tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sataedu

Satakunnan koulutuskuntayhtymä järjestää Sataedu -nimellä ammatillista tutkintoon johtavaa koulutusta sekä erilaista lisä- ja täydennyskoulutusta. Sataedussa opiskelee vuosittain on noin 5 000 opiskelijaa. Sataedu työllistää noin 320 henkilöä kahdeksalla eri paikkakunnalla. Henkilöstöstä 73 prosenttia työskentelee opetuksen ja ohjauksen tehtävissä.
Sataedun koulutusalat.
Sataedussa on valittava 44 tutkintoon valmistavaa koulutusta. Ammatillista perustutkintoon johtavaa koulutusta järjestetään seuraavilla opintoaloilla:
Niiden lisäksi Sataedussa voi suorittaa ammatti- ja erikoisammattitutkintoja. 
Tutkintokoulutusten lisäksi Sataedu järjestää erilaisia valmentavia koulutuksia kuten TUVA-koulutus ja maahanmuuttajien kieli- ja kotoutuskoulutuksia.
Sataedu Oy.
Satakunnan koulutuskuntayhtymän kokonaan omistama tytäryhtiö Sataedu Oy järjestää erilaisia rekry- ja työvoimakoulutuksia.
Sataedun toimipaikat.
Sataedun toimipaikat:
Sataedun toiminnan taustaa.
Sataedu syntyi 1.1.2010 maakunnallisten koulutuksen järjestäjien "Kokemäenjokilaakson koulutuskuntayhtymän" ja "Pohjois-Satakunnan koulutuskuntayhtymän" yhdistyessä. Muutoksen myötä aiemmat "Harjavallan sosiaali- ja terveysalan oppilaitos", "Kokemäenjokilaakson ammattiopisto", "Pohjois-Satakunnan ammatti-instituutti", "Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitos", "Huittisten aikuiskoulutuskeskus" ja "Pohjois-Satakunnan aikuiskoulutuskeskus" yhdistyivät Sataeduksi.
Satakunnan koulutuskuntayhtymä toimi ensin jakautuneena nuorisokoulutusta tarjoavaan Satakunnan ammattiopistoon ja aikuiskoulutukseen erikoistuneeseen Satakunnan aikuiskoulutuskeskukseen. Vuoden 2013 alussa tehdyn uudistuksen jälkeen kaikki koulutukset järjestetään Sataedu-nimellä ja Satakunnan ammattiopisto - ja Satakunnan aikuiskoulutuskeskus -nimet poistuivat käytöstä.
Satakunnan koulutuskuntayhtymän muodostavat 15 jäsenkuntaa: Eura, Harjavalta, Huittinen, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Kihniö, Kokemäki, Pori, Merikarvia, Nakkila, Pomarkku, Siikainen, Säkylä ja Ulvila.
Henri de Régnier

Henri François Joseph de Régnier (28. joulukuuta 1864 Honfleur, Calvados, Ranska – 23. toukokuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen symbolistinen runoilija, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä ranskalaisista 1900-luvun alun runoilijoista. Hän oli Ranskan akatemian jäsen.
Régnier oli suuntautumassa diplomaatiksi ja opiskeli Pariisissa oikeustiedettä, kun hän tutustui symbolistisiin runoilijoihin. Hänen esikoiskokoelmansa "Lendemains" ilmestyi 1885.Regnier oli loppusoinnuttoman runomuodon ensimmäisiä käyttäjiä. Myöhemmissä runokokoelmissaan hän lähenee entistä, klassillista runomuotoa. Proosateoksissaan hän seuraa periaatetta "taide taiteen vuoksi". Regnier valittiin 1902 Ranskan akatemian jäseneksi.
Régnierin runoja ilmestyi ranskalaisissa ja belgialaisissa julkaisuissa. Hänen tuotannossaan näkyy vaikutteita Stéphane Mallarmélta. Runokokoelmien lisäksi häneltä ilmestyi romaaneja ja kertomuksia. Anja Samooja on suomentanut hänen runonsa "Elegia", joka on julkaistu antologia "Rakkausrunoja: valikoima maailmankirjallisuudesta" (Otava, 1953).
Henri de Régnier oli naimisissa runoilija José María de Heredian tyttären Marie de Heredian kanssa, joka julkaisi proosaa ja runoja nimellä Gérard d’Houville. Henri de Régnier on haudattu Père Lachaise -hautausmaalle Pariisiin.
Pulli (Lohja)

Pulli ("ruots. Pullis") on kylä Pohjois-Lohjalla, läntisellä Uudellamaalla. Pullin kylä on saanut nimensä Pullin tilasta, joka perustettiin rustholliksi eli ratsutilaksi 1500-luvulla. Pullin kylän sydän on nykyisin 57 oppilaan kolmeopettajainen alakoulu, joka perustettiin vuonna 1906. Pullin koulu on seudun kylien keskus, jossa järjestetään perusopetuksen lisäksi konsertteja ja muita tapahtumia, opiskellaan Hiiden opiston kursseilla, ja koulun liikuntasalista on mahdollista varata liikuntavuoroja. Pohjois-Lohjalla toimii aktiivinen asukasyhdistys Väänteenjoen alueen kyläyhdistys ry (entinen Pohjoislohjalaiset ry), joka järjestää yhteistyössä koulun vanhempainyhdistyksen kanssa alueen asukkaille yhteistä toimintaa muun muassa retkien ja konserttien muodossa.
Vaarantamisvastuu

Vaarantamisvastuu tarkoittaa sinänsä luvallisen vaarallisen toiminnan ulkopuolisille aiheuttamien vahinkojen korvaamisvelvollisuutta. 
Toiminnan vaarallisuuden vuoksi vastuu on tavalliseen tuottamusvastuuseen verrattuna ankarampaa. Vaarantamisvastuu on osa ankaraa vastuuta. Teknisen kehityksen myötä on syntynyt uudenlaisia vaaratilanteita, joiden aiheuttamista vahingoista kärsimään joutuneiden ei ole katsottu saavan riittävää suojaa tuottamussäännön perusteella. Vaarantamisvastuusta luotujen sääntöjen esikuvana voidaan pitää Saksan rautatieliikennettä koskevaa säännöstöä, joka säädettiin 1838. Suomessa ensimmäinen aiheeseen liittyvä laki oli rautatievastuulaki (8/1898), joka oli voimassa 1898–1999.
Eduskunta on säätänyt monelle toimialalle ankaran vastuun niille, jotka aiheuttavat vaaraa käyttämällä paljon energiaa tai vaarallisia välineitä. Vaikka ankara vastuu perustuu tavallisesti lainsäädäntöön, on myös oikeuskäytännössä päädytty tuottamuksesta riippumattomaan vastuuseen esimerkiksi räjäytystöiden ja sotaharjoitusten yhteydessä. Lailla on säädetty muun muassa ilma-alusten aiheuttamista vahingoista (maavahingoista) (ilmailulaki,1242/2005, 139 §), raidekulkuneuvoista johtuvista vahingoista (raideliikennevastuulaki, 113/1999), sähkövahingoista (sähköturvallisuuslaki, 410/1996, 7 luku), ydinvahingoista (ydinvastuulaki, 484/1972) ja öljyvahingoista (422/1996).
Ussurijsk

Ussurijsk () on kaupunki Primorjen aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Rakovka-joen varrella 112 kilometriä Vladivostokista pohjoiseen. Kaupungin kautta kulkee Habarovskin ja Vladivostokin välinen rautatie, josta haarautuu Kiinan rajalle johtava sivurata. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 158 004 henkeä.
Astrahanin ja Voronežin lääneistä muuttaneet siirtolaiset perustivat vuonna 1866 paikalle Nikolskojen kylän. Vuonna 1898 Nikolskoje ja Ketritsevon taajama yhdistettiin Nikolskin kaupungiksi, joka sai vuonna 1926 nimen Nikolsk-Ussurijski. Vuosina 1935–1957 kaupungin nimenä oli Vorošilov sotapäällikkö Kliment Vorošilovin mukaan. Nykyään Ussurijskissa on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä, elintarvike- ja koneenrakennusteollisuutta. Kaupungista on löydetty kaksi džurtšenien keskiaikaista kilpikonnaveistosta.
Lähistöllä sijaitsee Ussurin luonnonsuojelualue.
Pohjois-Suomen paras rakennusteko

