tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
George David Coulon

George David Coulon (14. marraskuuta 1822 Seloncourt, Ranska – 1904) oli ranskalaissyntyinen taidemaalari.
Kun George oli kymmenenvuotias, hän muutti perheensä kanssa New Orleansiin Yhdysvaltoihin. Hänen isänsä Georges-Louis Coulon halusi alun perin pojastaan apulaisen kellosepän pajalleen. 
George opiskeli New Orleansissa sekä Pariisissa. Hän työskenteli New Orleansissa taiteilijana ja opettajana yli 50 vuotta. George oli myös perustamassa Southern Art Unionia (suom. "Eteläinen taideyksikkö") sekä Artists Association of New Orleansia (suom. "New Orleanssin taiteilijoiden yhdistys").
George meni naimisiin Marie-Paoline Casberguen kanssa. He saivat kaksi lasta; Mary Elizabeth Emma Coulonin sekä George Joseph Amede Coulonin.
Suojatie

Suojatie on jalankulkijoille varattu ajoradan, pyörätien tai raitiotien ylittämiseen tarkoitettu ja liikenne­merkein tai tie­merkinnöin osoitettu kohta. Useimmissa maissa suojatiet merkitään noin askeleen välein sijaitsevilla katuun maalatuilla leveillä valkoisilla raidoilla. Pyöräilijä saa ylittää suojatien ajamalla, mutta hän voi olla väistämisvelvollinen ajoradalla ajaviin nähden. Suomen uuden tieliikennelain mukaan sellaiset suojatiet, joissa pyöräilijä ei ole väistämisvelvollinen, tulisi maalata pyörätien jatkeiksi.
Vaikka erinäisiä kadunylityspaikkoja on ollut olemassa pitkään, maalattiin ensimmäinen moderni suojatie 31. lokakuuta 1951 Lontoosta länteen sijaitsevassa Slough’n kaupungissa.
Suojatiet Suomessa.
Tieliikennelaki määrää ajoneuvon kuljettajan antamaan esteettömän kulun jalankulkijalle, joka on suojatiellä tai astumassa sille. Ajoneuvon kuljettajan tulee väistää suojatietä ylittävää pyöräilijää tai mopoilijaa silloin, kun hänelle on liikennemerkillä osoitettu väistämisvelvollisuus, tai hän on kääntymässä suojatien yli. Pyörän päältä noussut pyöräilijä on jalankulkija, jolloin häntä pitää väistää samalla tavoin kuin jalankulkijaa. 
Suojatietä lähestyvän ajoneuvon kuljettajan on sovitettava nopeutensa siten, että hän pystyy tarvittaessa pysäyttämään ajoneuvonsa ennen suojatietä. Laki kieltää ajoneuvon pysäköimisen ja pysäyttämisen viiden metrin matkalla ennen suojatietä. Jos suojatien eteen on pysäköity tai pysäytetty ajoneuvo, joka peittää näkyvyyden suojatielle, ei sitä saa ohittaa pysähtymättä, ellei väliin jää suojakoroketta tai toista vapaata eli tyhjää ajokaistaa. "Jalankulkijan" on ylitettävä ajorata suojatietä kulkien, jos se on lähellä. Muuten ajorata on ylitettävä kohtisuoraan ja yleensä risteyksen vierestä. Suojatielle tai muuten ajoradalle astuvan jalankulkijan on noudatettava sitä varovaisuutta, jota lähestyvän ajoneuvon etäisyys ja nopeus edellyttävät. Hänen on ylitettävä ajorata tarpeettomasti viivyttelemättä.
EuroTest 2008 -suojatietutkimuksen mukaan suojateiden turvallisuuteen vaikuttaa rakenteellinen kaupunkisuunnittelu, paikallinen liikennekulttuuri ja hyvin lähellä suojatietä pysäköitynä olevat ajoneuvot. Helsingissä suurin osa risteyksistä ansaitsi hyvän arvosanan päivänäkyvyydestä. Yöllinen näkyvyys Helsingissä sen sijaan oli selvästi huonompi: vain puolet suojateistä sai hyvän arvosanan.
Onnettomuustilastoja.
Vuoden 2009 tilastokatsauksen mukaan edellisten viiden vuoden aikana oli kuollut keskimäärin 50 ja loukkaantunut 611 jalankulkijaa vuodessa, joista suojatiellä tapahtui 30 % kuolontapauksista ja 45 % loukkaantumisista. Pyöräilijöitä oli samalla aikajaksolla kuollut keskimäärin 28 ja loukkaantunut 951 vuodessa. Henkilövahingoista 70 % oli autoilijan ja pyöräilijän välisiä kolareita, ja erityinen riskialue oli kärkikolmiolla varustetut risteykset.
Hossein-Ali Montazeri

Suurajatollah Hossein-Ali Montazeri (24. syyskuuta 1922 Najafabad – 19. joulukuuta 2009 Qom; ) oli iranilainen oppinut, teologi, kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti. Montazeri oli yksi Iranin vallankumouksen johtohahmoista, ja hänestä oli määrä tulla Ajatolla Khomeinin seuraaja. Hän kuitenkin riitautui Khomeinin kanssa vuonna 1988, syyttäen hallintoa vapauden ja ihmisoikeuksien loukkaamisesta.
Montazeri asui viimeiset vuodet elämästään Qomin pyhässä kaupungissa, ja hän säilytti poliittisen vaikutusvaltansa erityisesti reformistien keskuudessa elämänsä loppuun saakka. Montazeri oli islamin suurmarja' eli uskonnollinen auktoriteetti.
Montazeri oli lähes kolmen vuosikymmenen ajan Iranin islamilaisen tasavallan sisä- ja ulkopolitiikan huomattavimpia kriitikoita. Hän puhui aktiivisesti myös ihmisoikeuksien ja naisten oikeuksien puolesta Iranissa. Kirjoittajana Montazeri oli tuottelias, kirjoittaen lukuisia kirjoja ja artikkeleita.
Hokora

Hokora tai hokura ( tai 神庫) on hyvin pieni šintolainen pyhäkkö. Niitä pystytetään joko suurempien pyhäköiden maille kansan "kameja" varten tai teiden varsille niitä kameja varten, jotka eivät ole minkään suuren pyhäkön suojeluksessa. Hokoraan voidaan pyhittää esimerkiksi "dōsojin"-kameja, vähäisiä kameja, jotka suojelevat matkalaisia pahoilta hengiltä. 
Sanan "hokora" uskotaan olleen yksi varhaisimmista japanilaisista pyhäkköä tarkoittavista sanoista. Se kehittyi sanasta "hokura" (), joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”kamivarastoa”. Etymologia vaikuttaa olevan osoitus siitä, että ensimmäiset pyhäköt olivat "yorishiroja" varten rakennettuja yksinkertaisia majoja.
Fuji LM-1 Nikko

Fuji LM-1 Nikko on japanilainen lentokone. Fujin ensimmäinen lento tapahtui 6. kesäkuuta 1955. Konetta tuotettiin yhteensä 27 kappaletta.
Fuji on kolmepaikkainen. Kone painaa tyhjänä 1 013 kilogrammaa ja on 7,9 metriä pitkä. Sen maksiminopeus on 298 km/h.
Shintai

