tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cob (hevonen)

Cob on Britteinsaarilta lähtöisin oleva pitkälti historiallinen hevostyyppi, joka ei yhdisty erityisesti mihinkään tiettyyn rotuun. D-sektion walesincobeja pidetään kuitenkin tyypin klassisina edustajina.
"British Show Horse Associationin" (BSHS) säännöissä cobia kuvataan seuraavasti: "Cob on enemmin tyyppi kuin rotu. Se on matalajalkainen, säkäkorkeudeltaan 148–155 cm, jaloistaan erittäin vankkaluinen ja kykenee kantamaan huomattavaa painoa. Cobin tulee olla hyväkäytöksinen ja sopia hyvin hermostuneille tai iäkkäille ratsastajille. Cobilla tulee olla järkevännäköinen pää (joskus kyömy), suuret ja ystävälliset silmät, hyvänmuotoinen kaula jossa selkeä harjamarto, lyhyeksi leikattu harja ja hyvin muodostunut säkä. Cobilla tulee myös olla kuivat, vahvat kintereet ja kaikki hyvän metsästyshevosen ominaisuudet; sillä on matalat liikkeet ja se on mukava ratsastaa."
Yleisesti ottaen cob on suhteellisen pieni, tiivis- ja vankkarakenteinen hevonen, jolla on syvä runko (eli rungon osuus säkäkorkeudesta on suuri), tasaiset askellajit ja rauhallinen luonne. Cobeja käytetään nykyisin kilpa- ja harrastusratsuina sekä ajoon. Perinteisesti ne ovat toimineet luotettavina, monipuolisina arjen käyttöhevosina.
Erityisesti cobeille tarkoitetuissa näyttelyissä ja kilpailuissa cobit esitetään harja lyhyeksi ja vuohiskarvat siisteiksi leikattuina sekä häntä siistiksi nypittynä. Cobin esittäjän tai ratsastajan asu on myös tarkoin määritelty.
Comanthina schlegeli

Comanthina schlegeli on hiustähti eli merililjoihin kuuluva, ulkonäöltään saniaista muistuttava piikkinahkainen eläin.
"Comanthina schlegeli" muistuttaa rakenteeltaan höyhenmäisten oksien muodostamaa pensasta tai saniaista. Sen väri voi vaihdella kullankeltaisesta ruskeaan tai lähes mustaan. Haarojen lukumäärä on nuorilla yksilöillä 5 tai 10, vanhemmilla jopa 200, ja usein se pysyy viidellä jaollisena. Se käyttää oksiaan planktonin ja muun ohiajelehtivan saaliin siivilöimiseen ravinnokseen.
Hiustähtiä myydään joskus meriakvaarioihin, mutta koska ne eivät kykene käyttämään korvikeruokia, ne nääntyvät ennen pitkää nälkään, jos eivät saa riittävästi luonnollista ravintoa. Siksi niiden pitämistä akvaarioissa ei suositella.
Chromodoris

Chromodoris on sulkamerietanoihin kuuluva värikkäiden merinilviäisten suku, johon kuuluu 165 lajia. Ne kuuluvat vapaakiduskotiloiden lahkoon (Nudibranchia).
Suurimmat "Chromodoris"-merietanat kasvavat 15 cm pitkiksi, ja voivat painaa yli 400 grammaa. Ne ovat näyttävän värisiä, usein pohjaväriltään kirkkaansinisiä keltaisin, valkoisin ja mustin kuvioin. Ne ovat vahvasti myrkyllisiä. Niillä on pyöreämuotoinen tai soikea vartalo ja vaippa, joka roikkuu reunoilta hameenhelmojen lailla. Etuosassa on kaksi poimullista tuntosarvea, joiden avulla kotilo aistii hajuja ja makuja etsiessään ruokaa. Kukkamaiset kidukset sijaitsevat eläimen selän takaosassa ja peräaukko on kidusten keskellä.
"Chromodoris"-merietanat syövät sienieläimiä.
Joitakin "Chromodoris"-lajeja päätyy joskus meriakvaarioihin, joko tahallisen keräämisen seurauksina tai salamatkustajina korallien tai kivien koloissa. Ne elävät vankeudessa korkeintaan muutamia kuukausia ja voivat kuollessaan myrkyttää koko akvaarion asukkaat.
Paratiisin porteilla

Paratiisin porteilla (alkuperäiseltä nimeltään "Sin Tetas No Hay Paraiso", ) on kolumbialainen 23-osainen vuonna 2006 valmistunut draamasarja. Sarja perustuu kolumbialaisen Gustavo Bolivarin tosipohjaiseen Besteller-romaaniin. Tapahtumat sijoittuvat Pereiraan ja Bogotáan.
Suomessa sarja esitettiin televisiokanava Subilla 9. kesäkuuta – 17. marraskuuta 2009. 
RTI-Columbia ja Telemundo julkaisivat 238-osaisen uudelleenfilmatisoinnin sarjasta nimellä "Sin Senos no Hay Paraiso" vuonna 2008.
Juoni.
Sarja kertoo 17-vuotiaasta Catalina "Cata" Santanasta, joka alkaa kadehtia muita ikäisiään tyttöjä. Hänen äitinsä varoittaa niiden tyttöjen olevan "huonoilla teillä", mutta tytär ei välitä. Catalina haluaisi kansikuvatytöksi, mutta ei saa sopimusta pienten rintojensa takia. Lopulta Catalina päättää hankkia itselleen rintaimplantit. Hän joutuu tekemään vaikeita päätöksiä muodonmuutoksensa rahoittamiseen.
Mika Vehkasaari

Mika Vehkasaari on suomalainen viestintäpäällikkö ja tiedottaja. 
Vehkasaari on toiminut muun muassa Siemens Oy:n tiedottaja-toimittajana, viestintäpäällikkönä Yliopiston Apteekissa sekä Vasemmistoliiton viestintäpäällikkönä. 
Vehkasaari on työskennellyt urallaan myös useissa mediayrityksissä tiedotusalan ja toimitusalan tehtävissä kuten Iltalehdessä, Turun Sanomissa, Uusimaassa, Hämeen Sanomissa, Ilta-Sanomissa ja Etelä-Suomen Sanomissa.
Vehkasaari joutui murhayrityksen kohteeksi lauantaina 24. lokakuuta 2009 Porvoossa, kun hänelle ennestään tuntematon 26-vuotias mies hyökkäsi aamuyöllä puukon kanssa Vehkasaaren päälle, puukottaen Vehkasaarta pahoin. Poliisi otti puukottajan pikaisesti kiinni ilman puukottajan tekemää vastarintaa, ja puukottaja tuomittiin myöhemmin Helsingin hovioikeudessa kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen.
Kåbdalisin rautatieasema

Kåbdalisin rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla , eli niin kutsutun Inlandsbanan-radan pohjoisosalla. Liikennepaikka sijaitsee Kåbdalisin kylässä Jokimukan kunnassa, lähellä Kåbdalisin laskettelukeskusta.
Liikennepaikka on avattu liikenteelle yhtä aikaa vuonna 1936 valmistuneen Arvidsjaurin ja Jokimukan välisen rataosuuden kanssa. Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi lyhyt sivuraide junien kohtaamista varten.
Liikennepaikalla pysähtyvät tarvittaessa Östersundin ja Jällivaaran välillä kesäisin liikennöivät moottorijunat. Muuta aikataulunmukaista henkilö- tai tavaraliikennettä ei ole.
Jokimukan rautatieasema

