tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Triduum sacrum

Triduum sacrum (latinaa, "kolme pyhää päivää", "triduum paschale") on yhteisnimitys hiljaisen viikon kolmelle viimeiselle päivälle, kiirastorstaille, pitkäperjantaille ja hiljaiselle lauantaille. Sillä voidaan tarkoittaa myös ajanjaksoa kiirastorstain iltamessusta pääsiäispäivän iltaan. Nämä kolme päivää johtavat pääsiäisyön messuun, pääsiäisen keskeiseen tapahtumaan. 
Kiirastorstain keskeinen aine on Jeesuksen ja hänen opetuslastensa viimeisestä yhteisestä ateriasta ja pyhän ehtoollisen asettamisesta. Kiirastorstain jumalanpalveluksen päätteeksi kirkon alttari voidaan riisua liturgisista esineistä ja vaatteista. Alttarin riisuminen aloittaa "ristin ja ylösnousemuksen pääsiäisen", pääsiäispäivän iltaan jatkuvan kolmen päivän juhla-ajan ("triduum sacrum"), joka ilmaisee Kristuksen ristinkuoleman ja ylösnousemuksen yhteenkuuluvuuden.
Pitkäperjantain aiheena on Jeesuksen kuolemaan liittyvien tapahtumien seuraaminen. Iltapäivällä, kello 15 voidaan viettää Jeesuksen kuolinhetken muistoa Pitkäperjantain iltajumalanpalvelus on perinteisesti omistettu Jeesuksen hautaamiselle.
Hiljainen lauantai (Pääsiäisaatto) on kirkoissa nimensä mukainen päivä. Päivän aihe on Kristus haudassa ja tuonelassa. Päivä on perinteisesti ollut hiljainen, vailla mitään kirkollisia toimituksia ja jumalanpalveluksia. Kirkko, seurakunta on toimettomana ja voimattomana, koska Kristus on kuollut ja haudattu. Kirkollisia toimituksia ei suositella pidettavaksi pitkaperjantaina, ei myoskaan hiljaisena lauantaina.
Triduum päättyy pääsiäisyön messuun. Sitä voi edeltää hiljainen pääsiäisyön vigilia, joka valmistaa pääsiäisyön messuun. Messun keskeisinä aiheina ovat pääsiäiskynttilän sytyttäminen, joka kuvaa nousevaa aurinkoa ja kuoleman pimeyden väistymistä, Vanhan testamentin pääsiäiskertomukset, kasteen muistaminen ja mahdollisesti kasteen toimittaminen sekä ja tapahtumat pääsiäisaamuna tyhjällä haudalla, mihin liittyy ehtoollisen viettäminen. 
Aiheesta muualla.
Paavi Benedictus XVIːn puhe kolmen pyhän päivän (sacrum triduum) merkitystäː .https://katolinen.fi/paasiaistriduum-paasiaisen-kolme-pyhaa-paivaa/
Selma Burke

Selma Hortense Burke (31. joulukuuta 1900 Mooresville – 29. elokuuta 1995 New Hope) oli yhdysvaltalainen, taustaltaan afroamerikkalainen kuvanveistäjä. 
Burke syntyi kymmenenlapsisen perheen seitsemänneksi lapseksi. Isä työskenterli metodistipappina ja hankki lisäansioita rautateiltä ja risteilyaluksilta. Burke muovaili savesta pieniä hahmoja jo pikkulapsena ja havaittuaan tyttärensä lahjat, isä kannusti häntä taideopintoihin. Burke opiskeli kuitenkin ensin sairaanhoitajaksi ja valmistui vuonna 1924. 
Burke muutti New Yorkiin 1920-luvulla ja sai töitä Otis-hissiyhtiön perijättäjären, Amelia Waringin, hoitajana. Waring auttoi Burkea tämän pyrkimyksissä päästä New Yorkin taidemaailmaan. Burke liikkui piireissä, joita kutsutaan Harlemin renessanssiksi. Heihin kuului kirjailijoita ja kuvataiteilijoita ja Burkella oli romanssi kirjailija Claude McKayn kanssa. Pariskunta ei avioutunut ja suhde oli lyhyt ja myrskyisä. Waringin kuoltua Burke omistautui pelkästään taiteelle. 
Kuvanveistoa Burke opiskeli Sarah Lawrence Collegessa ja ansaitsi opiskelurahat taidemallina. Hän matkusti kahdesti Eurooppaan ja opiskeli Henri Matissen ja Aristide Maillolin oppilaana Pariisissa. Nousevaa kansallissosialismismia pelästynyt Burke palasi New Yorkiin ja työskenteli nuorten taideopettajana. Vuonna 1940 hän avasi nimeään kantaneen kuvanveistokoulun New Yorkiin ja valmistui taiteen maisteriksi. Hän liittyi ensimmäisenä naisena merivoimiin vuonna 1942. 
Ollessaan merivoimissa Burke sai tilauksen. Hänen piti tehdä muotokuva Franklin D. Rooseveltista. Burken valmistama pronssimuotokuva on esikuva nykyään kolikoissa olevalle muotokuvalle. Lisäksi hän veisti myös Duke Ellingtonin , Mary McLeod Bethunen ja Calvin Coolidgen muotokuvat. 
Avioliiton Burke solmi vuonna 1949 arkkitehti Herbert Kobben kanssa. He muuttivat New Hopeen, Pennsylvaniaan. Mies kuoli vuonna 1955. Burke jäi asumaan New Hopeen loppuiäkseen. Hän työskenteli nimeään kantaneessa taidekeskuksessa vuoteen 1981 saakka. Viimeisen teoksensa Martin Luther Kingiä esittävän patsaan hän sai valmiiksi vuonna 1980. 
Presidentti Jimmy Carter antoi Burkelle tämän elämäntyöstä tunnustuspalkinnon vuonna 1979 ja hänelle myönnettiin Spelman Collegen ja Livingston kollegen kunniatohtorin arvonimet.
Randy Parton

Randel Huston Parton (15. joulukuuta 1953 Sevierville, Tennessee – 21. tammikuuta 2021 Roanoke Rapids, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja liikemies.
Elämä ja ura.
Randel "Randy" Parton oli kahdeksas kahdentoista lapsen katraassa. Hänen vanhempansa olivat Avie Lee Caroline (o.s. Owens; 1923–2003) ja Robert Lee Parton Sr. (1921–2000). Hänen vanhempia sisaruksiaan ovat Dolly ja Stella Parton. Laulaja ja näyttelijä Rachel Dennison on hänen nuorempi sisarensa.
Parton levytti Dave Logginsin sävellyksen "Roll On (Eighteen Wheeler)" 1982. Alabama-yhtye puolestaan levytti sen 1984. Randy Parton soitti kitaraa ja bassoa useita vuosia Dolly Partonin yhtyeessä ja duetoi tämän kanssa 1980 kappaleella "Old Flames Can't Hold a Candle to You." Vuonna 1984 Randy Parton lauloi komediaelokuvan "Rhinestone" soundtrack-albumilla; Dolly-sisko näytteli elokuvan naispääosan.
Randy Partonilla oli teatteri, Randy Parton Theater, Roanoke Rapidsissa. Hän toimi sen johtajana ja myös näytteli siellä. Teatteri menestyi heikosti, ja Parton luopui siitä. Uudeksi nimekseen teatteri sai Roanoke Rapids Theater.
Gustaf Avellan