Pohjois-Suomen paras rakennusteko -palkinto on YTR:n vuosittain jakama tunnustus vuoden parhaalle rakennusteolle. Palkinto on jaettu vuodesta 2001.
Rakennusalan yhteistyöryhmään kuuluvat Oulun Rakennusinsinöörit ja –arkkitehdit RIA ry, Suomen Rakennusinsinöörien Liitto RIL ry Pohjois-Suomen osasto, Oulun Rakennusmestarit ja –insinöörit AMK ry, Pohjois-Suomen Arkkitehdit SAFA, Oulun Insinöörit ry ja Oulun LVI-yhdistys ry sekä vuodesta 2024 lähtien Pohjois-Suomen rakennusklusteri ry.
March ör Die

March ör Die on brittiläisen Motörhead-yhtyeen vuonna 1992 julkaistu 11. studioalbumi. Albumi muistetaan erityisesti siitä, että albumin tunnettu kappale "I Ain't No Nice Guy" syntyi heavylegenda Ozzy Osbournen ja Guns N' Rosesin kitaristin, Slashin yhteistyön tuloksena. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jossa kyseiset henkilöt, Slash ja Ozzy esiintyvät. Kappale on poikkeava Motörheadin muusta tuotannosta, sillä se on hyvin hidastempoinen. Albumin ehkä tunnetuin hittikappale "Hellraiser" on myös Lemmy Kilmisterin ja Ozzyn yhteistyön tulosta. Kappaleessa "I Ain't No Nice Guy" soitti Motörheadin entinen rumpali Phil "Philthy Animal" Taylor, "Hellraiserilla" taas soitti Motörheadin kaavailema uusi rumpali Mikkey Dee. Muut rumpuosuudet soittikin pääsijaisesti Tommy Aldridge – tämä oli hänen ensimmäinen ja viimeinen työnsä Motörheadissä.
Vastaanotto.
"March ör Dien" vastaanotto oli ristiriitainen. Allmusicin Eduardo Rivadavia näki Motörheadin pyrkineen uuden levytyssopimuksen myötä isompaan kaupalliseen suosioon, minkä myötä "yhtye melkein onnistui heittämään moitteettoman perintönsä roskakoriin". Kappaleita "Stand," "Bad Religion," ja "Too Good to Be True" kehuttiin Lemmyn pyrkimyksestä muuttaa "sammakkomainen raakkumisensa oikeaksi laulamiseksi". Metalliluolan Ilkka Järvenpää näki albumin olevan "silti suurimmaksi osaksi perus-Motörheadia, jos laskuista jätetään pois yksi yllättävä balladi", ja "pieni harha-askel" yhtyeen uralla. Hän piti yhtyeen cover-versiota "Cat Scratch Feverista" alkuperäiseen verrattuna "sisäsiistinä ja munattomana", mikä oli "erityisen hämmentävää". "I Ain't No Nice Guy" taas oli hänen mielestään albumin huippuhetkiä, ja vaikka hänestä balladi Motörheadilta tuntui "mahdottomalta yhtälöltä", se "jollain kierolla tavalla toimii".
Hermann Hreiðarsson

Hermann Hreiðarsson (s. 11. heinäkuuta 1975 Vestmannasaaret, Islanti) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Mestaruussarjassa pelaavaa Coventrya.
Hermann kuuluu Islannin jalkapallomaajoukkueen vakionimiin ja avainpelaajiin ja hän yksi maansa tunneituimmista pelaajista. Hän on voittanut urallaan FA Cupin.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Hermann aloitti uransa Islannin pääsarjassa IBV:n joukkueessa. Hermann pelasi seurassa vuoteen 1997, jonka jälkeen hän siirtyi Crystal Palaceen. Hän pelasi seurassa vielä yhden kauden, jonka jälkeen hän siirtyi The Football Leaguen Brentfordiin, jossa hän voitti mestaruuden ja teki kuusi maalia. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Valioliigaan Wimbledoniin. 
Seuraavat vuodet 2000–2003 Hermann vietti Ipswich Townissa, jossa hän pelasi 102 ottelua ja teki kaksi maalia. Seuraavaksi hän siirtyi Valioliigaan Charlton Athleticin joukkueeseen, jossa hän vietti seuraavat neljä vuotta.
25. toukokuuta 2007 Hermann kirjoitti kahden vuoden sopimuksen Portsmouthin kanssa. 29. syyskuuta 2007 Hermann teki ensimmäisen maalinsa Portsmouthin 7–4-voitossa Readingista. Seuraavalla viikolla 7. lokakuuta hän onnistui maalinteossa Fulhamia vastaan. Hreiðarsson sai hienon päätöksen kaudelleen 17. toukokuuta 2008, kun Portsmouth kaatoi Cardiff Cityn FA Cupin loppuottelussa Wembleyllä 1–0. Hreiðarsson teki kaudella 2008–2009 kaksi maalia kahdessa ottelussa, Liverpoolia ja Manchester Cityä vastaan.
Maajoukkue.
Hermann teki maajoukkuedebyyttinsä Islannin paidassa Kyprosta vastaan kesällä 1996. Hermannista on tullut joukkueen runkopelaajia ja hän on pelannut 80 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Hän on edustanut Islantia vuosien 2004 ja 2008 EM-kilpailujen karsinnoissa. Tämän lisäksi hän pelasi vuosien 2006 ja 2010 MM-kisojen karsinnoissa.
Saavutuksia ja palkintoja.
Íþróttabandalag Vestmannaeyja
Portsmouth
Erich Weinert

Erich Bernhard Gustav Weinert (4. elokuuta 1890 Magdeburg – 20. huhtikuuta 1953 Berliini) oli saksalainen kommunistinen kirjailija.
Elämä.
Weinert oli sosiaalidemokraattisen perheen poika, joka vaikutti Weimarin tasavallan aikana runoilijana ja satiirikkona ja oli Työläis-vallankumouksellisten kirjailijoiden liiton () perustajajäsen. Hän opiskeli kuvataiteita Berliinissä ja valmistui piirustuksenopettajaksi 1912. Samana vuonna hän liittyi armeijaan ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa upseerina.
Sodan jälkeen Weinert oli perustamassa "Die Kugel" -nimellä tunnettua magdeburgilaista taiteilijayhteisöä, joka toimi vuosina 1919–1923. Weinert työskenteli muun muassa opettajana Magdeburgissa ja kabareenäyttelijänä Leipzigissa. Hänestä tuli Saksan kommunistisen puolueen jäsen vuonna 1929. Weinert lähti perheineen maanpakoon Kansainliiton valvomalle Saarin alueelle, kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan 1933. Saarista Weinert siirtyi Pariisin kautta Neuvostoliittoon vuonna 1935, kun alue liittyi kansanäänestyksellä takaisin natsi-Saksaan. Hän oli tasavaltalaisten kansainvälisen prikaatin jäsen vuosina 1935–1937 Espanjan sisällissodassa, jossa toimi rintamakirjeenvaihtajana.
Toisen maailmansodan aikana Weinert oli tiiviissä yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa, jolle tuotti sotapropagandaa. Hänet valittiin Vapaan Saksan kansalliskomitean puheenjohtajaksi vuonna 1943. Järjestö koostui saksalaisista sotavangeista ja vasemmistolaisista emigranteista. Se levitti Neuvostoliitolle myötämielistä propagandaa, muun muassa ”"Vapaa Saksa"” -nimistä viikkolehteä.
Weinert palasi Saksaan vakavasti sairaana vuonna 1946. Hän toimi jonkin aikaa Saksan kansankoulutuksen keskushallinnon () varapuheenjohtajana Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä.
Tuotanto.
Saksan demokraattisessa tasavallassa Weinertia kunnioitettiin vallankumouksellisena runoilijana. Saksan sosialistinen nuorisojärjestö FDJ jakoi Erich Weinertin mitalia nuorille taiteilijoille. Itä-Saksan kansanarmeijan (NVA) orkesteri sai Weinertilta nimensä ("Ensemble der NVA Erich Weinert").
Weinertin runot ovat kieleltään yksinkertaisia ja vahvasti poliittisesti latautuneita. Eräs hänen kuuluisimpia runojaan on "Der heimliche Aufmarsch", joka tunnetaan paremmin laulusovituksena. Runossa kehotetaan työläisiä ja maanviljelöitä tarttumaan kivääreihin ja tuhoamaan ”fasistiset ryövärijoukot”, jotka suunnittelevat hyökkäystä Neuvostoliittoon. Taistelun jälkeen ”vanhan yhteiskunnan jäänteistä nousee sosialistinen maailmantasavalta”.
Berliinin Prenzlauer Bergissä kulkee Weinertin mukaan nimetty katu ("Erich-Weinert-Straße").
Patric Zimmerman