Shintai (, ”kamin vartalo”) tai go-shintai (), kun halutaan käyttää kunnioittavaa go-etuliitettä, on šintolaisuudessa esine tai asia, jota palvotaan pyhäkössä tai sen lähistöllä, koska "kamin" uskotaan asuvan siinä. Pyhäkköšintolaisuudessa ("jinja-shintō") käytettyä shintaita voidaan nimittää myös sanalla "mitamashiro" (, ”hengen korvaaja”). Vuorta, jossa kamin uskotaan asuvan, kuten Fujivuorta tai Miwavuorta, kutsutaan sanalla "shintai-zan" ().
Nimestään huolimatta shintait eivät itsessään ole kameja vaan pikemminkin vain väliaikaisia asuinsijoja, joiden kautta ihmiset voivat palvoa kameja. Shintait ovat myös aina "yorishiroja" eli esineitä tai asioita, jotka vetävät jo luonteensa vuoksi kameja puoleensa.
Yleisimmät shintait ovat ihmisen valmistamia esineitä, kuten peilejä, miekkoja, jalokiviä (esimerkiksi pilkun muotoisia "magatama"-kiviä), uskonnollisissa rituaaleissa käytettyjä "gohei"-sauvoja tai kameja esittäviä veistoksia, joita kutsutaan nimellä "shinzō" (). Ne voivat kuitenkin olla myös luonnon muodostelmia, kuten kiviä, vuoria, puita ja vesiputouksia. 
Kuuluisiin shintai-esineisiin lukeutuvat Yata no kagami (osa japanin keisarillisia regaaleita), Miwavuori, Nantaivuori, Nachi-vesiputous ja Meoto-iwa-kivet. Kaikkein kuuluisin shintai on varmasti Fujivuori.
Sumōn huipulle noussut painija eli "yokozuna" on elävä shintai. Siksi hänen vyötärölleen on kiedottu pyhä köysi eli "shimenawa", joka suojelee pyhiä esineitä tai asioita pahoilta hengiltä. "Kannushi" eli šintolainen pappi voi muuttua eläväksi shintaiksi uskonnollisen seremonian aikana, kun kami asettuu hänen ruumiiseensa.
Nathan Payne

Nathan Perry Payne (13. elokuuta 1837 Cleveland, Ohio – 11. toukokuuta 1885) oli Clevelandin pormestari vuosina 1875 ja 1876. Poliittiselta kannaltaan hän oli demokraatti. Nathan syntyi Clevelandissa Yhdysvalloissa ja oli vanhempiensa, Henry B:n ja Mary Perry Paynen, vanhin lapsi. Hän ei koskaan mennyt naimisiin.
Yhdysvaltain sisällissodassa Payne palveli vapaaehtoisena, niin kutsuttuna "100 päivän miehenä". Vuosina 1862-72 Payne toimi kahden kauden ajan paikallisen koulutuslautakunnassa sekä kuusi vuotta kunnanvaltuustossa. Vuonna 1875 hänet valittiin Clevelandin pormestariksi. Payne ei hakenut enää toiselle pormestarikaudelle keskittyäkseen liiketoimiinsa.
Stanisław Bobak

Stanisław Bobak (12. maaliskuuta 1956 – 12. marraskuuta 2010) oli puolalainen mäkihyppääjä, jonka uran parhaat vuodet ajoittuivat 1970- ja 1980-lukujen vaihteen tienoille. 
Bobak voitti urallaan yhden maailmancupin osakilpailun tammikuussa 1980 kotimaisemissaan Zakopanessa, ja saavutti kaikkiaan kuusi palkintokorokesijoitusta. Maailmancupin kaudella 1979–1980 hän sijoittui kokonaispisteissä kolmanneksi. Bobakin paras saavutus arvokisoista on K70-mäen kymmenes sija 1980 olympialaisista Lake Placidista. Puolan mestaruuden Bobak voitti neljästi sekä normaali- että suurmäestä.
.ag

.ag on Antigua ja Barbudan Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Tunnus otettiin käyttöön vuonna 1991 ja sitä hallinnoi NicAg. 
Toisen ja kolmannen tason rekisteröinnit.
Rekisteröinnit voidaan tehdä suoraan toiselle tasolle .ag tai kolmannelle .com.ag, .org.ag, .net.ag, co.ag tai nom.ag. Sille, kuka voi rekisteröidä tunnuksen, ei ole rajoituksia.
Laillinen asema Saksassa.
Saksassa tunnuksella .ag on toinen merkitys: AG, "Aktiengesellschaft", www.bmw.ag.
Ellen Braumüller

Ellen Braumüller(-Hassauer) (24. joulukuuta 1910 Berliini – 10. elokuuta 1991 Berliini) oli saksalainen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja sai hopeaa keihäänheitossa. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän sijoittui kuudenneksi, korkeushypyssä kymmenenneksi ja kiekonheitossa kahdeksanneksi.
Braumüller piti aikoinaan hallussaan keihäänheiton maailmanennätystä. Inge Braumüller oli hänen siskonsa.
James Haven

James Haven (oikealta nimeltään James Haven Voight) (s. 11. toukokuuta 1973 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Haven on Jon Voightin ja Marcheline Bertrandin lapsi. Hänen siskonsa on kuuluisa näyttelijä Angelina Jolie.
Nuclear Energy (Henry Mooren veistos)

Nuclear Energy (Ydinenergia) on Henry Mooren tekemä pronssiveistos, joka sijaitsee Chicagon yliopiston kampuksella. Teos on samalla paikalla, jossa sijaitsi maailman ensimmäinen ydinreaktori Chicago Pile, joka oli osa Manhattan-projektia.
Teos pystytettiin atomin halkaisemisen 25-vuotisjuhlallisuuksia varten vuonna 1967. Veistos on 4,3 metriä korkea ja halkaisijaltaan 2,4 metriä ja se on asetettu 46 senttimetriä korkealle, halkaisijaltaan kolme metriä olevalle kivijalustalle.
Teos muistuttaa osittain ihmisen pääkalloa, osittain atomipommin sienipilveä.
Taiteilija Henry Moore kertoi eräälle ystävälleen toivovansa, että sitä tarkastelevat ”kävelisivät sen ympärillä katsoen avointen paikkojen läpi, ja että heillä saattaisi olla tunne siitä että olisivat katedraalissa.”
"Atom Piece".
Didrichsenin taidemuseon edustalla Helsingissä on "Nuclear Energyn" työversio, esityönä tehty pronssiveistos "Atom Piece", joka on valos kuuden teoksen sarjasta. Teoksen korkeus on 122 cm. Teos kuuluu Didrichsenin taidemuseon kokoelmiin.
Muototeeman edeltäjinä voi pitää kypäräaiheisia teoksia, joiden ensimmäisiä variaatioita Moore teki toisen maailmansodan pommitusten aikaan. Veistosta kuvataan Helsingin kaupungin julkisten taideteosten sivulla seuraavasti:
”Siinä on keskittynyttä voimaa ja uhkaa, mutta liikkeen ja suurenemisen vaikutelma puuttuu.” Moore piti kuvanveistoa aiheiden ja muotojen staattisena ilmaisukeinona.
Jean-René Lisnard

Jean-René Lisnard (s. 25. syyskuuta 1979 Cannes, Ranska) on monacolainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 84 tammikuussa 2003 ja nelinpelissä sijalle 171 syyskuussa 2007. Hän on edustanut Monacoa Davis Cupissa 7 maaottelussa vuosina 2007–2009.
Australian avoimissa 2005 Lisnard voitti toisella kierroksella turnauksen 14:nneksi sijoitetun Sébastien Grosjeanin lukemin 1–6, 4–6, 6–3, 6–4, 6–3 ja selviytyi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen kolmannelle kierrokselle. Kolmannen kierroksen ottelunsa hän hävisi Philipp Kohlschreiberille kolmessa erässä.
Agadezin moskeija

Agadezin moskeija ("Grande Mosquée") sijaitsee länsiafrikkalaisessa Nigerissä, Agadezin kaupungin Place de la Grande Mosquéella. Muslimitiedemies Zakarya rakensi moskeijan bankosta eli mudan, kivien ja olkien sekoituksesta vuonna 1515.
Moskeija rakennettiin täysin uudelleen vuonna 1844 tai toisen lähteen mukaan korjattiin vuonna 1847. Moskeijan 27 metriä korkeaan minareettiin pääsee maksua vastaan. Minareetin kerrotaan olevan Afrikan korkein savitiiliminareetti.
Moskeijan läheisyydessä sijaitsevat Agadezin vanhakaupunki ja sulttaaninpalatsi.
Rabbi Akiba