Gustaf Avellan (6. heinäkuuta 1822 Turku – 27. lokakuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka sai valtioneuvoksen arvon. 
Gustaf Avellanin vanhemmat olivat laamanni Karl Fredrik Avellan ja Klara Federley. Avellan pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1840 ja suoritti tuomarintutkinnon 1849 ja suuremman kameraalitutkinnon 1850. Varatuomarin arvon hän sai 1852. Avellan oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari 1849, senaatin talousosaston ylimääräinen kamarikirjuri 1850, senaatin oikeusosaston ylimääräinen kopisti 1853, kopisti 1855, kanslisti 1861, kirjaaja 1863, yleisen kanslian protokollasihteeri 1863, oikeusosaston protokollasihteeri 1869 ja talousosaston siviilitoimituskunnan esittelijäsihteeri 1873. Hän erosi senaatin palveluksesta 1887, jolloin hän sai myös valtioneuvoksen arvon.
Avellan toimi porvarissäädyn valisemana notaarina Tammikuun valiokunnassa 1862, samoin kuin säädyn notaarina valtiopäivillä 1863–1864.
Stella Parton

Stella Mae Parton (4. toukokuuta 1949 Sevierville, Tennessee) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hän levytti 1970-luvulla erinäisiä menestyskappaleita, kuten "I Want to Hold You In My Dreams Tonight". Lisäksi hän on näytellyt muutamassa elokuvassa, kuten "Coat of Many Colors".
Elämä ja ura.
Stella Parton on kuudes kahdentoista lapsen katraassa. Hänen vanhempansa olivat Avie Lee Caroline (o.s. Owens; 1923–2003) ja Robert Lee Parton Sr. (1921–2000). Stella Partonin sisaruksia ovat muusikot Dolly Parton ja Randy Parton sekä näyttelijä Rachel Dennison.
Partonin esikoisalbumi "In The Garden" ilmestyi 1967. Se oli gospel-tuotanto Stella Partonin ja hänen sisartensa Willadeenen ja Cassien sekä heidän äitinsä kanssa. Vuonna 1975 Stella Parton perusti levy-yhtiön Soul, Country and Blues, ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "I Want to Hold You in My Dreams Tonight". Albumin nimikkosävellys menestyi erinomaisesti, ja 1976 Parton teki levytyssopimuksen Elektran kanssa. Syntyi kolme albumia: "Country Sweet" (1977), "Stella Parton" (1978) ja "Love Ya" (1979). Parton jätti Elektran 1980, ja hänen yleisönsuosionsa hiipui. Hän jatkoi levylaulajan uraansa, ja vuoteen 2018 mennessä hän oli julkaissut 22 albumia.
Vuonna 1984 Stella Parton duetoi Kin Vasseyn kanssa "Rhinestone"-komedian soundtrack-albumilla. Dolly Parton näytteli elokuvan naispääosan.
Rachel Dennison

Rachel Ann George (aik. Dennison, o.s. Parton; 31. elokuuta 1959 Franklin, Tennessee) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. 1980- ja 1990-luvuilla aktiiviuransa tehnyt Dennison tunnetaan myös Dolly Partonin nuorimpana siskona.
Elämä ja ura.
Rachel Parton Dennison on nuorin kahdentoista lapsen katraasta. Hänen vanhempansa olivat Avie Lee Caroline (o.s. Owens; 1923–2003) ja Robert Lee Parton Sr. (1921–2000). Rachel Partonin ensimmäisen puolison sukunimi on Dennison ja toisen George. Dolly Partonin ohella hänen tunnettuja sisaruksiaan ovat Randy Parton ja Stella Parton.
Rachel Dennison näytteli vuosina 1982–1988 televisiosarjassa "9 to 5" sihteeri Doralee Rhodesin roolin. Sarja perustuu saman nimiseen elokuvaan, jossa Dolly Parton tekee pääroolin, ja se kuvattiin studioyleisön edessä. Viimeisen kerran Dennison näytteli 1999 sarjan "Bravo Profiles" jaksossa "Dolly Parton: Diamond in a Rhinestone World".
Rachel Dennisonin studioalbumi "Light Up The Night" julkaistiin 1984.
Franklin (Tennessee)

Franklin on kaupunki Tennesseessä Yhdysvalloissa. Se on piirikuntansa hallintokeskus. 1700-luvun lopulla perustetun Franklinin kehitys kärsi Yhdysvaltain sisällissodasta, ja kaupungin uusi nousu alkoi vasta 1980-luvulla.
Maantiede.
Franklin sijaitsee 185-kilometrisen Harpeth-joen varrella 36. pohjoisen leveysasteen tuntumassa Tennesseen keskiosassa Nashvillen metropolialueella. Etäisyys Nashvillen keskustasta on 30 kilometriä etelälounaaseen. Harpeth on Cumberland River -joen sivujoki.
Historia.
Franklin perustettiin 26. lokakuuta 1799, ja se sai nimensä tiedemies Benjamin Franklinin mukaan. Kaupungin perustajaksi on mainittu Abram Maury, Jr. (1766–1825). Franklinin kaupunki ja Williamsonin piirikunta olivat kukoistavan maataloutensa ansiosta Tennesseen vauraimpia seutuja sisällissotaan saakka. Sota tuhosi talouselämän, ja liittovaltion joukot miehittivät aluetta lähes kolme vuotta. Franklinin taistelu, The Battle of Franklin, käytiin 30. marraskuuta 1864, ja se oli sodan tuhoisimpia. Kaatuneiden lukumäärä oli noin 8 000. Franklinin talouselämän toipuminen kesti peräti 120 vuotta. Mustien ja valkoisten väliset jännitteet vaivasivat kaupunkia, ja se jäi Nashvillen takamaaksi. Afrikkalaistaustaisia ihmisiä muutti pohjoisen teollisuuskaupunkeihin etenkin vuosina 1910–1940.
Franklinin nousu alkoi Nashvillen imussa 1980-luvulla. Vuonna 1980 väkiluku oli noin 12 400, vuonna 2010 se oli noin 62 500. Tuolloisessa väestönlaskennassa afrikkalaistaustaisten osuus väestöstä oli noin kymmenesosa, valkoihoisiksi tilastoitiin noin 85 prosenttia. 2020-luvulle tultaessa Franklinin kaupunki ja Williamsonin piirikunta kuuluivat valtakunnan vauraimpiin.
Talous.
Franklinin merkittäviä elinkeinoja ovat maatalous ja valmistava teollisuus. Matkailu on niin ikään tärkeä tulonlähde. Keskeinen maantieliikenteen väylä on Interstate 65. Maantiet U.S. Route 31 ja 431 risteävät Franklinissä.
Inini

 
Inini oli Ranskan Guayanasta erotettu Ranskan siirtomaa vuosina 1930–1946. Vuosina 1951–1969 se oli erillinen arrondissementti.
Maronin sivujoesta nimensä saanut territorio käsitti noin 70 000 neliökilometrin laajuisen sademetsävyöhykkeen Ranskan Guayanan sisäosassa. Sen ulkopuolelle jäi vain kapea rannikkovyöhyke. Alueen perustaminen vuonna 1930 liittyi siirtomaaviranomaisten pyrkimykseen hallinnoida ja hyödyntää sisämaata, joka oli aikaisemmin jätetty oman onnensa nojaan. Ininin hallinnon johtajana toimi Ranskan Guayanan kuvernööri, mutta alueella oli oma budjettinsa eikä se ollut Guayanan yleisneuvoston alainen. Alueen väestö oli hyvin kirjavaa käsittäen ranskalaisia, ulkomaalaisia, intiaaneja ja mustaihoisia maroneja. Vuonna 1931 Ininissä oli 3 510 ja vuonna 1946 5 024 asukasta. Sen hallinnollinen keskus oli Saint-Élie.
Guayanasta tuli vuonna 1946 Ranskan merentakainen departementti, mutta Inini säilytti siirtomaa-asemansa vuoteen 1951 asti. Alue oli erillinen arrondissementti vuoteen 1969, jolloin se jaettiin viideksi kunnaksi. Vuosina 1931–1946 Ininissä toimi erityinen vankileirihallinto indokiinalaisia vankeja varten. Ensimmäinen, vuonna 1931 saapunut 535 vangin kuljetus jäi Ranskan vasemmiston painostuksesta myös viimeiseksi. Vapautetut vangit palautettiin kotimaahansa vuosina 1954–1963. Alueen luonnonvaroista hyödynnettiin kultaa ja jalopuuta.
Ivalo (nimi)