Patric Zimmerman (s. 10. lokakuuta 1954) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän on tehnyt muun muassa pelisarjaan "Metal Gear Solid" Revolver Ocelotin ääniroolin.
Ura.
Zimmerman aloitti ääninäyttelijänä Hanna-Barberan elokuvissa ja animaatiosarjoissa. Hän esitti muun muassa Elroy Jetsonia "Jetsonit" -elokuvassa sekä Augie Doggiea "Jogi-karhu" -sarjassa. Muita sarjoja olivat muiden muassa "Tom &amp; Jerry Kids" ja "Pilipalipilotit". Hän on tehnyt kaksi näytelmäelokuvaroolia, elokuviin "Eddie Presley" (1992) ja "Stripteasers" (1995).
Vuonna 1998 hän esitti Revolver Ocelotia "Metal Gear Solid" -pelissä. Hän on sen jälkeen esittänyt hahmoa tämän kaikissa esiintymisissä, lukuun ottamatta peliä "" (2004), jossa hahmoa esitti Josh Keaton.
Conrad Aiken

Conrad Aiken (5. elokuuta 1889 Savannah, Georgia, Yhdysvallat – 17. elokuuta 1973 Savannah, Georgia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Aikenin kirjailijapiiriin kuuluivat T. S. Eliot ja toimittaja Walter Lippmann. Hänen esikoiskokoelmansa oli "Earth Triumphant, and Other Tales in Verse" (1914). Sen on luonnehdittu osoittavan hyvää rytmikorvaa ja psykologista itse-erittelyä. Hänen esikuviaan olivat Edgar Allan Poe, ranskalaiset symbolistit ja Eliot, mutta myös Sigmund Freud ja William James antoivat hänelle vaikutteita. Aiken on itse määritellyt runonsa tajunnanvirraksi. Myös musiikilla oli merkittävä osuus Aikenin luomistyössä. Runojen lisäksi hän kirjoitti novelleja, romaaneja, esseekokoelmia sekä muistelmateoksen "Ushant".
Aikenin muita teoksia ovat esimerkiksi "A letter from Li Po and other Poems" (1955) ja "A Morning song of lord Zero" (1963)
Aiken oli naimisissa kolme kertaa. Englantilaiset kirjailijat Joan Aiken ja Jane Aiken Hodge ovat hänen tyttäriään.
Suomennettuja runoja.
Aale Tynnin suomentamia runoja teoksessa: "Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa", toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1974 WSOY 2004
Phil Ochs

Philip David Ochs (s. 19. joulukuuta 1940 – 9. huhtikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen folkartisti ja laulaja-lauluntekijä. Hän oli syntynyt El Pasossa Teksasissa. Syntytaustaltaan Phil Ochs oli amerikanjuutalainen.
Hänet muistetaan parhaiten yhteiskunnallisesti ja poliittisesti kantaa ottavista protestilauluistaan, esimerkiksi Vietnamin sodan vastaisista. Hän määritteli itsensä vasemmistolaiseksi ja sosiaalidemokraatiksi. Hän kirjoitti 1960-luvulla satoja lauluja ja julkaisi kahdeksan albumia. 
Tunnetuimpia Ochsin lauluja näiltä ajoilta ovat "I Ain't Marching Anymore", "Changes", "Crucifixion", "Draft Dodger Rag", "Love Me I'm a Liberal", "Outside of a Small Circle of Friends", "Power and the Glory", "There but for Fortune" ja "The War Is Over". Laulu "When I'm Gone" on suomennettu nimellä "Se kai täytyy tehdä nyt".
Ensimmäisillä albumeillaan 1964–1966 Ochs esitti sävellyksiään perinteiseen folktyyliin säestäen itseään vain akustisella kitaralla. Levyt menestyivät kohtalaisen hyvin, ja Ochsia arvostettiin folkmusiikin harrastajien keskuudessa, vaikka hän ei hittilistojen kärkeen noussutkaan. Parhaiten menestyi "There But For Fortune", joka nousi Britannian listalla kahdeksannelle sijalle vuonna 1965 – ei kuitenkaan Ochsin omana tulkintana vaan Joan Baezin versiona.
Vuosien 1967–1969 levyillä käytettiin muitakin soittimia, perinteisiä rockinstrumentteja sekä kokeiltiin myös klassisen musiikin puolelta lainattua pienoisorkesteria (kokeilusta käytettiin nimeä "barokkifolk"). Nämä levyt menestyivät aiempina huonommin.
Vuonna 1970 Ochs teki yllättävän suunnanvaihdoksen musiikissaan ja tyylissään. Hän alkoi esittää kantria ja 1950-luvun rock and rollia. Hänen itse tekemänsä laulut olivat yhä yhteiskunnallisesti kantaa ottavia. Konserteissa Ochs esitti omien laulujensa ohella vanhoja kantriklassikoita ja esimerkiksi Buddy Hollyn ja Elviksen vanhoja lauluja. Ochs halusi olla "osittain Elvis Presley ja osittain Che Guevara". Hän jopa teetti itselleen samanlaisen kultakankaisen puvun, jota Elvis oli käyttänyt. Temppu herätti hämmennystä Ochsin ihailijoissa. Jotkut kuitenkin pitivät uudenlaisesta Ochsista. Ochs julkaisi helmikuussa 1970 viimeisen studioalbuminsa "Greatest Hits", joka ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy. Levyn viimeinen kappale ”No More Songs” oli hänen viimeisiä sävellyksiään. 
1970-luvulla Ochsia alkoivat vaivata mielenterveyden ongelmat: masennus, alkoholismi, dissosiatiivinen identiteettihäiriö ja kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän ei saanut juurikaan uusia lauluja aikaiseksi. Monet maailman tapahtumat, kuten Chilen vallankaappaus 1973 ja hänen ystävänsä Victor Jaran surmaaminen sen yhteydessä, pahensivat hänen masentuneisuuttaan. Hän oli välillä myös asunnoton. Tammikuussa 1976 hän muutti sisarensa luo asumaan, sai psykiatrilta diagnoosin mielialahäiriöstä ja lääkityksen siihen. Huhtikuussa hän kuitenkin teki itsemurhan hirttäytymällä.
Yle HD

Yle HD oli Yleisradion teräväpiirto- eli HD-kanava. Yle HD esitti arkisin Yle TV2:n ja viikonloppuisin Yle TV1:n ohjelmistoa. Kanavaa käytettiin aiemmin myös HD-lähetysten testaamiseen. Kanava alkoi toimia ympäri vuorokauden 31. lokakuuta 2012 alkaen. Kanavan lähetykset loppuivat 28. tammikuuta 2014, kun saataville tuli jokaista Ylen kanavaa varten oma teräväpiirtokanava.
Laitteistovaatimukset.
Salauksenpurkukorttia ei tarvittu, koska kanava kuului viestintäviraston siirtovelvoitteen piiriin.
Erik Barnouw

