellisen uransa Terijoen Työväen Näyttämöllä 1905–1910, vuosina 1910–1911 hän toimi Kaarlo Karin johtamassa Suomalaisessa Teatteriseurueessa ja 1912–1918 Pietarin rautatieläisten näytelmäseurassa. Vuosina 1920–1921 Kiiski näytteli Heikki Välisalmen johtamassa Pietarin Suomalaisessa Teatterissa.
Kiiski palasi itsenäiseen Suomeen ja näytteli 1921–1922 Kymin Työväen Näyttämöllä, 1922–1923 Savonlinnan Työväen Teatterissa, 1923–1925 Terijoen Työväen Näyttämöllä, 1925–1926 Lahden Teatterissa, 1927–1928 Karppilan Työväen Näyttämöllä, 1928–1929 Pitkänrannan Työväen Näyttämöllä ja 1929 alkaen jälleen Terijoen Työväen Näyttämöllä. Kiiski toimi myös usean edellämainitun näyttämön johtajana.
Kiiskin näyttämötehtäviä olivat muun muassa "Nummisuutareiden" Esko ja "Nukkekodin" Torvald Helmer. Ludvig Holbergin komediassa "Valtioviisas kannunvalaja" Kiiskillä oli Hermannin osa.
Kiiskin opettajista mainittakoon Hemmo Kallio ja Kaarlo Kari.
Žibuoklė Martinaitytė

Žibuoklė Martinaitytė-Rosaschi (s. 1973 Leningrad) on liettualainen säveltäjä.
Martinaitytė opiskeli aluksi Juozo Naujalio muzikos gimnazijassa Kaunasissa ja jatkoi sitten sävellysopintoja Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiassa vuosina 1991–1993 Bronius Kutavičiuksen sekä vuosina 1993–1997 Julius Juzeliūnaksen johdolla. Hän osallistui myös monille ulkomailla järjestetyille kursseille, kuten Darmstadtin uuden musiikin kesäkursseille Saksassa vuonna 1998. Martinaitytė voitti vuonna 2010 parhaan orkesteriteoksen palkinnon teoksella "Thousand Doors to the World" Liettuan säveltäjäliiton järjestämässä sävellyskilpailussa. Hän on tullut useassa muussakin yhteydessä Liettuan säveltäjäliiton palkitsemaksi ja saanut muitakin palkintoja. Esimerkiksi vuonna 2020 hänelle myönnettiin sekä Liettuan kansallinen kulttuuri- ja taidepalkinto että Guggenheim-stipendi.
Martinaitytė on säveltäjänä ollut aktiivisin kamarimusiikin parissa. Hän on suosinut epätavallisia instrumentaatioita, joissa korostuvat matalan rekisterin äänet. Hän on teoksissaan myös haastanut soitinten teknisiä rajoja. Maita, joissa Martinaitytėn tuotantoa on esitetty, ovat olleet Liettua, Suomi, Venäjä, Ukraina, Puola, Saksa, Itävalta, Ranska ja Yhdysvallat. Aloitettuaan uransa Euroopassa säveltäjä on asettunut New Yorkiin.
Niin se käy

Niin se käy on Liisa Tavin albumi vuodelta 1986. Sen on tuottanut Pekka Aarnio ja sovittanut Pekka Tegelman.
Nightingale Health

Nightingale Health Oyj on suomalainen terveysteknologiayhtiö.
Nightingale Health listautui Helsingin pörssin First North -listalle maaliskuussa 2021. Vuonna 2025 yhtiö siirtyi Helsingin pörssin päälistalle
Hugo Makkonen

Hugo Valter Makkonen (1. helmikuuta 1896 Savonlinna – 2. syyskuuta 1964) oli suomalainen näyttelijä. Hänen ominta alaansa olivat laulunäytelmät.
Ura.
Makkosen vanhemmat olivat puutyömies Paavo Makkonen ja Henriikka Kaiponen. Hän opiskeli laulua kanttori Arvi Lindroosin, laulajatar Dagmar Parmaksen ja musiikinopettaja Väinö Lehtisen johdolla. Makkonen työskenteli kiinnitettynä näyttelijänä Savonlinnan Työväen Teatterissa 1914–1920, Porin Työväen Teatterissa 1921–1923 ja Tampereen Työväen Teatterissa 1923–1948.
Makkosen erikoisalaa olivat operetit ja laulunäytelmät. Hänen roolejaan olivat muiden muassa Jussi näytelmässä "Pohjalaisia", Teemu komediassa "Nummisuutarit", Boni operetissa "Mustalaisruhtinatar" ja Koloman Zsuoan näytelmässä "Kreivitär Maritza". Makkosen rooliluetteloon kuuluu myös kolme Aleksis Kiven "Seitsemästä veljeksestä", nimittäin Aapo, Lauri ja Eero.
Sunday Adeyemo

Sunday Adeyemo (s. 1972, lempinimeltään Igboho) on nigerialainen autokauppias, joka on tullut tunnetuksi jorubien keskuudessa vaikutusvaltaisena hahmona fulbeihin ja karjankasvatukseen liittyvän verisen konfliktin aikana. Adeyemo on vaatinut fulbejen poistumista maan lounaisosista ja hän on tukenut myös ajatusta jorubien itsenäisyydestä.
Elämäkerta.
Sunday Adeyemo syntyi vuonna 1972 Oyon osavaltiossa Igbohon kaupungissa. Sittemmin hän sai usein käytetyn lempinimensä "Igboho" kotikaupunkinsa mukaan.
1990-luvun loppupuolella Adeyemo tuli tunnetuksi eri jurbaryhmittymien yhteenotoissa. Hänen väitettyjä edesottamuksiaan on kuvattu myös nigerialaisessa elokuvassa, jossa hänen tarinaansa liittyy myös taikuus ja "juju". Paikallisesti hän sai mainetta vahnigoittumattomana hahmona.
Sittemmin Adeyemo on toiminut autokauppiaana Ibadanissa. Yrityksen taustoja ei tunneta varmuudella, mutta Adeyemo on myynyt eri automerkkejä aina Toyotasta Rolls Royceen. Hänen asiakaskuntaansa on kuulunut esimerkiksi monia vaikutusvaltaisia poliitikkoja, joiden kanssa hän on myös esiintynyt usein julkisuudessa.
2010-luvulla kasvoivat jännitteet Nigerian lounaisosien väestön ja pohjoisempaa tulevien karjaa kasvattavien fulbejen välillä. Kahden ryhmän välillä on ollut myös verisiä yhteenottoja. Adeyemo tuli tunnetuksi karjankasvattajien vastaisista ulostuloistaan. Hän on vaatinut esimerkiksi fulbejen poistumista Nigerian lounaisosista. Sittemmin hän on ilmaissut myös halunsa luoda jorubien itsenäinen valtio.
Kannattajiensa joukossa Adeyemo on sankarihahmo. Hänen vastustajansa ovat syyttäneet häntä etnisen väkivallan lietsomisesta.
Lokakuussa 2023 Sunday Igboho vapautettiin Beninissä, jossa hänet oli pidätetty pakeni poliisia Nigeriassa vuonna 2021.
Sultan (elokuva)