Ivalo tai Ivalu on grönlantilainen ja tanskalainen naisen etunimi. Grönlannissa se on yksi kymmenestä suosituimmasta nimestä, mutta Suomessa se on varsin harvinainen: Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Ivalo on annettu vuoden 2019 elokuuhun mennessä seitsemälle miehelle ja vain kuudelle naiselle. Tanskassa nimen sai 53 tyttöä vuonna 2010.
Nimen alkuperä.
Nimi Ivalo on tanskalainen muoto grönlantilaisesta nimestä Ivalu, jonka merkitys on "jänne, suonilanka" tai kuvaannollisesti "jänteikäs, elinvoimainen" ja se on näin ollen eri alkuperää kuin Suomen paikannimi Ivalo, joka on saanut nimensä Ivalojoesta (saameksi "Avveeljuuhâ").
Christine Dacremont

Christine Dacremont (s. 6. tammikuuta 1949 Sedan) on uransa päättänyt ranskalainen ralliautoilija. 
Ura.
Dacremont osallistui urallaan kahdeksaan rallin MM-sarjan osakilpailuun, joista parhaaksi saavutukseksi jäi vuoden 1977 Monte Carlo -rallin kuudes sija Team Aseptogylin Lancia Stratoksella. Kahta Marokon rallia lukuun ottamatta Dacremont ajoi kaikki rallinsa joko Monacossa tai Korsikalla. Jokaisessa kisasassa hänellä oli eri kartanlukija ja tallitoverinaan toinen ranskalainen naiskuljettaja Marianne Hoepfner. Rallin EM-sarjassa Dacremont kilpaili urallaan seitsemässä osakilpailuista, joista vuoden 1974 Rallye Féminin Paris – Saint-Raphaël päättyi kilpailun voittoon. Lopetettuaan uransa vuoteen 1979 Dacremont palasi vielä kahteen Ranskan kansallisen sarjan kilpailuun vuonna 1984.
Ralliautoilun ohella Dacremont kilpaili myös rata-autoilussa. Hän osallistui muiden muassa kolmesti Le Mansin 24 tunnin ajoon, jossa hän voitti enintään 2-litraisten prototyyppien luokan yhdessä Marianne Hoepfnerin ja Michele Moutonin kanssa vuonna 1975. Dacremont voitti myös naisten luokan Tour de France autokilpailussa vuosina 1975 ja 1976.
Norman Vincent Peale

Norman Vincent Peale (31. toukokuuta 1898 Bowersville, Ohio – 24. joulukuuta 1993 Pawling, New York) oli yhdysvaltalainen pappi ja kirjailija, joka tunnettiin positiivisen ajattelun edistäjänä. Hän työskenteli Marble Collegiate -kirkon pappina vuosina 1932–1984. Hän opetti myönteisen asenteen ja uskon itseensä olevan yhtä tärkeitä kuin usko Jumalaan. Peale ei käsitellyt syntiä ja katumusta, mikä toi hänelle kriitikoita kristillisistä piireistä. Presidentti Ronald Reagan myönsi hänelle presidentin vapaudenmitalin 1984. Hän kirjoitti 46 kirjaa.
Peale valmistui Ohio Wesleyan Universitystä vuonna 1920, jonka jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta toimittajana ennen siirtymistään pappisuralle. Valmistuttuaan Bostonin yliopistosta vuonna 1924 hän siirtyi papiksi Brooklyniin. Kolmen vuoden kuluttua hän siirtyi Syracuseen suuremman seurakunnan papiksi ja oli ensimmäisiä radiossa oman ohjelmansa saaneita pappeja. Hän aloitti pitkän uransa Marble Collegiate -kirkon pappina vuonna 1932. Peale oli poliittiselta ajattelultaan konservatiivi. Hän vastusti John F. Kennedyä vuoden 1960 presidentinvaalissa, koska pelkäsi Vatikaanin pystyvän vaikuttamaan hänen kauttaan. Hän oli Richard Nixonin ystävä ja tukija jopa Watergate-skandaalin jälkeen. Peale oli 33. asteen vapaamuurari.
Palácio da Alvorada

Palácio da Alvorada (portugalin ääntäminen: [paˈlasju da awvoˈɾadɐ]) on Brasilian presidentin virka-asunto Brasílian. Rakennus on listattu kansallisen historiallisen perinnön kohteeksi, ja se on ollut vuodesta 1987 Unescon maailmanperintöluettelossa Brasílian ainutlaatuisen kaupunkisuunnittelun ja arkkitehtuurin vuoksi. Kaupunkisuunnittelun on tehnyt Lucio Costa yhdessä Niemeyerin kanssa.
Palácio da Alvorada sijaitsee Brasílian kansallisessa pääkaupungissa Paranoájärven reunalla sijaitsevalla niemimaalla. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Oscar Niemeyer, ja se rakennettiin vuosina 1957–1958 modernistiseen tyyliin. Se on ollut jokaisen Brasilian presidentin virka-asunto Juscelino Kubitschekista lähtien. Rakennuksessa suunnittelussa näkyy Le Corbusierin vaikutus Niemeyerin suunnittelutyöhön: betoninen pilari-laatta-järjestelmä, nauhaikkunat, tasakatto ja vapaa julkisivu eli ulkoseinät jotka eivät ole kantavia rakenteita, vaan ne ovat ikään kun ripustettu betonirunkoon. Rakennuksen symmetriset marmoripilarit heijastuvat ikkunalaseista ja altaista joissa on vettä. Pilareista on tullut Brasílian kaupungin symboli, joka toistuu kaupungin lipussa ja vaakunassa.
Palácio da Alvoradan pinta-ala on noin 7000 m² ja siinä on kolme kerrosta, joista yksi on maan alla. Rakennuksessa tehtiin vuosina 2004–2006 suuri peruskorjaus.
Lupaava nuori nainen

Lupaava nuori nainen () on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen mustan huumorin sävyttämä jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Emerald Fennell. Carey Mulligan esittää pääosassa naista, joka hakee oman käden oikeutta parhaan ystävänsä puolesta, joka raiskattiin. Elokuva on Fennellin ensimmäinen pitkä elokuva. Muita pääosia esittävät Bo Burnham, Alison Brie, Clancy Brown, Jennifer Coolidge, Laverne Cox, Chris Lowell, Molly Shannon ja Connie Britton. Elokuva sekoittaa eri tyylilajeja, siinä on trillerin lisäksi yhteiskunnallisesti kantaaottavia teemoja.
"Lupaava nuori nainen" sai maailmanensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 25. tammikuuta 2020. Se sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton ja erityisesti käsikirjoitus, ohjaus ja Mulliganin roolisuoritus saivat ylistystä. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta vuoden 2021 gaalassa, mukaan lukien paras elokuva, ohjaus ja naispääosa, voittaen lopulta Oscarin parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Elokuva sai myös neljä Golden Globe -ehdokkuutta.
Arvosteluja.
Ilmestyessään "Lupaava nuori nainen" sai hyvin positiivisen vastaanoton. Elokuvasivusto "Rotten Tomatoesin" mukaan 90 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvostelun. Elokuvaa kuvaillaan rohkean provokatiiviseksi, ajankohtaiseksi trilleriksi, ja Carey Mulliganin tähänastisen näyttelijäuran kohokohdaksi. 
"Helsingin Sanomien" elokuvakriitikko Leena Virtanen antoi elokuvalle täydet viisi tähteä. Virtanen pitää ohjaaja Fennellin tapaa hämmentää katsojaa "nerokkaana" ja Mulliganin pääosasuoritusta "hurjana". Virtasen mukaan "Lupaavaa nuorta naista" "voi katsoa monelta kantilta: romanttisena viihteenä, mustana komediana, lopulta ehkä eniten satiirina eikä vähiten trillerinä".
Perusturvakuntayhtymä Karviainen

