tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilkka Kivimäki

Ilkka Kivimäki (s. 20. heinäkuuta 1949 Salo) on suomalainen entinen rallikartanlukija.
Kivimäki aloitti kartanlukijana jo 15-vuotiaana kiertäen veljensä Riston kanssa ST-ajoja. Ajokortin saatuaan Ilkka hankki virallisen kilpailulisenssin ja veljekset siirtyivät ralleihin. Toimittuaan veljensä lisäksi muun muassa Esa ja Eero Nuuttilan sekä Pertti Lehtosen kartanlukijana Ilkka aloitti yhteistyön Markku Alénin kanssa vuoden 1973 RAC-rallissa.
Alén teki kaudeksi 1974 sopimuksen Fiatin rallitallin kanssa ja pyysi Kivimäkeä vakituiseksi kartanlukijakseen. Kivimäki suostui ja alkanut yhteistyö kesti 20 vuotta, vuoden 1993 Jyväskylän Suurajoihin saakka, jolloin molemmat lopettivat aktiiviuransa rallissa. 20 vuoden aikana pari työskenteli muun muassa Fiatille, Lancialle, Toyotalle sekä Subarulle ja saavutti 19 MM-rallivoittoa. Lisäksi kaksikko saavutti kuusi MM-mitalia sekä FIA-Cupin voiton vuonna 1978. 
Uransa jälkeen Kivimäki on toiminut AKK:n rallivalmennuspäällikkönä.
Kurahousut

Kurahousut ovat vedenpitävät housut, jotka on tarkoitettu lasten suojavaatteeksi märällä tai kuraisella säällä. Yleensä kurahousut ovat vuorittomat ja ne puetaan tavallisten ulkovaatteiden päälle. Materiaalina käytetään sadevaatekangasta (esimerkiksi PVC- tai PU-muovia), jonka saumat on hitsattu vesitiiviiksi. Tyypilliset kurahousut ovat malliltaan korkeat olkainhousut. Olkainkurahousuista käytetään toisinaan nimitystä kurahaalari, mutta kurahaalarilla saatetaan tarkoittaa myös kokohaalaria. Vyötärömallisia kurahousuja kutsutaan myös sadehousuiksi. Lasten olkainkurahousuja on yleisesti saatavilla 140 cm:n kokoon saakka. Vyötärökurahousuja on saatavilla kaikenkokoisia.
Kurahousuja käyttävät eniten alle kouluikäiset lapset ja monissa päiväkodeissa ja esikouluissa ne ovat pakollinen varuste. Kouluissa kurahousuja ei yleensä käytetä, mutta kouluikäisetkin käyttävät kurahousuja esimerkiksi iltapäiväkerhossa, partiossa ja kotipihalla. 
Kurahousujen kanssa käytetään yleensä kumisaappaita tai muita vedenpitäviä kenkiä. Kurahousujen lahkeissa on tavallisesti kenkien alle laitettavat kuminauhalenkit, jotka estävät lahkeita nousemasta. Muita kurahousujen kanssa käytettäviä varusteita ovat kurarukkaset (vedenpitävät pitkävartiset suojarukkaset) sekä sadetakki.
Kurahousut ovat osittain korvautuneet kosteussuojavaatteilla, jotka ovat vedenpitäviä, hengittäviä ja tavallisen ulkovaatteen näköisiä. Erillisiä kurahousuja käytetään silti edelleen, sillä niillä koetaan olevan joitakin etuja kosteussuojavaatteisiin verrattuna. Kurahousut voidaan pukea suojaksi monien erilaisten ulkovaatteiden päälle ja esimerkiksi autoon noustessa likaiset kurahousut on helppo riisua pois muiden vaatteiden päältä. Kurahousut ovat hinnaltaan edullisia ja ne on helppo puhdistaa ja kuivattaa. Kurahousujen huonoja puolia kosteussuojavaatteisiin nähden ovat hiostavuus ja ylimääräinen pukemisen vaiva.
Kremlologia

Kremlologia on Venäjän ja aiemmin Neuvostoliiton poliittisen johdon toiminnan ja puheiden tutkimusta, tulkintaa ja analyysia. Sana viittaa Venäjän johtavien hallintoelinten toimipaikkaan, Moskovan Kremliin. Termi kremlologia syntyi Neuvostoliiton aikana, ja siitä on esimerkiksi Saksassa käytössä versio "Kreml-Astrologie", jolla viitataan tulkinnan epävarmuuteen. Kremlologian tarkoituksena on ollut tutkia Venäjän ja aiemmin Neuvostoliiton kehitystä ja sen vallankäyttöä, laajemmin myös niiden vaikutuspiirissä olevien alueiden tutkimusta. Neuvostoaikaista kremlologiaa kutsuttiin myös sovjetologiaksi.
Kremlologia on monitieteinen ala, mutta kremlologiaksi nimitetään myös poliittisten kommentoijien tulkintoja. Tutkimuksen perusteella on pyritty luomaan myös ennusteita. 
Aiheesta muualla.
Isolinnunruoho

Isolinnunruoho ("Polygala vulgaris") on suurimmassa osassa Eurooppaa kasvava näyttävä, sinikukkainen kasvi. Suomessa laji on harvinainen ja se on rauhoitettu Manner-Suomessa.
Ulkonäkö ja koko.
Isolinnunruoho kasvaa 10–25 cm korkeaksi. Varret ovat kohenevia tai lähes pystyjä, tyvestä hieman puutuneita. Kukinta-aikana varren alaosa on lehdetön. Sen mehevät pitkänsoikeat lehdet sijaitsevat vuorotellen varressa. Kukinto on lyhyt, harsuhko terttu, jossa kukkia on tavallisesti 10–30 kappaletta. Kukat ovat sinisiä, joskus myös valkoisia tai ruusunpunaisia. 6–8 mm pitkä kukka on erikoisen muotoinen: sen tyvessä on kaksi paperinohutta suurta verholehteä, ja teriö on näiden suojassa. Isolinnunruoho kukkii kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys.
Isolinnunruoho on yleinen Euroopassa Portugalista Länsi-Venäjälle saakka. Suomen lähialueilla lajia tavataan yleisesti Ruotsin ja Norjan eteläosissa sekä Baltiassa. Suomessa isolinnunruohoa tavataan nykyisin Ahvenanmaalla ja lounaisimmassa Suomessa. Muualta etelärannikolta laji on hävinnyt.
Elinympäristö.
Linnunruoho kasvaa kuivahkoilla niityillä, kedoilla, kivisillä mäillä ja ahoilla.
Konjunktio (tähtitiede)

Konjunktio on tähtitieteellinen tapahtuma, jossa kaksi tai useampi planeettaa asettuvat Maasta katsottuna samalle linjalle. Konjunktio voi olla myös planeetan ja Auringon tai Kuun välinen tapahtuma.
Konjunktiot ovat mahdollisia, koska planeetat kiertävät ratojaan suurin piirtein samassa tasossa, mutta aina sitä hitaammin, mitä kauempana Auringosta kohde on.
Tähtitieteellisen määritelmän mukaan kaksi taivaankappaletta on konjunktiossa, kun niiden rektaskensio-koordinaatit ovat yhtä suuret. Arkikäytössä konjunktiolla tarkoitetaan yleensä vain taivaankappaleiden lähekkäin oloa taivaalla.
Aikaisemmin konjunktioiden oletettiin usein olevan ennusmerkkejä tulevista tapahtumista. Nykyäänkin astrologit pitävät konjunktioita merkittävinä tapahtumina. Nykytieteen näkökulmasta ns. Betlehemin tähti saattoi olla Jupiter-Saturnus tai Jupiter-Venus -konjunktio.
Alakonjunktio on hetki, jolloin planeetta näkyy samalla suunnalla kuin Aurinko ja on havaitsijan ja Auringon välissä. Maasta katsottuna vain Merkurius ja Venus voivat olla alakonjunktiossa. Yläkonjunktio taas on tilanne, jossa Merkurius tai Venus ovat Auringon takana.
Viimeinen savotta (elokuva)