Akiba ben Josef (noin 50 – noin 135 jaa., ) oli juutalainen tietäjä, jota pidetään yhtenä rabbiinisen juutalaisuuden perustajista.
Akiba piti Roomaa vastaan kapinoinutta Simon bar Kokhbaa juutalaisten messiaana.
Kuolema.
Tunnetuimman version mukaan roomalaiset kielsivät Akibaa opettamasta Tooraa kuolemanrangaistuksen uhalla ja hän kieltäytyi. Juutalaisen perimätiedon mukaan hänet nyljettiin elävältä, jolloin hän lausui Šema Israel -rukousta. Kiduttajien edettyä otsan kohdalle, missä juutalaismiehet säilyttävät Tefillin-raamatunlausekoteloitaan, hän kuoli sanottuaan rukouksesta sanan ”yksi”.
S.W.A.T. Soundtrack

S.W.A.T. -elokuvan soundtrack on 12. elokuuta 2003 ilmestynyt soundtrack Clark Johnsonin ohjaamalle S.W.A.T. -elokuvalle.
Kappaleet.
Kappaleet:
Arvostelu.
Allmusicissa ääniraita sai kaksi tähteä viidestä.
Mors-konepistooli

Mors-konepistooli (Pistolet maszynowy Mors, Mors wz. 39) (, ) on puolalainen konepistooli. Puolalaiset asesuunnittelijat Piotr Wilniewczyc ja Jan Skrzypiński kehittivät aseen vuosina 1936–1938. Aseesta oli tarkoitus tulla Puolan armeijan pääasiallinen konepistooli mutta toinen maailmansota ja Saksan Puolan offensiivi keskeytti aseen valmistamisen vuonna 1939.
Mors wz. 39:n rakenne perustui pääpiirteittäin saksalaisen Erma Werken valmistamaan EMP-35 konepistooliin. Kummassakin aseessa on puinen tukki ja edessä oleva pistoolin kahva. Erona EMP-35:een jossa lipaskuilu on sijoitettu aseen vasempaan kylkeen, Mors wz. 39:ssa se on aseen alapuolella.
Mors wz. 39 osoittautui testeissä toimivaksi aseeksi ja Puolan armeija tilasi ensimmäisen erän asetta maaliskuussa 1939. Saksan hyökkäys Puolaan alkoi kuitenkin jo saman vuoden syyskuussa jolloin asetta oli ehditty valmistaa Varsovassa sijaitsevassa Fabryka Karabinówin tehtaassa ainoastaan 39 kappaletta. Sodan syttyessä kaikki valmiina olevat kappaleet jaettiin yhdelle jalkaväen yksikölle joka käytti konepistooleja menestyksekkäästi Varsovan taistelussa.
Erma Maschinenpistole 1935

Erma Maschinenpistole 1935 (EMP-35; ttunnetaan myös ranskalaisella nimellä PM Erma Mle 1935 ja espanjalaisella nimellä WFP Mle 41/44) on saksalainen konepistooli. Aseen kehitti saksalainen asesuunnittelija Heinrich Vollmer ja sitä valmisti vuosina 1930–1938 asevalmistaja Erma Werke. Asetta valmistettiin lähinnä vientiin ja sitä käyttivät muun muassa espanjalaiset, ranskalaiset ja jugoslavialaiset joukot. Erma Werken lisäksi asetta valmistettiin lisenssillä Espanjassa A Coruñassa sijaitsevassa asepajassa. Ennen toista maailmansotaa asetta käytettiin taistelukäytössä ainakin Espanjan sisällissodassa.
Toisessa maailmansodassa EMP-35:ttä käytti Waffen-SS ja Ranskan armeija. Saksalaisten joukkojen aseistuksessa EMP-35 korvattiin MP-40-konepistoolilla.
Suviyön salaisuus

Suviyön salaisuus on Eino Karin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1945. Elokuvan käsikirjoitus perustuu nimimerkki Tuulikki Kallion romaaniin "Karjamajan salaisuus". Elokuva oli kuvaajana toimineen Eino Karin ainut ohjaus. Pekka Puupää -elokuvista tunnettu Masa Niemi nähdään elokuvadebyytissään. Käsikirjoittajista Antti Metsalon takana on tuottajan puoliso Aksella Luts.
Elokuvan tuottaja ja tuotantoyhtiön perustaja Theodor Luts joutui vielä kuvausten ollessa kesken poistumaan puolisonsa Aksella Lutsin kanssa salaa Ruotsiin, sillä kun välirauha tuolloin solmittiin, oli vaara, että heidät olisi virolaisina internoitu.
Tarina.
Elokuva kertoo Eirtolan talon palvelustytöstä, jota perheen ylioppilaspoika Jouko ryhtyy piirittämään. Eriikka pääsee Joukon salaisuuden jäljille nähdessään yöllä unta valkopukuisesta, salaperäisesti kuolleesta Jennystä. Eriikka torjuu toistuvasti Joukon lähentelyt. Nähtyään taas saman unen hän löytää lattialankun alta lippaan, jonka sisältä löytyy Jennyn päiväkirja. Asiaa setviessään hän lähentyy pappilan pastorin kanssa, johon Eirtolan emäntä Ulla-Maija on rakastunut.
Arviot.
Aikalaiskriitikoilta elokuva sai varsin tyrmäävän kritiikin. Alkusyy nähtiin jo Tuulikki Kallion romaanissa, joka sai "perjantailukemiston" ja "viikkolehtiromantiikan" leiman. Eräs arvostelija myönsi Erkki Uotilan ja Aksella Lutsin käsikirjoituksessa tapahtuvan paljon: "siinä on Suomen suvea yöllä ja päivällä, kihlajaistansseja ja kirkonmenoja, kirkonkylän arkielämää vaihtelevassa tempossa, mutta siihen ote onkin jäänyt." Aiheen heikkouden takia esikoisohjaaja Karin ei katsottu saaneen "mitään merkillistä aikaan". Aija Vilanto ei saanut uralleen kannustusta, muiden näyttelijöiden suorituksissa sen sijaan nähtiin sekä kehumisen arvoista että uusia mahdollisuuksia.
Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä kriitikkon linja oli sama: Elokuva on tympeä maalaisdraama, eikä siitä löydy eheää pääjuonta, ja lisäksi ohjaaja on täysin hukassa. Topo Leistelä saa kiitosta yrmynä vaarina.
Nokia 2110

Nokia 2110 on Nokian valmistama matkapuhelin, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1994. Puhelin saavutti menestystä muun muassa tekstiviestien lähettämismahdollisuudellaan ja vaihtokuorillaan, joiden avulla puhelimen ulkonäköä saattoi muuttaa. Puhelimen ulkonäön suunnitteli muotoilija Frank Nuovo. 
2110-malli oli ensimmäisiä matkapuhelimia, joiden mainonta oli vähemmän teknis- ja liike-elämäpainotteista. Huolimatta puhelimen teknisestä edistyksellisyydestä mainonta näytti puhelimen ihmisen kädessä, ja kohtaavien käsien teema tuli muutenkin keskeiseksi Michelangelon "Aatamin luominen" -teoksen hengessä. Sanallinen pääviesti mainonnassa oli Nokian silloin tuore iskulause "Connecting People". Mallin Euroopan-laajuisen mainonnan suunnitteli suomalainen SEK &amp; Grey. Siihen kuului myös muun muassa Jay Lenon "The Tonight Show’n" sponsorointi sekä Saksassa tuolloin suositun suomalaisyhtyeen Leningrad Cowboysin ja venäläisen Aleksandrovin yhtyeen ilmaiskonsertti "Nokia Balalaika Show" Berliinissä kesäkuussa 1994.
Nokian tavoitteena oli alun perin myydä silloisen 2100-sarjan malleja yhteensä 400 000 kappaletta, mutta niitä myytiin kaikkiaan noin 20 miljoonaa. 2110-mallia myytiin 618 000 kpl vuonna 1994, 1,8 miljoonaa vuonna 1995 ja 2,4 miljoonaa vuonna 1996.
Vuonna 1995 esiteltiin malli 2110i, jossa pidempi valmiusaika. Akun kapasiteetin lisääntymisestä huolimatta toiminta-aika jäi vaatimattomaksi, tämän johdosta saatavana oli myös tehoakku, joka tosin teki puhelimesta paksumman ja raskaamman. Puhelimen näyttö oli yksivärinen nestekidenäyttö. Se kykeni näyttämään kerrallaan 4 × 13 merkkiä. Puhelimen muisti pystyi tallentamaan 10 viimeksi soitettua, vastaanotettua ja vastaamattomia puheluja.
2110 oli myös ensimmäinen puhelin, jossa oli "Nokia tune" -soittoääni, sekä ainoa, jossa oli tuolloin erityisen tutuksi tullut "Säkkijärven polkka" (vain 2110i:ssä sekä rinnakkaismalli 880:ssa).
Puhelimen hinta oli 5 250 markkaa (1 260,00 euroa vuoden 2019 rahassa).
Aakkosten historia