Perusturvakuntayhtymä Karviainen on uusmaalaisten Karkkilan kaupungin ja Vihdin kunnan muodostama kuntayhtymä perusterveydenhuoltoa ja sosiaalitoimea varten. Yhtymän kotipaikka on Vihti. Kuntayhtymän alueella asuu noin 37 900 asukasta. Yhtymän palveluksessa on noin 550 henkilöä. Kuntayhtymän väestöstä noin 29 200 henkilöä asuu Vihdissä ja 8 700 Karkkilassa (2018).
Suurin osa kuntayhtymän vastuulla olevista terveydenhuollon ja sosiaalitoimen palveluista toteutetaan ostopalveluina. Esimerkiksi kuntayhtymän vuoden 2020 talousarvion runsaan 132,1 miljoonan euron toimintakuluista yli 92,8 miljoonaa euroa oli budjetoitu palvelujen ostoon.
"Länsi-Uudenmaan hyvinvointialue alkaa tuottaa vihtiläisten terveys-, sosiaali- ja pelastuspalvelut ensi vuoden alusta lukien. Samalla meille tuttu Karviainen loppuu."
Vihdin uutiset 20.1.2022
Terveysasemat.
Kuntayhtymän alueella toimii kaksi arkipäivisin avoinna olevaa julkisen palvelun terveysasemaa: Vihdin Nummelan terveysasema ja Karkkilan terveysasema. Virka-ajan ulkopuolella terveyskeskuspäivystystä tarjoaa yhteispäivystys Lohjan sairaalassa tai Hyvinkään sairaalassa.
Nummelan terveysasema

Nummelan terveysasema on länsiuusimaalaisen Vihdin kunnan keskustaajamassa Nummelassa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palveluista vastaa Vihdin ja Karkkilan yhteisesti omistama Perusturvakuntayhtymä Karviainen. Terveysaseman yhteydessä toimii Huslabin laboratorio. 
Terveysasema palvelee arkisin kello 8-16.
Kiireellisestä terveyskeskuspäivystystä tarjotaan virka-ajan ulkopuolella Lohjan sairaalan yhteispäivystyksessä (Sairaalatie 8, B-ovi, Lohja). Vihtijärven asukkaita palvelee kuitenkin Hyvinkään sairaalan yhteispäivystys. Ennen yhteispäivystykseen saapumista tulisi soittaa Päivystysavun palvelunumeroon (116 117), hätätilanteissa luonnollisesti yleiseen hätänumeroon (112).
Nathalie Guetta

Nathalie Evelyne Guetta (s. 9. syyskuuta 1958 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä, jolla on takanaan myös kansainvälinen sirkusura. Hän on esiintynyt suomalaisillekin tutussa televisiosarjassa "Isä Matteon tutkimuksia" pappilan värikkäänä taloudenhoitajana Natalina Diotallevin osassa. Nathalie Guetta osallistui "Ballando con stelle" -kilpailuun (italialainen vastine sarjalle "Tanssii tähtien kanssa") vuonna 2020. 
Perhetaustaltaan Nathalie Guettan isä on marokonjuutalainen Pierre Guetta. Nathalie Guettalla on kaksi tunnettua veljeä, dj David Guetta ja toimittaja Bernard Guetta.. Nathalie Guettan oli aviossa kuubalaisen Yudiel Sanchezin kanssa, mutta on eronnut.
Birger von Troil

Birger Gustaf Samuel von Troil (12. maaliskuuta 1868 Vaasa – 13. lokakuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, eversti, pankinjohtaja ja Viipurin läänin kuvernööri.
Elämä ja ura.
Birger von Troil kuului von Troil -aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat kuvernööri ja senaattori Axel Gustaf Samuel von Troil ja Fredrika Elisabeth Bergbom. Hänen isoisiään olivat kuvernööri Samuel Werner von Troil vanhempi ja senaattori Johan Erik Bergbom. Kansanedustaja Eric von Troil oli hänen veljensä ja koulun- ja teatterinjohtaja Mathilda von Troil hänen siskonsa. Von Troilin puoliso oli Heléne Therése Osberg.
Von Troil kävi Haminan kadettikoulun vuosina 1882–1886 ja keisarillisen paašikoulun vuosina 1886–1888. Hän palveli upseerina Suomen kaartissa 1888–1903 ja Suomen sotaväen päällikköhallituksen adjutanttina 1900–1902, minkä jälkeen hän jätti sotapalveluksen. Hän sai eronsa yhteydessä vuonna 1903 everstin arvon. Von Troil oli Uudenmaan Osakepankin johtokunnan jäsenenä 1903–1906 ja valtiosihteerinviraston virkamiehenä Pietarissa 1906–1907.
Von Troil nimitettiin kesäkuussa 1907 Viipurin läänin kuvernööriksi. Hän pyrki rauhoittamaan levotonta lääniä ja torjumaan tiukalla laintulkinnalla toisen sortokauden venäläistämispyrkimyksiä sekä vaati Terijoella vuonna 1906 tapahtuneen Mihail Herzensteinin murhan puolueetonta tutkintaa. Venäjän kansallismielinen lehdistö alkoi hyökkäillä von Troilia vastaan, ja keisari Nikolai II erotti hänet virasta marraskuussa 1910 Suomen kenraalikuvernöörin F. A. Seynin vaatimuksesta. Erottamisen perusteena käytettiin sitä, että von Troil oli soveltanut leimaveroissa leimasuostunta-asetusta, jonka eduskunta oli säätänyt uutta yleisvaltakunnallista lainsäädäntöjärjestystä rikkoen. Hän oli myös kieltäytynyt toimeenpanemasta erästä Seynin vaatimaa kotietsintää Terijoella. Von Troil sai kuvernöörikautenaan kamariherran arvonimen vuonna 1909.
Von Troil osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1897 ja 1904–1905.
Myöhemmin von Troil oli jäsenenä Suomen Yhdyspankin ja sen seuraajan Pohjoismaiden Yhdyspankin johtokunnissa vuosina 1912–1926.
Christian Edvard Boehm

Christian (Kristian) Edvard Boehm (7. huhtikuuta 1816 Sortavala – 2. huhtikuuta 1870 Sortavala) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Christian Boehmin isä oli kauppias Tuomas Valentin Boehm ja puoliso Emilia Aurelia Wahlberg. Senaattori, kuvernööri Edvard Boehm, joka aateloitiin, oli heidän poikansa. Boehm oli porvarissäädyssä Sortavalan kaupungin edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Act One

Act One on skotlantilaisen progressiivisen rock yhtyeen Beggars Operan esikoisalbumi.
Pontus Ludvig Dahlman

Pontus Ludvig Dahlman (1. lokakuuta 1812 – 10. maaliskuuta 1882 Tornio) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Dahlman oli proviisori, joka muutti Helsingistä Tornioon 1836 ja perusti sinne kauppaliikkeen. Hän oli Torniossa kunnallisraatimies ja Tornion kaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864. Valtiopäivillä Dahlman oli valtiovarainvaliokunnan varajäsen. Naimaton Dahlman testamenttasi omaisuuttaan muun muassa Tornion kaupungin köyhäinhoitoa varten.
Carl Wilhelm Franck