Viimeinen savotta on Edvin Laineen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1977. Se perustuu Kalle Päätalon romaaneihin "Viimeinen savotta" (1966) ja "Kairankävijä" (1968). Elokuva on ensimmäinen Päätalo-filmatisointi. "Viimeinen savotta" on viimeinen Risto Orkon tuottama elokuva.
Kirja sekä elokuva kertoo Vikke Nilon seikkailuista pula-ajan ja köyhyyden aikana. Nilo joutuu huutolaislapseksi nuorena, mutta karkaa kotoa. Nilo tapaa Hosumapalo-nimisen nuorukaisen ja he lähtevät ilotaloon, mistä Nilo karkaa. Nilo toimii tukkilaisena ja on rippikoulussa. 
Vikke Nilolla on myös uskollinen ystävä ja repunkantaja, Einari Mättö, ”Pyrjähtämätön Einari”, jonka Vikke hetkellisesti hylkää ja jättää 40 asteen pakkaseen. Einari kuolee sairastuttuaan kylmettymisen jälkeen.
Elokuvan lopussa Vikke Nilo vanhana miehenä asettuu ensin hetkeksi asumaan taloon jossa oli ollut kauan sitten huutolaisena. Sen jälkeen hän päätyy kunnalliskotiin mutta karkaa sieltä metsään, missä hän kuolee koivun juurelle tuupertuen. Viimeisenä näkynään Vikke näkee poron, jollaiseksi tukkijätkä vanhan tarun mukaan kuollessaan muuttuu.
Vastaanotto.
"Viimeinen savotta" sai varsin suopeat arvostelut, joissa sitä pidettiin jopa Edvin Laineen parhaisiin elokuvaohjauksiin kuuluvana. Elokuva oli Suomessa vuoden 1977 katsotuin teatterielokuva yli 497 000 katsojallaan.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antoi "Viimeiselle savotalle" kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Atomium

Atomium on insinööri André Waterkeyn sekä arkkitehtien André ja Jean Polak suunnittelema monumentti, joka rakennettiin Brysselin vuoden 1958 maailmannäyttelyä varten. Se on raudan kiderakenteen 165-miljardikertainen suurennos, kaikkiaan 102 metriä korkea. Alkuperäisen suunnitelman mukaan monumentti piti pystyttää vain puoleksi vuodeksi, mutta sittemmin siitä on tullut kuuluisa turistinähtävyys.
Monumentti koostuu yhdeksästä halkaisijaltaan 18-metrisestä teräksella katetusta pallosta, sekä niitä yhdistävistä putkikäytävistä. Pallot on sijoitettu toisiinsa nähden siten, että ne muodostavat kärjellään seisovan kuution, jonka yksi avaruuslävistäjä on pysty­suorassa; kahdeksan palloa on tämän kuution kärki­pisteissä ja yksi sen keski­pisteessä. Tämä vastaa täsmälleen sitä, miten kiteessä yhden alkeis­kopin muodostavat atomit ovat sijoittuneet toisiinsa nähden raudassa tai muussa sellaisessa aineessa, jolla on "tilakeskinen kuutiollinen" kiderakenne. 
Pystysuorassa yhdysputkessa kulkee hissi, jolla pääsee ylimmäiseen palloon ja vinoissa putkissa menee portaita sekä liukuportaita. Ylimmässä pallossa on Belgium Taste -ravintola. 
Keväällä 2006 Belgia julkaisi kahden euron erikoisrahan, jonka kuvapuolelle oli lyöty kuva "Atomium"-monumentista.
Maisemanvapaus.
Atomiumista otettujen kuvien julkaiseminen ilman lupaa oli kiellettyä aikaisemman Belgian maisemanvapautta koskevan lain rajoitusten takia. Pysyvistä kuvataiteen ja arkkitehtuurin teoksista otettujen kuvien ei-kaupallinen julkaiseminen on kuitenkin ollut mahdollista Belgiassa vuonna 2016 tulleen uuden lainkohdan takia.
Matthias Grünewald

Matthias Grünewald (noin 1475–1528) oli saksalainen renessanssimaalari, joka tunnetaan nykyisin lähinnä hänen Issenheimin luostarikirkkoon maalaamastaan, ristiinnaulittua Kristusta esittävästä alttaritaulustaan. Hän maalasi kuitenkin paljon muutakin, mm. useita ristiinnaulitsemiskohtauksia, Kristuksen ylösnousemuksen sekä kohtauksia pyhän Antoniuksen elämästä.
Grünewald toimi Mainzin arkkipiispan hovimaalarina, arkkitehtina ja insinöörinä vuosina 1508–1514. Grünewald oli pitkään unohduksissa, sillä hänen töitään pidettiin toisen saksalaisen renessanssitaiteilijan, Albrecht Dürerin teoksina.
Risto Mannisenmäki

Risto Mannisenmäki (s. 28. toukokuuta 1959) on suomalainen rallin kartanlukija ja kaksinkertainen maailmanmestari. 
Mannisenmäki aloitti uransa kartanlukijana vuonna 1982 Jari Kaartiselle. Mannisenmäki toimi muun muassa Tommi Mäkisen, Mika Sohlbergin, Sebastian Lindholmin ja Ari Mökkösen kartanlukijana kansallisissa kilpailuissa. Kausilla 1996 ja 1997 Risto toimi Tapio Laukkasen vakituisena kartanlukijana ja kiersi Suomen sekä Britannian kansallisia rallisarjoja sekä joitain MM-ralleja. 
Kaudelle 1998 Mannisenmäki siirtyi Tommi Mäkisen kartanlukijaksi Mäkisen entisen kartanlukijan Seppo Harjanteen lopetettua uransa. Parivaljakko voitti maailmanmestaruudet vuonna 1998 ja 1999 ja oli MM-sarjan viides vuonna 2000.
Korsikan rallissa 2001 sattuneessa onnettomuudessa Mannisenmäeltä murtui selkänikama. Hänen aktiiviuransa kartanlukijana päättyi tämän jälkeen.
Vuonna 2003 Mannisenmäki palasi vielä kerran MM-ralleihin toimiessaan Juuso Pykälistön kartanlukijana Walesin rallissa.
Mannisenmäki voitti Vuoden Moottoriurheilija-tittelin vuonna 1999 yhdessä Tommi Mäkisen sekä Mika Häkkisen kanssa.
Mannisenmäki on ollut aktiivisesti mukana rallivalmennustoiminnassa sekä ennen uraansa kartanlukijana että sen jälkeen, ja hänet valittiin vuonna 2004 AKK:n ralliautoilun valmennusvastaavaksi. Pesti AKK:n valmennusvastaavana päättyi vuoden 2011 lopussa ja Mannisenmäki siirtyi töihin metsäalalle, mutta järjestää yksityisyrittäjänä matkoja kilpa-ajotapahtumiin.
Riston poika Ville Mannisenmäki toimii myös kartanlukijana.
Taivutus (kielioppi)

Taivutus tarkoittaa kieliopissa sanan muokkaamista tai merkitsemistä ilmaisemaan kieliopillista tietoa kuten sijaa, sukua, aikamuotoa, lukua ja persoonaa. Kielet, joissa esiintyy paljon taivutusta, luokitellaan synteettisiksi kieliksi.
Esimerkiksi suomen kielessä taivutettavan sanan vartalon loppuun tulee taivutuspäätteitä eli suffikseja. Nominatiivi "kissa" taipuu genetiiviin "kissan" − sanan loppuun lisätään -n-pääte. Lisäksi sanan vartalossa voi tapahtua astevaihtelua: nominativi "kakku" taipuu genetiiviin "kakun" - toinen k katoaa keskeltä sanaa. 
Kielen sanat ryhmitellään usein "taivutusluokkiin" sen mukaan, millaisia päätteitä taivutuksessa käytetään ja millaisia muutoksia taivutus aiheuttaa sanan muotoon. Latinan kieliopissa nominien taivutusluokkia kutsutaan "deklinaatioiksi" ja verbien taivutusluokkia "konjugaatioiksi". Sama termistö on periytynyt monien muidenkin kielten kielioppeihin.
Jean-Christophe Boullion