Sultan (suomeksi ”Kuningas”) on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen urheiludraamaelokuva, jonka ohjasi ja kirjoitti Ali Abbas Zafar. Salman Khan näyttelee nimiroolia vastanäyttelijänään Anushka Sharma. Elokuva keskittyy Sultan Ali Khaniin, kuvitteelliseen haryanalaiseen pehlwani-painijaan ja entiseen painin maailmanmestariin, jonka menestyksekäs ura on luonut kuilun hänen henkilökohtaisessa elämässään.
"Sultan" sai ensi-iltansa Id al-Fitrinä 6. heinäkuuta 2016. Elokuva oli suuri kaupallinen menestys ja se voitti muutamia palkintoja.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Sultanin" ”jymymenestykseksi”.
Sami Myllys

Sami Myllys on suomalainen dokumenttielokuvien ohjaaja, tuottaja, kuvaaja ja käsikirjoittaja. 
Myllys toimii MTV:n Asian ytimessä.doc dokumenttisarjan pääkuvaajana.
Alain Poher

Alain Émile Louis Marie Poher (ranskaksi: [alɛ̃ pɔɛʁ]; (17. huhtikuuta 1909 – 9. joulukuuta 1996) oli ranskalainen Demokraattisen keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Val-de-Marnen senaattorina vuosina 1946–1995.
Poher oli Euroopan parlamentin puhemies 1966–1969.
Hän oli Ranskan senaatin presidentti 3. lokakuuta 1968 – 1. lokakuuta 1992 ja toimi sen lisäksi kahdesti maan väliaikaisena presidenttinä. Poher oli presidenttiehdokas vuoden 1969 presidentinvaaleissa, jossa hän hävisi toisella kierroksella Georges Pompidoulle.
Jarosław Kalinowski

 
Jarosław Kalinowski (ääntäminen puolaksi: [jaˈrɔswaf kaliˈnɔfskʲi] (s. 12. huhtikuuta 1962 Wyszków) on puolalainen poliitikko. Hän edustaa Puolan kansanpuoluetta.
Hänet valittiin ensimmäisen kerran Sejmiin vuonna 1993 ja hänet valittiin uudelleen myös seuraavissa vaaleissa: 1997, 2001, 2005 ja 2007. Vuoden 2005 parlamenttivaaleissa hän sai 15 855 ääntä kahdeksannestatoista vaalipiirissä, Siedlcen vaalipiirissä. Hänet valittiin uudelleen Sejmiin jälleen 21. lokakuuta 2007 pidetyissä parlamenttivaaleissa. Kalinowski valittiin 7. kesäkuuta 2009 Euroopan parlamentin jäseneksi Masovian voivodikunnan vaalipiiristä. Hän sai 51 014 ääntä.
Andrzej Olechowski

Andrzej Marian Olechowski (ääntäminen puolaksi: [ˈandʐɛj ɔlɛˈxɔfskʲi] (s. 9. syyskuuta 1947 Krakova, Puola) on puolalainen poliitikko. Hän oli yksi Kansalaisfoorumi-puolueen perustajista vuonna 2001 yhdessä Donald Tuskin ja Maciej Płażyńskin kanssa. Hän toimi valtiovarainministerinä vuonna 1992 Jan Olszewskin hallituksessa ja ulkoministerinä vuosina 1993–1995 Waldemar Pawlakin hallituksessa.
Olechowski oli sitoutumaton ehdokas vuoden 2000 presidentinvaaleissa ja tuli toiseksi istuvan presidentin Aleksander Kwaśniewskin jälkeen. Vuonna 2002 hän oli Kansalaisfoorumin ehdokas Varsovan pormestariksi, mutta ei päässyt edes toiselle kierrokselle. Sen jälkeen hän alkoi siirtyä pois politiikan parista.
Anttolan hyvinvointiasema

Anttolan hyvinvointiasema on Mikkelin Anttolan pitäjän kirkonkylällä palveleva julkinen sosiaali- ja terveysasema. Vuoden 2017 alusta Mikkelin terveys- ja sosiaalipalveluiden toteuttamisesta on vastannut usean kunnan yhteisen Etelä-Savon sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä Essote ja vuoden 2023 alusta Etelä-Savon hyvinvointialue.
Terveysaseman laboratoriotoiminnoista vastaa Itä-Suomen laboratoriokeskuksen liikelaitoskuntayhtymä (ISLAB).
Lublinin kolmio

Lublinin kolmio (; ; ) on Liettuan, Puolan ja Ukrainan muodostama kolmiosainen taloudellinen, kulttuurillinen ja poliittinen yhteistyöjärjestö, jonka tarkoituksena on tukea Ukrainan liittymistä Euroopan unioniin.
Lublinin kolmion maat ovat ilmoittaneet tukevansa Ukrainan alueellisen koskemattomuuden palauttamista kansainvälisesti tunnustetuilla rajoilla ja vaatineet Venäjää lopettamaan sotatoimet sitä vastaan. Lublinin kolmio tukee myös Ukrainan Nato-kumppanuutta ja pitää Ukrainan Nato-jäsenyyden toimintasuunnitelmaa seuraavana välttämättömänä askeleena tähän suuntaan.
Lublinin kolmion mailla on vahvat kulttuurilliset ja historialliset siteet. Liettuan, Puolan ja Ukrainan ulkoministerit Linas Linkevičius, Jacek Czaputowicz ja Dmytro Kuleba allekirjoittivat liiton perustamista koskevan yhteisen julistuksen 28. heinäkuuta 2020 Puolan Lublinissa viitaten tällä keskiaikaiseen Lublinin unioniin, joka loi Puola-Liettuan valtioliiton.
Ajatus tällaisen organisaation perustamisesta kuuluu puolalaiselle ruhtinaalle Adam Czartoryskille, mutta sen esitti ensimmäisenä ukrainalainen poliitikko Vjatšeslav Tšornovil.
Vivarium