Carl Wilhelm Franck (4. joulukuuta 1826 Nousiainen – 27. marraskuuta 1911 Naantali) oli suomalainen kauppias sekä liike-, kunnallis- ja valtiopäivämies.
Franckin vanhemmat olivat nimismies Johan Franck ja Elsa Ulrika Lindeström. Hän omisti Nousiaisissa allodisäterin, mutta möi sen 1857 ja muutti Naantaliin. Hän oli siellä kauppias vuoteen 1886, Naatalin kylpylaitoksen perustaja vuonna 1863 ja kylpylän johtaja, samoin kuin perusti kaupungin lähelle polttimon ja oli myös Naantalissa kunnallisraatimies, maistraatin jäsen ja kaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864. Valtiopäivillä Franck oli pankkivaliokunnan varajäsen.
Ludvig Fabritius

Ludvig Fabritius -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Carl Grundfeldt

Carl Adolf Fredrik Grundfeldt (14. helmikuuta 1820 Vaasa – 17. helmikuuta 1883 Uusikaarlepyy) oli suomalainen kauppias ja liike-, kunnallis- ja valtiopäivämies.
Grundfeldtin äiti oli Fredrika Carolina Boberg ja puoliso Pauline Lybeck. Grundfeldt toimi ensin liikeapulaisena Porvoossa ja konttoristina Helsingissä. Uuteenkaarlepyyhyn hän muutti 1850 ja toimi siellä paitsi kauppiaana, myös laivanvarustajana, harjoittaen tuonti- ja vientikauppaa. Hän oli Ruotsin-Norjan ja Lyypekin varakonsuli, kaupungin raatimies ja Uudenkaarlepyyn edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Ensin mainituilla hän oli lakivaliokunnan varajäsen ja jälkimmäisillä laki- ja talousvaliokunnan varajäsen.
Lars-Göran Petrov

Lars-Göran Petrov (17. helmikuuta 1972 – 7. maaliskuuta 2021) oli ruotsalaisen death metal -yhtye Entombedin laulaja kaikilla yhtyeen studioalbumeilla lukuun ottamatta vuonna 1992 julkaistua "Clandestine"-albumia. Petrov menehtyi maaliskuun alussa vuonna 2021 sappitiehytsyöpään.
Solveig Christov

Solveig Christov, oik. Christophersen, (1918 Drammen, Norja – 1984) oli norjalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut teoksissaan eroottisista ristiriidoista, avioliitto-ongelmista, rakkaudenkaupuustaa sekä syyllisyyden- ja velvollisuudentunteista. Yleisradio on esittänyt hänen kuunnelmiaan.
Toini Havun suomentama novelli "Paratiisikala" sisältyy antologiaan "27 pohjoismaista kertojaa" (Tammi 1964).
Sigurd Christiansen

Sigurd Wesley Christiansen (17. marraskuuta 1891 Drammen, Norja – 23. lokakuuta 1947 Drammen, Norja) oli norjalainen kirjailija.
Christiansen käsittelee kirjoissaan pikkukaupunki- ja porvarisaiheita hyvin realistisesti, ja mukana on myös uskonnollisten kysymysten aiheuttamia ongelmia. Hän on kirjoittanut romaaneja, näytelmiä ja omaelämäkerrallisen trilogian.
Stig Claesson

Stig Claesson, nimimerkki Slas, (1928 Tukholma, Ruotsi – 4. tammikuuta 2008) oli ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Hänen esikoisteoksensa oli matkakirja "Berättelser från Europa" (1956), mutta varsinaisen maineensa hän loi novelleillaan Tukholman työläiskaupunginosista.
Claesson

Claesson tai Claeson on muun muassa seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Fausta Cialente

Fausta Cialente (1898 Cagliari, Italia – 1994) oli italialainen kirjailija ja vastarintaliikkeen jäsen. Hän toimi myös lehtialalla. Cialenten upseeri-isän työn vuoksi perhe muutti usein. Cialente kuvaa tätä elämää romaanissa "Le quattro ragazze Wiselberger", josta hän sai Strega-palkinnon. Naimisiin mentyään hän muutti Egyptiin Aleksandriaan. Monien romaanien tapahtumapaikka on juuri Aleksandria.
Sophus Claussen

Sophus Claussen (1865 Langeland, Tanska – 1931 Gentofte, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja toimittaja. Hänen esikoisrunokokoelmansa, naturalistinen "Naturbørn", ilmestyi 1887, mutta 1890-luvulla hän edusti symbolismia, jonka pohjoismaisia johtohahmoja hän oli. Hän kirjoitti myös matkakertomuksia ja esseitä.
Aale Tynni on suomentanut Claussenin runon "Hedelmätarhassa", ja se on julkaistu antologiassa "Tuhat laulujen vuotta" (WSOY 1957, 1974 ja 2004).
Petter Johan Hämäläinen

Petter Johan Hämäläinen (26. marraskuuta 1821 Kuopio – 23. syyskuuta 1877 Käkisalmi) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Hämäläisen vanhemmat olivat työmies Erik Hämäläinen ja Eva Stina Korhonen. Hämäläinen muutti Savonlinnasta Käkisalmelle 1846 ja piti siellä ja Impilahdella kauppaa, samoin kuin harjoitti rahtiliikennettä Laatokalla. Käkisalmessa Hämäläinen kuului kaupungin vanhimpiin ja toimi joskus väliaikaisena kunnallisraatimiehenä. Hän oli porvarissäädyssä Käkisalmen edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Leopoldo Alas

Leopoldo Alas y Ureña, kirjailijanimi Clarín, (1852 Zamora, Espanja – 1901 Oviedo, Espanja) oli espanjalainen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Hän oli vuodesta 1883 Oviedon yliopiston roomalaisen oikeuden professori.
Rurik Kellgren

Rurik Teodor Kellgren (21. tammikuuta 1831 Kuopio – 1. huhtikuuta 1899 Kuopio) oli suomalainen pankinjohtaja ja liike- ja valtiopäivämies.
Kellgrenin vanhemmat olivat apteekkari, liikemies Johan August Kellgren ja Bona Calonius. Professori Herman Kellgren oli Rurik Kellgrenin velipuoli. Rurik Kellgren opiskeli Viipurin lukiossa ja Kuopion lukiossa ja tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1851. Hän toimi Kuopiossa isänsä jälkeen liikemiehenä, samoin kuin hoiti Yhdyspankin Kuopion konttoria vuoteen 1872. Metsäliikettä Jyväskylän ympäristössä hoidettuaan hän palasi Kuopioon 1890-luvun alussa. Kellgren oli porvarissäädyssä Kuopion kaupungin edustaja valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli lakivaliokunnan jäsen.
Rotaract