Jokimukan rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla eli nk. Inlandsbanan-radan pohjoisosalla. Liikennepaikka sijaitsee Jokimukan kunnan keskustaajamassa, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen napapiiriltä.
Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1927 kun rataosuus Porjuksesta Jokimukkaan valmistui. Se toimi rataosan pääteasemana aina vuoteen 1936, jolloin valmistui Inlandsbanan-radan viimeinen osuus Arvidsjaurin ja Jokimukan välille.
Liikennepaikalla pysähtyvät Östersundin ja Jällivaaran välillä kesäisin liikennöivät moottorijunat. Muuta aikataulunmukaista henkilö- tai tavaraliikennettä ei ole.
Murjekin rautatieasema

Murjekin rautatieasema (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla eli nk. Malmbanan-radalla. Liikennepaikka sijaitsee Murjekin kylässä Jokimukan kunnassa Norrbottenin läänissä aivan napapiirin tuntumassa, sekä suunnilleen Bodenin ja Jällivaaran asemien puolessa välissä.
Murjek on ensimmäinen henkilöliikenteen asema Bodenin pohjoispuolella, ja siellä pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat.
Konsignaatio

Konsignaatio on kaupankäyntiin liittyvä menettelytapa, joka käsittää kaksi erilaista muotoa. Ensimmäisessä tapauksessa välihenkilö, kuten esimerkiksi vähittäiskauppias, joutuu ostamaan tavaran itselleen voidakseen myydä sen edelleen. Toinen konsignaation muoto on jälleenmyyntiin liittyvä luottokauppa, jossa kauppahinnan maksuvelvollisuus alkuperäiselle myyjälle on yhdistetty jälleenmyyntitapahtumaan. Tällöin luottokauppaan sisältyy omistuksenpidätysehto. Konsignaatio on käytössä irtainten esineiden kaupassa, kuten esimerkiksi moottoriajoneuvojen ja taide-esineiden myynnissä.
Yleisin syy konsignaation käyttöön on tavarantoimittajan vakuustarve. Lisäsyy on usein konsignaatioon liitetty välihenkilön oikeus myymättä jääneiden tavaroiden palauttamiseen alkuperäiselle myyjälle. Konsignaatio eroaa myyntikomissiosta siinä, että tavarantoimittaja pysyy esineen omistajana siihen saakka, kunnes sopimuskumppani ostaa esineen. Siksi tavara ei kuulu ennen ostohetkeä konsignaationsaajan konkurssipesään eikä esinettä voida ulosmitata tämän velasta.
Luottokaupassa kaupallinen riski tavaran myymisestä on konsignaationantajalla (myyjällä), kun hän myöntää tavaralle palautusoikeuden. Palautusoikeuden myöntäminen varmistaa hänelle suojan konsignaationsaajan velkojia vastaan. Konsignaatiossa välihenkilö maksaa kauppahinnan myyjälle sopimuksen mukaan välittömästi tai hyvin pian jälleenmyynnin jälkeen. Toisin on tavallisessa jälleenmyyntiä varten sovitussa omistuksenpidätysehdon sisältävässä luottokaupassa. Siinä välihenkilö on velvollinen maksamaan kauppahinnan sovitun määräajan kuluttua riippumatta siitä, onko hän saanut tavaran myydyksi vai ei.
HMS Grafton (H89)

HMS Grafton (viirinumero H89) oli Britannian kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1934 vuoden 1933 laivasto-ohjelmassa John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 30. elokuuta 1934 telakkanumerolla 1126. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1935 ja valmistui 20. maaliskuuta 1936. Valmistuskustannukset olivat 248 485 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen, kunnes se siirrettiin syyskuussa 1939 huollettavaksi Maltalle. Alus määrättiin palvelukseen palatessaan Kotilaivastoon. Se saapui 22. lokakuuta Plymouthiin saattue- ja partiointitehtäviin "HMS Gallantin", "HMS Greyhoundin" ja "HMS Glowwormin" kanssa.
Marraskuussa alus siirrettiin Harwichiin 22. hävittäjälaivueeseen korvaamaan "HMS Keith". Alus siirrettiin 10. tammikuuta 1940 uudelleen muodostettuun 1. hävittäjälaivueeseen Harwichissa. Alus siirrettiin 26. maaliskuuta telakalle Hulliin. Telakalta vapauduttuaan alus aloitti 14. huhtikuuta koeajot. Se lähti seuraavana päivänä Scapa Flowhun, jossa se liitettiin Norjan taisteluita tukeviin yksiköihin. Alus palasi Scapa Flowhun pääosaston mukana 12. toukokuuta.
Alus pelasti 18. toukokuuta "Gallantin" ja "HMS Foresightin" kanssa miinaan ajaneen apumiinalaiva "HMS Princess Victorian" eloonjääneet. Alus liitettiin 24. toukokuuta suojaamaan siirtoarmeijan evakuointia Ranskasta. Alus suojasi 26. toukokuuta 1940 "HMS Arethusaa" ja "HMS Galateaa" näiden tukiessa maa-ammunnoin Pas-de-Calaisissa joukkojen evakuointia.
Alus evakuoi 28. toukokuuta 277 miestä. Alus oli 29. toukokuuta palaamassa Doveriin, kun se pysähtyi pelastamaan "HMS Wakefulin" eloonjääneitä. "Graftoniin" osui Saksan laivaston sukellusveneen "U-62" laukaisema torpedo, joka rampautti aluksena. "HMS Ivanhoe" upotti tuhoontuomitun aluksen tykkitulella, kun hinaukseen ottaminen oli epäonnistunut. Aluksen tuhoutuessa kaatui neljä miehistönjäsentä, joista yksi oli aluksen päällikkö.
Imeem

imeem oli Internetissä toimiva musiikkiin ja sosiaaliseen mediaan keskittyvä sivusto, joka aloitti toimintansa vuonna 2003. Sivustolla käyttäjät pystyivät katsomaan, kirjoittamaan ja jakamaan kaikkea digitaalista mediaa, kuten kuvia, ääniä ja videoita.
Sivustolla kävi yli 25 miljoonaa käyttäjää kuukaudessa ja yli 65 000 uutta käyttäjää joka päivä.
8. joulukuuta 2009 MySpace osti Imeemin, ja kaikki sen sisältö siirtyi osaksi Myspace Music:ia.
Glyseraldehydi-3-fosfaatti

Glyseraldehydi-3-fosfaatti eli trioosifosfaatti (C3H7O6P) on orgaaninen molekyyli, joka esiintyy välituotteena useissa tärkeissä biokemiallisissa reaktioissa. Kemialliselta rakenteeltaan se on glyseraldehydin ja fosforihapon esteri.
__notoc__
Rooli glykolyysissä.
Glyseraldehydi-3-fosfaattia muodostuu glykolyysissä, kun fruktoosi-1,6-bisfosfaatti hajotetaan aldolaasi A-entsyymin avulla glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi. Dihydroksiasetonifosfaatti isomerisoidaan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi trioosifosfaatti-isomeraasientsyymin avulla. Glykolyysin jatkuessa glyseraldehydi-3-fosfaatti muutetaan glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasin avulla 1,3-bisfosfoglyseraatiksi. Samalla NAD+-molekyyli pelkistyy NADH:ksi.
Calvinin kierto.
Fotosynteesin pimeäreaktioissa eli Calvinin kierrossa ribuloosi-1,5-bisfosfaattiin liitetään hiilidioksidimolekyyli rubisco- eli ribuloosi-1,5-bisfosfaattikarboksylaasientsyymin avulla. Tuloksena syntyy 3-fosfoglyseraattia, joka hajotetaan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Siitä kasvit valmistavat edelleen fruktoosia ja glukoosia. 
Tryptofaanin ja tiamiinin biosynteesi.
Tryptofaanisynteesissä glyseraldehydi-3-fosfaatti on sivutuote. Tryptofaanisyntaasi katalysoi reaktiota, jossa indoli-3-glyseraldehydifosfaatti hajotetaan indoliksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Indoli reagoi edelleen saman entsyymin avustuksella seriinin kanssa, jolloin muodostuu tryptofaania.
Glyseroli-3-fosfaatti on substraattina tiamiinin biosynteesissä. Tiamiinisynteesi tapahtuu kasveissa kloroplasteissa. Entsyymit muodostavat tiatsolia, joka muodostaa yhdessä pyrimidiinin kanssa tiamiinia.
Ihminen ei kykene valmistamaan itse tryptofaania eikä tiamiinia.
J. W. Tuura