Aakkosten historia ulottuu Muinaiseen Egyptiin. Ne syntyivät kuitenkin vasta yli tuhat vuotta sen jälkeen, kun muunlaisia kirjoitusjärjestelmiä oli jo kehitetty. Ensimmäinen aito aakkosto syntyi hieroglyfeistä noin 2000 eaa. ja sitä käytettiin kuvaamaan seemiläisten työläisten käyttämää kieltä. Aakkoset levisivät muualle maailmaan etupäässä foinikialaisten myöhemmin kehittämän aakkoston kautta. Kreikkalaiset oli ensimmäinen kansa, joka otti käyttöön kirjaimiston, jossa on merkit sekä konsonanteille että vokaaleille.
Esihistorialliset merkit.
Ajalta ennen neljännen vuosituhannen loppua eaa. tunnetaan kaksi merkkijärjestelmää: Mesopotamiassa käytetty nuolenpääkirjoitus ja Egyptissä käytetyt hieroglyfit. Molemmat järjestelmät olivat tunnettuja sillä Lähi-idän alueella, missä ensimmäinen aakkosto, foinikialainen kirjaimisto kehittyi. On viitteitä siitä, että nuolenpääkirjoitukseen oli kehittymässä aakkosmaisia piirteitä, mutta nämä vaikuttavat olevan vain sivujuonteita eivätkä varsinaisia aakkosjärjestelmiä. Bybloksen tavukirjoituksessa oli piirteitä sekä hieraattisesta kirjoituksesta että foinikialaisesta kirjaimistosta, mutta koska kirjoitusjärjestelmää ei ole kyetty avaamaan, sen merkityksestä aakkosten historian kannalta ei voida sanoa mitään.
Varhaishistoria.
Alkujuuret Egyptissä.
2700 eaa. Egyptissä oli kehitetty noin 22 hieroglyfiä kuvaamaan yksittäisiä konsonantteja ja yksi hieroglyfi, jota käytettiin kuvaamaan sanan alkua tai sanan viimeistä vokaalia. Hieroglyfejä käytettiin logogrammien ääntämisohjeina, kuvaamaan taivutusmuotoja ja myöhemmin myös kuvaamaan lainasanoja. Kuitenkin, vaikka järjestelmä oli luonteeltaan aakkosmainen, se ei ollut puhtaasti kirjoitusjärjestelmä. Ensimmäinen varsinainen aakkosto kehittyi noin 2000 eaa. ja sitä käytettiin kuvaamaan seemiläisten työläisten käyttämää kieltä. Seuraavien viiden vuosisadan aikana aakkosto levisi pohjoiseen ja kaikki nykyisin käytetyt aakkostot pohjautuvat joko suoraan tai epäsuorasti siihen. Ainoa mahdollinen poikkeus on meroiittinen aakkosto, joka kehittyi 3. vuosisadalla eaa. Nuubiassa.
Kanaanilainen kirjoitus.
Siinailaiset ja kanaanilaiset omaksuivat egyptiläisen kirjoituksen. Vuoden 1700 eaa. tienoilla luultavasti kanaanilaiset loivat oman aakkostonsa jossain nykyisen Israelin alueella. Foinikiassa asuneet ugaritilaiset saivat suunnilleen 1500 eaa. aikoihin aakkoskirjoituksen ajatuksen kanaanilaisilta, mutta käyttivätkin nuolenpääkirjoitusta.. Noin 1050 eaa. foinikialainen kirjoitus oli kursivoitunut kuvamuodosta viivamuotoon..
Töyhtökiislanen

Töyhtökiislanen ("Aethia cristatella") on pienikokoinen ruokkien heimoon kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 18–20 cm, siipien kärkiväli 40–47 cm ja paino keskimäärin 260 g. Sen höyhenpuku on lähes yksivärisen tummanharmaa, silmän värikalvo on valkoinen kuten myös hyvin kapea juova silmän takana; nokka on porkkananpunainen ja otsalla on korkea, eteenpäin kaartuva töyhtö. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on tuhkanharmaa, sen nokka on ruskea ja siltä puuttuu töyhtö.
Esiintyminen.
Töyhtökiislaset elävät Tyynenmeren pohjoisimmissa osissa ja Beringinmerellä, Tšukotkalla, Kuriilien keskiosissa, sekä Alaskassa Aleuteilla, Kodiakinsaarella ja Shumagininsaarilla. Lajin elinympäristön ala on noin 390 000 neliökilometriä ja populaation koko 8,2 miljoonaa yksilöä. Se on osittain muuttolintu, joka syyskuun aikana muuttaa Tyynenmeren pohjoisille vesille sekä Japanin ja Alaskan merialueille. Osa kannasta jää talveksi sulana pysyville kotivesille, mutta pääosa pesimäkannasta palaa pesimäsaarille toukokuussa. Laji on tavattu Euroopassa ainakin kerran, Islannin pohjoisilla vesillä vuonna 1912.
Elinympäristö.
Lajin pesimäympäristöt ovat louhikkoisia ja kivikkoisia, paikoin vulkaanisten saarten jyrkänteitä ja vuorenrinteitä. Se ruokailee avomerellä, usein kaukana pesäpaikalta, ja sukeltaa saaliinsa jopa 50 metrin syvyydestä.
Lisääntyminen.
Töyhtökiislaset pesivät valtavina, jopa yli miljoonan yksilön yhdyskuntina. Ne ovat yksiavioisia ja palaavat vuodesta toiseen samaan paikkaan pesimään. Ne parittelevat merellä ja pesivät kerran kesässä. Naaras munii yhden munan, jota haudotaan keskimäärin kuukauden. Poikanen pysyttelee pesässä keskimäärin kahden kuukauden ikäiseksi ja molemmat emot ruokkivat ja hoitavat sitä.
Ravinto.
Töyhtökiislaset syövät eläinplanktonia, kaloja ja kalmareita.
Chancer

Chancer oli englantilainen televisiosarja nuoresta ja komeasta huijarista jota näytteli englantilainen näyttelijä Clive Owen. Chancer toimi Owenin läpimurtona suurempiin TV- ja elokuvarooleihin.
Ohjelmaa katsoi sen esitysaikana noin yhdeksän miljoona ihmistä.
Sven Co-op

Sven Co-op ("SC") on "Half-Life"-pelin pohjalta kehitetty modifikaatio, jossa pelaajat toimivat yhteistyössä toistensa kanssa. Pelissä taistellaan tekoälyllisiä vihollisia (NPC) vastaan ja ratkotaan tehtäviä yhdessä muiden pelaajien kanssa. Peliä voi pelata myös yksin tietokoneen kanssa.
"Sven Co-opin" julkaisi Daniel "Sven "Viking" Fearon 19. tammikuuta 1999, ennen Valven kehittämää "Team Fortress Classic" -modifikaatiota. Täten "Sven Co-op" on vanhin "Half-Lifen" modifikaatio, jota kehitetään edelleen. Kesällä 2013 "Sven Co-op" ilmoitti saaneensa Valvelta luvan työstää "Half-Lifen" GoldSrc -pelimoottorin koodia, minkä johdosta "Sven Co-op" tullaan tulevaisuudessa tarjoamaan Steamissa ilmaiseksi omana pelinään. Tulevaisuudessa "Sven Co-opia" pelatakseen ei siis tarvitse enää ostaa "Half-Lifeä". "Half-Lifen" pelimoottorin koodiin käsiksi pääseminen mahdollistaa myös suuria muutoksia pelin sisällä, joita "Sven Co-opin" kehittäjät eivät ole vielä paljastaneet. "Sven Co-opin" kehittäjien mukaan peli ei tule ikinä siirtymään "Half-Life 2":n Source-pelimoottorille.
Andrea Consigli