Rotaract alkoi alun perin Rotary International -nuoriso-ohjelmana vuonna 1968 Charlotte North Rotary Clubilla Charlottessa, Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa. Siitä on kasvanut merkittävä organisaatio, johon kuuluu yli 11 000 klubia ympäri maailmaa ja noin 250 000 jäsentä yli 180 maassa. Suomessa on 11 rotaract-klubia, pääasiassa yliopistokaupungeissa. Se on nuorten yli 18-vuotiaiden miesten ja naisten palvelu-, johtajuus-, ammatillinen ja yhteisöpalveluorganisaatio.
Tavoitteet.
Rotaract keskittyy nuorten aikuisten kehittämiseen johtajina yhteisöissään ja työpaikoillaan. Klubit ympäri maailmaa osallistuvat myös kansainvälisiin palveluprojekteihin maailmanlaajuisesti pyrkien tuomaan rauhaa ja kansainvälistä ymmärrystä maailmaan.
Rotaract tarkoittaa ”Rotary in Action”, vaikka nimi on alun perin peräisin Rotary Internationalin vuonna 1962 luomasta lukiotason ohjelmasta ”Rotary” ja ”Interact” ("International" + "Action").
Toiminta.
Suurin osa Rotaract-aktiviteeteista tapahtuu klubitasolla. Rotaract-klubit pitävät henkilökohtaisia tai käytännössä, yleensä kahden viikon välein, virallisia kokouksia, joihin kuuluu puhujia, erikoisretkiä, sosiaalista toimintaa, keskusteluja tai vierailuja muihin klubeihin. Klubin jäsenet kokoontuvat määrättyinä päivinä palveluprojektityöhön, sosiaalisiin tapahtumiin tai ammatillisen / johtajuuden kehittämistyöpajoihin.
Saadakseen jäsenyyden mahdollisten jäsenten on oltava vähintään 18-vuotiaita, osoitettava sitoutuneensa Rotaractiin ja osoitettava, että heillä on hyvä maine yhteisössä.
Palveluihin kuuluvat klubipalvelu, yhteisöpalvelu, kansainvälinen palvelu ja ammatillinen kehitys. Rotaract Klubi toteuttaa useita projekteja jäsentensä kokonaiskehitykseen.
Vuonna 2019 Rotaract muuttui Rotary Internationalin ohjelmasta Rotary Internationalin jäsenyystyypiksi, mikä nosti sen aseman vastaavaksi Rotary-klubien kanssa. 1. heinäkuuta 2020 lähtien Rotaract-klubit voivat olla itsenäisiä klubeja tai Rotaract-klubit voivat sponsoroida niitä.
Kellgren

Kellgren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ferdinand Lemström

Frans Fredrik Ferdinand Lemström (26. syyskuuta 1824 Asikkala – 8. kesäkuuta 1882 Heinola) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Lemströmin vanhemmat olivat vänrikki Carl Fredrik Lemström ja Sofia Lovisa Borgenström. Lemström muutti Asikkalasta ensin 1828 Elimäelle ja sieltä 1851 Heinolaan, jossa hän toimi kauppiaana. Hän oli porvarissäädyssä Heinolan edustaja valtiopäivillä 1863–1864.
Aimo Ilmarinen

Aimo August Ilmarinen, sukunimi vuoteen 1906 "Fabritius" (23. helmikuuta 1870 Ruskeala – 2. joulukuuta 1953 Asikkala) oli suomalainen toimittaja ja maanviljelijä.
Aimo Ilmarisen vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Gustaf Vilhelm Fabritius ja Augusta Sofia Holmström. Hän kävi viisi luokkaa Joensuun ja Viipurin lyseoita sekä vuosina 1888–1890 maanviljelyskoulun ja karjahoito- ja meijerikoulun kurssit Liperin Siikasalmella.
Ilmarinen siirtyi 1895 Helsinkiin ja oli oikolukijana, reportterina ja apulaistoimitussihteerinä Päivälehdessä ja Helsingin Sanomissa 1895–1906. Hän oli Suomalainen Kansa-lehden toimitussihteerinä 1907, Maatalous-lehden, Hevoshoitolehden ja Karjanhoitolehden toimittajana 1907–1924 sekä Hevostalouslehden toimittajana ja kustantajana 1924–1939. Ilmarinen oli myös Maatalousseurojen keskusliiton tiliosastolla konsulttina ja Maan taloudenhoitajana 1925–1940. Hän toimi myös itse maanviljelijänä 1891–1895 ja uudelleen vuodesta 1919 alkaen hankittuaan pienen maatilan Asikkalasta.
Ilmarinen oli vuoodesta 1911 agronomien hautausapurenkaan sihteerinä ja rahastonhoitajana. Hän toimi myös Pellervon, Hankkijan ja Keskuskunnan y.m. yleiskokousten pikakirjoittajana monien vuosien aikana ja oli myös suomentajana.
Aimo Ilmarinen oli naimisissa vuodesta 1892 opettaja Olga Reijosen kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Theodor Lindroth

Fabian Theodor Lindroth (16. tammikuuta 1829 Uusikaupunki – 1. tammikuuta 1908 Uusikaupunki) oli suomalainen kauppias ja kunnallis- ja valtiopäivämies.
Lindrothin vanhemmat olivat kauppias Gabriel Lindroth ja Sara Emerentia Brander. Lindroth oli kauppias Uudessakaupungissa, joka harjoitti tuonti- ja vientitoimintaa, mutta kuului myös kaupungin vanhimpiin ja oli kaupungin valtuusmies ja valtuusmiesten puheenjohtaja. Lindroth oli Uudenkaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864.
Anders Johan Molander

Anders Johan Molander (4. lokakuuta 1807 Hirvensalmi – 13. maaliskuuta 1873 Mikkeli) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Molanderin isä oli Johan Wilhelm Molander. Anders Johan Molander muutti 1825 kauppa-apulaiseksi Loviisaan ja sieltä 1841 Mikkeliin, jonne hän perusti oman kauppaliikkeen. Hän kuului Mikkelissä kaupungin vanhimpiin. Molander oli Mikkelin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864.
Carl W. Savander

Carl Wilhelm Savander (21. tammikuuta 1822 Lappeenranta – 23. toukokuuta 1895 Lappeenranta) oli suomalainen kauppias ja virka- ja valtiopäivämies.
Savanderin vanhemmat olivat kauppaneuvos Carl Savander ja Sofia Holitzius. Savander kävi lyseota Helsingissä, mutta tuli jo nuorena isänsä liikkeeseen töihin ja sittemmin osakkaaksi. Liikkeen mentyä vararikkoon Savanderista tuli 1872 asemapäällikkö Parkalaan ja Valkeasaareen, jossa hän toimi myös Suomen tullilaitoksen asiamiehenä vuoteen 1892. Sieltä hän muutti takaisin Lappeenrantaan. Savander oli Lappeenrannan edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864.
X31

X31 on Bombardierin valmistama moottorivaunujuna. Junayksiköitä on yhteensä 111 kappaletta.
Rafał Brzozowski

Rafał Brzozowski (s. 8. kesäkuuta 1981 Varsova, Puola), on puolalainen laulaja ja juontaja. Hän aloitti uransa osallistuessaan "The Voice of Poland" -kilpailun ensimmäiselle tuotantokaudelle. Vuonna 2017 hän sijoittui toiseksi Puolan euroviisukarsinnoissa kappaleella "Sky Over Europe".
Hän juonsi myös vuoden 2020 lasten Euroviisut yhdessä Ida Nowakowska-Herndonin ja Małgorzata Tomaszewskan kanssa. Brzozowski edusti Puolaa kappaleella "The Ride" vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Hän kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa hän sijoittui neljänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Karkkilan terveysasema

Karkkilan terveysasema on länsiuusimaalaisen Karkkilan kaupungissa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palveluista vastaa Karkkilan ja Vihdin yhteisesti omistama Perusturvakuntayhtymä Karviainen. Terveysaseman yhteydessä toimii Huslabin laboratorio. 
Terveysasema palvelee arkisin kello 8-16.
Kiireellisestä terveyskeskuspäivystystä tarjotaan virka-ajan ulkopuolella Lohjan sairaalan yhteispäivystyksessä (Sairaalatie 8, B-ovi, Lohja). Ennen yhteispäivystykseen saapumista tulisi soittaa Päivystysavun palvelunumeroon (116 117), hätätilanteissa luonnollisesti yleiseen hätänumeroon (112).
Hammasnokkakyyhky