Vivarium on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut kauhu- ja tieteiselokuva, jonka pääosissa näyttelevät Jesse Eisenberg ja Imogen Poots. 
Elokuva on irlantilainen, tanskalainen ja belgialainen yhteistuotanto, joka sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 18. toukokuuta 2019. Elokuva kertoo pariskunnasta, joka ostaa asunnon merkilliseltä Yonderin esikaupunkialueelta, jossa kaikki asunnot ovat identtisiä.
Juoni.
Elokuva alkaa kohtauksella, jossa käenpoikanen valtaa linnunpesän työntäen pesän asukkaan oikeat poikaset ulos pesästä. 
Ala-asteen opettaja Gemma (Imogen Poots) ja hänen poikaystävänsä Tom (Jesse Eisenberg) etsivät omaa asuntoa. Omituinen kiinteistönvälittäjä Martin (Jonathan Aris) tarjoaa heille asuntoa Yonderin esikaupunkialueelta, ja vie heidät katsomaan asuntoa numero 9. Asunnolla Martin kyselee heiltä heidän lastenhankintasuunnitelmistaan, ja katoaa äkkiarvaamatta kesken asuntoesittelyn. Gemma ja Tom lähtevät ajamaan talolta pois, mutta näkevät joka puolella vain identtisiä asuntoja ja päätyvät yhä uudestaan asunnon 9 ovelle. He eivät voi muuta kuin yöpyä asunnossa, jota Martin heille tarjosi.
Vastaanotto.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 72 prosenttia arvosteluista on ollut myönteisiä. Sivuston mukaan elokuvassa on kiinnostavia ideoita, ja se yhtälailla hämmentää ja kiehtoo katsojaansa. Myös näyttelijäsuorituksia kehuttiin. Jotkut kriitikot rinnastivat elokuvan asetelman niin nykypäivän kapitalismiin kuin käynnissä olevaan koronaviruspandemiaan. Elokuvan voi nähdä myös metaforana ihmiselämän merkityksestä. Kriitikko Jared Mobarak rinnastaa elokuvan päähenkilöiden synkän tilanteen todellisuuteen: kapitalistisessa maailmassa ihmiset ovat vain välineitä ja yksilöllisyys vain valeasu. Ihmiset sopeutuvat vallitsevaan järjestelmään, ostavat talon ja lisääntyvät luoden näin itselleen korvaajat pitämään kapitalistista koneistoa käynnissä. Tämä tehdään täysin vapaaehtoisesti, koska siitä on tullut luonnonmukaista.
Viron europarlamenttivaalit 2009

Viron europarlamenttivaalit 2009 järjestettiin Virossa 7. kesäkuuta 2009. Vaaleissa valittiin kaikki kuusi edustajaa Euroopan parlamenttiin.
Valitut ehdokkaat.
Euroopan parlamenttiin valitut ehdokkaat:
Beige

Beige eli beesi on vaalean ruskehtava värisävy, jota eri lähteissä kuvaillaan vaalean hiekankeltaiseksi tai ruskean erityisen vaaleaksi sävyksi. Ranskassa se on maalaamattoman villan erittäin vaalean kellanruskea väri. Eri beigesävyjä ovat mm. beasar, bisque, dead spaniard, hare naturel, niini, papyrus ja suede. Beigestä on olemassa vakioiduissa värikartastoissa, esimerkiksi ajoneuvojen spraymaaleissa useita asteita, kuten harmaabeige.
Sana "beige" on peräisin ranskan kielestä, jossa se on alkujaan tarkoittanut värjäämätöntä luonnonvillaa ja sen ruskehtavaa väriä. Ranskassa sana esiintyy lähinnä Burgundin ja Franche-Comtén alueiden murteissa, ja se tulee keskiranskan sanan "baige" kautta vanhan ranskan sanasta "bege", jonka alkuperä on tuntematon. Värisävynä beige esiintyy englannin kielessä ensimmäisen kerran vuonna 1891, mutta värjäämättömän villan väriä kuvailevana adjektiivina se on tunnettu jo aiemmin, tietynlaisen kankaan nimenä jo vuonna 1819.
Kirkkautensa ja suhteellisen neutraaliutensa ansiosta beige on sävynä yhteensopiva monen puhtaan perusvärin, kuten punaisen, sinisen, keltaisen, sinivihreän, violetin, viininpunaisen tai aprikoosinkeltaisen kanssa. Se sopii myös neutraaliin harmaaseen, jolloin huoneesta tulee rauhallinen ja tyylikäs. Beige on hyvä huonesuunnittelun perussävyksikin, jolloin siihen voidaan lisätä täyteläisempiä värejä viimeistelemään kokonaisuuden.
Axel Valdemar Lindberg

Axel Valdemar (Waldemar) Lindberg (9. marraskuuta 1860 Loppi – 8. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen juristi, virkamies ja porvarissäädyn sihteeri seitsemillä eri valtiopäivillä.
Henkilöhistoria.
Lindbergin vanhemmat olivat tehtailija Johan August Lindberg ja Amanda Amalia Sohlman ja puoliso vuodesta 1889 Aina Maria Georgine Tammelander. Teatterihistorioitsija Ester-Margaret von Frenckell oli heidän tyttärensä. Lindberg tuli ylioppilaaksi 1879 ja suoritti oikeustutkinnon 1884, varatuomarin arvon hän sai 1886. Hän oli senaatissa ylimääräinen kopisti vuodesta 1885, senaatin sivilitoimituskunnan kanslisti 1890–1896, Helsingin raastuvanoikeudessa rikosasiain notaari 1887–1896, Helsingin maistraatin oikeusneuvosmies 1896–1913, raastuvanoikeuden siviilinotaari 1913–1914 ja merenkulkuhallituksen merenkulkuneuvos 1917–1926. Lindberg hoiti myös useaan otteeseen Helsingin kunnallispormestarin virkaa ja toimi Helsingin kaupunginvaltuuston sihteerinä 1914–1917. Vuonna 1918 hän oli korkeimman hallinto-oikeuden jäsenenä ja hallintoneuvoksena. Porvarissäädyn sihteerinä Lindberg toimi valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Lindberg oli höyrykattilakomitean puheenjohtajana 1907, merenkulkukomitean puheenjohtajana 1913 ja 1918 ja Suomen merilakikomitean puheenjohtajana 1926 sekä skandinavialaisen merilakikomitean Jäsenenä 1919. Hän oli Helsingin merimieshuoneen sihteerinä 1898–1917 sekä vuodesta 1926 alkaen, Suomen kauppavaltuuskunnan keskusvaliokunnan sihteerinä 1900–1919, Suomen palkinto-oikeuden puheenjohtajana 1920 ja Helsingin satamahallituksen jäsenenä 1928. Helsingin Säästöpankin johtokunnan jäsen hän oli vuodesta 1916 ja pankin asiamiehenä hän toimi vuodesta 1928 lähtien. Lindberg julkaisi eräitä lainopillisia teoksia.
Maurizio Gucci