Juhana Vilhelm (J. W. ) Tuura (sukunimi vuoteen 1912 "Thrulsson"; 31. heinäkuuta 1885 Tampere – 2. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija. Hän kirjoitti poliittisia pakinoita "Uusi Suomi" -lehteen nimimerkillä "Timo".
Tuuran vanhemmat olivat isännöitsijä Anders Thrulsson ja Eva Wilhelmina Gröndahl. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1904 ja opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa.
Tuura työskenteli toimitussihteerinä "Helsingin Sanomissa" 1910–1918 ja "Uudessa Suomessa" 1919–1920. Tuura oli sitten "Savo"-lehden päätoimittajna 1920–1922, "Uuden Suomen" toimittajna 1922–1924, ulkoasiainministeriön sanomalehtijaoston virkailijana 1925–1927 ja "Iltalehden" vakinaisena avustajana 1925–1930. Hän oli Kotimaisen työn liiton palveluksesa 1927–1930 ja "Ajan Sanan" toimittajana 1930–1932.
Tuura toimi vuodesta 1932 "Uuden Suomen" poliittisena pakinoitsijana nimimerkillä "Timo" mutta hän ei kuitenkaan kuulunut lehden vakinaisiin toimittajiin. Kiivaana antikommunistina tunnetulla Tuuralla oli myös luottamustehtäviä kokoomuspuolueen järjestöissä. Tuura jäi eläkkeelle "Uudesta Suomesta" elokuussa 1955 mutta hän avusti lehteä vielä satunnaisesti tämän jälkeenkin. Tuura kritisoi 1950-luvun pakinoissaan voimakkaasti pääministeri Urho Kekkosta ja syytti häntä kommunistikytköksistä sekä kokoomuksen diskriminoinnista.
J. W. Tuura oli naimisissa Kerttu Emilia Simolinin (sukunimi vuodesta 1906 alkaen Hirvelä; 1887–1919) kanssa vuosina 1909–1919. Heillä oli neljä lasta. Kääntäjänä toiminut Kerttu Tuura suomensi muun muassa Jack Londonin romaanit "Klondyken kuningas" (alk. "Burning daylight") ja "Onnen suosikki" sekä Octave Feuillet'n kirjan "Nuoren naisen päiväkirja". Tuura meni toisen kerran naimisiin 1921 Sanni Heleniuksen kanssa.
Käännöksiä.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Timo Tuura":
Julián Simón

Julián Simón (s. 3. huhtikuuta 1987 Villacañas) on espanjalainen ratamoottoripyöräilijä. Simón voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden kaudella 2009. Hän ajoi Aprilialla.
Julián Simón aloitti moottoripyöräilyn motocrossin puolella, jossa hän voitti 10-vuotiaana Espanjan juniorimestaruuden. 12-vuotiaana hän siirtyi ratamoottoripyöräilyyn. Simón ajoi Espanjan kansallista mestaruussarjaa kunnes vuonna 2003 siirtyi MM-sarjaan 125-kuutioisiin. Tosin vuonna 2002 hän oli ajanut joitain MM-osakilpailuja villillä kortilla. Ensimmäisen osakilpailun Simón voitti vuonna 2005. Kausilla 2007 ja 2008 Julián Simón ajoi 250-kuutioisissa, mutta ei saanut yhtään palkintopallisijoitusta ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan yhdeksäs. Kaudeksi 2009 Simón palasi takaisin 125-kuutioisiin ja siitä tulikin Simónin todellinen läpimurtokausi. Ennen vuotta 2009 Simón oli ajanut 95 osakilpailua voittaen vain kerran ja ollen kerran kolmas, kun kaudella 2009 voittoja on tullut kuusi ja palkintopallilla Simón on ollut 11 kertaa. Uran ensimmäinen paalupaikkakin tuli nyt menossa olevalla kaudella.
Kauden 2009 Katalonian GP:ssä Simón alkoi juhlia osakilpailuvoittoaan kierrosta liian aikaisin ja hän putosi tulosluettelossa lopulta neljänneksi.
Sinä (vuoden henkilö)

Sinä on Time-lehden vuoden henkilö 2006. Lehti valitsi vuoden henkilöksi käyttäjätuottoisen sisällön miljoonat anonyymit tekijät muun muassa Wikipediassa, YouTubessa, MySpacessa, Facebookissa, Second Lifessa ja Linux-käyttöjärjestelmässä. Valinta nimettiin yksinkertaiseksi ”sinuksi”.
Taustaa.
Aikaisemmat Vuoden henkilö -kunniamaininnan saaneet ovat olleet lähinnä merkittäviä yksittäisiä henkilöitä. Jotkin ovat edustaneet kansaa, ja jotkin ovat olleet elottomia esineitä: tietokone valittiin "vuoden koneeksi" vuonna 1982 ja "vaarantunut Maa" "vuoden planeetaksi" vuonna 1988.
Samankaltaisten media-kunniamainintojen jaoissa oli jo aiemmin huomioitu internetyhteisöjen ja käyttäjälähtöisen sisällöntuotannon merkitys: "Sinä!" oli ensimmäinen Business 2.0:n listalla viidestäkymmenestä "nyt merkittävästä henkilöstä" kesäkuussa 2006, ja ABC News oli valinnut bloginpitäjät vuoden henkilöksi vuonna 2004.
Päätös.
Time-lehden vuosittaisen valintaprosessin mukaisesti eri uutisyhtiöt asettivat ehdokkaita. "Sinua" ("you") tai "YouTube-väkeä" ehdotettiin voittajaksi marraskuussa. Lukijoiden mielipiteitä kartoitettiin internetissä. Lopullisen päätöksen valinnasta teki päätoimittaja Richard Stengel, joka valitsi "sinut" Mahmud Ahmadinežadin sijasta.
Päätös julkistettiin 13. joulukuuta 2006 ilmestyneessä numerossa. Lehden kannessa oli kuva iMac-tietokoneesta, jonka päälle oli asetettu YouTube-sivuston videosovellutusta muistuttavaan ruutuun heijastava metallikalvo. Kannen tarkoitus oli heijastaa kenet tahansa lehden poimiva ihminen internetsisältönä. Tätä käsittelivät artikkeleissaan NBC:n toimittaja Brian Williams ja Time-lehden toimittajat Lev Grossman ja Richard Stengel. Grossmanin kuvailun mukaan "se tarkoittaa yhteistyön voimaa, toistensa auttamista sekä sitä, miten tämä ei vain muuta maailmaa vaan muuttaa myös tapaa, jolla maailma muuttuu".
Kritiikki.
Valintaa arvosteltiin lyhytnäköiseksi tempuksi ja muiden vuoden aikana uutisissa esiintyneiden huomiottajättämiseksi. Asiantuntija Paul Kedrosky kutsui sen olevan "uskomatonta laistamista" ja arvaili valinnan ennustavan "jonkinlaista markkinahuippua käyttäjälähtöiselle sisällöntuotannolle lähiaikoina".
Kolangiokarsinooma