Hammasnokkakyyhky ("Didunculus strigirostris") on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Samoalta.
Koko ja ulkonäkö.
Hammasnokkakyyhky voi kasvaa 31–34 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Hammasnokkakyyhkyn pää, selkä, rinta ja vatsa ovat väriltään tumman vihertävän siniset, lähes mustat. Linnun siivet ja lyhyt pyrst ovat väriltään punaruskeat. Hammasnokkakyyhkyn nokka on suuri, tukeva ja koukkupäinen. Nokan alapuoliskossa on kolme terävää "hammasta", joiden perusteella laji on saanut nimensä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hammasnokkakyyhkyä tavataan Samoalta Upolun ja Savai’in saarilta. Lajin elinympäristöä ovat koskemattomat metsät. Se liikkuu yleensä ryhminä joissa on muutamasta linnusta aina muutamaan kymmeneen lintuun. Hammanokkakyyhkyn ravintoa ovat pääasiallisesti "Dysoxylum"-suvun puiden hedelmät, mutta se syö myös muita hedelmiä. Pesänsä laji rakentaa puuhun.
Hammasnokkakyyhky luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 70–400 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön häviäminen teiden rakentamisen vuoksi, metsästys ja hammasnokkakyyhkyjä pyydystävät vieraslajit kuten rotat ja villiintyneet kissat.
John Cleland

John Cleland (1709 Lontoo, Englanti – 1789 Lontoo, Englanti) oli englantilainen kirjailija. Hän oli Smyrnassa konsulina ja toimi Intiassa Bombayssa Itä-Intian kauppakomppaniassa. Jäätyään rahattomaksi hän oli hankalassa tilanteessa ja kirjoitti siksi kirjan "Fanny Hill". Kirja aiheutti hänelle ongelmia, mutta loppujen lopuksi hän sai eläkkeen, mikä edellytti kuitenkin, että hän keskittyisi vastedes laadukkaampaan kirjoittamiseen. Hän kirjoitti näytelmiä ja kirjoituksia sanomalehdille, eri nimimerkeillä lähinnä "Public Advertiser" -nimiseen julkaisuun. Hän harrasti kielentutkimusta ja kirjoitti muun muassa teoksen "The Way to Things by Words and to Words by Things".
Kauniaisten terveysasema

Kauniaisten terveysasema on Kauniaisten kaupungissa toimiva terveysasema. Terveysaseman yhteydessä toimii Huslabin laboratorio.
Terveysasema palvelee normaalisti arkipäivisin kello 8-16. Terveysaseman ollessa suljettuna kiireellisestä hoitoa tarjoa ympärivuorokautisesti Jorvin sairaalan yhteispäivystys (Jorvin sairaala, Päivystysrakennus, Turuntie 150, Espoo). Valittavissa ovat myös Haartmanin, Malmin ja Peijaksen terveyskeskuspäivystykset. Alle 16-vuotiaiden lasten ja nuorten päivystyspalvelua tarjotaan Uudessa lastensairaalassa (Stenbäckinkatu 9, Helsinki).
Bente Clod

Bente Clod (s. 1946 Fredriksberg, Tanska) on tanskalainen kirjailija. Hän kuuluu tanskalaisen naisliikkeen keskeisiin vaikuttajiin. Hänen esikoisteoksensa on omaelämäkerrallinen "Välirikko" ("Brud", 1977).
Salomon Jacob Cohen

Salomon Jacob Cohen, Salom ben Jakob Cohen (1772 – 1845) oli alkujaan puolanjuutalainen kirjailija, joka myöhemmin vaikutti Saksassa. Hän muutti Berliiniin 17-vuotiaana.
Cohen julkaisi 1799 hepreankielisen teoksen "Mishle Agur", jossa on runomuotoisia satuja ja sananlaskuja. Hän kirjoitti myös Raamatusta aiheensa saaneita näytelmiä. Perustamansa lehden "Bikkurej ha-ittim" avulla hän edisti heprean kielen nousua kirjakieleksi saksalaisella kielialueella.
Lasanen

Lasanen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Ria Karjalainen

Ria Karjalainen (s. 1. maaliskuuta 2002) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kansallisen Liigan Helsingin Palloseuraa. Aiemmin hän edusti liigassa Helsingin Jalkapalloklubia. Hän siirtyi sinne lokakuussa 2020 HFA Märskystä, jossa hän pelasi C15-poikien Kakkosta. Karjalaisen kasvattajaseura on Nummelan Palloseura.
Karjalainen pelasi ensimmäisen ottelunsa Kansallisessa Liigassa 8. marraskuuta 2020 Jyväskylän Pallokerhoa vastaan ja teki maalin. Naisten Suomen Cupin 6. helmikuuta 2021 pelatussa ottelussa HJK – FC KTP hän teki kahdeksan maalia. Liigassa hän pelasi 23 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia kaudella 2021. Seuraavalla kaudella hän pelasi 18 liigaottelua ja teki niissä kymmenen maalia, millä hän oli joukkueensa toiseksi paras ja koko liigan kahdeksanneksi paras maalintekijä. Kaudella 2023 Karjalainen pelasi HJK:n joukkueessa 18 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän saavutti SM-hopeaa kausilla 2022 ja 2023. Kaudella 2024 Karjalainen pelasi Helsingin Palloseurassa 24 liigaottelua ja teki niissä 12 maalia, millä hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja koko liigan maalintekijätilastossa jaetulla neljännellä sijalla. Hän saavutti HPS:n joukkueessa SM-pronssia.
Karjalainen on edustanut Suomea alle 17-, alle 19- ja alle 23-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueissa.
Carl Wilhelm Ignatius Sundman

Carl Wilhelm Ignatius Sundman (17. joulukuuta 1810 Helsinki – 14. toukokuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos (1856), laivanvarustaja ja valtiopäivämies.
Sundmanin vanhemmat olivat kauppias, merikapteeni Gustaf Wilhelm Sundman ja Kristina Lovisa Lindfors ja puoliso 1839–1861 Maria Anna Berger. Konsuli, kirjailija ja taiteilija Gösta Sundman oli hänen adoptiolapsensa. Sundman opiskeli kaupallista alaa ulkomailla, palaten Suomeen 1830-luvulla. Porvarioikeudet Helsingissä hän sai 1836 ja harjoitti varsinkin varustamo- ja puutavaraliiketoimintaa. Sundman toimi 1847–1858 johtajana Ullanlinnassa sijainneessa laivaveistämöyhtiössä, mutta oli osakas myös rautaruukeissa ja valaanpyyntiyhtiössä ja perusti 1848 Suomen ensimmäisen tapettitehtaan Helsinkiin.
Sundman omisti useita laivoja ja oli osakkaana laivayhtiöissä. Hän oli Ranskan konsuli ja Ruotsin-Norjan varakonsuli. Helsingin kaupunginvanhimpien jäsen Sundmanista tuli 1842 ja hän toimi myös kaupunginvanhimpien puheenjohtajana. Sundman oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1875–1886 ja Helsingin Pörssin ensimmäisen johtokunnan jäsen syksystä 1862.
Sundman oli Helsingin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864. Hän oli valtiopäivillä valitsijamies ja suostunta- ja säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen. Sundman valittiin myös valtiopäiville 1872 Helsingin edustajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä ikäänsä vedoten.
Stefan Träskelin

Stefan Träskelin (28. marraskuuta 1799 Porvoo – 22. tammikuuta 1868 Turku) oli suomalainen muurarien vanhin ja valtiopäivämies.
Träskelinin vanhemmat olivat Matts Träskelin ja Maria Antintytär ja puolisot Magdalena Träskelin ja Sofia Christina Träskelin. Stefan Träskelin oli muurarinopissa Helsingissä 1820–1822 ja muutti sitten Ouluun, jossa hänestä tuli muurarimestari. Turkuun 1829 muutettuaan Träskelin kohosi ammattikuntansa vanhimmaksi. Hänet valittiin kaupunginvanhimmaksi ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Turun vapaapalokunnan osastopäälliköksi hän tuli 1840. Käsityöläisyhdistyksen eläkerahastoon Träskelin lahjoitti huomattavan summan. Hän oli Turun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, kun apteekkari Erik Julin kieltäytyi tehtävästä. Valtiopäivillä Träskelin oli talous- ja säätytalovaliokuntien jäsen.
Ivy Compton-Burnett