Maurizio Gucci (26. syyskuuta 1948 – 27. maaliskuuta 1995) oli italialainen liikemies ja Guccin muotitalon johtaja. Hän oli Rodolfo Guccin poika ja Guccio Guccin pojanpoika.
Elämäkerta.
Maurizio Gucci syntyi 26. syyskuuta 1948 Firenzessä, Rodolfo Guccille ja Sandra Ravellille. 
Toukokuussa 1983 Rodolfo Gucci kuoli Milanossa. Maurizio Gucci peri isänsä enemmistöosuuden yhtiöstä ja aloitti oikeussodan setäänsä Aldo Guccia vastaan Guccin muotitalon täydestä hallinnasta (syyte, jota johti kaupunginsyyttäjä Rudolph Giuliani ja jossa Domenico de Sole edusti Guccin perhettä).
Vuonna 1988 Maurizio Gucci myi lähes 47,8 prosenttia Guccista Bahrainissa toimivalle sijoitusrahasto Investcorpille (Tiffanyn omistaja vuodesta 1984) ja säilytti 50 prosentin omistusosuuden. Guccin talous oli miinuksella vuodesta 1991 vuoteen 1993. Maurizio Guccia syytettiin siitä, että hän tuhlasi valtavia summia yhtiön pääkonttoriin Firenzessä (Via delle Caldaie palazzo) ja Milanossa.
Vuonna 1993 Maurizio Gucci myi osakkeensa Guccissa Investcorpille 170 miljoonalla dollarilla. Vuonna 1995, puolitoista vuotta Guccin myynnin jälkeen, palkkamurhaaja ampui hänet. Hänen ex-vaimonsa Patrizia Reggiani tuomittiin tapon järjestämisestä vuonna 1998.
Marraskuussa 2021 julkaistiin Ridley Scottin ohjaama elokuva "House of Gucci". Se kertoo tarinan siitä, kuinka Patrizia Reggiani (Lady Gaga) juonitteli tappaakseen miehensä Maurizio Guccin (Adam Driver). Muita näyttelijöitä ovat Jeremy Irons Rodolfo Guccina, Jared Leto Paolo Guccina ja Al Pacino Aldo Guccina.
Kuularuiskulaulu

Kuularuiskulaulu on Heikki Ollilan sovittama ja Reino Palmrothin pseudonyymillä M.Turma sanoittama kansansävelmä. Se kertoo puukkojunkkari Antti Isotalon pojanpojasta jääkäri Antti Isotalosta ja hänen toimistaan bolševikkeja (polsuja) vastaan sisällissodassa sekä Aunuksen retkellä vuonna 1919. Laulun ovat sittemmin äänittäneet Jussi Raittinen, Åttopojat, Reino Volanen (nimellä Ilmari Sitari) ja A. Aimo yhtyeineen. 
Sanat.
"Tuli Isontalon Antti Härmästä päin"
"Kera joukkojen rynnistäväin."
"Olot Suomess’ oli muuttua katalaks’,"
"Mutta Antti pani kapinoitsijat matalaks’."
"Ja pullot ne pani kontissa ”klunk”,"
"Pani Antilla kurkussa ”klunk-klunk-klunk-klunk”."
"Kuului rajalta uhkaava huuto,"
"Tuli Antille kortteerin muutto."
"Läksi Isontalon Antti Karjalahan,"
"Pani vastustajat vapajamahan,"
"Ja kun polsut ne pakohon loikki,"
"Antti karjaasi ”Nyt välit on poikki!”"
"Ja kuulat ne pani piipussa ”klunk”,"
"Pani polsujen kintuissa ”klunk-klunk-klunk-klunk”."
"Kuularuiskut pani ”tärärättättää”,"
"Piti polsujen asemansa jätätättättää."
"Tuli polsuja Venäjän maan"
"Valkoupseereita kunnioittamaan."
"Mutta Antti kun karjaisi ”huomion”,"
"Niin polsut sai kuolemantuomion."
"Ja kuulat ne pani piipussa ”klunks”,"
"Pani polsujen kintuissa ”klunk-klunk-klunk-klunk”."
"Kuularuiskut pani ”tärärättättää” -"
"Piti polsujen asemansa jätätättättää."
Lauri Castrén (asianajaja)

Lauri Johannes Gabriel Castrén (20. maaliskuuta 1881 Kuopio – 26. syyskuuta 1951 Tukholma) oli suomalainen asianajaja. Hän toimi Suomen Asianajajaliiton puheenjohtajana vuodesta 1926 alkaen. 
Lauri Castrénin vanhemmat olivat Jyväskylässä oikeusneuvosmiehenä toiminut Johannes Castrén (1847–1910) ja Amanda Ulrika Jussilainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1902. Castrén sai varatuomarin arvon 1906. 
Lauri Castrén oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa 1902–1903 mutta hänet erotettiin 1903 kun hän jäi pois samana vuonna pidetyistä laittomista asevelvollisuuskutsunnoista. Hän ryhtyi sitten asianajajaksi ja oli apulaisena setänsä Jonas Castrénin asianajotoimistossa Helsingissä. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen hänet otettiin takaisin Vaasan hovioikeuteen auskultantiksi ja hänestä tuli varatuomari 1906. Castrén omisti vuodesta 1907 alkaen aluksi yksin ja sitten vuodesta 1911 lähtien yhdessä veljensä varatuomari Lahja Castrénin (1878–1940) kanssa helsinkiläisen Jonas Castrénin asianajotoimiston.
Castrén oli Suomen Asianajajaliiton hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana liiton perustamisvuodesta 1919 lähtien. Hän toimi liiton puheenjohtajana vuodesta 1926 alkaen ja oli liiton julkaiseman "Defensor Legis" -aikakauskirjan toimituksen jäsenenä. Castrén oli myös Helsingin Asianajajayhdistyksen hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja sekä puheenjohtaja.
Lauri Castrén oli naimisissa vuodesta 1917 Gerda Lindbergin kanssa. Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja pääministeri Urho Castrén ja pankinjohtaja Sakari Castrén (1873–1948) olivat Lauri Castrénin veljiä.
Louis Pio

Louis Albert Francois Pio (14. joulukuuta 1841 Roskilde – 27. kesäkuuta 1894 Chicago) oli tanskalainen poliitikko, jota pidetään tanskalaisen sosialidemokratian perustajana. Pion pyrki parantamaan työväen elinolosuhteita ja hänen toimintansa katsotaan aloittaneen työvoiman järjestäytymisen Tanskassa.
Pio syntyi Roskildessa vuonna 1841 ja valmistuttutaan vuonna 1859 hän palveli armeijassa, opetti Borgerdysskolenissa Kööpenhaminassa ja työskenteli postivirkailijana. Louis Pio kuoli lavantautiin Chicagossa vuonna 1894.
Ykkösen kausi 2021