Andrea Consigli (s. 27. tammikuuta 1987 Milano, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti. Hän on vuodesta 2014 edustanut Serie A:ssa pelaavaa Sassuoloa.
Ura.
Consigli vietti kaksi ensimmäistä aikuisten sajoissa pelaamaansa kautta 2006–2008 lainalla Serie C1:ssä ja Serie B:ssä Sambenedettesessa ja Riminissä ennen paluuta kasvattajaseuraansa Atalantaan. Hän pelasi Atalantassa 193 liigaottelua, joista Serie A:ssa 153. Syyskuussa 2014 hän siirtyi Sassuoloon, jossa hän on pelannut 203 Serie A -ottelua.
Suolilieve

Suolilieve on suolia ympäröivä osa, jonka kautta verisuonet ja hermot kulkevat suolistoon. Suolilieve on rakenteeltaan levy, joka koostuu kahdesta vatsakalvokerroksesta sekä side- ja rasvakudoksesta.
Suoliliepeellä on todennäköisesti jokin tehtävä eikä se ole vain suolten kiinnittymisalusta, mutta tutkimus on vielä tammikuussa 2017 kesken. Suolilieve itsessään on tunnettu jo pitkään ja jo Leonardo da Vinci kuvasi sen yhtenä elimenä. Myöhemmin monet muut tutkijat ovat myös määritelleet sen elimeksi. Pääasiassa kuitenkin lääketieteessä se on katsottu joukoksi erillisiä kudoksia. Vuonna 2016 kaksi irlantilaistutkijaa esitti suoliliepeen määrittelemistä omaksi elimekseen. Asiasta kuitenkin kiistellään tiedeyhteisössä. Anatomian perusteoksen Grayn anatomian uusimmissa painoksissa suolilieve katsotaan omaksi elimekseen.
Pikkukiislanen

Pikkukiislanen ("Aethia pusilla") on runsaslukuinen arktisen merialueen ruokkilintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 15–17 cm ja paino enintään 84g eli se on hieman pienempi kuin töyhtökiislanen. Höyhenpuku on päältä tummanharmaa ja vatsapuolelta likaisen valkoinen tummin täplin. Silmäterä on valkoinen, samoin kapea viiru silmän takana, ja nokka on punertava. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Pikkukiislaset pesivät arktisilla alueilla Tšukotkan ja Alaskan välillä ja ovat runsain alueella elävistä ruokeista. Kokonaispopulaatio on noin 24 miljoonaa yksilöä. Suurimmat yhdyskunnat ovat Aleuteilla, Saint Lawrencen saarella ja Little Diomeden saarella.
Elinympäristö.
Lisääntymisaikana arktisen merialueen louhikkoiset ja vuoristoiset rannat ja saaret, muulloin avoin meren ulappa.
Lisääntyminen.
Pikkukiislaset pesivät valtavina yhdyskuntina, joissa voi olla miljoona yksilöä. Pesä on paljaalla kalliolla tai kallionhalkeamassa ja naaras munii yhden munan, jota haudotaan noin kuukausi. Molemmat emot huolehtivat poikasesta, joka jättää pesän noin kuukauden ikäisenä.
Ravinto.
Pikkukiislanen syö pääasiassa eläinplanktonia.
Pesäpallon SM-sarja 1958

Pesäpallon SM-sarja 1958. Jyväskylän Kiri voitti kolmannen peräkkäisen ja kaikkiaan neljännen mestaruutensa. Kirin kotiotteluiden yleisömäärä oli 1800 katsojaa/peli. Kirin mestaruus ratkesi jo hyvissä ajoin, niinpä kahdesta viimeisestä ottelusta joukkue sai vain yhden pisteen. Hopea sen sijaan ratkesi vasta viimeisellä kierroksella, kun Ilmajoki pystyi niukkaan vierasvoittoon Pallo-Tovereita vastaan. Vimpelin selkeä voitto Sotkamosta takasi sille pronssit ennen Lahtea, joka passitti Haminan suomensarjaan 8-5 voitollaan.
Naisten mestaruuden voitti Helsingin Pallo-Toverit. Takana käytiin äärimmäisen tiukkaa kamppailua muista mitaleista. 
Mestaruussarja.
Sarjataulukko.
Neljä viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat, Imatran Pallo-Veikot, Rauman Fera ja Oulun Lippo.
Naisten mestaruussarja.
Sarjasta ei pudonnut kukaan, vuonna 1959 pelattiin yhdeksällä joukkueella.
Pallo-Toverit: Aili Nieminen,
Anja Rummukainen,
Anja Terho,
Leena Liimatainen,
Liisa Varo,
Marja Muukkonen,
Seija Knuutila,
Sinikka Karjala,
Sinikka Takasalo,
Tytti Kaija,
Auli Liesto.
Daniele Padelli

Daniele Padelli (s. 25. lokakuuta 1985 Lecco, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Udinesea.
Ura.
Padelli edusti junioritasolla Comoa, josta Sampdoria hankki maalivahdin joukkueeseensa. Sampdoria kuitenkin lainasi hänet kaudeksi 2005–2006 Serie C1:ssä pelanneeseen Pizzighettoneen. Padelli sai runsaasti peliaikaa, mutta lainan päätyttyä vaihtoi seuraa. Tällä kertaa hän toimi Crotonen varavahtina kaudella 2006–2007, kunnes 12. tammikuuta 2007 Padelli siirtyi kesken kauden vuoden loppuun kestävällä lainasopimuksella Liverpooliin. Hän pelasi laina-ajallaan yhden ottelun Englannin valioliigassa Charlton Athleticia vastaan, joka päättyi 2–2. Lainan päättyessä 8. kesäkuuta 2007 Padelli lainattiin kaudeksi 2007–2008 Pisaan, jossa hän pelasi seitsemän Serie B -ottelua. Padelli sai myöhemmin enemmän peliaikaa, kun hänet lainattiin toiseen Serie B:ssä pelanneeseen Avellinoon.
2. heinäkuuta 2009 Padelli siirtyi lainalle Serie A:ssa pelaavaan AS Bariin. Kauden 2011–2012 hän vietti lainalla Udinesessa, jonka omistukseen hän siirtyi kaudeksi 2012–2013. Hän edusti kaudet 2013–2017 Torinoa ja oli kolme kautta joukkueen ykkösmaalivahti. Vuonna 2017 hän siirtyi Inter Milanoon, jossa hän pääsi muutamia cup-otteluja lukuun ottamatta pelaamaan vasta kaudella 2019–2020.
Honda CRM 125

Honda CRM 125 on 125-kuutioisella kaksitahtimoottorilla varustettu italialainen crossi-/katumoottoripyörä. 
Mika Ahola ajaa Hondalla MM-Enduro-kilpailussa. 
Tekniset tiedot.
Pyörän männän iskupituus ja halkaisija on 54 x 54,5 mm, ja pyörän sytytysjärjestelmä on CDI. Käynnistys tapahtuu polkimella. Voitelu on seosvoitelu.
Timofei Mihailov