Kolangiokarsinooma on sappiteistä lähtevä syöpäsairaus. Se voi alkaa maksan sisäisissä tai ulkoisissa sappiteissä. Kyseessä on Suomessa harvinainen sairaus, sillä sappiteiden ja sappirakon syöpiin sairastuu vuosittain yhteensä vain noin 250 suomalaista, ja sappirakon syöpä on näistä yleisemmin tavattu. 
Sappiteiden loisten aiheuttamat infektiot ovat syövän riskitekijä trooppisissa maissa. Myös primaarinen sklerosoiva kolangiitti altistaa syövälle kohottaen kolangiokarsinooman riskin jopa 161-kertaiseksi. Haavainen paksusuolen tulehdus puolestaan on primaarisen sklerosoivan kolangiitin riskitekijä.
Carolin taudista kärsivistä arviolta seitsemän prosenttia saa sappitiesyövän. 
Tyypillinen kolangiokarsinooman aiheuttama oire on keltaisuus. Kun kasvain tukkii sappitiehyen, bilirubiini kertyy potilaan verenkiertoon ja aiheuttaa kyseisen oireen. Elimistöön kertyy lisäksi sappihappoja, mikä johtaa kutinaan. Yleisoireina saattaa esiintyä muun muassa laihtumista ja väsymistä. Keltaisuuden ilmetessä potilaan maksa-arvot ovat tyypillisesti jo hyvin korkeat. 
Kasvaimen poisto leikkauksella ei onnistu useinkaan. Sen estää monilla kasvaimen sijainti tai leviäminen. Jos syöpä on maksan sisällä tai aivan maksan lähellä, voidaan hoitona kokeilla maksansiirtoa. Vaikeahoitoisuutensa takia kolangiokarsinooman ennuste on huono. Jos kasvain saadaan poistettua kokonaan, 30–40 % potilaista elää vielä vähintään viisi vuotta. Suomessa kaikista sappiteiden ja -rakon syöpiin sairastuneista miehistä on viiden vuoden päästä elossa 14 % ja naisista 10 %.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972

Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972 oli viimeinen jääkiekon SM-sarjan kausi, joka pelattiin 12 joukkueen kesken. Kaksinkertaisen runkosarjan jälkeen sarja jaettiin kuuden joukkueen loppu- ja putoamissarjaan. Loppusarjan voittaja voitti Suomen mestaruuden. SM-sarjaa supistettiin seuraavaksi kaudeksi kymmenen joukkueen sarjaksi, jolloin kolme putoamissarjan viimeistä joukkuetta putosi sarjasta suoraan ja neljänneksi viimeinen joutui karsimaan sarjapaikastaan.
Mestariksi pelasi Tampereen Ilves. Hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssia Helsingin IFK.
SM-sarja.
Alkusarja.
Kuusi parasta loppusarjaan ja kuusi heikointa putoamissarjaan.
SM-Loppusarja.
Ilves voitti mestaruuden, HJK:lle hopeaa ja HIFK:lle pronssia.
Putoamissarja.
Lukko, Karhu-Kissat ja JoKP putosivat suomensarjaan. Ässät SM-sarjakarsintaan.
Yleisömäärät.
Palkinnot.
Jorma Peltonen, Ilves voitti pistepörssin ollen myös paras syöttäjä tehoilla 28+35 = 63. Pekka Leimu niin ikään Ilveksestä oli 32:lla maalillaan sarjan maalitykki.
Jarmo Wasaman muistopalkinto: Seppo Ahokainen, Ilves
Suomensarjan loppusarja.
SaiPa nousi SM-sarjaan, SaPKo SM-sarjakarsintaan.
SM-sarjakarsinta.
Ässät säilyi SM-sarjassa.
Mauno Arjavirta

Mauno Johannes Arjavirta (sukunimi vuoteen 1936 "Arffman"; 23. kesäkuuta 1918 Sotkamo – 31. tammikuuta 2012) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä "Jussi Sotkamo".
Arjavirran vanhemmat olivat räätäli Hemmi Arffman ja Hilma Koskela. Hän oli naimisissa Helvi Haaramaan kanssa. Arjavirran perhe muutti 1920-luvun alussa Sotkamosta Riihimäelle jonne Hemmi Arffman perusti räätälinliikkeen. Arjavirta kävi ennen sotia maamieskoulun ja n. Sotavuosien jälkeen hän opiskeli 1946–1947 Työväen akatemiassa. Arjavirta oli sitten toimittajana muun muassa "Turun Päivälehdessä" ja "Hämeen Kansassa" ja vuodesta 1958 alkaen oli Invalidiliiton julkaiseman "Invalidityö"-lehden päätoimittajana.
Tosinimi

Tosinimi on kohteensa nimi, joka ilmaisee sen todellista luonnetta. Magiassa, uskonnollisessa invokaatiossa ja mystiikan mantroissa kohteisiin viittaaminen pyhän kielen sanoilla tai muuten voimallisilla sanoilla on ollut keskeistä ainakin antiikista ajoista asti.
Kansantarut.
Kansanperinteessä henkilön tai olennon (ehkä jopa jumalan) tosinimen tunteminen antaa voiman vaikuttaa tähän maagisesti.
Skandinaavisissa myyteissä maagisia petoja kuten Nix saatettiin kukistaa kutsumalla niitä tosinimillään.
Renessanssin demonologia (jota katolinen kirkko yhä harjoittaa Suomessakin) perustuu ajatukseen, että demoniin saadaan valtaa tietämällä sen tosinimi (ks. manaus).
Muinaiset juutalaiset uskoivat Jumalan nimen olevan niin voimallinen, että sen lausuminen kiellettiin. Myös nykykristittyjen fraasia "Isän, Pojan ja Pyhän hengen nimeen" käytetään taikasanojen tavoin.
Kryptografiassa.
Kryptografiassa termi "tosinimi" ("true name") voi tarkoittaa nimeä, joka identifioi kohteensa yksikäsitteisesti globaalissa nimiavaruudessa.
Leigh Lezark

Leigh Lezark (s. 26. heinäkuuta 1984) on yhdysvaltalainen malli ja DJ. Hän kuuluu newyorkilaiseen The Misshapes -nimiseen DJ-kolmikkoon. Hänen kuvansa on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen toisen albumin "Dying to Say This to Youn" kannessa vasemmalla puolella.
Alex Etel

Alexander Nathan ”Alex” Etel (s. 19. syyskuuta 1994 Manchester, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä.
Etel teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2004 Danny Boylen elokuvassa "Millions", jossa hän näytteli Damian-nimistä päähenkilöä. Kolme vuotta myöhemmin hän esiintyi "Cranfordin naiset" -minisarjassa. Vuonna 2007 hän esitti myös Angus MacMorrowia elokuvassa "". Vuonna 2010 hän näytteli Robbie Kayn kanssa elokuvassa Ways to live forever.
Emättimen syöpä

Emättimen syöpä on harvinainen naisten syöpä. Sairastumisriskiä siihen kasvattavat yli 60 vuoden ikä ja papilloomavirus. Alle kolme prosenttia kaikista gynekologisista syövistä on emättimen syöpiä. Suomessa emättimen syöpiä todetaan vuosittain 10–20. Mahdollisia emättimen syövän oireita ovat epätavallinen verenvuoto, patti emättimessä, lantiokipu ja kipu virtsatessa.
Useimmat emätinsyövät ovat levyepiteelikarsinoomia. Joskus havaittu pahanlaatuinen kasvain voi olla muun syövän etäpesäke.
Noin 65–70 % sairastuneista on elossa viisi vuotta emättimen syövän toteamisen jälkeen, jos se ei ole levinnyt. Leviäminen esimerkiksi virtsarakkoon tekee ennusteesta paljon huonomman. Britanniassa 58 % kaikista emättimen syöpään sairastuneista elää toteamisen jälkeen viisi vuotta tai enemmän.
HMS Adventure (M23)