Ykkösen kausi 2021 on Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 49. kausi. Sarjassa on mukana 12 joukkuetta.
Tilastot.
Maalipörssi.
14 maalia
13 maalia
11 maalia
10 maalia
Yhdeksän maalia
Kahdeksan maalia
Seitsemän maalia
Kuusi maalia
Viisi maalia
Neljä maalia
Kuukauden pelaajat.
Paras pelaaja.
Jalkapallon Pelaajayhdistys valitsi vuoden 2021 Ykkösen parhaan pelaajan pelaajien oman äänestyksen perusteella: 
Vuoden paras pelaaja:
Steven Morrissey VPS
Vuoden maalivahti
Jere Koponen TPS
Vuoden puolustaja
Guillermo Sotelo FF Jaro
Vuoden keskikenttäpelaaja
Kasper Hämäläinen TPS
Vuoden hyökkääjä
Douglas Caé Gnistan
Sakari Castrén

Väinö Sakari Castrén (8. marraskuuta 1873 Helsinki – 30. tammikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen juristi ja pankinjohtaja. 
Sakari Castrénin vanhemmat olivat Jyväskylässä oikeusneuvosmiehenä toiminut Johannes Castrén (1847–1910) ja Amanda Ulrika Jussilainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1895. Castrén sai varatuomarin arvon 1898. 
Sakari Castrén oli Keski-Suomi-lehden päätoimittajana 1893 ja setänsä Jonas Castrénin asianajotoimiston osakkaana 1899–1907. Hän oli viipurilaisen Suomen Kauppapankki Oy:n johtokunnan jäsenenä 1907–1924, toimitusjohtajan varamiehenä 1907–1914, toimitusjohtajana 1914–1918 sekä pankin Helsingin konttorin johtajana 1918–1924. Hän oli sitten Oy Turunmaan pankin Helsingin konttorin johtajana 1926–1933 ja Turun Verkatehdas Oy:n toimitusjohtajana 1924–1931 sekä Silfverbergin &amp; Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat Oy:n toimitusjohtajana 1929–1931.
Sakari Castrén oli Karjalan kirjapaino Oy:n johtokunnan puheenjohtajana 1914–1918, Palovakuutus Oy Imatran hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodesta 1931, Deutsch-Nordische Handelsbank A.-G:n hallintoneuvoston jäsenenä 1921–1924 sekä Merivakuutus Oy Argon hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1916–1918 ja Suomen pankkiyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1914–1924.
Sakari Castrén oli naimisissa vuodesta 1899 Lydia Rosaura Leinbergin kanssa. Heidän poikansa oli kansainvälisen oikeuden ja valtiosääntöoikeuden professori ja diplomaatti Erik Castrén. Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja pääministeri Urho Castrén ja asianajaja Lauri Castrén olivat Sakari Castrénin veljiä.
Coto de Caza

Coto de Caza on väestönlaskennallinen asuinpaikka (CDP) Orangen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 14 710. 
Väestö.
Alueen asukkaista 86,01 prosenttia on valkoisia, 8,18 prosenttia aasialaisia, 1,02 prosenttia afroamerikkalaisia ja 0,15 prosenttia intiaaneja. 2,78 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Alueen väestön keski-ikä on 46,3 vuotta.
Oskar Tarhanov

Oskar Sergejevitš Tarhanov (, oikealta nimeltään "Sergei Petrovitš Razumov", Сергей Петрович Разумов; 31. heinäkuuta 1901 Odessa – 8. helmikuuta 1938 Kommunarka) oli neuvostoliittolainen poliitikko, kirjailija ja tutkija. Hän käytti myös salanimiä "Oskar Erdberg, Karrio, O. Tanin, O. Taube" ja "Jan Tšžu-lai".
Tarhanov syntyi juutalaisen tehtailijan perheeseen. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1917, osallistui Venäjän sisällissotaan ja työskenteli puoluetehtävissä. Aikaisemmin partiojohtajana toiminut Tarhanov oli yksi pioneeriliikkeen ideologeista. Hän toimi Komsomolin keskuskomitean sihteerinä vuosina 1922–1924, Kommunistisen nuorisointernationaalin toimeenpanevassa komiteassa ja nuorten pioneerien keskusbyroon puheenjohtajana.
Tarhanov lähetettiin vuonna 1926 Mihail Borodinin mukana Kiinaan, jossa hän osallistui Kiinan armeijan koulutukseen ja tutustui maan oloihin. Hän työskenteli tutkijana vuodesta 1927 ja opiskeli Punaprofessorien instituutissa vuosina 1930–1932. Tarhanov on kirjoittanut useita Kiinaa ja Japania käsitteleviä tutkimuksia sekä Kiina-aiheista kaunokirjallisuutta.
Trotskilaisiin kuulunut Tarhanov erotettiin kommunistisesta puolueesta vuonna 1927, mutta hänet otettiin seuraavana vuonna takaisin puolueen jäseneksi. Vuodesta 1932 lähtien hän työskenteli Neuvostoliiton kaukoidän armeijan tiedusteluosastossa ja vuosina 1935–1937 Mongolian-lähetystön neuvonantajana.
Tarhanov pidätettiin kesäkuussa 1937. Hänet tuomittiin osallisuudesta aseelliseen salaliittoon ja ammuttiin Kommunarkan teloituspaikalla. Tarhanov rehabilitoitiin vuonna 1956.
Kousa (Mäntyharju)

Kousa, myös Kousankylä tai Kousanniemi, on kylä Mäntyharjun länsiosassa. Se rajoittuu etelässä ja lännessä Heinolan Paistjärven kylään, pohjoisessa sen ja Pertunmaan Kuhajärven kylän väliseen Anteruksenselkään, joka on osa Ylä-Rääveliä, ja idässä yhä Pertunmaahan ja taas Heinolaan. Kousa rajautuu Ahveniston kylään ja muuhun Mäntyharjuun vain Ison Kivilammen ja Vähä Kivilammen välisellä alueella.
Maantiede.
Kousan kylässä on pikkulampia ja muutama isompi järvi yhteisenä naapurikylien kanssa. Kousaan kuuluu osa Ylä-Räävelistä eli Enonvedestä, Isosta Kivilammesta, Linnajärvestä ja Kousanjärvestä. Suurimpia kylässä sijaitsevia saaria ovat Nuutinsaari, Kousansaari ja Korppisaaret.
Kousan pohjois- ja koillisosat ovat mäkisiä ja kallioisia, ja korkeimmat kukkulat ovat runsaasti yli sadan metrin korkeudella merenpinnasta. Harjuja Kousassa ovat esimerkiksi Tiikinharjut ja Myllyharjut.
Suot ovat Kousassa melko yleisiä. Kousan soihin kuuluvat vaikkapa Sampansuo, Mustlamminsuo ja Sistunlamminsuo.
Kousassa on neljä luonnonsuojelualuetta.
Kuvlungenit