Erik Barnouw (1908 – 19. heinäkuuta 2001 Vermont) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiotoiminnan historiaan erikoistunut tieteilijä. Hän toimi Columbian yliopistossa vuodesta 1946 vuoteen 1973.
Barnouw osallistui myös itse radio-ohjelmien tekemiseen, ja vuonna 1944 hän sai Peabody-palkinnon dokumentaarisesta "Words at War" -radiosarjasta. George Polk -journalismipalkinnon hän sai 1971 kirjastaan "The History of Broadcasting in the United States".
Organization of American Historians on vuodesta 1983 alkaen jakanut Erik Barnouw -palkintoa tunnustukseksi Yhdysvaltain historiaa käsitteleville dokumenttielokuville ja televisio-ohjelmille.
Kansallissäätiö

Kansallissäätiö on Kansallista Kokoomusta lähellä oleva säätiö, joka on perustettu 1958. Kansallissäätiö tukee Kokoomuksen Helsingin piiriä ja on puolueen suurimpia vaalirahan lähteitä. Säätiön peruspääoma kerättiin 1960-luvulla kansalaiskeräyksenä. Sijoitusomaisuus on nelisen miljoonaa euroa (2014), josta voidaan jakaa vuotuista tukea keskimäärin noin 100 000 euroa. Säätiö lahjoitti 215 000 euroa kokoomuksen vaalityöhön vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. 
Säätiö ei julkaise yksityishenkilöiltä saamiaan lahjoituksia.
Säätiö rakennutti Helsingin Itä-Pasilaan vuonna 1974 arkkitehti Ilmo Valjakan suunnitteleman toimitalon, joka on sittemmin myyty ulkopuolisille. Säätiön vuosikokousten ja hallitusten kokousten pöytäkirjoja sekä Pasilan taloprojektin asiakirjoja säilytetään Kokoomuksen keskusarkistossa eli Porvarillisen Työn Arkistossa.
Pentti Poukka on kirjoittanut säätiön historiikin "Talo Pasilassa: Kansallissäätiö 1958–1994".
Universal Description Discovery and Integration

Universal Description Discovery and Integration (UDDI) on alustariippumaton ja avoin palvelurekisteristandardi. UDDI on eräs palvelukeskeisen arkkitehtuurin (SOA) toteuttamiseen käytettävistä standarditeknologioista. UDDI-määrittelyä johtaa OASIS-standardointiorganisaatio.
UDDI-rekistereitä verrataan toimintalogiikaltaan puhelinluettelon "keltaisten sivujen" (haku luokittelun mukaan) ja "valkoisten sivujen" (haku erilaisten järjestelyperusteiden mukaan) yhdistelmäksi. UDDI-rekisterien päätarkoituksena on toimia verkkopalveluiden keskitettyinä hakemistoina verkkopalveluita (Web Services) käyttäville asiakassovelluksille. UDDI-rekisteriin voidaan tallentaa monenlaisia luokittelevia tietoja palvelusta (Taxonomy) ja lisätietoja palvelun tarjoajasta, palvelusta ja URL-osoite palvelun teknisen toteutuksen kuvaavaan WSDL-tiedostoon.
UDDI-rekisterin tietomallin eri osa-alueiden tarkoitus on tarjota kaikki se informaatio, jota sovellukset tarvitsevat käyttääkseen rekisteriin rekisteröityjä verkkopalveluita.
Tietomallin osa-alueita ovat:
UDDI-standardi määrittelee hakumenetelmien lisäksi myös tavat, joilla rekisteriin voi ohjelmallisesti lisätä tai poistaa palveluiden kuvauksia. UDDI-Rekisterin rajapinta on itsessään Web Services-määrittelyn mukainen. Rekisterin visuaalista selailua varten on myös olemassa erilaisia asiakasohjelmia. UDDI-Standardissa kuvataan esimerkiksi keinot, joilla rekisterit voivat pitää toistensa sisällöistä identtisiä kopiota (replikointi). UDDI-rekistereitä voidaan ajatella olevan kolmea tyyppiä: julkisia (kuten UBR, Universal/UDDI Business Registry), sisäisiä (esim. lähiverkon rekisteri) ja jaettuja (esim. yrityksen extranet).
UDDI-määrittelyiden historia.
UDDI-määrittelyiden ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 2000, toinen versio 2001 (muodollisesti uudelleenjulkaistu 2003) ja kolmas versio 2004.
Ensimmäinen versio keskittyi enimmäkseen julkisen palvelurekisterin muodostamiseen. Osana tätä projektia syntyi UBR. Ensimmäinen UDDI-määritysten versio loi pohjan Internetpohjaiselle yrityspalvelurekisteriteknologialle. Ensimmäisen ja toisen version kehityksestä vastasi joukko yrityksiä (IBM, Microsoft ja Ariba).
UDDI-määritysten toinen versio keskittyi standardien yhtenäistämiseen ja siinä keskityttiin erityisesti joustaviin palveluiden luokittelumenetelmiin. Toisen version aikoihin aloitettiin määritysten standardointityö, se sai standardin aseman vuonna 2003. Versio 3 standardoitiin kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2005.
Versiosta 2 lähtien UDDI-määritysten kehitystyötä on johtanut OASIS-standardointiorganisaatio. Versio 3:n painopiste on siirtynyt rekisterikeskeisestä ajattelusta laajempaan näkökulmaan, jossa UDDI-rekisterit nähdään keskeisenä osana palvelukeskeistä arkkitehtuuria.
Sääri

Sääri on ihmisen jalassa polven ja nilkan välinen osa. Varvasastujilla kuten hevosella säärellä viitataan tavallisesti nilkan ja vuohisen väliseen jalan osaan.
Sääressä on kaksi luuta, paksumpi sääriluu ja ohuempi pohjeluu. Niitä yhdistää luuvälikalvo, ja päistään ne yhdistää sääri–pohjeluuside. Sääriluun yhdistää reisiluuhun polvinivel ja polvilumpioon polvijänne.
Säären takaosassa eli pohkeessa ovat kaksoiskantalihas, leveä kantalihas, pitkä pohjeluulihas ja lyhyt pohjeluulihas. Kaksoiskantalihaksen yhdistää kantaluuhun akillesjänne. Säären etuosassa on etummainen säärilihas.
Michael Lupo