HMS Adventure (viirinumero M23) Britannian kuninkaallisen laivaston miinalaiva. Alus oli ensimmäinen vartavarten rakennettu miinalaiva ja dieselristeilymoottoreilla varustettu sotalaiva Kuninkaallisessa laivastossa.
Valmistus.
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Limitediltä, missä köli laskettiin 29. marraskuuta 1922. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1924 ja otettiin palvelukseen 2. lokakuuta 1926.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Atlantin laivastoon. Alus oli 1931-1932 huollettavana telakalla, jolloin sille valmistettiin pyöristetty perä alkuperäisen kulmikkaan tilalle.
Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan 13. marraskuuta 1939 Thames-joen suistossa. Aluksen miehistöstä menehtyi 23 henkeä ja lisäksi sen saattajana toiminut hävittäjä "HMS Blanche" ajoi myös miinaan. Alus joutui telakalle Sheernessiin. Palvelukseen palattuaan se laski miinoituksen 1940 Orkneysaarten vesille ja Yrjön kanavaan. Alus vaurioitui osuttuaan miinaan 1941 Liverpoolin edustalla.
Alus muutettiin 1944 maihinnousulaivaston korjaus- ja majoitusalukseksi. Alus siirrettiin 1945 reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 1947 T. W. Ward Ltd:lle ja romutettiin Briton Ferryssä.
Päälliköt.
Aluksen päällikköinä olivat:
Matti Laine

Matti Laine (s. 1976) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri (Tampereen yliopiston draamalinja 1995–1998, Teatterikorkeakoulu 2001–2005). Laine on kotoisin Helsingistä.
Näyttelijänä Laine on esiintynyt niin televisiossa, elokuvissa kuin teatterissakin. Hän on näytellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa, Ryhmäteatterissa, Teatteri Jurkassa, Rauman Kaupunginteatterissa, Kouvolan teatterissa ja Tampereen ylioppilasteatterissa sekä esiintynyt Hiljaiset Miehet -ryhmän jäsenenä Kulttuuritehdas Korjaamossa.
Kirjailijana Laine on julkaissut kuusi jännitysromaania. Elokuvissa Laine näytteli ensimmäisen pääroolinsa J-P Passin ja Jarkko T. Laineen ohjaamassa "Ajomies"-elokuvassa vuonna 2013.
The Way of the Fist

The Way of the Fist on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Five Finger Death Punchin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 31. heinäkuuta 2007. Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla albumi debytoi sijalla 199, ja parhaimmillaan se oli sijalla 101. Suomen albumilistalla albumin paras sijoitus oli 28. Albumi julkaistiin uudestaan kesällä 2008, jolloin se menestyi paremmin.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 107. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan sijalla 28.
Linja 9 (Pariisin metro)

Paris Métro Ligne 9 (linja 9) on yksi Pariisin metron linjoista. Linja yhdistää Pont de Sevresin Boulognessa lännessä Montreuiliin idässä mm. Trocadéron ja Républiquen kautta. Linja on neljänneksi käytetyin linja järjestelmässä. Linja ei ylitä Seineä kertaakaan.
Linjalla 9 on vaihtoasema kaikkien muiden linjojen paitsi linjan 12 sekä bis-linjonen kanssa. Sillä on kuitenkin maanalainen yhteys linjan 12 asemalle. Linjan kalustona on MF 67-runkoja, jotka tullaan korvaamaan MF 2000-rungoilla.
Tulevaisuus.
Kahden aseman pituinen laajennus itään Montreuil-Mur-à-Pêchesiin saatetaan rakentaa tulevaisuudessa.
Kartta ja asemat.
&lt;br clear=left&gt;
Turismi.
Linja 9 kulkee seuraavien turistinähtävyyksien läheltä:
Heikki Tavela

Kaarle Heikki Erkki Tavela (3. maaliskuuta 1932 Tampere – 23. kesäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja elinkeinoelämän järjestövaikuttaja. Hänet tunnettiin myös gastronomian harrastajana, ja häntä pidetään "Hyvät herrat" -tv-sarjan kauppaneuvos Johannes Paukun esikuvana. Hänellä oli pääkonsulin arvonimi.
Elämänvaiheet.
Tavela loukkaantui pahasti 16-vuotiaana työtapaturmassa pudottuaan kesätöissä ollessaan rakennustyömaan hissikuiluun, mutta toipui tästä onnettomuudesta. Koulunkäynti jäi lukion keskeyttämiseen. Sen jälkeen hän työskenteli Pohjoismaiden Yhdyspankissa, mutta työsuhde päättyi 1950-luvun lopulla erimielisyyksiin työnantajan kanssa.
Hän osti 1960-luvun alussa muovituotteita valmistavan Oy MK-Tuote Ab:n, joka kasvoi nopeasti pienestä pajasta kannattavaksi vientiyritykseksi. Yritys rupesi valmistamaan pankkien säästölippaita, mutta tuli tunnetuksi myös muovisten mainoslahjojen, kalusteiden, vaateripustimien ja Ristomatti Ratian suunnittelemien Palaset-tuotteiden valmistuksesta.
Tavelan ajatuksilla oli käyttöä liike-elämässä. Hän toimi luottamustehtävissä eri useissa järjestöissä ja yrityksissä – muun muassa Suomen ulkomaankauppaliitossa. Hän omisti myös osan helsinkiläisestä hotelli Palacen ravintolasta. Hän kuului myös sanomalehti Uuden Suomen taustavoimiin ja oli aktiivinen taustavaikuttaja Kansallisessa Kokoomuksessa.
Hän oli yhdistämässä johtamaansa pienten ja keskisuurten yritysten järjestöä Teollisuudenharjoittajain Liittoa Teollisuuden Keskusliittoon (TKL, vuodesta 2005 alkaen Elinkeinoelämän keskusliitto EK). Hän vaikutti voimakkaasti pk-teollisuuden asemaan aikana, jolloin omistaja-yrittäjiä vieroksuttiin eikä heidän merkitystään kansakunnan hyvinvoinnille ymmärretty.
Hän oli 1968–1996 Suomen ulkomaankauppaliiton hallituksessa ja varapuheenjohtajana. Viimeksi hän sai julkisuutta elokuussa 2009 Kansallisen Kokoomuksen puoluerahoittajana.
Tavelalle myönnettiin pääkonsulin arvonimi vuonna 1986.
Läskisoosiklubi.
Tavela harrasti gastronomiaa nuoruudestaan alkaen ja tuli tunnetuksi alan kriittisenä luennoitsijana ja kirjoittajana. Hän on ollut Suomen Gastronomisen Seuran varapuheenjohtajana.
Hotelli Palacen Heikki-kabinetissa kokoontui vuodesta 1989 alkaen joka kuukauden viimeisenä perjantaina lounaalle elinkeinoelämän päättäjistä koostunut "Läskisoosiklubi". Siihen kuuluivat klubin vetäjänä toimineen Tavelan lisäksi ainakin Teollisuuden ja työantajien liiton entinen puheenjohtaja Johannes Koroma, Nokian pääjohtaja Jorma Ollila, UPM-Kymmenen hallituksen puheenjohtaja Vesa Vainio, Pohjolan hallituksen puheenjohtaja Peter Fagernäs ja Sammon konsernijohtaja Björn Wahlroos. Klubi sai nimensä siitä, että lounaalla pääruokana oli aina läskisoosi ja kuoriperunat. Lounaan isäntänä oli kukin klubilainen vuorollaan ja hän saattoi myös kutsua mukaan myös vieraita, ei kuitenkaan naisia. Lounaat olivat lähinnä vapaamuotoisia keskustelutilaisuuksia eikä niihin liittynyt puheita tai esitelmiä.
Werner Haas