Timofei Mihailovitš Mihailov (, 3. helmikuuta 1859 nykyisen Smolenskin alueen Sytšovkan piirin Gavrilovon kylä – 15. huhtikuuta 1881 Pietari) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Timofei Mihailov syntyi talonpojan perheeseen. 1870-luvun puolivälissä hän työskenteli sekatyömiehenä ja lämmittäjänä Pietarissa. Mihailov kävi Zemlja i voljan työläiskerhon kokoontumisissa ja liittyi vuonna 1880 Narodnaja voljan työläisjärjestöön. Hän oli yksi Aleksanteri II:n murhan osanottajista. Murhan jälkeen Mihailov pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan. Hänet hirtettiin Andrei Željabovin, Sofja Perovskajan, Nikolai Kibaltšitšin ja Nikolai Rysakovin kanssa Pietarissa Semjonovskin kentällä.
High Time

High Time on Excalionin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 29. tammikuuta 2010.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Jarmo Myllyvirta ja sanoittanut Tero Vaaja, ellei toisin mainittu.
Sretenskin piiri

Sretenskin piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 15 600 neliökilometriä. Asukkaita on 27 000 henkeä (vuonna 2009).
Sretenskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin keskiosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Mogotšan, idässä Gazimurski Zavodin, etelässä Šelopuginon ja Balein piireihin, lounaassa Nertšinskin ja luoteessa Tšernyševskin piireihin. Seudun halki virtaa Šilka-joki.
Piirin hallinnollinen keskus on Sretenskin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Kokuin ja Ust-Karskin kaupunkimaiset taajamat sekä 11 maalaiskuntaa: Alija, Bolšije Boty, Dunajevo, Firsovo, Molodovsk, Šilkinski Zavod, Tšikitšei, Ust-Narinzor, Ust-Natšin, Verhnije Kularki ja Verhnjaja Kuenga.
Sretenskistä on rautatie- ja maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 385 kilometriä.
Seudun pääelinkeino on teollisuus. Kokuissa on telakka ja Kara-joella kultakaivoksia. Lisäksi on metsäteollisuutta. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
Kulttuurilaitoksia ovat Sretenskin opettajaopisto ja kotiseutumuseo. Seudulla on lukuisia arkeologisia ja luonnonmuistomerkkejä. Paikallislehtenä ilmestyy "Sovetskoje Zabaikalje".
Sretensk

Sretensk () on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šilkajoen rannalla 385 kilometriä Tšitasta itään. Kaupunki on Sretenskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatiestä Kuengan asemalla haarautuva sivurata. Šilkan rannalla on laivalaituri. Asukkaita on 7 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1689 perustetusta linnoituksesta. Vuosina 1775–1798 se oli kaupunki, myöhemmin vuoritehtaan asutus, vuodesta 1851 kasakkastanitsan keskus ja vuodesta 1922 jälleen kaupunki. 1800-luvun puolivälistä lähtien Sretensk oli huomattava kaupan ja uudisasutusliikkeen keskus. Nykyään siellä on lähinnä metsä- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii opettajaopisto, piirisairaala ja kotiseutumuseo. Nähtävyyksiä ovat useat pankkirakennukset, 1900-luvun alussa rakennettu elokuvateatteri ja vanhat asuintalot.
Ust-Karsk

Ust-Karsk () on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Sretenskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šilkaan laskevan Karajoen suussa 123 kilometriä Sretenskistä koilliseen. Asukkaita on 2 000 henkeä (vuonna 2009).
Ust-Karsk on syntynyt vuonna 1838 löydetyn Karajoen kultaesiintymän hyödyntämisen yhteydessä. 1800-luvulla seudulla sijaitsi Karan pakkotyövankila. Vuosina 1926–1959 paikkakunta oli Ust-Karskin piirin keskus. Vuonna 1934 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Nykyään kullankaivuuta harjoittaa OAO Priisk Ust-Kara. Taajamassa on poliittisten vankien muistomerki. Šilkan rannalla on laivalaituri. Ust-Karskiin johtava maantie on rakenteilla.
Olavi Liekoski

Helmer Olavi Liekoski (alk. Lindfors; 30. joulukuuta 1910 Helsinki – 22. lokakuuta 1990) oli suomalainen nyrkkeilijä ja urheilutoimittaja. Hän käytti kirjoittajana nimimerkkejä "Olu" ja "Olaus".
Liekoski voitti nyrkkeilyssä Suomen mestaruuden vuosina 1932 ja 1936. Hän otteli vuonna 1937 maaottelussa Ruotsia vastaan. Vuosina 1934–1939 hän toimi Helsingin Voimailijoiden ja Kadettikoulun nyrkkeilyvalmentajana.
Liekoski on toiminut avustajana Suomen Urheilulehdessä vuosina 1933–1946, Uudessa Suomessa vuosina 1933–1948, Suomen Tietotoimistossa vuosina 1947–1950 sekä Ulkoilu ja urheiluväline -lehdessä vuodesta 1962. Hän on toimittanut Helsingin Voimailijoiden 50-vuotisjuhlajulkaisun ja kirjoittanut "Urheilun pikkujättiläisen" nyrkkeilyosuuden.
Liekoski on toiminut Suomen Jääkiekkoliiton ja Suomen Pesäpalloliiton sihteerinä vuosina 1947–1950, Suomen Nyrkkeilyliiton hallituksen jäsenenä vuosina 1937–1938 sekä Keilakerho Neekerien puheenjohtajana vuosina 1954–1960.
Talven 2009–2010 lumipyryt Pohjois-Amerikassa

Talvella 2009–2010 Pohjois-Amerikan itärannikolla oli useita lumipyryjä. Sen sijaan mantereen länsirannikolla lunta oli vähän, mikä vaikeutti Vancouverin olympialaisten järjestämistä.
Joulukuun 2009 lumipyry.
Vuoden 2009 joulukuussa Meksikonlahden ylitti laaja lumipyry, joka toi useisiin Yhdysvaltojen osavaltioihin runsaasti lunta, jopa 30–41 senttimetriä. 16. joulukuuta 2009 meteorologit havaitsivat, että Meksikonlahdella on muodostumassa voimakas matalapaine. Texasissa satoi ennätysmääriä, ja sateen arvioitiin voimistuvan liikkuessaan Georgian ja Floridan yli pohjoisemmaksi. Sunnuntai-iltapäivänä 20. joulukuuta matalapaine ohitti Virginian ja siirtyi Washingtonin metropolialueelle.
Lumipyryssä oli sunnuntai-iltapäivään mennessä kuollut ainakin viisi ihmistä. Lisäksi kymmenettuhannet olivat ilman sähköä. Lumipyrystä ennustettiin pahinta sitten vuoden 1885, jolloin säätilastointi aloitettiin. BBC mainitsi, että pyrystä odotettiin mahdollisesti vuosikymmenen rajuinta.
Lunta kertyi yli 50 cm kymmenen osavaltion jossakin osassa. Joulukuun tai yhden sadetapahtuman päivittäisiä lumenkertymäennätyksiä rikottiin monilla paikkakunnilla. Yhden päivän kertymän joulukuun ennätys syntyi Washingtonin, Baltimoren, Philadelphian, Providencen ja Bostonin havaintoasemilla. Long Islandin Uptonissa tuli lunta 66 cm, mikä on suurin siellä koskaan yhdestä matalapaineesta kertynyt lumimäärä.
Lukemat ovat poikkeuksellisia tuossa osassa Yhdysvaltoja. Avoveden vaikutuksen epävirallinen ennätys on 77 tuumaa (154 cm) vuorokaudessa Montaguessa tammikuussa 1997. Samassa paikassa kertyi vuoden 2002 alussa 127 tuumaa (320 cm) lunta viikon aikana.
Helmikuun alun 2010 lumipyry.
"Pohjois-Amerikan lumipyry" (myös "Snowmageddon" ja "Snowpocalypse") oli vuoden 2010 helmikuussa Meksikonlahden ylittänyt suuri lumipyry, jonka yhteydessä lunta tuli runsaasti useisiin Yhdysvaltojen itärannikon osavaltioihin, jopa 61–102 senttimetriä. Pyrystä ennustettiin muun muassa Washingtonin pahinta yli 90 vuoteen. Sen takia ainakin 230 000 ihmistä menetti sähköt. Virginiassa kaksi ihmistä kuoli jäätyään traktoriinsa jumiin lumimyrskyn ajaksi.
Helmikuun alkupuolella Washingtonissa mitattiin ennätykselliset 139,4 senttimetriä lunta ja Baltimoressa 184 senttiä lunta.
Helmikuun lopun 2010 lumipyry.
Yhdysvaltojen kaakkoisosissa oli Snowicane-niminen lumimyrsky 25.–27. helmikuuta 2010. Vaikutusalueeseen kuuluivat myös Länsi-Virginia, New York ja Kanadan itäosa. Myrskyn aikana alueelle satoi lunta 30–60 senttiä, paikoin yli metrin. 
Maaliskuun 2010 talvimyrsky.
Maaliskuun puolivälin 2010 talvimyrsky vaati ainakin yhdeksän kuolonuhria. Myrsky osui Yhdysvaltojen kaakkoisosiin ja Kanadan itäosiin. Myrskyyn kuului jopa 25 senttimetrin sademäärä, joka aiheutti tulvia. Voimakas 110 kilometrin tuntivauhtia puhaltanut tuuli pahensi tilannetta.
Karan pakkotyövankila