Jean-Christophe Boullion (s. 27. joulukuuta 1969, Saint-Brieuc, Ranska) on ranskalainen kilpa-ajaja, joka ajoi vuonna 1995 F1-sarjassa Sauber-Fordia.Boullion saavutti urallaan 3 MM-pistettä.
Boullion sai paikan Sauberilta, kun loukkaantumisen jälkeen paluun tehneen Karl Wendlingerin suoritustaso oli tallille pettymys. Boullion ajoi ensimmäisen kilpailunsa Monte Carlon kaduilla Monacon Grand Prix'ssa. Ranskalainen saikin noukittua kauden aikana muutaman pisteen, mutta oli huomattavasti heikompi kuin tallikaverinsa Heinz-Harald Frentzen, joka saavutti 15 MM-pistettä ja MM-pisteitden 9.sijan. Kauden kahteen viimeiseen kilpailuun Peter Sauber otti jälleen mukaan Wendlingerin, ja Boullionin viimeiseksi F1-kilpailuksi jäi Tyynenmeren Grand Prix Aidan Okayama Circuitilla syksyllä 1995. Vuonna 1996 Boullion toimi Williams-Renault'n testikuljettajana.
F1-uransa jälkeen Boullion on ajanut vakioautoja ja urheiluautoja, joiden parissa hän rakentanut menestyksekkään uran. Boullion on osallistunut useita kertoja Le Mansin 24 tunnin ajoon. Vuonna 2006 Boullion voitti urheiluautojen kestävyyskilpailujen Le Mans -sarjan parinsa Emmanuel Collardin kanssa. Boullion ja Collard ajoivat entisen ranskalaisen F1- ja urheiluautokuljettaja Henri Pescarolon tallin Pescarolo-Judd -autolla.
Tytti Määttä

Tytti Määttä (o.s. "Seppänen", s. 1980 Vaala) on suomalainen maakuntajohtaja. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri (Turun yliopisto). Joulukuussa 2022 Määttä valittiin Pohjois-Savon liiton johtoon maakuntajohtajaksi. Tätä ennen hän työskenteli Kuhmon kaupunginjohtajana (2018–2022). 
Ennen Kuhmon kaupunginjohtajan virkaa Määttä oli Vaalan kunnanjohtaja lokakuusta 2009 joulukuuhun 2017. Hän siirtyi Vaalan kunnanjohtajaksi Kuntaliiton erityisasiantuntijan tehtävästä.
Vuonna 2019 työ- ja elinkeinoministeriö kutsui Määtän selvittämään paikkariippumattoman ja monipaikkaisen työn lisäämistä, eli tapoja, joilla työskentely, asuminen ja toimiminen useammalla paikkakunnalla on mahdollista elinkeinoministerin vastuulla olevissa organisaatioissa.
Suomen Kylät ry valitsi Määtän vuoden maaseutukasvoksi vuonna 2019. Kajaanin Nuorkauppakamari valitsi hänet samana vuonna Kainuun Vireäksi Virkamieheksi. Kunnallisalan kehittämissäätiö myönsi Määtälle kunniamaininnan vuosikymmenen kuntajohtajana toimimisesta vuonna 2021. Palkintoraadin mukaan Määttä toimii esimerkkinä nuorille johtajille ja toiminnallaan modernisoinut yhteisöjohtajuutta.
Aiemmin Määttä on vaikuttanut muun muassa Turun kaupunginvaltuutettuna (2004–2008), Keskustanuorten varapuheenjohtajana ja Pohjoismaiden Keskustanuorten puheenjohtajana. Vuonna 2006 hänet valittiin Nuorten Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajaksi. Määttä toiminut myös Suomen Keskustan puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja ollut ehdokkaana vuosien 2003 ja 2007 eduskuntavaaleissa sekä 2004 eurovaaleissa.
Määttä on toiminut useiden sanomalehtien (muun muassa Kaleva ja Maaseudun Tulevaisuus) kolumnistina.
Ferrari F2005

F2005 on auto, jolla Ferrari-talli kilpaili Formula 1-sarjassa kaudella 2005. Autoa ajoivat Michael Schumacher ja Rubens Barrichello.
Ferrari aloitti kauden perinteiseen tapaan vanhalla autolla (F2004M), jonka vauhti osoittautui kuitenkin riittämättömäksi. Uusi auto tuotiin pikavaudilla radalle, mutta ei tuottanut silti merkittävää parannusta vauhtiin. Ainoa voitto saavutettiin Yhdysvaltain Grand Prix'sta, jolloin Schumacher voitti.
Perämeren saaret

Perämeren saaret (FI 130 0302) on Perämeren kansallispuistoa täydentävä Natura-alue, joka käsittää Perämeren kansallispuiston ja Hailuodon välisen rannikkomerialueen saaria sekä saaristoja. Alueella olevat saaret kuuluvat Kemin, Simon, Iin, Tornion, Oulun ja Hailuodon kuntiin. Alueen maapinta-ala on noin 8 km², ja sitä hoitaa Metsähallitus.
Useat saarista ovat jo vanhastaan kalastajien tukikohtia, ja niillä on kalastajatupia sekä merimerkkejä. Saarilla on myös laavuja ja autiotupia veneilijöille.
Alueen huomattavimmat saaret ovat Iin Röyttä sekä Satakari Iin edustalla.
Oiva Kallio

Oiva Sakari Kallio (23. heinäkuuta 1884 Alaveteli – 13. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Oiva Kallio pääsi ylioppilaaksi 1904 ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1904. Valmistumisensa jälkeen hän teki opintomatkoja muihin Pohjoismaihin sekä Keski-Eurooppaan.
Ennen oman toimistonsa perustamista vuonna 1912 Kallio oli jo suunnitellut Karkun kirkon (kirkko valmistui kuitenkin vasta 1913). Kallio työskenteli myös yhdessä veljensä arkkitehti Kauno Kallion kanssa. Yhdessä he osallistuivat moniin arkkitehtikilpailuihin ja suunnittelivat muun muassa Suomen osuuskauppojen keskuskunnan pääkonttorin Helsingissä ja Imatran voimalaitoksen julkisivun. Kallio laati vuonna 1927 valmistuneen Etu-Töölön asemakaavan, saatuaan ensimmäisen palkinnon kaksi vuotta aiemmin järjestetyssä kilpailussa. Muita Kallion merkittäviä suunnittelutöitä olivat Karkun ja Aurejärven kirkot, Hämeenlinnan ja Jyväskylän Säästöpankkien talot, Henkivakuutusyhtiö Pohjan toimitalo Helsingissä, Oulun museo- ja arkistotalo sekä Merenkävijäin Särkänlinnan sisustuksen suunnittelu Helsingissä.
Kallio oli Suomen Arkkitehtiliiton puheenjohtajana 1927–1928 ja toimi valtion asettaman rakennustaiteen asiantuntijalautakunnan puheenjohtajana vuodesta 1929 lähtien.
Onnen-Pekka