Werner Haas (30. toukokuuta 1927 Augsburg, Saksa – 13. marraskuuta 1956 lähellä Neuburg an der Donauta) oli saksalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1953 ja 250-kuutioisissa vuosina 1953 ja 1954. Haas oli ensimmäinen saksalainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari.
Werner Haas ajoi MM-tasolla vain vuodesta 1952 vuoteen 1954. Hän kilpaili koko uransa NSU:lla. Haasin ura päättyi kauteen 1954, kun NSU vetäytyi kilpailutoiminnasta Haasin tallikaverin Rupert Hollausin saatua surmansa kauden viimeisen osakilpailun harjoituksissa. 
Haas itse kuoli vuonna 1956, kun hänen lentämänsä yksipaikkainen pienkone putosi alas lähellä Neuburgia ja Tonavaa. Haasin synnyinkaupungissa Augsburgissa on hänen mukaansa nimetty katu.
Luukasvain

Luukasvain eli luutuumori on yleisnimitys mille tahansa luuhun kehittyneelle kasvaimelle. Se voi olla hyvän- tai pahanlaatuinen. Primaarinen pahanlaatuinen luukasvain on luun syöpä, jolla siis on kyky levitä. Monet syövät voivat lisäksi levitä luustoon muualta elimistöstä. Luussa oleva kasvain oireilee usein kipuna ja turvotuksena. Eräät kasvaimet voivat heikentää luuta niin, että se murtuu herkästi. 
Suomessa todetaan vuosittain noin 200 hyvänlaatuista ja 50–60 primaaria pahanlaatuista luukasvainta. Jälkimmäiset ovat selvästi harvinaisempia kuin muiden syöpien luihin lähettämät etäpesäkkeet. Luusyöpiä on kaikista primaarisista pahanlaatuisista kasvaimista alle yksi prosentti. Luuhun voi ilmaantua myös muita syöpiä kuin sarkoomia, esimerkiksi myelooma tai luun lymfooma.
Luustometastaasit ovat eräitä yleisimmistä kivun aiheuttajista syöpäpotilailla.
Osteoblastooma, kondroblastooma, enkondrooma, osteokondrooma ja luun jättisolukasvain ovat esimerkkejä hyvänlaatuisista luukasvaimista. Tyypillisiä luusyöpiä ovat puolestaan osteosarkooma, kondrosarkooma ja Ewingin sarkooma. Nuorilla potilailla luusyövän ilmaantuminen liittyy usein murrosiän kasvupyrähdyksiin.
Neuraminidaasi

Neuraminidaasit eli sialidaasit ovat glykosidihydrolaasientsyymejä, jotka halkaisevat neuramiinihappojen glykosidisidoksia. Neuraminidaasientsyymejä on paljon ja niitä esiintyy monissa organismeissa. Yleisesti tunnetuin neuraminidaasi on virusten pinnan neuraminidaasi, joka on oseltamiviiri ja tsanamiviiri nimisten influenssainfektiolääkkeiden vaikutuskohde. Influenssavirusten pinnalta löytyviä neuraminidaaseja käytetään usein antigeenideterminantteina eli epitooppeina. Jotkut influenssavirusten neuraminidaasit antavat virukselle enemmän virulenssia kuin toiset neuraminidaasit. Nisäkässolujen neuraminidaaseilla on monia tehtäviä. Ainakin neljä nisäkäsneuraminidaasihomologia on kuvattu ihmisen genomissa.
Virusten neuraminidaasit katalysoivat vastavalmistuneiden virionien ja isäntäsolun reseptorien terminaalisten sialihappotähteiden hydrolyysiä. Virusten neuraminidaasien aktiviteetteihin kuuluvat viruspartikkeleiden kulkeutumisen avustaminen hengitysteiden liman läpi ja virionin tuottamien jälkeläisten poistumisen avustaminen infektoituneesta solusta.
Reaktio.
On olemassa kaksi neuraminidaasipääluokkaa, jotka halkaisevat joko ekso- tai endopolysiaalihappoja:
Alatyypit.
Swiss-Prot listasi 18. lokakuuta vuonna 2006 jo 137 neuraminidaasityyppiä eri lajeista. Influenssaneuraminidaaseista tunnetaan yhdeksän alatyyppiä; kaikkia yhdeksää alatyyppiä löydetään yleisesti lintujen influenssaviruksista, mutta nisäkkäiden influenssaviruksista löydetään vain tiettyjä alatyyppejä. Ihmisistä ja sioista löydetään yleisesti vain N1 ja N2 alatyyppejä. Influenssavirusten eri alatyyppien neuraminidaaseille on ominaista serologisen ristireaktiivisuuden puuttuminen ja noin 50 prosentin aminohapposekvenssihomologia. Virusten, alkueläinten, sienten, lintujen ja nisäkkäiden lisäksi neuraminidaaseja on myös bakteereissa, joissa ne ovat tärkeitä patogeenisyyden kannalta.
Rakenne.
Influenssaneuraminidaasit ovat homotetrameerisia glykoproteiineja ja ne esiintyvät sienen muotoisina ohutvartisina projektioina influenssaviruksen pinnalla. Neuraminidaasin kokonaismolekyylipaino on noin 240 kDa, josta sienimäisen pääosan osuus on noin 200 kDa. Ohut varsiosa ankkuroi neuraminidaasin viruksen kalvoon. Molekyylin pää on täysin vastuussa neuraminidaasin entsymaattisesta aktiivisuudesta.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1970–1971

Jääkiekon SM-sarjassa pelattiin kaudella 1970–1971 ensin kahdentoista joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka jälkeen sarjan kuusi parasta joukkuetta jatkoivat loppusarjassa. Runkosarjan kaksi viimeistä putosivat Suomensarjaan. Loppusarjaan selvinneiden kuuden joukkueen kesken pelattiin kaksinkertainen sarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Runkosarjan pisteet jäivät loppusarjassa voimaan.
Porin Ässät kuroi edellään runkosarjassa olleiden Jokereiden ja HIFK:n etumatkan kiinni voittaen loppusarjan kymmenestä ottelustaan yhdeksän. Ässät nousi lopulta selvällä erolla Suomen mestariksi. Mestaruus oli Ässien ensimmäinen.
Alkusarja.
Kuusi parasta loppusarjaan. SaPKo ja Kiekko-67 putosivat Suomensarjaan. SM-sarjaan nousivat Joensuun Kiekko-Pojat ja Karhu-Kissat.
Loppusarja.
Ässät voitti mestaruuden, Jokereille hopeaa ja HIFK:lle pronssia.
Palkinnot.
Pistepörssin voitti Veli-Pekka Ketola, Ässät keräten 31 ottelussa tehot 25+17=42. Juha Rantasila, HIFK teki eniten maaleja – 30 ja HIFK:n Esa Isaksson oli paras syöttäjä – 29.
Raimo Kilpiö -palkinto: Matti Murto, HIFK
Maailman talousfoorumi