Karan pakkotyövankila () on Venäjällä nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä Šilkan sivujoen Karan varrella sijainneista rangaistuslaitoksista käytetty nimitys. Ne kuuluivat Nertšinskin pakkotyövankilan alaisuuteen.
Karan pakkotyövankila toimi 1830-luvulta aina vuoteen 1898 saakka. Aluksi sinne lähetettiin vain tavallisia rikollisia. Vankilat sijaitsivat Kara-joen varrella 35 kilometrin matkalla. Vangit työskentelivät seudun kultakaivoksilla.
Vuonna 1873 Karan pakkotyövankilaan alettiin lähettää poliittisia vankeja. Ensimmäisiä olivat ns. Netšajevin jutussa tuomitut Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Nikolajev. Heitä seurasivat Nikolai Išutin, Pjotr Uspenski sekä ns. 50:n ja 193:n oikeudenkäynneissä ja Kazanin katedraalin mielenosoituksen yhteydessä tuomitut. 1880-luvulla pakkotyövankilaan lähetettiin Narodnaja voljan ja puolalaisen Proletariaatti-puolueen jäseniä. Vankien joukossa oli tunnettuja narodnikkeja kuten Ippolit Myškin, Dmitri Rogatšov, Porfiri Voinaralski, Sergei Kovalik, Lev Deitš, Aleksandr Pribyljov, Feliks Kon, sosialistivallankumouksellisten myöhempi johtaja Jekaterina Breško-Breškovskaja sekä ensimmäiset työläisvallankumoukselliset Pjotr Aleksejev ja Viktor Obnorski. Karassa kärsi tuomiotaan ja teki itsemurhan suomalaissyntyinen Karl Ivanainen.
Syyskuussa 1880 Nertšinskin vankiloihin alettiin siirtää kaikkia pakkotyöhön tuomittuja poliittisia vankeja. Marraskuussa 1881 Nižnjaja Karaan avattiin poliittisille vangeille tarkoitettu miesvankila. Naiset sijoitettiin Ust-Karaan. Kaikkiaan Karan pakkotyövankilan läpi kulki noin 300 poliittista vankia, joista 32 oli naisia.
Toukokuussa 1882 leiriltä karkasi kahdeksan poliittista vankia, jotka kaikki saatiin kiinni. Karkureita rangaistiin fyysisesti ja Taka-Baikalian kuvernöörin Luka Iljaševitšin aloitteesta Karan vankilaoloja kovennettiin. Tämän seurauksena entinen poliittinen vanki Marija Kutitonskaja yritti murhata Iljaševitšin.
Vuonna 1886 Karan pakkotyövankilassa vieraili amerikkalainen tutkimusmatkailija George Kennan, joka arvosteli kirjassaan sen epäinhimillisiä oloja. Vuosina 1888–1889 vankilassa tapahtui ns. Karan tragedia, joka päättyi vankien joukkoitsemurhaan. Karan tragedian jälkeen poliittiset vangit siirrettiin muihin vankiloihin. Karan kultakaivoksille jäi rikollisia ja palkattua vapaata työvoimaa. Toukokuussa 1898 Amurin kenraalikuvernööri määräsi Karan pakkotyövankilan suljettavaksi.
Nykyään Karan kultaesiintymiä hyödyntää OAO Priisk Ust-Kara. Joen suussa sijaitsee Ust-Karskin taajama.
Rekisterikilpinumerotarkkailu

Rekisterikilpinumerotarkkailu eli rekkaribongaus on harrastus, jossa tarkoitus on etsiä autojen rekisterikilpien numerot järjestyksessä esimerkiksi 1:stä 999:ään. Tarkkailua harrastetaan muun muassa Suomessa, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Ruotsissa. 
Idea.
Rekkaribongausta voi harrastaa yksin tai muiden kanssa. Tarkoituksena on tarkkailla autojen rekisterikilpiä ja etsiä niistä numerot järjestyksessä esimerkiksi 1:stä 999:ään tai vaihtoehtoisesti "väärinpäin" aloittaen esimerkiksi 999:stä 1:een. Rekisteritunnusten kirjaimilla ei ole väliä. Suomessa tarkkailun kohteena ovat pääasiassa suomalaiset musta- tai valkopohjaiset autojen rekisterikilvet, joissa on 1–3 kirjainta ja 1–3 numeroa, mukaan lukien Ahvenanmaan kilvet. 
Turun Seudun Rekisterikilpinumerotarkkailijoiden Klubin mukaan eivät käy perävaunujen, moottoripyörien tai mopojen kilvet, keltapohjaiset työkonekilvet, diplomaattikilvet tai puolustusvoimien kilvet.
Bongattavat kilvet on nähtävä itse omin silmin, ja kilvissä saa olla vain sillä hetkellä etsittvää luku. Numeroon 999 pääseminen voi kestää useita vuosia.
Kilpitarkkailija voi pitää kirjaa edistymisestään. Päiväkirjaan voi merkitä esimerkiksi auton rekisteritunnuksen, päivämäärän ja kunnan, josta kilpi on bongattu. Kilpitarkkailijat voivat auttaa toisiaan kertomalla esimerkiksi internetissä, mistä tiettyjä numeroita löytää, tai huomauttaa, mikäli bongaa toisen tarkkailijan etsimän kilven, eikä tämä itse sitä huomaa.
Glukoosi-6-fosfaatti

Glukoosi-6-fosfaatti (C6H13O9P) on kemialliselta rakenteeltaan glukoosisokerin ja fosforihapon esteri. Glukoosi-6-fosfaatti on biologisesti tärkeä molekyyli ja se on välituote monissa aineenvaihdunnan mekanismeissa kuten glykolyysissä ja pentoosifosfaattireitissä.
Biosynteesi.
Soluissa glukoosimolekyyli kuudenteen hiiliatomiin liitetään fosfaattiryhmä. Useimmissa kudoksissa fosfaattiryhmän liittämistä katalysoi heksokinaasientsyymi. Maksan parenkyymisoluissa ja haimasaarekkeessa reaktiota katalysoiva entsyymi on heksokinaasin sijasta glukokinaasi. Fosfaattiryhmän lähteenä reaktioissa toimii ATP-molekyyli.
Glykolyysi.
Muodostunut glukoosi-6-fosfaatti voidaan käyttää edelleen glykolyysissä. Glykolyysin ensimmäisessä vaiheessa tapahtuva reaktio on glukoosi-6-fosfaatin muuttaminen isomeerikseen fruktoosi-6-fosfaatiksi. Tätä reaktiota katalysoi fosfoglukoosi-isomeraasientsyymi.
Pentoosifosfaattireitti.
Pentoosifosfaattireitin ensimmäisessä vaiheessa glukoosi-6-fosfaatti hapetetaan 6-fosfoglukono-δ-laktoniksi. Reaktio on irreversiibeli eli palautumaton ja sitä katalysoi glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasientsyymi. Entsyymin kofaktorina toimii NADP+-molekyyli ja inhibiittorina NADPH. Pentoosifosfaattireitillä tuotetaan muun muassa ribuloosi-5-fosfaattia, jota tarvitaan monien nukleotidien biosynteesissä.
Varastointi glykogeenina ja glykogeenin hajotus.
Ylimääräinen glukoosi-6-fosfaatti voidaan varastoida glykogeenina. Glukoosi-6-fosfaatti muutetaan ensin fosfoglukomutaasientsyymin avulla glukoosi-1-fosfaatiksi, josta muodostetaan glykogeenia glykogeenisyntaasin katalysoimana. Glukoosi-1-fosfaatti voidaan vapauttaa hajottamalla glykogeeni glykogeenifosforylaasilla ja muuttaa jälleen fosfoglukoosimutaasin avustuksella glukoosi-6-fosfaatiksi.
Glukoosi-6-fosfaatista voidaan vapauttaa verenkiertoon glukoosia hydrolysoimalla fosfaattiryhmä maksan sisältämällä glukoosi-6-fosfataasilla. Sama entsyymi valmistaa glukoosia glukoneogeneesin viimeisessä vaiheessa glukoosi-6-fosfaatista.
Rekijoki