Onnen-Pekka on Edvin Laineen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. Sen on käsikirjoittanut Toivo Kauppinen. Komedian pääosia näyttelee kaksi aikansa lapsitähteä, Veli-Matti Kaitala ja Ritva-Leena Åberg. Kaitala esittää Pekka Aaltoa, varakkaan tuomarin suuren kartanon perinyttä poikaa, jota kartanossa asuvat tuomarinvainaan sisarukset yrittävät pelotella kummittelemalla. Laineella itsellään on elokuvassa ärisevän everstin roolin.
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuva jäi vähälle huomiolle. Sekä Paula Talaskivi ("Helsingin Sanomat") että Juha Nevalainen ("Ilta-Sanomat") moittivat lähinnä ohjaajaa siitä, että tämä on tehnyt vaimeaa työtä, josta puuttuu ylitsepursuava iloisuus. Kaitala sai kiitosta, keskeiset aikuisnäyttelijät eivät: ”Yksi näyttelee sillä lailla ja toinen tällä lailla ja ohjaaja antaa näytellä” (Nevalainen).
Myöhemmässä arviossa (Arto Pajukallio) Laine itse saa kiitosta mainiona everstinä.
Domenico Schiattarella

Domenico Schiattarella (s. 17. marraskuuta 1967, Milano, Italia) on italialainen kilpa-ajaja, joka tunnetaan myös Mimmo Schiattarellana. Schiattarella ajoi F1-sarjassa kausina 1994 ja 1995.
Formula 1.
Schiattarella sai ensimmäisen mahdollisuutensa ajaa F1-sarjassa loppukaudella 1994. Rahavaikeuksissa painiva Simtek-talli otti Schiattarellan ranskalaisen Jean-Marc Gounonin tilalle, koska Schiattarella pystyi maksamaan paikasta Gounonia enemmän. Ensimmäinen kilpailu Euroopan GP:ssa Espanjan Jerezin radalla tuotti 19. sijan - kilpailun viimeisen ja 5 kierrosta voittajalle jääneenä. Seuraavassa kilpailussa Schiattarellan paikan otti varakas Taki Inoue, mutta Domenico pääsi mukaan jälleen kauden viimeiseen kilpailuun Australian GP:hen, jossa kohtaloksi koitui vaihdelaatikkorikko.
Schiattarella säilytti paikkansa Simtekillä kaudelle 1995, vaikka sopimus kattoikin vain kauden alkupuoliskon, jonka jälkeen paikka olisi varattu japanilaiselle Hideki Nodalle. Tallin toinen kuljettaja Jos Verstappen oli Schiattarellalle liian nopea. Simtekin auto oli parempi kuin Pacificin ja Fortin, mutta tämä ei vielä paljoa auttanut. Talli oli konkurssin partaalla, ja niinpä rahavirtojen lakattua talli lopetti toimintansa 1995 Monacon GP:n jälkeen. Simtekin loppu oli samalla myös Schiattarellan F1-uran päätepiste.
IndyCar (CART).
Schiattarella ajoi sekä kaudella 1994 että kaudella 1995 kaksi IndyCar-sarjan kilpailua. Lisäksi Schiattarella osallistui vielä kaudella 1998 CART-sarjan Long Beachin kilpailuun. Yhteensä kilpailuja kertyi siis viisi, joissa parhaaksi sijoitukseksi jäi 16. sija Ohiossa Lexingtonin radalla 1994 ja Kalifornian Long Beachissä 1998. Schiattarella ajoi kaikki CART/IndyCar-kilpailunsa Andreas Leberlen ja entisen F1-kuljettaja Christian Dannerin Project Indy -tallissa.
Urheiluautot.
F1-uransa jälkeen Schiattarella on ajanut pääasiassa eri urheiluautosarjoissa, kuten American Le Mans -sarjassa tai FIA GT-sarjassa. Vuonna 1997 Schiattarella ajoi FIA:n GT-sarjassa Lotus Elise GT1:tä, yleensä Luca Badoerin kanssa. Schiattarellan menestys urheiluautojen parissa on ollut huomattavasti parempaa kuin menestys F1:ssä tai CART:ssa.
Schiattarella ajoi myös FIA GT-sarjan Helsingissä järjestetyssä kilpailussa vuonna 1997.
Jimi Ochsenknecht

 
Jimi Blue Ochsenknecht (s. 27. joulukuuta 1991 München) on saksalainen näyttelijä ja pop-laulaja. Hän luokittelee musiikkinsa electro/hiphop/pop/danceksi. Häneltä on ilmestynyt kaksi albumia: Mission Blue 9. marraskuuta 2007 ja Sick Like That 31. lokakuuta 2008. Hänellä on yksi veli, (Wilson Gonzalez Ochsenknecht) ja pikkusisko (Cheyenne Ochsenknecht) (synt. 13.1.2000).
Noiruttu Pohojam’maa

Noiruttu Pohojam'maa on Rehupiiklesin vuonna 1995 julkaistu esikoisalbumi. Se sisältää Etelä-Pohjanmaan murteella sanoitettuja humoristisia sovituksia kansainvälisistä rock-hiteistä.
Pohjalaisilla salanimillä esiintyvien 11 muusikon joukossa levyä tekemässä olivat muun muassa luokanopettaja Joose Tammelin (kitara, sanoitukset, sovitukset), Helsingin kaupunginteatterin kapellimestari Lasse Hirvi (kosketinsoittimet), autokoulunjohtaja Vesa Alatalo (laulu) sekä Jouko Koski (puhallinsoittimet) ja Jukka Ojaniemi (rummut).
Audiovoxin tuottajana toiminut Ilkka Vainio sattui kuulemaan yhtyettä Ikaalisten kylpylässä, sai mukaansa omakustanteena tuotetun albumin ja päätti ottaa sen yhtiönsä jakeluun yhdessä muiden huumoriartistien Lapinlahden Lintujen, Vilperin Perikunnan ja Jope Ruonansuun rinnalle.
"Helsingin Sanomien" Pirkko Kotirinta luonnehti albumin sanoituksia: ”Ympäristöään kiusallisen tarkasti havainnoivat murretekstit ajelevat suomalaisen undergroundin valtatietä traktorilla niin että talkkunajauho pöläjää.” Lehden kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaita äänilevyjä listatessaan.
Lähteet.
CD-levy AIVcd-4711 (Record Records, 1995)
Cornelia Funke

Cornelia Caroline Funke (s. 10. joulukuuta 1958 Dorsten, Länsi-Saksa) on saksalainen fantasiakirjailija, jonka teokset ovat suosittuja maailmalla ja Suomessa. Teoksista "Mustesydän" ja "Rosvoruhtinas" on tehty elokuvat. Oikeudet elokuvien tekoon on ostanut Taru Sormusten Herrasta -trilogian tehnyt New Line Cinema. Funkesta on sanottu, että hän ymmärtää lapsen sielua ja mieltä kuin Astrid Lindgren ikään.
"Me Vauhtikanat" (1993) on viisiosaisen sarjan aloitusosa. Kirjan päähenkilön Sprotten luokan pojilla on oma jengi, joten Sprotte päättää perustaa neljän ystävänsä kanssa tyttöjen jengin. Nimeksi tulee Vauhtikanat, ja tunnukseksi höyhen. Sarjan romaanit ovat saaneet kirjallisuuspalkintoja Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä.
Supernanny

Lapsityrannit () on alkuaan brittiläinen tosi-tv-sarja, josta on myöhemmin tehty paikallisia versioita. Brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa versiossa pääosassa on lastenhoitaja Jo Frost, joka auttaa jokaisessa jaksossa perheitä saamaan huonosti käyttäytyvät lapset kuriin. Lapsityrannien ensimmäinen jakso nähtiin Isossa-Britanniassa Channel 4:lla vuoden 2004 syyskuussa ja siitä tuli kanavan yksi katsotuimmista sarjoista. Yhdysvaltalainen ohjelma alkoi tammikuussa 2005 ABC-kanavalla.
Suomessa sarjaa on esittänyt kanavat Yle TV2 ja Liv.
Supernanny Suomi.
Suomalaisen version esittäminen alkoi 5. maaliskuuta 2019 AVA:lla.
Pökkövehkat