Maailman talousfoorumi (World Economic Forum, WEF) on Geneven lähellä Colognyssä sijaitseva suuryritysten rahoittama säätiö, jonka tarkoituksena on edistää globalisaatiota, vapaakauppaa sekä julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyötä. Maailman talousfoorumin puheenjohtajana toimi vuoden 2025 huhtikuuhun saksalais-sveitsiläinen taloustieteilijä Klaus Schwab, joka perusti säätiön vuonna 1971. Kunnes hänen seuraajansa valitaan, väliaikainen puheenjohtaja on Nestlén entinen toimitusjohtaja Peter Brabeck-Letmanthe. WED aloitti tutkinnan Schwabin toimista nimettömän ilmiantokirjeen jälkeen. Schwabia epäillään taloudellisista väärinkäytöksistään. Myös hänen vaimonsa toimia tutkitaan.
Maailman talousfoorumi tunnetaan erityisesti Davosissa vuosittain järjestettävästä kokouksesta, jonne saapuu suurvaltojen ja yritysten johtajia, tutkijoita, kansalaisjärjestöjen edustajia ja tunnettuja julkisuuden henkilöitä keskustelemaan ajankohtaisista globaaleista aiheista. WEF järjestää myös alueellisia tapaamisia sekä laatii raportteja muun muassa tasa-arvon toteutumisesta eri maissa. Politiikan tutkija Samuel P. Huntington toi esseessään "Dead Souls: The Denationalization of the American Elite" esiin käsitteen "Davos Men", jolla hän tarkoittaa uutta syntymässä olevaa globaalia yläluokkaa tai eliittiä.
Nuorten johtajien globaali verkosto ("The Forum of Young Global Leaders, YGL") on osa Maailman talousfoorumin toimintaa.
Maailman talousfoorumin jäsenyhtiöiden jäsenmaksun suuruus riippuu siitä, kuinka paljon yhtiö osallistuu foorumin toimintaan. Suomalaiset asiantuntijat eivät ole yksimielisiä siitä, pitäisikö esimerkiksi poliitikkojen ilmoittaa Maailman talousfoorumin jäsenyydestä sidonnaisuuksiensa yhteydessä.
Suuri nollaus.
Maailman talousfoorumi on tehnyt aloitteen maailman talousjärjestelmän uudistamiseksi niin sanotun "suuren nollauksen" ("The Great Reset") avulla. Maailman talousfoorumi visioi, että suuri nollaus rakentaisi koko maailman yhteiskunta- ja talousjärjestelmän kestävämmäksi ja ympäristöystävällisemmäksi. Puheenjohtaja Schwabin mukaan maailman teollisuudenalat tulisi “nollata ja keksiä uudelleen". Taloudessa pitäisi alkaa hyödyntämään laajasti ”neljännen teollisen vallankumouksen” teknologioita, joita ovat esimerkiksi tekoäly, robotiikka, 3D-tulostus, bioteknologia sekä aivojen ja tietoisuuden toimintaan liittyvä neuroteknologia. Maailman maiden pitäisi myös lisätä yhteistyötä esimerkiksi verotuksessa ja sääntelyssä ja yritysten tulisi siirtyä voittojen maksimointiin tähtäävästä toiminnasta niin sanottuun sidosryhmäkapitalismiin, jossa yritykset ottavat huomioon kaikki sidosryhmät ja tuottavat hyvää koko yhteiskunnalle tulevat sukupolvet huomioiden. Myös taloustieteilijä Klaus Schwab on kehittänyt tulevaa "tehokkaan globaalin hallinnon muotoa".
Helsingin yliopiston maailmanpolitiikan professori Teivo Teivainen on kuitenkin varoittanut, että kyseisen hallintomallin toteutuminen saattaisi johtaa siihen, että entistä useampi maailmanlaajuisia kysymyksiä koskeva päätös tehtäisiin epävirallisissa tapaamisissa eikä demokraattisesti valittujen päättäjien toimesta.
Forsfjorden

Forsfjorden on Kjerkfjordeniin kuuluva sivuvuono Moskenesøyan saarella Norjan Lofooteilla. Vuono sijoittuu kokonaan Moskenesin kunnan alueelle.
Vuonon päädyssä sijaitsee kolme järveä, Kringeldalsvatnet, Litlforsvatnet ja Ternnesvatnet, joiden vesi laskee tähän vuonoon.
Johan August Wahlberg

Johan August Wahlberg (9. lokakuuta 1810 Lagklarebäck, Ruotsi – 6. maaliskuuta 1856 Ngamijärvi, Betšuanamaa, nykypäivän Botswana) oli ruotsalainen luonnontutkija, lintutieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Wahlberg aloitti opiskelun Uppsalassa vuonna 1829, opiskeli sitten jonkin aikaa kemiaa eräässä tukholmalaisessa apteekissa, minkä jälkeen hän opiskeli Tukholman Metsäinstituutissa ja Degebergin maatalousinstituutissa. Hän valmistui Metsäinstituutista 1834, jota ennen hän vuonna 1832 liittyi professori Carl Henrik Bohemanin seuraan, joka teki hyönteisten keruumatkan Norjaan. Vuosina 1833 ja 1834 Wahlberg matkusteli metsäasioissa Ruotsissa ja Saksassa. 1836 hän sai insinöörin viran Ruotsin maanmittauskonttorista.
Vuonna 1837 Ruotsin luonnonhistoriallinen museo etsi henkilöä tutkimusmatkalle Etelä-Afrikkaan ja Wahlberg hyväksyttiin. Hän saapui Kapkaupunkiin 1838 Ruotsin Tiedeakatemian rahoittamana ja keräsi suuren määrän luonnonhistoriallisia näytteitä, muun muassa 533 nisäkästä, 2 527 lintua, 480 sammakkoeläintä ja 5 000 hyönteislajia, jotka hän toimitti Ruotsiin 1840. Kesällä 1841 Wahlberg tutki Natalin kasvistoa ja eläimistöä ja teki retkiä myös muualle eteläiseen Afrikkaan. Hän palasi Kapkaupunkiin loppuvuonna 1844 ja lähetti keräämänsä näytteet Ruotsiin. 1845 hän matkusti takaisin kotimaahansa ja sai takaisin virkansa.
1853 Wahlberg palasi Afrikkaan ja saapui Kapkaupunkiin jouluna 1853, josta hän matkusti huhtikuussa 1854 Walvis Bayn kaupunkiin nykyiseen Namibiaan. Täällä hän liittyi Charles Anderssonin seurueeseen, joka lähti tutkimaan Ngamijärven seutua. Wahlberg osallistui norsujahtiin ja kuoli onnettomuudessa jäätyään haavoittuneen elefantin ruhjomaksi.
Samoihin aikoihin, 8. lokakuuta 1856, valitsi Tiedeakatemia hänet jäsenekseen, sillä viesti kuolemasta ei ollut vielä ennättänyt Tukholmaan. Wahlberg onkin ainoa, joka on valittu akatemian jäseneksi kuolemansa jälkeen.
Wahlberg nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa töyhtömerimetson ("Phalacrocorax coronatus"). Hänen kunniakseen on nimetty sirokotka ("Aquila wahlbergi"), epolettilepakko ("Epomophorus wahlbergi") ja eräs puulaji "Entada wahlbergi".
Viinamäki

Viinamäki on asuinalue Siilinjärvellä. Viinamäki sijaitsee aivan Siilinjärven kirkonkylän keskustan kupeessa, sen eteläpuolella. Viinamäen asuinrakentaminen koostuu omakoti- ja kerrostaloista. Alueelle on rakennettu uusia kerrostaloja viime vuosina. Kerrostalojen rakentaminen tulee jatkumaan myös tulevaisuudessa.
Viinamäellä sijaitsee muun muassa Siilinjärven hautausmaa, Mantun pesäpallostadion, vanhainkoti, Kuopion konservatorion alaisuudessa toimiva Siilinjärven musiikkiopisto sekä Savon ammatti- ja aikuisopiston Siilinjärven kirkonkylän yksiköt.
Martín Acosta y Lara