Michael Lupo (s. Michele del Marco Lupo) ; (19. tammikuuta 1953 Monte Donato, Bologna, Italia – 12. helmikuuta 1995 Franklandin vankila, Brasside, Yhdistynyt kuningaskunta) oli italialaissyntyinen Englannissa vaikuttanut sarjamurhaaja, joka murhasi neljä miestä maalis-toukokuussa 1986. 
Lupo suoritti asepalveluksensa Italian armeijassa vuosina 1971–1974. Hän muutti vuonna 1974 Lontooseen, jossa hän työskenteli aluksi kampaajana vuoteen 1977 asti. Hän toimi Yves Saint Laurent sivuliikkeen johtajana Brompton Roadilla Lontoossa 1980–1984. Sen jälkeen hän työskenteli kahdessa vaateliikkeessä huomattavasti alemmalla palkalla, joista viimeinen sijaitsi Oxford Streetillä. 
Lupo oli homoseksuaali, hänellä oli lukuisia rakastajia ja sadomasokistisia taipumuksia. 
Murhat.
Saatuaan kuulla HIV-tartunnastaan hän meni suunniltaan ja kaksi viikkoa tämän jälkeen hän aloitti surmasarjan, jonka aikana maalis-toukokuussa hän kuristi ja mukiloi 1986 neljä homomiestä hengiltä. 
Kahden uhrin onnistui paeta, ja Lupo saatiin kiinni toukokuussa 1986. Hän jäi kiinni poliisioperaatiossa, jossa yhtä hänen murhayrityksensä uhreista käytettiin "elävänä syöttinä". David Cole, British Railin -työntekijä, joka melkein kuristui etelälontoolaisella kuorma-autoparkilla, suostui käymään pubeissa, joissa hän oli käynyt etsimässä seuraa ennen Lupon tapaamista. Viiden tunnin kuluessa hän näki Lupon Prince of Wales -pubissa Brixtonissa, Etelä-Lontoossa, ja hänet pidätettiin. 
Oikeudenkäynti ja tuomio.
Lupon oikeudenkäynnissä valamiehistölle kerrottiin, että AIDS-tartunnan saamisesta seurannut järkytys oli luonut häneelle "kylmän ja järkeistävän ajattelutavan", jonka seurauksena hän kehitti palavan vihan muita homoseksuaaleja kohtaan. Omasta mielestään hän oli pettynyt petollisiin ystäviinsä ja yhteiskuntaan. Pidätettynä ollessaan hän oli saanut potkut viimeisimmästä työpaikastaan vain kolmen viikon jälkeen ja oli työtön. 
Michael Lupo myönsi syyllisyytensä ja sai neljä elinkautista perättäistä vankeustuomiota murhista sekä neljätoista lisävankeusvuotta kahdesta murhayrityksestä vuonna 1987. 
Hän kuoli 42-vuotiaana vankilassa helmikuussa 1995 AIDS:iin.
Lascars

Lascars on ranskalainen animaatiosarja, joka lähetettiin ensimmäisen kerran Canal+-kanavalla vuosina 2000 ja toinen tuotantokausi esitettiin vuonna 2008. Sarja tunnetaan myös amerikassa nimellä "Round da way". Sarjan on luonut Boris Dolivet. Se kesti kaksi tuotantokautta, ja jokainen jakso kesti noin minuutin. Sarja sisältää epäsuoraa seksiä ja päihteiden käyttöä, sekä myös mustaa huumoria.
Juoni.
Sarja kertoo erilaisista kaupunkinuorista, joiden elämästä ei ongelmia eikä noloja tilanteita puutu. Sarjan jokaisessa jaksossa ovat aina eri henkilöt, eikä kukaan esiinny kahdesti sarjassa. 
Sarjassa esiintyy päihteiden ja alkoholin käyttöä ja joskus myös epäsuoraa seksiä. Sarja sisältää aikuisille suunnattua huumoria.
Vuoden 2009 elokuva.
Sarjaan perustuva elokuva Lascars- le film (tunnetaan myös lisänimellä "Pas de vacances pour vrais gars" eli epävirallisesti käännettynä "ei lomaa koville tyypeille ") sai Ranskan ensi-iltansa 15. kesäkuuta 2009. Elokuva on esitetty vain Ranskassa. Elokuvan ovat ohjanneet Emmanuel Klotz ja Albert Pereia-Lazaro. Elokuva sisältää mustaa huumoria, mutta myös päihteitä, rikollisuutta ja epäsuoraa seksiä.
Elokuvassa esiintyy hahmoja, joista osa on esiintynyt myös alkuperäisessä sarjassa.
Lascars-elokuva.
Kaverukset Tony Merguez ja Jose Frelate ovat keränneet paljon rahaa päästäkseen lomalle Santa Ricoon. Asiat saavat uuden käänteen, kun he ostavat vahingossa väärät liput, eikä "vääriä" lippuja huolittu enää takaisin, joten Tony ja José joutuvat keräämään matkarahansa uudelleen. José hankkiutuu rakentamaan saunaa kuuluisalle lakimiehelle, jonka tyttäreen Clémenceen, hän rakastuu. Tony taas ryhtyy myymään tuhat kiloa kannabista ja ellei hän tuo viikossa siitä ansaittuja rahoja kivikovalle gangsterille Zoranille, seuraa hankaluuksia. Ongelmia aiheuttaa Tonyn poliisityttöystävä Manuella,joka aggressiivisuutensa takia pitää Tonya tossun alla. Josén rauhaa taas häiritsee yli-innokas videokuvaaja Momo. Elokuvassa nähdään myös kaksimielinen kaksikko Sammy ja Narbe, jotka ovat menossa Santa Ricoon seuraamaan kuuluisia aikuisviihde-elokuvien ohjaajia.
Albanian koripallomaajoukkue

Albanian koripallomaajoukkue edustaa Albaniaa koripallon arvokisoissa.
Historia.
Maa on päässyt historiansa aikana kaksi kertaa koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Vuonna 1947 Albania osallistui ensimmäistä kertaa Tšekkoslovakiassa pidettyihin EM-kisoihin. Samassa lohkossa olivat myös Egypti, Belgia ja Italia. Maa hävisi selvin lukemin kaikille lohkon muille joukkueille, jolloin se joutui kisojen alempaan jatkosarjaan. Siinä joukkue hävisi selvästi Romanialle ja Itävallalle, jolloin Albania joutui sijoituspeliin Jugoslaviaa vastaan. Sen maa hävisi selvin 90–13 luvuin, jolloin Albania sijoittui turnauksen viimeiseksi.
Toistaiseksi viimeisen kerran Albania on ollut EM-kisoissa mukana vuonna 1957. Tällöin maa sijoittui alkulohkonsa viimeiseksi hävittyään kaikki pelit. Jatkolohkossa maa jatkoi huonoa arvokisakulkuaan häviämällä kaikki ottelut. Tämä tarkoitti myös jälleen sijoittumista turnauksen viimeiseksi eli kuudenneksitoista.
Menestys arvokilpailuissa.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopan-mestaruuskilpailut
Wolfsonin historiapalkinto

Wolfsonin historiapalkinto () on vuosittain Britanniassa jaettava kirjallisuuspalkinto. Sen tarkoituksena on "edistää ja rohkaista korkeatasoista kansantajuista historiankirjoitusta". Palkintolajeja on kaksi: kirjapalkinto, jota jaetaan tavallisesti kaksi vuodessa, sekä tuotantopalkinto, jota myönnetään silloin tällöin tunnustuksena elämäntyöstä historiankirjoituksen hyväksi. Palkintoa on jaettu vuodesta 1972, ja palkintosummat ovat vaihdelleet 3 000 ja 20 000 punnan välillä.
Wolfsonin säätiö.
Rahapalkintoa jakaa Wolfsonin säätiö, joka on perustettu vuonna 1955. Hyväntekeväisyyssäätiö tukee vuosittain erilaisia tieteen, teknologian, lääketieteen, opetuksen ja taidealan projekteja noin 35 miljoonalla punnalla. Säätiön perusti postimyynnillä rikastunut juutalainen liikemies sir Isaac Wolfson (1897-1991).
Säännöt.
Kilpailuun osallistuvien historioitsijoiden on oltava Britannian kansalaisia palkintoa myönnettäessä. Ehdolla olevan kirjan tulee olla julkaistu sinä kalenterivuonna, jona kilpailu järjestetään. Kirjan on täytettävä akateemiset kriteerit mutta oltava silti kansantajuinen ja helposti lähestyttävä. 
Voittajat valitsee tuomaristo, joka koostuu neljästä Britannian akatemian jäsenestä. Palkinnot julkistetaan kilpailuvuotta seuraavan vuoden kesänä. Kilpailussa ei ole virallista karsintavaihetta.
Luettelo palkituista kirjoista.
Palkinto luovutetaan kilpailua seuraavana vuotena.
Åsne Seierstad

