Zbaraž

Zbaraž , tunnetaan myös nimellä Zbaraż, Sbarasch, Sparach ja Zbarezh on kaupunki Ternopilin alueella Länsi-Ukrainassa.
Vuonna 2021 Zbaražissa asui 13 346 ihmistä. Kaupunki on entisen Zbaražin piirin hallinnollinen keskus.
Sijainti.
Zbaraž sijaitsee 17 tai 22 kilometriä Ternopilista koilliseen Hniznan varrella joen molemmin puolin keskellä Medoboryn vuoria, jossa korkeus merenpinnasta on 317 tai 324 metriä. Vuonna 1906 kaupunkiin rakennettiin rautatieasema, koska sitä ohi meni Ternopilin ja Šepetivkan välinen rautatielinja. Nykyisin Zbaražin ohittaa myös kansainvälinen valtatie M19, joka yltää pohjoisesta etelään Länsi-Ukrainassa ja yhdistää historialliset Volynian ja Etelä-Bukovinan alueet. Kaupungista valtatielle pääsee 4,3 kilometrin pituista paikallista C200624-maantietä pitkin. Noin 400 kilometrin ajomatka Kiovasta Zbaražiin kestää noin kuusi tuntia.
Nimi.
Oletuksen mukaan kaupungin nimi tulee sanasta "kokoontuminen" tai verbin ”збирали” eli ”koota” taikka ”kerätä” mukaan, koska täällä itäslaavilaiset ruhtinaat kokosivat tai värväsivät sotilaita ennen taisteluihin lähtöä, joten Nestorin kronikan kirjoittaja kutsui kaupunkia nimellä ”Zbiraž” (). Muiden lähteiden mukaan nimi johtuu kantaslaavilaisesta sanasta "bara" () eli soinen alue tai kosteikko tai sanasta "brat" () eli ”ottaa” tai "brati" eli taistelijat.
Ensimmäisiä mainintoja kaupungista.
Ensimmäistä kertaa kirjallisissa lähteissä nimi "Zbaraž" esiintyy vanhassa ruteenilaisen kirjallisuuden ja 1201–1292 Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan historiaa käsittelevässä kronikassa, jota pidetään osana kuuluisaa, 1400-luvun alussa luotua Ipatjevin käsikirjakokoelmaa. Teoksessa Zbaražin kaupunki mainitaan vuonna 1211 kahdesti "Kertomukseen menneistä ajoista" kuuluneissa sekä Hlebnikovin että Pogodinin käsikirjoituksissa. Joidenkin lähteiden mukaan kaupunki mainitaan apanaasin eli Galitsian ja Volynian ruhtinaskunnan hallitsijaperheen elatusmaksulla yllä pidettävän jäsenen valtakunnallisena keskuksena että rajakaupunkina, jossa käytiin merkittävää leivän, sikojen ja laardin kauppaa, tehtiin käsityötuotteina liinavaatteita, mattoja ja nahkatuotteita.
Zbaražin kaupunginvaltuuston virallisella sivulla väitetään toisen historiallisen maininnan olleen Vladimir Monomahin lapsillensa laadituissa opetuksissa. Niissä vuosina 1213–1214 Volyniaan kuulunutta kaupunkia nimettiin muiden Galitsian kaupunkien joukossa, vaikka arkeologisten tutkimusten vahvistamana tämä paikkakunta on paljon vanhempi ja oli kauan ennen ensimainintaa yksi Galitsian ja Volynian linnoitetuimmista aluekeskuksista.
Kaupungista.