Kuvlungenit olivat Norjan keskiajan kapinallisryhmä tai puolue. Kuningas Maunu Erlinginpojan kaaduttua Fimreiten taistelussa 1184 kuvlungenit nousivat vastustamaan taistelun voittaneita birkebeinejä ja heidän johtajaansa, kuninkaaksi noussutta Sverre Sigurdinpoikaa.
Kuvlungenit oli birkebeinien antama pilkkanimi, joka juontui munkin kalottia merkitsevästä muinaisnorjan sanasta "kufl". Kuvlungenien johtaja Jon Kuvlung oli nimittäin ollut munkki Hovedøyan luostarissa. Jon Kuvlung väitti olevansa kuningas Inge koukkuselän poika, mutta birkebeinit kutsuivat häntä huijariksi. Papisto tuki kuvlungeneja, kuten se oli tukenut Maunu Erlinginpoikaa.
Kuvlungeneja kannatettiin laajalti Vikenissä, ja he tekivät hyökkäyksiä sekä Nidarosiin että Bergeniin, kunnes vuonna 1188 kuningas Sverre onnistui lyömään kuvlungenit Bergenissä ja sai vangittua Jon Kuvlungin.
Günter Eich

Günter Eich (1907 Lebus, Oder, Saksa – 1972 Salzburg, Itävalta) oli saksalainen kirjailija, Gruppe 47:n perustajia.
Eich aloitti harmittomien kuunnelmien kirjoittajana, mutta toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli ajan kriitikko. Hän sai 1959 Büchner-pakinnon.
Eich oli naimisissa kirjailija Ilse Aichingerin kanssa.
Suomennetut teokset.
Lähde:
Victoria (elokuva)

Victoria on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on ohjannut Sebastian Schipper. Elokuva kestää 2 tuntia 18 minuuttia, ja se on kuvattu yhdellä katkeamattomalla otolla. 
Elokuva esitettiin ensimmäistä kertaa Berliinin elokuvajuhlilla 7. helmikuuta 2015, jossa elokuvan kuvaaja palkittiin Hopeisella karhulla työpanoksestaan. "Victoria" sai pääosin hyvän vastaanoton ilmestyessään; erityisesti sen teknisiä ansioita ja näyttelijäsuorituksia kehuttiin, kun taas elokuvan juonta pidettiin paikoin epäuskottavana.
Juoni.
Victoria, nuori espanjalainen nainen, on muuttanut Berliiniin kolme kuukautta sitten, ja työskentelee kahvilassa. Lähtiessään eräänä varhaisaamuna kotia kohti yökerhosta hän kohtaa kadulla neljä saksaa puhuvaa miestä, joiden kanssa hän alkaa keskustella englanniksi. Victoria päätyy viettämään seuraavat aamuyön tunnit heidän seurassaan: he varastavat ensin kaupasta alkoholia ja menevät sitten erään rakennuksen katolle juomaan ja polttelemaan kannabista. 
Pian tämän jälkeen Victorian on lähdettävä avaamaan kahvilaansa, ja yksi miehistä, Sonne, lyöttäytyy hänen mukaansa. Victoria tarjoaa Sonnelle kahvilassa kupin kaakaota, ja soittaa kahvilan pianolla yhden Franz Lisztin Mefisto-valsseista. Hän paljastaa Sonnelle haaveilleensa koko elämänsä konserttipianistin urasta, mutta hänelle kerrottiin vähän aikaa sitten musiikkiopistossa, ettei hän ole kyllin hyvä jatkamaan. 
Pian tämän jälkeen Victorialle käy ilmi, että miesporukka on sekaantunut hämärähommiin, joihin kuuluu pankin ryöstäminen vielä saman aamun aikana. Seuraavien hetkien aikana Victoria päätyy tekemään valintoja, joilla voi olla kauaskantoisia seurauksia.
Tuotanto.
"Victoria" kuvattiin yhdellä otolla 27. huhtikuuta 2014 noin kello 4:30 ja 7:00 välillä aamuyöllä Kreuzbergin ja Mitten ympäristössä Berliinissä. Elokuvan käsikirjoituksessa oli vain 12 sivua, ja suuri osa henkilöhahmojen dialogista oli improvisoitua. Kahteen ensimmäiseen ottoon ohjaaja Schipper ei ollut tyytyväinen, ja elokuvan budjetti salli häneltä enää yhden yrityksen; kolmas otto osoittautui lopulta onnistuneeksi ja elokuva saatiin valmiiksi.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Leena Virtanen antoi "Victorialle" neljä tähteä viidestä. Hänen mukaansa elokuvaa ja sen tuotantoprosessia voisi pitää "silkkana hulluutena tai vähintäänkin kikkailuna", mutta kuin ihmeen kaupalla kokonaisuus toimii, ja "Victorian" jännite "ei tule kameratyöstä vaan tapahtumista ja intensiteetistä". Virtanen myös kehui näyttelijöiden eläytymistä täysin poikkeukselliseksi.
Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 82 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvion, ja sivuston yleisen mielipiteen mukaan elokuva onnistuu kaiken teknisen taituruutensa ohella myös kertomaan tehokkaan tarinan.
Oveta Culp Hobby

Oveta Culp Hobby (19. tammikuuta 1905 Killeen, Texas – 16. elokuuta 1995 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja sotilas. Hän toimi Dwight D. Eisenhowerin hallinnossa Yhdysvaltain ensimmäisenä terveys-, opetus- ja hyvinvointiministerinä vuodesta 1953 vuoteen 1955. Hän oli myös Liittovaltion turvaviraston viimeinen johtaja. 
Culp oli republikaanisen puolueen jäsen vuodesta 1953 lähtien. Tätä ennen hän oli demokraatti. Toisen maailmansodan aikana Culp toimi Women's Army Corpsin johtajana.
Ylä-Saimaa

Ylä-Saimaa on harvoin esiintyvä Saimaaseen liittyvä käsite, jolla voidaan tarkoittaa järven yläjuoksulla sijaitsevia Suur-Saimaaseen kuuluvia vesistöjä. Raja Ylä-Saimaan ja Ala-Saimaan välillä kulkee tavallisesti Savonlinnan Kyrönsalmen virrassa . Toisinaan Ylä-Saimaalla tarkoitetaan Kyläniemen pohjoispuolisia alueita Puumalan kirkonkylän Puumalansalmelle asti . Nimeä voidaan käyttää myös erisnimissä kuten esimerkiksi "Ylä-Saimaan satama" .
Ylä-Saimaalle vastakkaista termiä käytetään vielä vesistöalueiden nimityksissä. Ala-Saimaan lähialue on järven ne alueet, jotka sijaitsevat Puumalansalmen alapuolella. Sitä laajempi Ala-Saimaan alue katta paljon laajemman alueen, mutta se sijaitsee Puumalansalmen alapuolella.
Berkhamsted