Martín Raúl ”Macoco” Acosta y Lara Díaz (12. maaliskuuta 1925 Montevideo – 5. tammikuuta 2005 Mendoza, Argentiina) oli uruguaylainen koripalloilija ja olympiamitalisti. Acosta kuului Uruguayn maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952. Acosta pelasi seitsemässä ottelussa tehden yhteensä 93 pistettä.
Acosta pelasi Urugyayn maajoukkueessa myös edellisissä, Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisissa, joissa hän pelasi kahdessa ottelussa keräten yhteensä kaksi pistettä. Uruguayn joukkue sijoittui Lontoossa viidenneksi.
Pikkutöyhtötiira

Pikkutöyhtötiira ("Thalasseus bengalensis") on keskikokoinen merellinen tiira.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 35–37 cm, siipien kärkiväli 92–105 cm ja paino 185–240 g. Sen höyhenpuku on vatsapuolelta valkoinen, selkä, siivet ja pyrstö ovat siniharmaat, päälaki ja pieni töyhtö mustat, sekä hieman alaspäin kaareva nokka oranssi. Se muistuttaa töyhtötiiraa mutta on hieman pienempi eikä nokassa ole koskaan kellanvihreää sävyä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Laji ui ja sukeltaa moitteettomasti.
Esiintyminen.
Pikkutöyhtötiirat elävät useina erillispopulaatioina Tyynellämerellä, Intian valtamerellä ja Afrikan pohjoisrannikolla. Siitä tunnetaan kolme alalajia, joista "emigrata" asuu Libyan saaristossa, "bengalensis" Punaisella merellä, Adeninlahdella ja Persianlahdella, sekä "torresii" Indonesiasta Australiaan. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 180 000–210 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pikkutöyhtötiirat pesivät matalien hiekka- tai kalliosaarten ja koralliriuttojen rannoilla, yleensä täysin avoimella maalla mutta toisinaan matalakasvuisessa pensaikossa. Paikoin ne pesivät myös mantereen rannoilla. Esiintyy yleensä yhdessä töyhtötiirojen kanssa.
Lisääntyminen.
Laji on sosiaalinen ja pesii yhdyskunnittain. Sen pesä on vain maakuoppa, johon naaras munii yhden tai kaksi munaa, hyvin harvoin kolme. Haudonta-aika on 21–26 päivää ja molemmat emot osallistuvat hautomiseen. Poikaset ovat pesäpakoisia ja jättävät pesän noin kahden päivän ikäisinä. Ne ovat lentokykyisiä 32–35 päivää vanhoina.
Ravinto.
Ruokavalio koostuu pääasiassa pienistä kaloista, joita se saalistaa syöksysukeltamalla, sekä äyriäisistä.
Pitkähäntäkärppä

Pitkähäntäkärppä ("Mustela frenata") on laajimmalle levinnyt kärppä-suvun eläin Uudella mantereella. Pitkähäntäkärppä on levinnyt Etelä-Kanadasta melkein koko Yhdysvaltojen läpi Meksikoon, Väli-Amerikkaan ja Etelä-Amerikan pohjoisiin osiin. Pitkähäntäkärpän asuinpiiri on yleensä aukealla tai puoliaukealla paikalla lähellä vettä.
Pitkähäntäkärppä on tyypillinen kärppäeläin. Pitkähäntäkärpällä on pitkä, laiha ruumis, lyhyet jalat ja tuuhea häntä, joka on melkein yhtä pitkä kuin muu ruumis. Aikuiset urokset ovat häntä mukaanluettuna 33–45 senttimetriä pitkiä ja voivat painaa yli puoli kiloa. Tyypillisesti naaraat ovat 15 prosenttia pienempiä. Ne ovat inkiväärin ruskeita väriltään, vatsaturkki on kellanvalkoinen, mutta pohjoiset yksilöt ovat puhtaan valkoisia talvella. Hännän kärki on musta ympäri vuoden.
Kuten useat muut kärpät, pitkähäntäkärppä syö jyrsijöitä, ja niiden laiha vartalo mahdollistaa menemisen jyrsijöiden kaivamiin koloihin. Pitkähäntäkärppä on pääasiassa aktiivinen öisin, mutta niitä voi tavata silti keskellä päivää. Pitkähäntäkärpät ovat pääasiassa yksineläjiä, eivätkä niiden reviirit mene päällekkäin samaa sukupuolta olevan lajitoverin kanssa. Uroksen reviirillä voi olla useitakin naaraita. Poikaset ovat syntyessään avuttomia, mutta 56:ssa päivässä ne voivat saalistaa itsenäisesti.
Pitkähäntäkärppä on hyvä uimari ja osaa kiipeillä taitavasti puissa. Pitkähäntäkärpällä on suuri joukko alalajeja.
Victorio Cieslinskas

Víctor ”Victorio” Cieslinskas Zinevicaite (27. lokakuuta 1922 Liettua – 19. kesäkuuta 2007) oli uruguaylainen koripalloilija ja olympiamitalisti. Cieslinskas kuului Uruguayn maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Helsingissä 1952. Cieslinskas pelasi seitsemässä ottelussa tehden kaksi pistettä.
Cieslinskas pelasi Urugyayn maajoukkueessa myös edellisissä, Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisissa, joissa hän pelasi kahdessa ottelussa jääden pisteittä. Uruguayn joukkue sijoittui Lontoossa viidenneksi.
Töyhtömerimetso

Töyhtömerimetso ("Microcarbo coronatus") on lounaisafrikkalainen pienikokoinen merimetsolaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 50-55 cm, sen höyhenpuku on musta, otsalla on töyhtö, nokan ja silmän välissä on punertava paljas laikku ja silmä on punainen.
Esiintyminen.
Töyhtömerimetsot elävät Namibian ja lounaisen Etelä-Afrikan rannikolla ja saarilla. Maailman kokonaispopulaatio on 8 700 yksilöä ja pesimvä kanta 2 900 paria. Lajin kanta on pieni ja ihmistoiminnan aiheuttaman häiriön takia pesinnät epäonnistuvat usein. Etelänselkälokki ("Larus dominicanus") ja pelikaani ("Pelecanus onocrotalus") saalistavat sen pieniä poikasia ja munia, pelikaanit ja afrikanmerikarhut ("Arctocephalus pusillus") toisinaan myös aikuisia lintuja. Se on enimmäkseen paikkalintu, vain vähäistä nuorten lintujen vaeltelua pohjoiseen tai itään esiintyy.
Elinympäristö.
Laji elää kylmien merivirtojen vallitsemilla saarilla ja rannikolla, eikä yleensä liiku merellä kymmentä kilometriä ulommaksi.
Lisääntyminen.
Töyhtömerimetsot asuvat yhdyskunnissa, joissa on neljästä sataanviiteenkymmeneen paria, usein muiden merilintujen seurassa. Pesä on rakennettu risuista, luista ja levistä ja se voi sijaita maassa, kalliolla, merimerkissä, puussa tai pensaassa. Naaras munii yhdestä viiteen munaa, tavallisesti kaksi tai kolme. Haudonta-aika on noin 23 päivää ja poikaset jättävät pesän 35 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Töyhtömerimetso syö kaloja, äyriäisiä ja muita pieniä selkärangattomia.