Muhammedin ihmeteot

Muhammedin ihmeteot ovat islamin profeetta Muhammedin tekemiä ihmeitä. Jotkut ihmeistä tapahtuivat hänelle itselleen. Ihmetapahtumat ovat peräisin Muhammedin varhaisimmasta, Ibn Ishaqin kirjoittamasta elämäkerrasta 700-luvulta. Jotkut tapaukset ovat peräisin sitä myöhemmästä "hadith"-perinteestä 800- ja 900-luvuilta. Koraanissa ei kerrota yhtään sananmukaisesti Muhammedin tekemää ihmettä. Sen sijaan Koraanin tulkintaperinne on löytänyt sieltä sellaisia. 
Seuraavassa tapauksista luetellaan vain muutamia. 
"Sirat rasul Allah".
Profeetta Muhammedista (570–632 jaa.) kertoo ensimmäisen kerran noin vuonna 767 Bagdadissa kuollut Ibn Ishaq. Hänen laaja teoksensa on kadonnut, mutta sen Muhammedia koskeva osa on pääosin säilynyt Ibn Hishamin 800-luvulla tekemän yhteenvedon avulla. Ibn Ishaqin kuvaus Muhammedista ei ole historiallinen kuvaus vaan pyhimyselämäkerta, joka sisältää runsaasti ihmeitä todisteena profeetan jumalallisesta tehtävästä. 
Varhaiset ihmeet.
Kun Muhammedin isä Abdullah meni kosimaan Muhammedin tulevaa äitiä Aminaa, muuan nainen asettui itse morsianehdokkaaksi Abdullahin reitin varrelle. Hänet oli saanut liikkeelle miehen silmien välissä hehkunut valotäplä, joka oli merkki syntyvästä profeetasta. Abdullah kuitenkin kulki hänen ohitseen Aminan luo. Valo siirtyi hedelmöityksen jälkeen Muhammedin äidin kohtuun.
Kun Amina synnytti Muhammedin, hänestä lähti valo, jonka avulla näki Bostran linnat Syyriassa. Valo on perinteinen pyhyyden tunnus; esimerkiksi Johanneksen evankeliumi puhuu Jeesuksesta ”maailman valona” (Joh. 8:12; 9:5). Bostra oli ensimmäinen vastaantuleva roomalainen kaupunki Syyriassa, joten tarina viittasi myös muslimien tuleviin valloituksiin.
Juutalaiset rabbit, kristityt munkit ja arabialaiset ennustajat alkoivat puhua Jumalan lähettilään tulosta, kun Aminan aika oli lähellä. Rabbit ja munkit löysivät tiedot kirjoistaan, ennustajat kuulivat sen "jinneiltä", jotka kuuntelivat salaa taivaan puheita. Kun aika alkoi täyttyä, saatanoita estettiin kuulemasta taivaan puheita ja heitä heitettiin taivaan tähdillä. Tästä "jinnit" tiesivät, että jotain tärkeää oli tapahtumassa. 
Kun Muhammed oli kaksivuotiaana takapihallaan, kaksi valkoisiin pukeutunutta miestä tuli mukanaan kultamalja täynnä lunta. He tarttuivat Muhammediin, avasivat hänen rintansa ja nostivat sydämen esiin. He avasivat sen, ottivat sieltä mustan kimpaleen, jonka he heittivät pois. Sitten he pesivät Muhammedin sydämen ja rinnan puhtaaksi lumella. Kertomus jatkuu siten, että Muhammedin painoa verrattiin muiden ihmisten painoon, mutta vaikka häntä verrattiin tuhanteen muuhun, hän painoi enemmän. 
Bahira oli profeetta Muhammedin varhaisessa elämäkerrassa Syyrian Bostrassa asunut erakkomunkki, joka sattui näkemään Muhammedin lapsena, kun tämä oli otettu mukaan setänsä Abu Talibin kauppakaravaaniin. Bahira huomasi, että taivaalla ollut pilvi varjosti yksin Muhammedia, ja puu taivutti oksia suojatakseen häntä. Bahira tarkkaili Muhammedia ja etsi hänen kehostaan merkkejä, jotka hän tunsi kuvauksista. Hän kuulusteli poikaa, jonka vastaukset sopivat siihen tietoon, joka Bahiralla oli. Hän havaitsi myös Muhammedin selässä profetian sinetin juuri siellä, missä sen pitikin olla. Tutkimustensa lopputuloksena Bahira tunnisti lapsessa tulevan suurmiehen, kehotti Abu Talibia palaamaan kiireesti takaisin Mekkaan ja varoitti heitä juutalaisista, jotka voisivat tehdä pojalle pahaa.
Muhammed tapasi viipyä joka vuosi kuukauden Hiran vuorella paikallisen uskonnollisen tavan mukaisesti. Aina kun hän teki näin, jokainen kivi ja jokainen puu, jonka ohi hän kulki, lausui: "Rauha sinulle, Jumalan lähettiläs!""."