Berkhamsted on noin asukkaan kunta "(civil parish)" Hertfordshiren kreivikunnassa Itä-Englannissa. Kunta kuuluu Dacorumin hallintopiiriin ja sijaitsee Chilternin kukkuloilla Bulbourne-joen laaksossa.
Berkhamstedissa sijaitsee normanniaikainen kivilinna Berkhamstedin linna. Tarinan mukaan anglosaksien armeija antautui juuri siellä Normandian herttualle joulukuussa 1066, jolloin hänestä tuli Vilhelm Valloittaja.
Leck Fischer

Leck Fischer (1904 Kööpenhamina, Tanska – 1956 Gentofte, Tanska) oli tanskalainen elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija.
Fischer ryhtyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi, kun hänen teoksensa "Leif den Lycklige" (1928–1929) oli saanut julkisuutta. Hän oli yhteiskunnallisesti tiedostava, ja hänen 1930-luvun teoksensa ovat pessimistisiä. Hän kirjoitti romaaneja, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia.
Raffaello Giovagnoli

Raffaello Giovagnoli (13. maaliskuuta 1838 Rooma – 15. heinäkuuta 1915 Rooma) oli italialainen kirjailija.
Giovagnoli osallistui nuorena Italian yhdistymistaisteluun Giuseppe Garibaldin johdolla. Hän työskenteli historian opettajana ja toimi useaan otteeseen kansanedustajana. Giovagnolin tunnetuin teos on roomalaisten orjien ja gladiaattorien kapinasta kertova romaani "Spartakus" ("Spartaco", 1874). Hän kirjoitti myös muita historiallisia romaaneja sekä tutkimuksia Italian itsenäisyystaistelusta. Giovagnolin omaan aikaan sijoittuvia romaaneja pidetään epäonnistuneina.
Matiskala (Mikkeli)

Matiskala on entinen kylä entisessä Mikkelin maalaiskunnassa, kylä on liitetty osaksi Alamaan kylää. Alamaa sijaitsee noin 30 kilometriä Mikkelistä koilliseen sijaitsevalla Vehmaskylän seutualueella, kylän nimi on peräisin ainakin jo 1561-luvulta lähtien alueella vaikuttaneesta talonpoikaissuvusta Matiskainen ja sen kantatalosta. Matiskalan talo on sittemmin ollut useamman talonpoikaissuvun asuttama. Matiskalan tilalla on toiminut kylän ainoa raamisaha, ja tilan alueella on ollut vuokraviljelyä.
Henri Kiviniemi

Henri ”Pommi-Henkka” Kiviniemi on suomalainen tehosteräjäyttäjä. Hän juonsi Myytinräjäyttäjät-televisiosarjaa vuonna 2017 yhdessä Sara Forsbergin ja Sami Tammen kanssa. Hänen perustamansa OneFX Oy -tuotantoyhtiö on tehnyt tehosteita useisiin suomalaisiin mainoksiin, elokuviin, televisiosarjoihin ja musiikkivideoihin. Hän on tehnyt erikoistehosteita muun muassa Duudsoneille, Stunt Freaks Teamille ja puolustusvoimille. 
Kiviniemi räjäyttelee pommeja maatilalla Orimattilassa. Vuonna 2018 Kiviniemi valittiin Päijät-Hämeen vuoden nuoreksi yrittäjäksi.
Kiviniemi suunnitteli Orimattilaan pommipuistoa, mutta hän perui jättämänsä ympäristölupahakemuksen taloudellisten syiden vuoksi.
Kiviniemi on ohjannut suurimman osan Pasin ja Anssin musiikkivideoista.
Vuonna 2018 Kiviniemi perusti Youtube sarjan nimeltä ”"Pommijätkät” ja nykyisin kanavalla on useita kymmeniä tuhansia tilaajia, joista suosituin video on Teslan räjäytys. Tällä videolla on yli 5 miljoonaa näyttökertaa.
Kiviniemi osti vuonna 2022 osakkuuden Orimattilan Latopanimosta.
Popielów

Popielów ("Gmina Popielów", ) on maalaiskunta Opolen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 8 029. Kunnan hallintokeskus ja suurin kylä on Popielów.
Kunnan kylät ovat Kaniów, Karłowice, Kurznie, Kuźnica Katowska, Lubienia, Nowe Siołkowice, Popielowska Kolonia, Popielów, Rybna, Stare Kolnie, Stare Siołkowice sekä Stobrawa. Sen pinta-ala on 176 neliökilometriä. Popielów rajautuu Dąbrowan, Dobrzeń Wielkin, Lewin Brzeskin, Lubszan, Pokójin, Skarbimierzin ja Świerczówin kuntiin. Vuonna 2005 kunnan pinta-alasta 46,9 prosenttia oli maatalousmaata ja noin 47,2 prosenttia metsää.
Vuoden 2019 lopussa 51,9 prosenttia Popielówin asukkaista oli naispuolisia ja 48,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 15,4 prosenttia, työikäiset 61,6 prosenttia ja eläkeikäiset 22,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,3 vuotta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 21,6 prosenttia oli saksalaisia.
Oliver Burke

Oliver Burke (s. 7. huhtikuuta 1997 Kirkcaldy) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Englannissa, Saksassa, Skotlannissa ja Espanjassa sekä edustanut Skotlannin miesten maajoukkuetta yli kymmenessä maaottelussa.
Burke aloitti liigauransa kaudella 2014–2015 Englannin mestaruussarjassa Nottingham Forestin joukkueessa ja ykkösliigassa lainasopimuksella Bradford Cityn joukkueessa. Kaudella 2016–2017 hän pelasi RB Leipzigin joukkueessa Saksan Bundesliigassa 25 ottelua, joista avauskokoonpanossa viisi, ja teki maalin Kölniä vastaan. Kaudella 2017–2018 hän pelasi West Bromwich Albionin joukkueessa 15 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa kaksi. West Bromwich putosi Valioliigasta keväällä 2018 ja Burken pääsarjaura jatkui keväällä 2019 lainasopimuksella skotlantilaisseura Celticissä. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Deportivo Alavésin joukkueessa Espanjan Primera Divisiónissa 31 ottelua, joista avauksessa 14, ja teki helmikuussa voittomaalin kotiottelussa Eibaria vastaan. Syyskuussa 2020 Burke siirtyi Englannin Valioliigan Sheffield Unitediin. Hän pelasi kauden aikana 25 liigaottelua ja teki tammikuussa 2021 voittomaalin vierasottelussa Manchester Unitedia vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi Sheffield Unitedissa vain kolme Englannin mestaruussarjan ottelua ja vietti kevätkauden lainalla saman sarjan Millwallissa. Hän siirtyi kesällä 2022 ilmaissiirrolla Werder Bremeniin, jossa pelasi syyskauden aikana 15 Bundesliigan ottelussa, mutta oli vain kerran avauskokoonpanossa, ja teki kaksi maalia. Kevätkauden 2023 hän oli jälleen lainalla Millwallissa.
Burke pelasi Skotlannin alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Skotlannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2016 Tanskaa vastaan. Elokuun 2023 puoliväliin mennessä hän on pelannut 13 A-maaottelua, joista kuusi avauskokoonpanossa. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa marraskuussa 2020. Kesäkuussa 2019 hän teki voittomaalin EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan.
Boris Filippov