Åsne Seierstad (s. 10. helmikuuta 1970 Oslo, Norja) on norjalainen freelancetoimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti sota-alueiden kuvauksistaan. 
Seierstad on työskennellyt freelancetoimittajana norjalaisille ja ulkomaisille lehdille. Hän on toiminut kirjeenvaihtajana Venäjällä ja Kiinassa. Ensimmäiset sotajuttunsa hän teki Kosovosta ja on sen jälkeen raportoinut Afganistanin ja Irakin sodista.
Tuotanto.
"Med ryggen mot verden" (2000) käsittelee Serbiaa. "Kabulin kirjakauppiaassa" hän kertoo afgarnistanilaisen kirjakauppiaan ja tämän perheen arjesta. Bestsellerkirja sai kritiikkiä, ja sen päähenkilön esikuvana ollut Shah Muhammad Rais paheksui teosta syvästi. "Satayksi päivää" on kuvaus Irakin sodasta ja "Groznyin enkelit" raportti Tšetšenian murhenäytelmästä, Suomeksi kesäkuussa 2014 ilmestyvässä teoksessa "Yksi meistä" hän kertoo norjalaisesta joukkomurhaajasta Anders Behring Breivikstä.
Adam Tooze

Adam Tooze (s. 1967 Lontoo) on brittiläinen taloushistorioitsija. Tooze toimii historian professorina Columbian yliopistossa. Hänet tunnetaan erityisesti Saksan kolmannen valtakunnan talouden tutkimuksistaan.
Tooze valmistui kandidaatiksi taloustieteestä Cambridgen King's Collegesta 1989, minkä jälkeen hän opiskeli Berliinissä. Tohtoriksi hän väitteli LSE:ssä. Vuosina 1996–2009 Tooze opetti Cambridgen yliopistossa, minkä jälkeen hän työskenteli Yalen yliopistossa ennen siirtymistään Columbian yliopistoon 2015.
Vuonna 2006 Tooze sai Wolfsonin historiapalkinnon kirjastaan "The Wages of Destruction: The Making and Breaking of the Nazi Economy".
3 (kappale)

”3” on poplaulaja Britney Spearsin kappale, joka julkaistiin lokakuussa 2009 ensimmäisenä singlenä seuraavan kuun kokoelma-albumilta "The Singles Collection". Suomessa ”3” julkaistiin digitaalisessa muodossa 5. lokakuuta 2009.
Kappaleen ovat säveltäneet Max Martin, Shellback ja Tiffany Amber. Martin toimi myös tuottajana.
Tuppilo

Tuppilo on eräs kasvien hedelmätyypeistä. Tuppilo on yhdestä emilehdestä muodostunut kuiva, monisiemeninen hedelmä. Tuppiloa pidetään alkeellisimpana hedelmätyypeistä. Sen hedelmäseinä on muodostunut erivahvuisista seinäkerroksista, joista muodostuu sauma. Kun hedelmä kuivaa, niin sauma repeää, koska kerrokset kutistuvat eri tavalla, jolloin tuppilon siemenet lentävät ympäristöön.
Tuppilot esiintyvät harvoin yksittäin, yleensä kukkapohjuksessa on useita tuppiloita. Sukuja, joiden hedelmä on tuppilo, ovat muun muassa banksiat, magnoliat ja pionit.
Kalinkavitšy

Kalinkavitšy (, ) on kaupunki Homelin alueella Valko-Venäjällä. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty 24 000 vuotta vanhoja varhaisen asutuksen merkkejä Pripetin ääreltä. Nykyinen Kalinkavitšyn kaupunki, joka on samannimisen piirin keskus (raion), sijaitsee 124 kilometriä Homelin (Gomel) länsipuolella ja vain 9 kilometriä Mozyrin pohjoispuolella.
Kaupungissa oli 2009 väestönlaskennassa 38 381 asukasta. Koko hallintopiirissä asukkaita oli 64 055, mihin sisältyi Kalinkavitšyn kaupungin ohella Azarytšyn kaupunkityyppinen taajama (1 340 as.) sekä ympäröivä maaseutu kylineen.
Kalinkavitšy on liikenteen solmupiste. Se sijaitsee itä-länsisuuntaisen Homel-Kalinkavitšy-Pinsk-Kobryn-Brest-valtatien (M10) ja samansuuntaisen rautatien varrella. Pohjois-eteläsuuntainen kantatie (P31) liittää Kalinkavitšyn logistisesti pohjoiseen (Babruisk) ja etelään (Mozyr, Ukrainan raja). Lisäksi kaupunkiin saapuu Žlobin-Svetlahorsk-Kalinkavitšy-rata ja etelään johtavat kiskot vievät Mozyriin ja edelleen Ukrainaan. 
Liikenteen ohella elintarviketeollisuus ja turvetuotanto ovat merkittäviä toimialoja ja työllistäjiä piirissä.
The Chase and Sanborn Hour

The Chase and Sanborn Hour oli nimike, jonka alla esitettiin useita eri radio-ohjelmia vuosien 1929 ja 1948 välisenä aikana. Lähetyksen sponsorina oli Chase and Sanborn Coffee. Ohjelman nimi vaihteli, mutta "The Chase and Sanborn Hour" oli yleensä aina vähintään alaotsikkona. 
Ohjelma esitettiin 1929–1931 nimellä "The Chase and Sanborn Choral Orchestra". Loppuajasta ohjelman päätähtenä oli Maurice Chevalier, joka ansaitsi esiintymisestään 5 000 dollaria viikossa, jonka sanottiin olleen suurin esiintymispalkkio aikanaan. Vuodesta 1931 vuoteen 1934 ohjelman päätähtenä oli Eddie Cantor, ja ohjelma tunnettiin yleisesti nimellä "Eddie Cantor Show". Joulukuusta 1934 maaliskuuhun 1935 nimikkeen alla lähetettiin "Opera Guild" -konserttiohjelmaa. Sitä seurasi syksyyn 1936 jatkunut "Major Bowes Amateur Hour". "Do You Want to be an Actor" oli vuorossa keväällä 1937.
Toukokuussa 1937 esiintyjäksi tuli Edgar Bergen. Tämä ohjelma tunnetaan myös nimillä "Charlie McCarthy Show" ja "The Edgar Bergen — Charlie McCarthy Show".
A Complete History of My Sexual Failures

A Complete History of My Sexual Failures on brittiläinen dokumenttifilmi vuodelta 2008. Ohjaaja Chris Waitt on itse pääosassa ja sävelsi osan elokuvan musiikista. Filmi osallistui "World Cinema Documentary Competition" -kilpailuun vuoden 2008 Sundance Film Festival -juhlilla.
Tarina.
Sekalaisia televisio- ja filmitöitä tehneellä Chris Waittilla on takanaan 13 epäonnistunutta seurustelusuhdetta ja 47 vähäisempää yritystä seksuaaliseen kanssakäymiseen. Hän päättää tehdä aiheesta dokumentin.
Chris ottaa yhteyttä exiinsä selvittääkseen, mikä suhteissa meni pieleen. Moni lyö luurin korvaan ja jotkut haistattelevat. Puhumaan suostuvat ovat yksituumaisia siitä, että vika on Chrisissä. Tätä masentaa myös itse elokuvahankkeen ajelehtiminen vaikeudesta toiseen. Hän antautuu paljastaviin keskusteluihin äitinsä kanssa ja päättää lopulta tehdä todellisen tunnustuksellisen harppauksen.
Kigurumi

Kigurumi () on japaninkielinen termi, jolla tarkoitetaan sarjakuvahahmoksi, usein eläimeksi, pukeutunutta esiintyjää. Näitä esiintyjiä on usein nähtävillä muun muassa animetapaamisissa, ostoskeskuksissa ja huvipuistoissa. Kigurumi-termi kattaa myös esimerkiksi urheiluseurojen maskotit ja lastenohjelmien esiintyjät. Kigurumeja käytetään muun muassa mainostarkoituksissa ja esiintyjinä lapsiyleisölle. Suosittuja hahmoja ovat muun muassa Pikachu, Nalle Puh ja Hello Kitty.
Tietyssä merkityksessä kigurumilla tarkoitetaan myös löysänmallista haalaria (usein eläinhahmoa esittävä), jonka huppu on iso ja puettuna kasvojen yli ulottuva. Hupussa on usein hahmon silmät, suu ja korvat sekä muita piirteitä. Japanissa kigurumeja saatetaan joskus käyttää myös pyjamina. Räätälöinnissä käytetään kankaita, jotka ovat miellyttäviä koskettaa ja jotka eivät aiheuta allergiaa.
Betim Aliju