Hnizna yläjuoksulla sijaitsevasta ja pinta-alaltaan 2,5 neliömetrisen Stary Zbaraž-nimisestä kylästä tehtiin arkeologisia löytöjä keski- ja myöhäispaleoliittisten, tripoljen, Ternopilin alueella ja osittain Lvivin alueella Länsi-Bugin yläjuoksulla ja Pripetin yläsivujoilla levinneen vysotskan tai visotskan, tšernyakhivin, luka-rajkove(ts'ka)n ja muinaisvenäläisen kulttuurien jäljeltä. Ensimaininnan aikaan 1200-luvulla kaupunki kuului Puolan kuninkaalle Leszek I Valkoiselle. Vuonna 1393 Liettuan suuriruhtinas Vytautas Suuri antoi Zbaražin Novhorod-Siverskyia hallinneelle, Gediminien hallitsijasukuun kuuluneelle ruhtinaalle Kaributakselle, joka rakennutti tänne ensimmäisen kivisen linnoituksen puisen paikalle. Pääsyä linnoitukseen Hniznan laakson puolelta vaikeuttivat joen jyrkät rinteet ja itäpuolelta syvä kaivanto. Ukrainan kansallisen vallankumouksen vuosina 1648–1676 Zbaražista tuli toistuvasti tuonaikaisten tapahtumien keskipiste. Kaupunki tunnetaan vuosien 1648–1657 H’melnytskyin kansannousun eli Puola-Liettuan ja Ukrainan välisen sodan tapahtumista, erityisesti vuoden 1649 piirityksestä. Kerrotaan, että täällä vieraili Pietari Suuri vuonna 1707 ja poliittinen aktivisti Ivan Franko 1890-luvulla. Vuonna 1797 keisari Frans II myönsi kaupungille vaakunan.
Puolan ensimmäisen jaon yhteydessä Zbaraž liitettiin Itävaltaan ja toimi läänin keskuksena vuosina 1867–1918, jolloin 25. marraskuuta 1906 avattiin junaliikenne Ternopil-Zbaražin-radalla. Tämän vuosisadan alussa kaupungissa toimi tiilitehdas, valimo, panimo ja kaksi tislaamoa, höyry- ja vesimyllyä, saippuatehdas, myös työpaja ja painotalo. Sotien välisenä aikana kaupunki kuului Puolaan. Neuvostojoukkojen ensimmäinen miehitys alkoi vuonna 1939 ja Zbaražille myönnettiin kaupungin status. Samalla siitä tuli maatalouskeskus, jossa toimivat sokerinjalostamo, viinitila, tiilitehdas, valimo ja panimo. Zbaražista tuli samannimisen piirin keskus vuonna 1940. Kaupunkiasukkien enemmistö kuuluu ukrainalaisille.
Juutalaiset asettuivat Zbaražiin jo 1400-luvun lopulla ja heidän yhteisöjen määrä kasvoi 1600-luvulla ja erityisesti Itävallan valtakautena. Vuonna 1921 heitä oli kaupungin 8409 asukkaasta noin 2982 ja vuoden 1931 väestönlaskennan mukaan 3 000 eli 35 % koko väestöstä. Tarina kertoo, että aikoinaan, kun Zbaražin suuri linna esti mongolien hyökkäyksen, ruhtinas rakennutti kaupunkiin kolme palvontapaikkaa: katolisen kirkon, Ukrainan ortodoksisen kirkon ja synagogan, joka valmistui vuonna 1537. Kun toisen maailmansodan aikana natsit hyökkäsivät synagogaan, heidän ammutut luodit kimposivat massiivisista seinistä tappaen kaksi saksalaista sotilasta, joten he luopuivat rakennuksen tuhoamisyrityksestään.
Arkkitehtoniset monumentit.
Zbaražin kansallisena arkkitehtonisena monumenttina on vuonna 1393 rakennettu kivinen puolustuslinnoitus, josta tähän päivään asti on säilynyt 1600-luvulla hollantilaisen sotainsinöörin Van Peenen suunnittelun mukaan rakennettu versio ja jossa nykyään toimii museo. Toiseksi tärkein nähtävyys on bernardiiniluostari, joka on edelleen toiminnassa ja sitä kunnostetaan säännöllisesti. Pyhän arkkienkelin Mikaelin kirkon tiilirakennus valmistui vuonna 1818 vanhan puurakennuksen paikalle, sitä kunnostettiin vuosina 1974 ja 1978 ja entisöitiin vuonna 1991. Kirkastumisen eli Spaso-Preobraženskajan kirkko vuodesta 1600, joka rakennettiin Pyhän Onufryn luostarin paikalle, jonka seinät olivat jopa 2 metriä paksuja ja joka toimii nykyään Zaluzžjan kylän seurakuntakirkkona että Zbaražin vanhin temppeli, Vapahtajan kirkastumisen kirkko sijaitsevat kaupungin lounaislaitamilla Stary Zbaražin alueella. Ennen toista maailmansotaa Zbaražiin oli pystytetty yksi ensimmäisiä Henryk Sienkiewiczille omistettuja patsaita, joka sotavuosina katosi jäljettömiin.