Boris Filippov, oik. Boris Andrejevitš Filistinski (1905 Stavropol, Venäjä – 3. toukokuuta 1991 Washington DC, Yhdysvallat) oli neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuudentutkija ja toimittaja. Hän opiskeli vuosina 1924–1928 Leningradissa itämaisten kielten instituutissa. Toisen maailmansodan aikana hän joutui maanpakoon.
Filippov julkaisi kulttuurihistoriallisesti kiintoisaa omaelämäkerrallista proosaa. Hän teki yhteistyötä muiden emigranttien kanssa julkaistakseen Neuvostoliitossa syrjittyjen kirjailijoiden teoksia.
Filippovin ajatteluun vaikutti jo hänen nuoruusvuosinaan filosofi Sergei Tsvetkov.
Filippov lähti 1943 vetäytyvien saksalaisten perässä Saksaan, jossa hän oleskeli Münchenin lähellä pakolaisleirillä. Hän avioitui runoilija Irina Bushmanin kanssa. Hän muutti 1950 New Yorkiin ja avioitui 1951 Olga Anstein kanssa. Avioliitto osoittautui epäonnistuneeksi, mutta virallinen ero tuli vasta 1965, ja pian sen jälkeen hän solimi avioliiton Jevgenija Vladimirovna Tšiglevitšin kanssa, ja yhteistyössä he harjoittivat kustannustoimintaa. Hänen oman kirjallisen työnsä syrjäytti pian emigranttikirjallisuuden julkaisutoiminta.
Kuzma Gorbunov

Kuzma Jakovlevitš Gorbunov (; 10. marraskuuta 1903 Simbirskin läänin Syzranin kihlakunnan Panšinon kylä – 22. maaliskuuta 1986 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Kuzma Gorbunov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi kirkkokoulun ja työkoulun ja työskenteli sanomalehdessä. Gorbunovin ensimmäinen runo ilmestyi vuonna 1919 ja ensimmäinen kertomuskokoelma "Šefovy sapogi" vuonna 1925. Hänet teki tunnetuksi Maksim Gorkin kiittämä romaani "Jäänlähtö" ("Ledolom", 1929), jota pidettiin yhtenä nuoren neuvostokirjallisuuden merkkiteoksista. Sen aiheena on maaseudun luokkataistelu. Maaseudun lisäksi Gorbunov kirjoitti toisesta maailmansodasta ja toimi kääntäjänä.
Perunkypärähokko

Perunkypärähokko ("Pauxi unicornis") on hokkoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikasta. Sirankypärähokkoa ("Pauxi koepckeae") on aiemmin pidetty perunkypärähokon alalajina.
Koko ja ulkonäkö.
Perunkypärähokko voi kasvaa 85–95 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Perunkypärähokko on väritykseltään sinisenkiiltävän musta. Päälaen höyhenet ovat kiharia. Pyrstön pää ja yläperä ovat väriltään valkoiset. Naaras muistuttaa väritykseltään koirasta, mutta siitä tunnetaan myös punaruskea muoto. Perunkypärähokan nokka on kookas ja väriltään oranssi. Nokan tyvessä on sininen litteä ja korkea luulevy.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Perunkypärähokkoa tavataan Boliviasta ja muutamia havaintoja on myös Perusta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ja koskemattomat trooppiset metsät. Linnun ravintoa ovat pehmeät kasvienosat esímerkiksi hedelmät, siemenet ja hyönteiset.
Perunkypärähokko luokitellaan erittäin uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 1 000–5 000 täysikasvuista yksilöä. Suurimmat uhat perunkypärähokolle ovat metsästys ravinnoksi ja elinympäristön häviäminen teiden rakentamisen ja maanviljelysmaaksi kaatamisen vuoksi.
Killeen

Killeen on kaupunki Bellin piirikunnassa, Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 153 095. Kaupunki perustettiin vuonna 1872. Yhdysvaltain maavoimien Fort Hood -sotilastukikohta sijaitsee kaupungissa.
Killeenin pormestarina toimii Jose L. Segarra.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 44,28 prosenttia on valkoisia, 40,06 prosenttia afroamerikkalaisia, 3,89 prosenttia aasialaisia ja 0,81 prosenttia intiaaneja. 4,22 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 28,8 vuotta.
Wellerman

Wellerman tai Soon May the Wellerman Come on uusiseelantilainen merimieslaulu, jota merimiehet ovat arvioiden mukaan laulaneet valaanpyyntialuksilla 1800-luvulla. Kappale nousi suuren yleisön tietoisuuteen, kun skotlantilainen Nathan Evans julkaisi joulukuussa 2020 videopalvelu TikTokissa videon itsestään laulamassa kappaletta. Videosta tuli viraalihitti ja se johti sosiaalisessa mediassa merimieslauluilmiön syntyyn. Evansin, 220 Kidin ja Billen Tedin versio kappaleesta nousi Britannian singlelistan ensimmäiselle sijalle maaliskuussa 2021.
Rachel Field

Rachel Field (1894 New York, New York, Yhdysvallat – 1942 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti proosaa, runoja ja lastenkirjallisuutta.
Menestyskirjan "Kaikki tämä ja taivas myös" pohjalta on tehty elokuva "Kaikki tämä ja taivas myös" (1940).
Field sai 1930 Newbery-mitalin.
Riigikogun vaalit 1999

Riigikogun, eli Viron parlamentin vaalit järjestettiin 7. maaliskuuta 1999, jolloin valittiin 101 edustajaa Viron parlamenttiin, Riigikoguun.
Tulokset.
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/–
! width="30"| Paikat
! width="35"|+/–