Pökkövehkat ("Amorphophallus") muodostavat vehkakasveihin kuuluvan monimuotoisen suvun.
Kuvaus.
Kaikki pökkövehkat ovat ruohoja. Niillä on maanalainen versomukula, josta kasvaa kasvukauden aikana yleensä vain yksi monilehdykkäinen lehti. Joillakin lajeilla lehti voi kasvaa vaikuttaviin mittasuhteisiin, useamman metrin korkuiseksi, ja lehtilapa voi olla yli 15 cm leveä. Toisaalta joidenkin lajien lehdet ovat selvästi pienempiä.
Lehtien kuihduttua mukulat kasvattavat vehkoille tyypillisen kukinnon, jota ympäröi usein näyttävän värinen kukinnon suojuslehti. Itse kukinto on yleensä varsin paksu, epäsäännölisen muotoinen, antaen kasveille sekä suomalaisen nimen että tieteellisen sukunimen. Kukissa on usein erittäin voimakas, epämiellyttävä tuoksu.
Levinneisyys.
Noin 170 lajia esiintyy vanhan maailman trooppisissa osissa, läheltä merenpinnan tasoa aina 3 000 metrin korkeuteen asti. Monet lajit ovat endeemisiä varsin pienillä alueilla.
Kasvatus.
Jotkin lajit ovat huonekasveina melko helppoja. Runsas lannoitus kasvukaudella ja kuiva lepo kasvun jälkeen ovat tarpeen. Puolivarjoisa kasvupaikka on paras. Viljelyssä yleisin mukulapökkövehka ("A. konjac") kestää jopa hieman pakkasta. Sitä on toisinaan saatavana suomalaisista puutarha-alan liikkeistä. Kasvien kukinta viljelyoloissa on kuitenkin harvinaista, ja sen saavuttamiseen menee vuosia.
Lajeja.
Kuuluisin laji on jättipökkövehka ("Amorphophallus titanum"), jota usein sanotaan maailman suurikukkaisimmaksi kasviksi. Sitä se ei kuitenkaan ole, koska kukinto koostuu sadoista pienistä kukista. Suurin yksittäinen kukka on "Rafflesia"-suvun kasveilla, joita kasvaa Sumatralla samoin kuin tämä pökkövehkakin. Jättipökkövehkan kukinto on yli kahden metrin korkuisena todella näyttävä, ja se onkin maailman suurin haarautumaton kukinto. Lajia pidetään hankalana viljeltävänä, ja se kukkii ruukussa kasvaessaan vain harvoin. Juurimukuloiden istutuskin on hankalaa, sillä ne painavat yli 30 kiloa.
Tämän ja "A. konjac"in lisäksi tunnettuja lajeja ovat muun muassa lajit "A. bulbifer" ja "A. variabilis".
Jari Ehrnrooth

Jari Olavi Ehrnrooth (s. 19. elokuuta 1959 Ilomantsi) on suomalainen kirjailija ja kulttuurintutkija. 
Ehrnrooth on Helsingin yliopiston sosiologian dosentti, Turun yliopiston kulttuurihistorian dosentti sekä Lapin yliopiston kulttuurisosiologian dosentti. Hän on julkaissut esseeteoksia, romaaneja, näytelmiä, tieteellisiä tutkimuksia ja tietoteoksia eri aloilta. Hänen teoksiaan on käännetty eri kielille.
Elämä ja ura.
Ehrnroothin isä oli kyläkoulun johtajaopettaja Pertti Ehrnrooth. Hänen oppikouluaikanaan perhe muutti Joensuuhun. Ehrnrooth valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1988 ja lisensiaatiksi vuonna 1989 Joensuun yliopistosta. Opiskeluaikanaan hän oli mukana taistolaisessa opiskelijaliikkeessä. Ehrnrooth väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1992. Hän on työskennellyt Suomen Akatemian tutkimusassistenttina (1990–1992), nuorempana tutkijana (1995–1998), vanhempana tutkijana (2000–2003) ja akatemiatutkijana (2004–2009) sekä Helsingin yliopiston sosiologian laitoksen tutkijana (1992–1995, 1998–2000 ja 2003–2004). Ehrnrooth on kulttuurisosiologian dosentti Lapin yliopistossa (1993–), kulttuurihistorian dosentti Turun yliopistossa (1996–) ja sosiologian dosentti Helsingin yliopistossa (1999–).
Ehrnrooth on julkaissut tietoteoksia muun muassa nuorisokulttuureista, sosialistisista vallankumousopeista ja vihan kultista, Danten elämästä ja tuotannosta, psykoanalyysista, elokuvista ja rockvideoista, sikareista, tavoittamattoman dialektiikasta, suomalaisesta mentaliteetista ja eurooppalaisen kulttuurin syvärakenteista, kestävyysjuoksusta, paljaasta rakkaudesta, uskontunnosta ja toivon tarkoituksesta.
Kaunokirjallisissa teoksissaan Ehrnrooth yhdistelee usein kertomusta, esseetä ja runollista ilmaisua. Henkisen ja fyysisen kokemuksen sisimpiä tuntoja tavoittelevaa tyyliään hän on kutsunut ”mystiseksi realismiksi”. Monet hänen teoksistaan sisältävät myös autofiktiota.
Ehrnrooth on saanut Kalevi Jäntin rahaston tunnustuspalkinnon esseekokoelmastaan "Asentoja" (1996), TV1:n kulttuuritoimituksen Valopilkku-palkinnon ”itsenäisestä ja omapäisestä ajattelusta” (2001) ja ensimmäistä kertaa myönnetyn Suomen Akatemian tunnustuspalkinnon (2003) poikkitieteellisestä tutkimuksestaan. Hänen väitöskirjansa "Sanan vallassa, vihan voimalla" sai Tieteellisten seurain valtuuskunnan kunniamaininnan (1992). 
Ehrnroothin esseekokoelma "Asentoja" oli ehdolla vuoden parhaalle esikoisteokselle myönnettävän Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi (1995) ja esseeteos "Juoksu" oli ehdolla Vuoden urheilukirjaksi (2012).
Kirjallisen toimintansa lisäksi Ehrnrooth on toiminut muun muassa Karjalan Maan elokuvakriitikkona (1982–1988), Ilkka Niiniluodon maailman henkinen tila -tutkijaryhmässä (1993–), joka koottiin selvittämään Suomen ja ihmiskunnan henkistä tilaa ja tulevaisuutta, "Image"-lehden perustavan toimituksen jäsenenä ja toimitussihteerinä (1985–1990), pääsiäisyön rumpumessun järjestäjänä, käsikirjoittajana ja esittäjänä (1993–1995), radio- ja TV-ohjelmien tekijänä Yleisradiossa (1993–1999) ja kirjailijoiden ja tutkijoiden kansainvälisen Helsinki Forumin perustajana ja koollekutsujana (1998–2002).
Tavaratalo Lapatossu &amp; Vinski

Tavaratalo Lapatossu &amp; Vinski on Toivo Särkän ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1940. Elokuva on kolmas ja viimeinen Lapatossu-elokuva. Suosittu elokuvasarja jäi kesken Vinskin esittäjän Kaarlo Kartion kuoltua. Aku Korhonen esitti Lapatossua myöhemmin myös radiokuunnelmissa. 
Katsojamäärät ylittivät vuoden keskitason.
Arviot.
Aikalaiskriitikoilta kolmas Lapatossu-elokuva sai nuivia arvioita. Greta Brotherus (Svenska Pressen) toteaa arviossaan aiheen väljähtyneen, käsikirjoittajan väsähtäneen eikä ohjaajakaan paranna tilannetta. Tosin Olavi Vesterdahl (Aamulehti) yritti löytää myönteistä toteamalla sekä käsikirjoittajan että ohjaajan ”onnistuneen välttämään ainakin pahimmat karikot ja johdattelevan Lapatossua ja Vinskiä tilanteesta ja kommelluksesta toiseen perin ’lupsakasti’ ja riemastuttavastikin”.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvan kantavana voimana pidetään Aku Korhosen esittämää Lapatossua, mutta muuten kansanfarssi on ”tuskastuttava kokemus”.
Sfumato