Ilmestysten alkaminen.
Merkittävin Muhammediin liittyvä ihme ovat hänen Jumalalta saamansa ilmestykset, joiden kautta ihmiskunnalle laskeutui Koraani, kirja, joka oli ollut ikuisesti olemassa, ja jota kukaan ei ollut luonut. Muhammed näki enkeli Gabrielin nukkuessaan Hiran vuorella. Gabriel välitti tällöin Muhammedille ensimmäisen Koraania koskevan ilmestyksen. Seuraavien 22 vuoden aikana Gabriel välitti Muhammedille koko Koraanin. Muhammed järkyttyi ensimmäisestä Gabrielin ilmestymisestä ja päätti surmata itsensä hyppäämällä rotkoon saadakseen rauhan. Itsemurhan esti enkeli Gabriel, joka ilmestyi uudelleen Muhammedille. Ibn Hisham jättää 800-luvulla kertomatta tarinan Muhammedin itsemurhayrityksestä, mutta 900-luvulla al-Tabari esittää sen Ibn Ishaqin pohjalta. 
Profeetta Muhammedin taivasmatka.
Profeetta Muhammedin taivasmatka on ihmeellinen matka, jonka Muhammed teki yhdessä yössä. Matka on saanut paljon huomiota, ja myös Danten "Jumalainen näytelmä" sai virikkeensä tästä kertomuksesta, jonka jäljet johtava muinaiseen Persiaan. Matka koostui kahdesta osasta, "isra" ja "miraj". Sen ensimmäinen osa johti ihmiskasvoisen hevosen Buraqin ja enkeli Gabrielin seurassa Mekasta Jerusalemiin. Toisessa vaiheessa Muhammed kiipesi tikapuita pitkin taivaaseen, keskusteli Jumalan kanssa ja palasi takaisin mukanaan uudet määräykset päivittäisten rukousten lukumäärästä.   
Kuun halkaisemisen ihme.
Kuun halkaisemisen ihme on islamilaiseen Koraanin tulkintaan perustuva kertomus. Sen mukaan Kuun suuran ensimmäiset jakeet 54: 1–2 kertovat siitä, miten profeetta Muhammed halkaisi kuun: "Hetki on tullut lähelle, ja kuu on jakaantunut! Jos he näkevät tunnusmerkin, he kääntyvät pois sanoen: ’Tarkkaa taikuutta!’" Peruskoulun islaminuskon oppikirja antaa tapauksesta islamin "tafsir"-perinteeseen eli Koraanin selitykseen perustuvan kuvauksen. Kirja kertoo: "Allah antoi myös ihmeen, jossa hän jakoi kuun kahtia. Tämä tapahtui ennen "hijraa". Silloin mekkalaiset olivat pyytäneet ihmettä Profeetalta. He lupasivat kääntyä islamin uskoon ihmeen nähtyään. Profeetta osoitti kohti kuuta ja Allah halkaisi kuun kahtia: toinen puoli kuusta oli al Safa –vuoren yllä ja toinen vastapäisen Qayqaan vuoren yllä." Koraanin mukaan silminnäkijät eivät kuitenkaan luottaneet näkemäänsä, vaan pitivät tekoa taikatemppuna. Sekä taivasmatka että kuun halkaiseminen on liitetty Koraanin jakeisiin, mutta kyse on jakeiden hyvin vapaasta tulkinnasta perimätiedon pohjalta.
Ihmeet islamissa.
Sunnalainen islam ei oikeastaan tunne ihmeitä vaan ainoastaan epätavallisia tapahtumia. Islamilaisessa teologiassa hylättiin 900-luvulta lähtien ajatus luonnossa vallitsevasta kausaliteetista eli luonnonlaeista, koska ne rajoittaisivat Jumalan kaikkivaltiutta. Sunnalaisessa islamissa vakiintui käsitys, että kaikki on ennalta määrättyä ja perustuu ainoastaan Jumalan tahtoon. 1200-luvulla elänyt imaami al-Nawawi selitti, että Jumala on kaiken todellinen luoja ja aiheuttaja. Hän on se, joka polttaa, ei tuli tai henkilö, joka sytyttää tulen. Hän on se, joka leikkaa, eikä veitsi. Hän on se, joka hukuttaa miehen, ei vesi. Jumala tietää kaiken, mitä tapahtuu, jo ennalta eikä mitään tapahdu hänen tahtonsa ulkopuolella. Ihmeet sanan länsimaisessa merkityksessä puuttuvat islaminuskosta, koska se katsoo, ettei luonnonlakeja ole varsinaisesti olemassa. Näin ollen ei ehdottomia säännönmukaisuuksia, joita ihmeen esiintyminen rikkoisi.