Betim Aliju (s. 17. maaliskuuta 1989 Skopje Jugoslavia) on uransa päättänyt pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, joka on pelannut muun muassa KuPS:in riveissä. Hän on pelannut myös yhden ottelun Pohjois-Makedonian alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Debyytti tapahtui 4. syyskuuta 2009 alle 21-vuotiaiden EM-karsinnassa Englantia vastaan. Aliju on myös tämän joukkueen varakapteeni, vaikka edustuksia on loukkaantumisten takia kertynyt vasta yksi.
Arthur Jensen

Arthur Robert Jensen (24. elokuuta 1923 San Diego, Yhdysvallat – 22. lokakuuta 2012 Kelseyville, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka tunnetaan älykkyyttä koskevista tutkimuksistaan. Kuollessaan hän oli kasvatuspsykologian emeritusprofessori Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Jensen julkaisi yli 400 tieteellistä artikkelia. Hän kuului "Intelligence" ja "Personality and Individual Differences" -tiedejulkaisujen toimituskuntiin.
Jensen tunnetaan tutkimuksistaan, joiden mukaan älykkyysosamäärä on vahvasti perinnöllinen ominaisuus. Hänen näkemyksensä mukaan myös rotujen väliset älykkyyserot selittyvät pääosin geneettisillä tekijöillä. Jensen korosti yleisälykkyyden merkitystä yksilön toimintakyvyn keskeisenä määrittäjänä.
Vulcan (Kanada)

Vulcan on Kanadassa, Albertan provinssissa sijaitseva kaupunki. Kaupunki sijaitsee samannimisessä kunnassa eteläisessä Albertassa, Calgaryn ja Lethbridgen kaupunkien puolimatkassa. Vulcanin väkiluku on 1 940 (2006). Kaupungin pääasiallisena työllistäjänä on maatalous. Alueen tärkeimmät viljakasvit ovat vehnä, rypsi ja ohra.
Kaupungin nimesi Canadian Pacific Railwayn maanmittaaja vuonna 1915, roomalaisen Vulcan-tulenjumalan mukaan. Vuonna 1926 tornado tuhosi suuren osan kaupunkia.
Kaupungin nimestä johtuen se on ollut suosittu matkailukohde. Kaupungissa vierailee vuosittain paljon Star Trek -turisteja.
Håkan Streng

Håkan Ralf Streng (s. 21. tammikuuta 1947) on suomalainen laulaja, säveltäja ja sanoittaja, joka on laulanut myös Trio Saludo -lauluyhtyeessä. 
Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Kuittaus

Kuittaus tarkoittaa sopijapuolten saamisten käyttämistä puolin ja toisin velkojen maksuksi. Kuittauksessa saamisoikeus lakkaa siltä osin kuin saaminen kattaa velkaa. Kuittaantuvia saamisia nimitetään pääsaatavaksi ja vastasaatavaksi, joka on kuittausilmoituksen tehneen saaminen. Kuittaus toteutetaan osapuolten sopimalla tavalla. Vapaaehtoinen kuittaus toteutuu sopimuksen määrittelemällä tavalla, ellei sivullisen tahon etu rajoita sopimusvapautta. Kuittausmenettelyn hyvinä puolina pidetään suoritustavan mukavuutta, nopeutta, perinnän varmuutta ja yksinkertaisuutta. Kuittausta haluavan ei tarvitse turvautua viranomaisten apuun eikä pääse syntymään tilannetta, että oman velkansa maksettuaan jäisi ilman vastapuolen suoritusta. Siksi kuittaus on suosittu perimiskeino.
Pakollinen kuittaus.
Pakollinen eli lakiperusteinen kuittaus voidaan toteuttaa vastoin toisen osapuolen tahtoa yksipuolisella tahdonilmaisulla, kuittausilmoituksella. Se on vapaamuotoinen ja saapumismääräinen oikeustoimi. Pakollinen kuittaus saattaa olla defensiivistä, jolloin kuittauksella pyritään estämään vastapuolen perimistoimet, tai offensiivistä, jolloin kuittaus tehdään ennen toisen osapuolen perimistoimia. Kuittaus tulee voimaan sinä hetkenä, jolloin vastapuoli on voinut saada kuittausilmoituksen tietoonsa. Myös koronmaksuvelvollisuus alkaa tästä hetkestä. Oikeudenkäynnissä kuittausta voidaan vaatia väitteenä tai vastakanteena ja se on myös mahdollista toteuttaa vasta täytäntöönpanon yhteydessä eli konkurssissa ja ulosmittauksessa. Jos velan maksaa vaikka se olisi mahdollista kuitata, maksua ei voi saada takaisin edunpalautuksena.
Pakollisen kuittauksen toteuttaminen edellyttää, että saamiset ovat vastakkaisia ja samanlaatuisia sekä että vastasaatava on perimiskelpoinen. Jos edellytykset ovat olemassa, niin kumpi tahansa osapuolista voi vaatia kuittausta. Kun saamiset ovat vastakkaisia, niin pääsaamisen velallinen on vastasaatavan velkoja ja pääsaatavan velkoja on vastasaatavan velallinen. Saamisten ei tarvitse olla vastakkaisia alusta alkaen, vaan riittää, että ne ovat vastakkaisia kuittaushetkellä.
Seuraaja ei yleensä saa edeltäjäänsä parempaa oikeutta. Sääntö toteutuu esimerkiksi yhtiöiden sulautumisessa ja henkilön kuollessa. Velallinen saa velkojan kuoltua vaatia kuittausta perikunnalta samoin edellytyksin kuin hän olisi vaatinut perittävältäkin. Avoimen yhtiön ja kommandiittiyhtiön vastuunalainen yhtiömies vastaa yhtiön velasta myös henkilökohtaisesti. Yhtiö ei sen sijaan vastaa yhtiömiehen velasta. Kuittauksen yhteydessä oikeushenkilöä pidetään yhtenä oikeussubjektina.
Koska kuitattavien saamisten tulee olla samanlaatuisia ja yhtä hyviä, kuitataan yleensä vain rahavelkoja. Valuuttojen käyttöä kuittaukseen rajoittaa se, että kuittausilmoituksen tekijällä tulee olla oikeus muuntaa saatava samaksi valuutaksi siten, kuin velkakirjalaki säätää. Vastasaamisen perimiskelpoisuus edellyttää, että vastasaatava on erääntynyt kuittausilmoitusta tehtäessä. Poikkeuksen tekee kuittaus konkurssissa, jossa saatavaa voi valvoa ja käyttää kuittaukseen, vaikka se ei ole erääntynyt. Pelivelkaa ei voi käyttää kuittauksessa, koska se on kannekelvoton saatava.
Päätöstaulu

Päätöstaulu on visuaalinen tapa kuvata eri toimintojen tai toimenpiteiden vaikutuksia erilaisilla ehdoilla. Se soveltuu käytettäväksi niin projektinhallinnan, ohjelmoinnin kuin testauksen suunnittelunkin yhteydessä.
Rakenne.
Päätöstaulu on rakenteeltaan taulukko, joka muodostuu neljästä eri osasta. Taulukko voidaan jakaa kahtia sekä vaaka- että pystysuunnassa. 
Vaakasuunnassa jaettaessa taulukon yläosa koostuu tutkittavista ehdoista ja alaosa suoritettavista toimenpiteistä. 
Pystysuunnassa jaettaessa taulukon vasemmalle puolelle sijoitetaan vaihtoehdot. Ylempään osioon listataan ehdot (esim. paino &lt; 80) ja alempaan osioon toimenpiteet (esim. lääkitys 1). Taulukon oikealle puolelle sijoitetaan arvot. Ylempään osioon merkitään tutkittavien ehtojen arvot (esim. k/e) ja alempaan osioon suoritettavien toimenpiteiden arvot (esim. x). Ehtojen ja toimenpiteiden arvot ovat tyypillisesti muotoa tosi/epätosi (true/false), kuten esimerkistä käy ilmi.
Käytettäessä päätöstaulua testauksen yhteydessä korvataan ehdot syötteillä ja toimenpiteet tuloksilla.
Esimerkki.
Päätöstaulun ehtorivejä laadittaessa on huolehdittava, että kaikki eri ehtojen kombinaatiot tulevat katettua. Taulukkoon kannattaa lisätä myös rivi "ei toimintoa", jolloin varmistetaan, että toimintojen poisjättäminen on tarkoituksellista eikä virhe.
Päätöstaulu lääkityksen valitsemiseksi potilaalle..
Tsuyaman verilöyly