Sfumato (, savu, sumu) eli valohämytekniikka on maalaustapa, jossa värisävyjä pehmennetään ja sulautetaan toisiinsa. Sillä pyritään luomaan utuinen, kolmiulotteinen kuva häivyttämällä värien ohella ääriviivoja yleensä ohuin maalikerroksin, joita maalataan useita.
Yksi sfumaton kehittäjiä oli Leonardo da Vinci, joka hallitsi menetelmän täydellisesti. Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa työskentelevän da Vinci -tutkija Jacques Franckin mukaan da Vinci käytti "Mona Lisan" silmien ja suun ympäristöön 30–40 värikerrosta.
Susan Ruusunen

Susan Kristiina Ruusunen (vuoteen 2007 Kuronen, s. 25. syyskuuta 1970) on suomalainen pitopalvelu- ja cateringyrittäjä. Ruusunen tuli julkisuuden henkilöksi, kun hän vuonna 2006 seurusteli silloisen pääministerin Matti Vanhasen kanssa. Suhde herätti aikoinaan myös runsaasti kansainvälistä huomiota. 
Kohukirja.
Suhteen päätyttyä Ruusunen julkaisi sitä yksityiskohtaisesti käsittelevän kirjan "Pääministerin morsian" vuonna 2007. Vanhanen teki kirjasta tutkintapyynnön, ja tapaus eteni käräjäoikeuteen, joka kuitenkin hylkäsi syytteet. Vanhasen valitettua tuomiosta Helsingin hovioikeus määräsi Ruususelle sekä kirjan kustantajalle Kari Ojalalle sakkorangaistuksen yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä, ja heidät määrättiin maksamaan valtiolle 8 500 euroa. Kesäkuussa 2010 korkein oikeus vahvisti Ruususen ja Ojalan sakot mutta kumosi menettämisvaatimukset.
Yksityiselämä.
Ruusunen oli Matti Vanhasen jälkeen parisuhteessa vuosina 2009–2020 ja hänellä on kolme jo täysi-ikäistä lasta, kaksi poikaa ja yksi tyttö aiemmasta liitostaan. Ruusunen toimii pitopalveluyrittäjänä yhdessä tyttärensä kanssa ja harrastaa vapaa-ajallaan näyttelemistä. 
Patsas.
Kansantaiteilija Tuomo Salosen "Matti ja Susan" -patsas pystytettiin Luvian terveyskeskuksen edustalle 2007.
Rautanaamio (vuoden 1998 elokuva)

Rautanaamio (engl. "The Man in the Iron Mask") on Randall Wallacen ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1998. Elokuvan miljöönä on 1600-luvun Ranska ja se perustuu löyhästi Alexandre Dumas'n kirjoittamaan tarinaan.
Leonardo DiCaprio näyttelee elokuvassa kaksoisroolissa. Elokuvaa kritisoitiin, mutta se tuotti hyvin johtuen pitkälti DiCaprion edeltävästä roolista menestyselokuvassa "Titanic" (1997). 
Juoni.
Musketöörit kuulevat tyrmässä olevasta vangista, jolla on rautanaamio. He tutkivat asiaa ja vapauttavat vangin saadakseen selville tämän henkilöllisyyden. Kun he riisuvat miehen rautanaamion, sen takaa paljastuvat kuninkaan kaksoisveljen Filipin kasvot. Kaksoisveli on kuitenkin kuninkaan vastakohta, nöyrä ja ystävällinen.
Saadakseen Ranskalle paremman kuninkaan musketöörit järjestävät operaation, jonka tarkoituksena on vaihtaa veljesten paikkoja. Lopulta selviää myös veljesten isä, joka kuuluu musketööreihin. Kuninkaan yrittäessä puukottaa veljeään heidän isänsä uhrautuu ja heittäytyy poikansa eteen.
Henri Richard

Joseph Henri Richard (29. helmikuuta 1936 Montreal, Quebec, Kanada – 6. maaliskuuta 2020) oli Montreal Canadiens -seuran jääkiekkoilija NHL-liigasta. Vuodesta 1955 vuoteen 1975 kestäneen uransa aikana hän voitti ennätykselliset 11 Stanley Cupia; pohjoisamerikkalaisessa ammattiurheilussa vain koripalloilija Bill Russell on voittanut NBA-liigassa yhtä monta suurta mestaruutta joukkuepelien saralla. Keskushyökkääjä Richard pelasi koko uransa Montrealissa ja saavutti liigan runkosarjassa 1256 ottelussa tehot 358 maalia ja 688 syöttöä (1046 pistettä). Jäähyjä kertyi 928 minuuttia.
Aluksi Henri tunnettiin parhaiten siitä, että hän oli Maurice ’The Rocket’ Richardin pikkuveli. Myös fyysisesti tätä vaatimattomampana hän sai lisänimen "The Pocket Rocket" (Taskuraketti).
Ilmo Riihimäki

Ilmo Arvi Riihimäki (26. heinäkuuta 1946 Helsinki – 21. heinäkuuta 2022 Porvoo) oli suomalainen kuoronjohtaja ja Porvoon suomalaisen seurakunnan kanttori-urkuri. 
Riihimäellä on kolme Sibelius-Akatemian diplomitutkintoa (vanha musiikkialan ylempi korkeakoulututkinto): yksinlaulu, urkujen soitto ja kuoron johtaminen. Hän on myös kouluttanut kuoronjohtajia Klemetti-opistossa ja Sibelius-Akatemiassa.
Riihimäki johti kymneniä vuosia muun muassa Meilahden Motettikuoroa, Helsingin Laulua, Psallamus-kuoroa, Kansallis-Kuoroa, Cantabile-kuoroa ja Radion kamarikuoroa.
Myös hänen puolisonsa Marjukka Riihimäki on tunnettu kuoronjohtaja ja musiikkineuvos. Riihimäkien poika Antti Riihimäki toimii myös säveltäjänä ja tuottajana muun muassa populaarimusiikin saralla. Toinen poika Jarkko Riihimäki toimii pianistina, säveltäjänä ja sovittajana Berliinissä.
Seppo Sajama

Seppo Eino Sajama (19. helmikuuta 1952 Rovaniemi – 29. maaliskuuta 2023 Joensuu) oli suomalainen filosofi. Sajama toimi filosofian professorina Itä-Suomen yliopiston oikeustieteiden laitoksella Joensuun kampuksella ja käytännöllisen filosofian dosenttina Turun yliopiston filosofian laitoksella. Hänen erikoisalansa olivat etiikka ja fenomenologia. Julkisuudessa Sajama tunnustautui ”vanhaksi humanistiksi”. Sajaman siirryttyä eläkkeelle Itä-Suomen filosofian professuuri lakkautettiin eikä siellä sen jälkeen ole voinut opiskella filosofiaa pääaineena.
Sajama oli naimisissa Saara Sajaman (o.s. Pitkonen) kanssa ja heillä on neljä lasta.
Ura.
Turun yliopistossa väitellyt Sajama tarkasteli väitöskirjassaan muun muassa Franz Brentanon filosofiaa. Sajaman opettajana toimi Sven Krohn, joka kehitti Turusta Suomen fenomenologisen filosofian keskuksen. 
Sajama edusti analyyttistä fenomenologiaa. Suomessa fenomenologiaa on perinteisesti tutkittu mannermaisen filosofian näkökulmasta. Työllään Sajama laajensi suomalaisen analyyttisen filosofian perinteen käsitystä filosofian ongelmista.
Sajama oli kiinnostunut käytännöllisestä filosofiasta ja eettisistä ongelmista. Hän tarkasteli ammattietiikkaa, syrjäytymistä, asunnottomuutta, hoitotyön etiikkaa ja terveyspalveluiden priorisoinnin oikeudenmukaisuuskysymyksiä.
Sajama oli osallisena professori Pentti Arajärven johtamassa tutkimuskonsortiossa, joka tutkii syrjäytymisen oikeudellisia pidäkkeitä. Sitä ennen Sajama toimi Suomen Akatemian rahoittamassa asunnottomuutta tutkivassa hankkeessa.
Sajama kuului Suomen filosofisen yhdistyksen julkaiseman "Ajatus"-vuosikirjan toimitusneuvostoon.
Zero Wing