Rekijoki on kylä, kyläkeskus ja postinumeroalue (25380 Rekijoki) Kiikalassa Salossa. Rekijoen naapurikyliä Salossa ovat Kiikalan Revä, Kärkelä, Hirvelä ja Kesälä sekä Perttelin Haali, naapurikylä Someron puolella on Lautela. Kyläkeskuksen palveluihin kuuluu enää vain Osuuspankin konttori Kärkelän kylässä, sillä Rekijoen koulu lakkautettiin vuonna 2014. Tärkeimpiä liikenneväyliä ovat Perttelistä Someron Terttilään johtava yhdystie 2403 ja siitä Kiikalan kirkolle johtava yhdystie 2411, joka yhtyy Suomusjärvelle seututielle 110 johtavaan yhdystiehen 2410. 
Luonnonympäristöä alueella hallitsee Uskelanjoki, jonka kolme latvahaaraa Rekijoki, Terttilänjoki ja Hitolanjoki yhtyvät Rekijoen kylän luona Uskelanjoeksi. Näistä Terttilänjoki ja Uskelanjoki muodostavat kylän pohjoisrajan, johon Rekijoki yhtyy pohjoisesta ja Hitolanjoki etelästä. Uskelanjoen, Hitolanjoen ja Terttilänjoen varsilla kylän alueelle ulottuu perinnebiotoopeistaan tunnettu Rekijokilaakson Natura 2000 -alue.
Earthworm Jim

Earthworm Jim on vuonna julkaistu tasohyppelypeli, jonka on kehittänyt Shiny Entertainment.
Päähenkilö Jim on supersankariksi puettu mato, jonka tehtävänä on pelastaa maailma.
Pelissä on kahdeksan tasoa, joissa jokaisessa on erilainen teema, sekä erilaiset viholliset. Jokaisessa tasossa on myös ns. päävastus. Tasojen välissä on "Andy Asteroids" -nimisiä avaruuskilpa-ajoja. Jimillä on käytössään sädease, ja hän voi käyttää myös omaa madonruumistaan erilaisiin tarkoituksiin, lähinnä lyömäaseena, potkurina (hidastaa putoamista), ja hän voi tarttua sillä erilaisiin esineisiin. Hän käyttää sitä lisäksi kaikenlaisten kytkimien ja muiden esineiden aktivointiin.
Earthworm Jimistä on julkaistu vuonna 2010 myös graafisesti paranneltu versio "Earthworm Jim HD" ladattavaksi Xbox Livestä Xbox 360:lle ja PlayStation Storesta PlayStation 3:lle.
Muu media.
Päähahmon seikkailuista tehtiin vuosina 1995–1996 myös piirrettyä televisiosarjaa, joka Suomessa tunnetaan nimellä Jimi Matala.
Ultima Thule – Pohjoiset löytöretket

Ultima Thule – Pohjoiset löytöretket on tietoteos, jonka tekijät Matti Lainema ja Juha Nurminen ovat koonneet viisivuotisen työn aikana omien tutkimustensa ja löytöretkiensä kokemukset ja tulokset sekä keräilyharrastuksensa ansiosta syntyneet kokoelmat kirjaksi. Teos liittyi Kulttuurien museossa Helsingissä talvella 2001–2002 pidettyyn näyttelyyn.
Pohjoisten löytöretkien historia ulottuu kahden ja puolen vuosituhannen taakse, ja sinä aikana tunnetun maailman raja on siirtynyt yhä pohjoisemmaksi. Aineiston laajuus pakotti tekijät rajaamaan tehtäväänsä ankaralla kädellä. Teoksen sisällön maantieteellinen alue kattaa napapiirin pohjoispuolen. Kirjassa julkaistaan useita karttoja ensimmäisen kerran. Tekstissä syvennytään kartografiaan, pohjoiseen luontoon, aluksiin, navigointiin ja Arktiksen erityisilmiöihin. 
Pohjoisia alueita ensimmäisenä tutkineen antiikin kreikkalaisen tutkimusmatkailijan Pytheaan tarunhohteiseen Ultima Thuleen on pyritty paitsi taloudellisten seikkojen motivoimana, myös kamppailemaan talvisen pimeyden, kylmyyden, vaarallisten kulkureittien, yksitoikkoisuuden tai ravinnon puutteen kanssa. Ankara luonto ja sairaudet ovat verottaneet retkeilijöitä, joista moni jäi matkalle. Vuosisatojen tutkimusten ja kartoitusten ansiosta löytyneet laivaväylät, Luoteisväylä ja Koillisväylä, eivät löydyttyään ole osoittautuneet taloudellisiksi menestyksiksi, ja niissä on ollut enemmänkin kysymys kansallisen maineen ja kunnian tavoittelusta.
Teoksen saatesanat on kirjoittanut Viron presidentti Lennart Meri, itsekin pohjoisten alueiden tutkija. Teos on julkaistu paitsi suomeksi, myös ruotsiksi, englanniksi, norjaksi, saksaksi ja espanjaksi.
MC Eiht

MC Eiht (Aaron Tyler, s. 22. toukokuuta 1970) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä. Hän aloitti uransa Compton’s Most Wanted -yhtyeessä 1980-luvun loppupuolella ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "We Come Strapped" vuonna 1994. Hänet tunnetaan myös roolistaan vuoden 1993 elokuvassa "Väkivallan kierre".
Tausta.
Tyler varttui Comptonissa Kaliforniassa. Tultuaan koulussa Crips-katujengiläisten hiillostamaksi hän päätti itse liittyä mukaan jengiin ollessaan noin 13-vuotias. Tyler kiinnostui musiikista jo nuorena. Hän on kertonut saaneensa vaikutteita etenkin 1970-luvun musiikista.
Nordic Capital

Nordic Capital on pääomasijoitusyhtiö, joka keskittyy pääasiassa Pohjois-Euroopan sijoituksiin. Nordic Capital sijoittaa moneen eri toimialaan, mutta keskittyy etenkin terveydenhuoltoon, teknologiaan ja maksuihin sekä rahoituspalveluihin. Lisäksi teollisuus- ja yrityspalvelut sekä kuluttajasektori ovat valikoitujen sijoitusten kohteena. 
Perustamisvuodesta 1989 lähtien Nordic Capital on sijoittanut 14 miljardia euroa yli sataan sijoitukseen. Viimeisin rahasto on pääomaltaan 4,3 miljardin euron Nordic Capital Fund IX, jonka sijoittajat ovat pääasiassa kansainvälisiä instituutioita, kuten eläkerahastoja.
Yhtiöllä on neuvonantajatoimistot (NC Advisors) Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa, Norjassa, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Yhdysvalloissa. 
Nordic Capital on sitoutunut luomaan vahvempia ja kestäviä liiketoimintoja operatiivisen kehittämisen ja transformatiivisen kasvun avulla.