Ivy Compton-Burnett (1892 Pinner, Middlesex, Britannia – 1968 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija.
Compton-Burnett opiskeli klassisia kieliä Lontoon yliopistossa. Hänen esikoisromaaninsa "Dolores" ilmestyi 1911. Vuonna 1925 ilmestynyt toinen kirja "Pastors and Masters" on ensimmäinen lukuisista myöhäisviktoriaanisen ja edvardiaanisen kauden keski- ja yläluokkaista elämää kuvaavista kirjoista.
Samuel Johan Vesander

Samuel Johan Vesander (Wesander) (9. maaliskuuta 1822 Rauma – 26. huhtikuuta 1875 Rauma) oli suomalainen kauppias, liikemies, laivanvarustaja ja valtiopäivämies.
Vesanderin vanhemmat olivat kultaseppä Samuel Wesander ja Sofia Vesterling. Vesander oli kauppias, mutta myös laivanvarustaja ja sahojen omistaja. Hän oli Rauman edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864. Vesander oli valtiopäivillä talousvaliokunnan varajäsen.
Fredrik Persson-Korpinen

Johan Fredrik Persson-Korpinen (16. huhtikuuta 1880 Gunnarskog, Värmlanti, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1935 Kööpenhamina) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija, joka kuvasi kirjoissaan Värmlannin metsäsuomalaisten elämää.
Persson-Korpisen vanhemmat olivat suomalaista Korpisen talonpoikaissukua, joka oli muuttanut Savon alueelta Suomesta Värmlantiin noin 450 vuotta aikaisemmin. Persson-Korpisen kotona ei puhuttu suomea, mutta hän oppi kielen auttavasti jouduttuaan kosketuksiin kotiseudullaan asuneiden metsäsuomalaisten kanssa. Persson-Korpinen kävi kansa- ja alkeiskoulun sekä maanviljelysopiston ja oli sitten jonkin aikaa Ruotsin tullilaitoksen palveluksessa. Hän opiskeli Tanskassa 1901–1903, jonne hän muutti lopulta asumaan. Hän toimi sanomalehtimiehenä ja kirjoitti ruotsin kielellä useita Värmlannin metsäsuomalaisia, heidän olojaan ja sorrettua asemaansa kuvanneita romaaneja.
Persson-Korpisen esikoisteos oli vuonna 1908 ilmestynyt novellikokoelma. Hän alkoi kirjoissaan kuvata kotiseutuaan Värmlantia ja sen asukkaita ja kiinnostui sitten myös Suomesta ja Savosta, josta hänen sukunsa oli lähtöisin. Vuodesta 1915 alkaen hän julkaisi romaaneja ja kertomuksia, tavallisesti kirjan vuodessa. Aikaisemmat kirjat ("Synnintekijöitä", "Pappi", "Herätys", "Vainonaika", "Karhumaja", "Ajan hahmoja", "Ennustus") ilmestyivät ruotsinkielisinä, mutta myöhemmät ("Unelma kellosta", "Sukupolvien perintö", "Bromankin aikakirjat", "Messias", "Pyhä sydän", "Uudella pohjalla", "Velvollisuuden tie", "Isänmaaton") käännettiin suomeksi tai suomennettiin suoraan jo tekijän käsikirjoituksesta.
Persson-Korpinen kävi Suomessa ensimmäisen kerran 1927 ja hän oleskeli sitten pitempiä aikoja Suomessa pyrkiessään hankkimaan niin hyvän suomenkielen taidon että hän olisi voinut kirjoittaa kirjansa suomeksi. Lopulta hän kuitenkin palasi takaisin Kööpenhaminaan. Useat Persson-Korpisen romaanit ilmestyivät yksinomaan suomeksi suoraan käsikirjoituksista suomennettuina. Persson-Korpiselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki.
Fredrik Persson-Korpinen teki itsemurhan hirttäytymällä heinäkuussa 1935 perheongelmien takia.
Teoksia.
Nimellä "Fredrik Persson":
Nimellä "Fredrik Persson-Korpinen":
Merja Hilanne

Merja Hilanne (myöh. Teljo; 9. maaliskuuta 1963 Oulu – 2021) oli suomalainen koripalloilija.
Hilanne pelasi Suomen naisten maajoukkueessa vuoden 1987 EM-kilpailuissa ja yhteensä 43 maaottelussa. Hilanne edusti naisten SM-sarjassa vuosina 1980–1991 Karhun Poikia ja yhden kauden ajan Pussihukkia saavuttaen yhteensä kuusi himmeämpää SM-mitalia ja kuusi Suomen cupin finaalipaikkaa joista kaksi cup-mestaruutta.
Elämä ja urheilu-ura.
Seurajoukkueet.
Hilanne pelasi naisten SM-sarjassa 11 kautta vuosina 1980–1991. Hän edusti kasvattajaseuraansa Karhun Poikia paitsi kauden 1987–1988 ajan Pussihukkia. Hänen pistekeskiarvonsa oli joka kaudella päälle 11,0:n ja parhaimmillaan kaudella 1983–1984, jolloin hän oli koko sarjan toiseksi paras pisteidentekijä 24,1 pisteen keskiarvolla. Hilanne saavutti naisten SM-sarjasta kaksi hopea- ja neljä pronssimitalia. Suomen cup-mestaruuden Hilanne voitti KaPo:ssa vuosina 1980 ja 1990, minkä lisäksi KaPo jäi hänen aikanaan neljästi cup-hopealle.
Maajoukkue.
Hilanne pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1981–1987 43 ottelua 3,1 pisteen keskiarvolla. Naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä, 13 pistettä, hän teki valmistavissa maaotteluissa vuonna 1981 Unkaria ja vuonna 1985 Romaniaa vastaan. Hilanne kuului Suomen kokoonpanoon Espanjan EM-kilpailuissa 1987, missä Suomi sijoittui 12:nneksi eli viimeiseksi. Suomen U18-maajoukkuetta Hilanne edusti ikäluokan vuoden 1981 EM-kilpailuissa, missä Suomi oli kahdeksas. Hän pelasi myös vuoden 1987 universiadeissa.
Muuta.
Hilanne oli pituudestaan huolimatta ulkopelaaja ja hyvä kolmen pisteen korien heittäjä, joka hyötyi kolmen pisteen viivan tultua käyttöön pelikentillä 1980-luvun alussa. Hän heitti yksittäisessä ottelussa parhaimmillaan kymmenen kolmen pisteen koria. Hänen pituus–pelipaikka-yhdistelmänsä aiheutti vastustajille usein match-up-ongelmia. Hilanne kuoli 57-vuotiaana vuonna 2021 sairastettuaan pitkään.
Tinka Dineva

Tinka Dineva (, 17. kesäkuuta 1941 – 1. helmikuuta 2021) oli bulgarialainen koripalloilija.
Dineva saavutti Bulgarian naisten maajoukkueessa MM-pronssia Perussa 1964 ja EM-hopeaa Unkarissa 1964. Hän pelasi myös Romanian EM-kilpailuissa 1966, missä Bulgaria sijoittui seitsemänneksi. Seuratasolla Dineva edusti Slavia Sofiaa jossa voitti viisi Bulgarian mestaruutta, kolme Bulgarian cup-mestaruutta ja kuusi himmeämpää mitalia maan pääsarjasta. Dineva kuoli 79-vuotiaana 1. helmikuuta 2021.