Zero Wing on Toaplanin kehittämä shoot 'em up, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna ja vuonna 1991 Sega Mega Drivelle. Kolikkopelin on julkaissut Japanissa Namco ja Yhdysvalloissa Williams Electronics.
Tarina.
Pelin tarinassa Yhdistyneet kansakunnat toimivat CATS-nimisen muukalaisdiktaatorin kanssa, joka on tuhonnut Japanin avaruussiirtokunnat. Yksi alus nimeltä ZIG selviytyy ja tämän tehtävänä on pysäyttää CATS ja näyttää YK:lle tämän virhe.
Pelaaminen.
Peli on sivuttain vierittävä räiskintäpeli kuten Toaplanin "Hellfire". Pelissä on kolmen tyyppisiä aseita joissa on kolme tasoa. Pelissä on kahdeksan kenttää.
Kolikkopeliversiossa loppuvastustaja pääsee aina pakoon lopussa ja peli kehottaa yrittämään uudelleen, jolloin peli toistuu. Sega Mega Drivelle julkaistussa versiossa loppuvastus ei koskaan pakene ja se on mahdollista voittaa.
Kehitys.
Pelin on kehittänyt enimmäkseen sama ryhmä, joka aiemmin työskenteli useissa muissa projekteissa Toaplanilla. Pelin alkuvaiheessa sitä ei suunniteltu kaupallisesti julkaistavaksi vaan uusien työntekijöiden koulutukseen. Peli käytti aiemman "Hellfire"-pelin pelimoottoria ja Uemuran mukaan kentät ja hahmot ovat kursittu kasaan johtaen pelin maailman sekaisuuteen.
Pelin kehitykseen osallistui kehittäjiä "Hellfirestä" ja "Truxtonista", jotka toimivat uusien työntekijöiden joukossa. Koska peli oli koulutusprojekti ryhmällä oli vapaus huvitella.
Uemura, Yuge ja Tomizawa sävelsivät useita kappaleita yksilöllisillä tavoillaan.
Julkaisut.
Kolikkopeliversion lisäksi pelistä tehtiin käännökset Sega Mega Drivelle ja PC Engine CD:lle. Toaplan kehitti molemmat käännökset.
PC Engine CD -versiossa on anime-tyyliset välikohtaukset eikä Mega Drive -version avausta nähdä.
Vastaanotto.
Peli sai yleisesti myönteisen vastaanoton.
Vaikutus.
Peli on surullisen kuuluisa huonosta käännöksestä englanniksi pelin johdannossa. Repliikistä All your base are belong to us tuli yksi varhaisista Internet-meemeistä. 16. helmikuuta 2001 robottiääninen musiikkivideo julkaistiin Newgrounds.comissa ja "All Your Base" nousi suosituksi. Internet-yhteisöt käyttivät lausetta vitsinä tätäkin ennen, mutta "Bad-CRC:n" julkaiseman videon myötä meemin suosio räjähti.
Vain Mega Drive -versiossa on tunnettu avausvideo, jossa on CATS. Englanninkielistä versiota ei julkaistu Yhdysvalloissa vaan vain Euroopassa.
Peli oli kelvollinen räiskintäpeli, mutta jäi vähäiselle huomiolle kunnes 1990-luvun lopulla emulaattorit nostivat vanhojen pelien suosiota BBS:n jälkeisessä Internetissä.
Štš-311

Štš-311 Kumža () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene. Se oli talvisodassa laivastonsa menestyksekkäin sukellusvene. Sen kohtaloksi tuli jatkosodassa Saksan laivaston alusten laskema torjuntamiinakenttä ja Suomen ilmavoimat. Aluksen kapteenina oli tuolloin Anisim Pudjakov. 
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 17. syyskuuta 1936.
Palvelus.
Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Tallinnaan 1. sukellusveneprikaatin 21. divisioonaan, jonka muut alukset olivat "Štš-309" ja "Štš-310".
Talvisodassa "Štš-311" upotti tykkitulella kaksi alusta. Aluksista ensimmäinen oli 29. joulukuuta 1939 upotettu suomalainen "SS Wilpas" (775 t) ja toinen oli 5. tammikuuta 1940 upotettu ruotsalainen "SS Fenris" (484 t). Näiden alusten upotuksista veneen päällikölle Fjodor Vershininille annettiin Kultaisen Tähden Mitali ja hänet nimitettiin Neuvostoliiton sankariksi. Vene sai Punalipun kunniamerkin 7. helmikuuta 1940.
Turun sanomien mukaan lokakuussa 1942 alus oli matkalla partiointialueelleen Gotlannin ja Öölannin välillä, kun 14. lokakuuta 1942 Kallbådan kuunteluasema havaitsi vedenalaisia räjähdyksiä. Lentolaivue 6:sta lähti luutnantti Erkki Palosuo Tupolev SB-2 -pommikoneella (tunnus SB-10) tätä selvittämään. Paikalla konekiväärimies Kalle Ahvensalmi havaitsi miinakentässä saamiaan vaurioita korjaamaan nousseen sukellusveneen, joka katosi pinnan alle. Sen perään pudotettiin kaksi syvyyspommia.
Gardiner antaa upotuksesta toisenlaisen version. Hänen mukaansa Suomen laivaston vartiomoottoriveneet "VMV 13" ja "VMV 15" upottivat "Štš-311":n 12. lokakuuta 1942 lähellä Tiiskeriä. Suomalainen sukeltajaryhmä Divers of the Dark löysi hylyn Porkkalan edustalta Suomenlahdella elokuussa 2013.
William Caxton

William Caxton (1422–1491) oli englantilainen kirjanpainaja, kustantaja, kirjakauppias ja kääntäjä. Caxton perehtyi kirjapainotaitoon Kölnissä, ja perusti flaamilaisen Colard Mansionin kanssa kirjapainon Bruggeen, jossa painoi ensimmäisen englanninkielisen kirjan "The Recuyell of the Historyes of Troye" vuonna 1474. Caxton asettui Lontoon Westminsteriin ja perusti sinne vuonna 1476 Englannin ensimmäisen kirjapainon. Ensimmäinen Caxtonin Westminsterissä painama kirja oli Geoffrey Chaucerin "Canterburyn tarinoita". 
Caxtonin kirjapainon tuotanto oli monipuolista ja sisälsi muun muassa ritariromansseja, historiallista ja filosofista kirjallisuutta sekä ensyklopedian, vuonna 1481 painetun "The Myrrour of the Worlde". Caxton julkaisi myös Sir Thomas Maloryn teoksen "Le Morte d’Arthur".
Caxton painoi myös englanninkielisen käännöksen Jacobus de Voraginen "Legenda aureasta". Tämä säilyi vuoteen 1941 ainoana englanninkielisenä käännöksenä legendasta.
Antiikvafontti "Caxton" on nimetty hänen mukaansa.
Štš-323