Tsuyaman verilöyly () tapahtui Japanin Okayaman prefektuurin Nishikamon kylässä lähellä Tsuyamaa 20. toukokuuta 1938. Pyrähdystappaja Mutsuo Toi (, 5. maaliskuuta 1917 – 21. toukokuuta 1938) tappoi ennen itsemurhaansa kolmekymmentä ihmistä kotikylässään. Noin puolet pienen yhteisön asukkaista siis kuoli joukkomurhassa. 
Verilöyly.
Toi katkaisi sähköjohdon illalla 20. toukokuuta 1938, mikä jätti kylän pimeäksi. Yöllä hän surmasi ensin 76-vuotiaan isoäitinsä. Sen jälkeen hän meni naapuriensa asuntoihin ja tappoi heitä 29, joista 27 kuoli tapahtumapaikalla ja kaksi vammoihinsa myöhemmin. Murha-aseinaan Toi käytti haulikkoa, samuraimiekkaa ja kirvestä. Lopulta hän ampui itsensä.
Tausta.
Toi jätti useita itsemurhaviestejä. Hänellä oli todettu tuberkuloosi toukokuussa 1937. Hän joutui kylän naisten torjumaksi ja päätti kostaa. Isoäitinsä hän tappoi, jottei tämän olisi tarvinnut kärsiä häpeää.
Olivia Rogowska

Olivia Rogowska (s. 7. kesäkuuta 1991 Melbourne) on australialainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan sijoittunut WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 108 ja nelinpelissä sijalle 94. Hän on selviytynyt kolme kertaa Grand Slam -turnauksessa toiselle kierrokselle.
Joulukuussa 2008 Rogowska voitti Sorrennon ITF-kaksinpeliturnauksen.
Ensimmäisen kerran WTA-kaksinpeliturnauksen pääsarjaan Rogowska osallistui Hobartissa tammikuussa 2009. Hän hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa Anastasija Pavljutšenkovalle. Australian avoimissa 2009 hän hävisi ensimmäisen kierroksen ottelunsa Alona Bondarenkolle.
Ranskan avointen 2009 ensimmäisellä kierroksella Rogowska voitti Marija Kirilenkon, mutta hävisi toisella kierroksella Kateryna Bondarenkolle. Yhdysvaltain avoimissa 2009 hän hävisi turnauksen ykkössijoitetulle Dinara Safinalle lukemin 7–6(5), 2–6, 4–6.
Australian avoimissa 2010 hän hävisi avauskierroksella Sorana Cîrstealle ja Australian avoimissa 2011 Jevgenia Rodinalle.
Troika (tanssi)

Troika on venäläinen kansantanssi, jossa mies tanssii kahden naisen kanssa. Venäjän sana "troika" tarkoittaa troikkaa eli rekeä vetävää kolmea hevosta.
Bruno Nurmi

Bruno Bernhard Nurmi (2. toukokuuta 1891 Helsinki – 2. huhtikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Nurmen vanhemmat olivat Keiteleeltä kotoisin ollut vaatturimestari Matti Hiskias Nurmi ja Aino Helena Back. Perhe muutti pian Helsingistä Viipuriin jonne isä Matti perusti vaatturinliikkeen. Bruno kävi Viipurin suomalaista reaalilyseota mutta hän joutui eroamaan koulun 8. luokalta 1912 sairastuttuaan tuberkuloosiin. Nurmi ehti käydä myös kolmen lukukauden ajan Viipurin Musiikinystävien orkesterikoulua opiskellen viulunsoittoa.
Bruno Nurmi oli Viipuri-lehden toimittajana 1915–1917, Itä-Suomen Työmiehen ulkomaantoimittajana ja toimitussihteerinä 1918–1919 sekä Mikkelin Sanomien toimitussihteerinä ja pakinoitsijana 1919–1923. Hän toimi myös Mikkelin Sanomien ja Länsi-Savo-lehden musiikkiarvostelijana. 
Nurmi oli välillä pankkialalla Savo-Karjalan Osake-Pankin Mikkelin konttoriin prokuristina ja varajohtajana 1923–1927 mutta hän palasi sitten lehtialalle toimien Länsi-Savo-lehden toimitussihteerinä 1927–1930. Näihin aikoihin Nurmi teki myös kuuden kuukauden opintomatkan Ranskaan. Viimeksi Bruno Nurmi piti omaa paperikauppaa Mikkelissä. Hänellä oli useita luottamustehtäviä mikkeliläisissä yhdistyksissä; hän oli muun muassa "Mikkelin Vähittäiskauppiasyhdistyksen" sihteerinä, "Saimaan Matkailuvaltuuskunnan" edustajana, "Mikkelin Sanomalehtimiesyhdistyksen" rahastonhoitajana ja Suomen Matkailuyhdistyksen Mikkelin osaston puheenjohtajana.
Talvisodan aikana Nurmi vilustui pahoin Mikkelin pommitusten aikana 5. tammikuuta 1940. Hän kuoli pitkään sairastettuaan huhtikuun alussa 1940 48-vuotiaana.
Nurmen tunnetuin teos on vuonna 1923 julkaistu säveltäjä Richard Wagnerin elämäkerta jonka viimeistelyyn hän sai apua professori Ilmari Krohnilta. Nurmi kirjoitti myös pari huvinäytelmää sekä suomensi saksalaista ja ranskalaista kirjallisuutta.
Jutazan piiri

Jutazan eli Yutazın piiri (, tataariksi Ютазы районы, "Yutazı rayonı") on kunnallinen itsehallintoalue Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan kaakkoisosassa Baškortostanin vastaisella rajalla. Piiri on perustettu vuonna 1991 erottamalla sen alue Bavlyn piiristä. Sen pinta-ala on 759 neliökilometriä ja asukkaita on 22 700 henkeä (vuonna 2009).
Hallinnollinen keskus on Urussun kaupunkimainen taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Absaljamovo, Akbaš, Bairjaka, Bairjaki-Tamak, Dym-Tamak, Jutaza, Karakašly, Staryi Karazirek, Staryje Urussy ja Taš-Kitšu (keskuspaikka Malyje Urussu).
Piirissä on sähkövoimala, rakennustarviketeollisuutta ja kemian tehdas. Maatalous tuottaa viljaa, maitoa ja lihaa. Urussun kautta kulkee Uljanovskin ja Tšišmyn välinen rautatie.
Kauko Valta Ylänne

Kauko Valta Ylänne (9. huhtikuuta 1927 Tuusula – 4. joulukuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja näytelmäkirjailija.
Ylänne pääsi ylioppilaaksi 1947 Riihimäen lyseosta ja valmistui Helsingin opettajakorkeakoulusta opettajaksi 1950. Hän toimi Ruskeasuon koulun opettajana 1952–1984.
Ylänne kirjoitti nuortenkirjoja ja koululaisnäytelmiä. Kirjojen "Vankilan varjossa" ja "Ympyrä sulkeutuu" tapahtumapaikkana oli Riihimäen vankila jossa Ylänteen isä oli toiminut vartiopäällikkönä.