Štš-323 () oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Ordžonikidzen telakalta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 3. marraskuuta 1936.
Palvelus.
Talvisodassa "Štš-323" upotti 10. joulukuuta 1939 Utön ja Hiidenmaan välillä tykkitulella virolaisen "Kassarin" (379 tn).
Aluksen miehistö havaitsi 13. lokakuuta 1941 Ristnan lahdella Saksan laivaston kevyen risteilijän "Kölnin", jota suojasivat torpedoveneet "T2", "T5", "T7" ja "T8". Alus pyrki hyökkäysasemiin, mutta se poistui alueelta tultuaan havaituksi. Kaksi päivää myöhemmin alus hyökkäsi kahteen otteeseen tunnistamaansa kauppalaivaa vastaan Ruotsin aluevesillä. Se hyökkäsi 17. lokakuuta Nynäshamnin lähistöllä kahdesti saksalaista kauppalaivaa "Paula Faulbaumia" vastaan. Kauppalaiva kuitenkin ajautui karille, vaikka torpedot eivät osuneetkaan.
Alus laukaisi 3. marraskuuta Södra Finnön itäpuolella torpedon kohden saksalaista kauppalaivaa "Porto Allegrea" ilman tulosta. Sukellusvene vaurioitui 28. marraskuuta ilmahyökkäyksessä Leningradissa.
Alus vaurioitui 18. elokuuta 1942 ajettuaan miinaan partiomatkallaan Kronstadtista, minkä vuoksi se joutui palaamaan satamaan. Alus upposi 1. toukokuuta 1943 osuttuaan jälleen miinaan. Aluksen hylky nostettiin 1944, minkä jälkeen se romutettiin.
Raúl Bravo

Raúl Bravo Sanfélix (s. 14. huhtikuuta 1981 Gandía, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa belgialaista Beerschotia. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta on urallaan pelannut myös keskuspuolustajana.
Ura.
Bravo aloitti jalkapalloilun kotikuntansa Gandían joukkueissa. Kaudella 1996–1997 hän siirtyi Real Madridin junioreihin, josta nousi asteittain seuran reservijoukkueeseen Real Madrid B:hen kaudeksi 2001–2002. Edustusjoukkueessa Bravo teki ensiesiintymisensä jo samalla kaudella 6. lokakuuta 2001 ottelussa Athleticia vastaan ja pelasi kausien 2001–2003 aikana yhteensä kahdeksan liigaottelua edustusjoukkueen miehistössä. Lisää peliaikaa tuli Mestarien liigan alku- ja jatkolohkovaiheissa.
Tammikuussa 2003 Bravo siirtyi lainasopimuksella Englannin valioliigan Leeds Unitediin, mutta pelasi vain viidessä ottelussa. Seuraava kausi 2003–2004 oli Bravon paras Real Madridissa. Hän siirtyi vasemmalta laidalta keskuspuolustajaksi ja pelasi kauden aikana 32 liigaottelussa, joista kaikki avauskokoonpanossa. Sittemmin hän kuitenkin joutui vähemmälle peliajalle johtuen muun muassa brasilialaispuolustaja Roberto Carlosin vahvasta asemasta Real Madridin puolustuksen vasemmalla laidalla.
Kesällä 2007 Bravo siirtyi kreikkalaisseura Olympiakosiin. Tammikuussa 2009 hän palasi Espanjaan tehtyään kauden loppuun asti kestävän lainasopimuksen Numancian kanssa. Kauden 2011–2012 Bravo edusti Rayo Vallecanoa.
Espanjan maajoukkueessa Bravo pelasi 14 ottelua vuosina 2002–2004. Hän oli mukana vuoden 2004 EM-kilpailuissa, jossa hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa.
S-2 (1935)

S-2 (; aiemmin "N-2") oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene (sarja IX).
Valmistus.
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 31. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 23. syyskuuta 1936. 
Palvelus.
Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Tallinnaan 1. sukellusveneprikaatin 13. divisioonaan, jonka muut alukset olivat "S-1" ja "S-3". Alus upposi 3. tammikuuta 1940 talvisodassa ajettuaan miinalaiva "Louhen" laskemaan miinoitteeseen Märketin lähistöllä. Märketin majakanvartija J. A. Eckerman näki sukellusveneen ja sen hävittyä näkyvistä kuuli räjähdyksen. Turmassa kuoli aluksen 50-henkinen miehistö. Ruotsalaisten arkistolähteiden mukaan alus upposi Ruotsin vesillä ruotsalaisten miinaan.
Ahvenanmaalais-ruotsalainen sukellusryhmä kertoi 9. kesäkuuta 2009 "Ålandstidningenin" mukaan löytäneensä hylyn Ruotsin ja Suomen aluevesirajan tuntumasta Ahvenanmereltä.
Tikankonttikasvit

Tikankonttikasvit (Cypripedioideae) on kämmekkäkasveihin (Orchidaceae) kuuluva alaheimo, joka aiemmin luokiteltiin omaksi heimokseen. Kämmekkäkasveista erottamisen perusteena oli se, että tikankonttikasveilla on kaksi toimivaa hedettä, muilla kämmekkäkasveilla vain yksi. Samasta syystä erotetaan omaksi heimokseen joskus myös Apostasiaceae, johon kuuluu kaksi sukua, "Apostasia" ja "Neuwiedia". Nykyään näitä kolmea heimoa pidetään kuitenkin niin tiiviinä kasviryhmänä, ettei jakamiselle yleensä nähdä perusteita. Useimpien tutkimusten mukaan näiden heimojen erottelu jättäisi kämmekkäkasvit parafyleettiseksi ryhmäksi, sillä sen alaheimon Vanilloideae uskotaan haarautuneen yhteisestä kehityslinjasta ennen tikankonttikasvien syntyä.
Tikankonttikasvien alaheimoon kuuluu vain viisi sukua: tikankontit ("Cypripedium"), venuksenkengät ("Paphiopedilum"), "Mexipedium", tohvelikämmekät ("Phragmipedium") ja "Selenipedium" sekä risteymäsuku ×"Phragmipaphium".
Miriam

Miriam on suomalainen elokuva vuodelta 1957. "Miriam" on William Markuksen ohjaama ja yhdessä kuvaaja Pentti Unhon kanssa käsikirjoittama melodraama, joka perustuu Walentin Chorellin samannimiseen romaaniin. Anta-tädin (Kaisu Leppänen) kuoltua orpotyttö Miriam (Anneli Sauli) palkataan piiaksi entisen opettajansa Torvald Allnesin (Leo Riuttu) perheeseen. Miriamin suhde lapsuudenystävä Hans Allnesin (Pentti Siimes) kanssa syvenee, mutta tämän vanhemmat vastustavat nuorten suhdetta.
Elokuva kuvattiin Nurmijärvellä, Karkkilassa ja Loviisassa.
"Miriamia" on pidetty Markuksen kahdeksasta elokuvasta parhaana. Elokuva osallistui kansainvälisille Berliinin elokuvajuhlille Saksan liittotasavavallassa vuonna 1958 Elokuva oli ehdolla parhaaksi kulttuurielokuvaksi.
Elokuvan toinen televisioesitys esitettiin 15.9.1970 Yle TV1:llä. Elokuva keräsi 1 850 000 katsojaa.
"Annelin aika" -dokumenttielokuvan ohjaaja Saara Cantell nosti "Miriamin" Saulin parhaimpien elokuvien joukkoon. Elokuva oli Saulin suosikki. 
Muusikot.
Olavi Paljakka, Veikko Huuskonen, Eino Linnala, Teppo Korpiranta, U. Haanpää, Pentti Jylhä, Kalle Katrama, Tuure Kivilä, Heikki Louhivuori, Lahja Puustinen, Ingmar Englund, Jaakko Salo.
Me

Me tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Grogi

Grogi tarkoittaa vedellä väkevästä alkoholijuomasta, kuten viskistä, ginistä, konjakista tai rommista, laimentamalla saatua juomaa. Suomessa ja Ruotsissa grogilla tarkoitetaan yleisesti kylmänä nautittavaa viski- ym. juomaa. Muualla grogilla tarkoitetaan kuuman veden ja sokerin kanssa tarjottavaa rommi-grogia (vrt. suom. toti). 
Grogi on saanut nimensä englantilaiselta amiraali Edward Vernonilta (1684–1757), lempinimeltään "Old-Grog" ("grogram"-kankaisen takin mukaan), joka määräsi merimiesten päivittäisen rommiannoksen laimennettavaksi vedellä. Veden maun peittämiseksi sekoitukseen lisättiin sitrushedelmistä saatua mehua, jolla samalla tietämättä torjuttiin keripukkia.