tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Baladhuri

ʾAḥmad ibn Yaḥyā ibn Jabir al-Balādhurī (arab. أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري) (k. n.. 892) oli vuosina 820–892 elänyt muslimihistorioitsija. Hän vaikutti abbasidikalifaatin pääkaupungissa Bagdadissa ja oleskeli myös kalifien hovissa. Baladhurin pääteos kertoo muslimivalloituksista Muhammedin ajoista alkaen. 
Teokset.
Baladhurin tärkein nykyaikaan säilynyt teos on muslimien valloitussodista kertova "Futūḥ al-buldān" ('Islamilaiset valtion alkuperä'). Se kertoo profeetta Muhammedin ajoista alkavista valloituksista lännessä Egyptiin, Pohjois-Afrikkaan ja Espanjaan ja idässä Irakiin, Iraniin ja Sindhiin. Teos perustuu sekä suulliseen perimätietoon että varhaisempiin elämäkertoihin ja sotatoimikuvauksiin. Teosta on myöhemmin lainattu paljon, ja se on käännetty englanniksi. Toinen säilynyt teos on "Ansāb al-ashrāf" ('Ylhäisten sukuperä') sisältää aristokratiaan kuuluneiden sukuselvityksiä Muhammedista umaijadeihin ja abbasidikalifeihin.
Gomméville

Gomméville on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Seinejoen varrella, noin 47 kilometriä Montbardin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustan liepeillä oleva Saint-Antoinen kirkko on rakennettu 1400- ja 1500-luvuilla. Kunnan keskusta oli 1500-luvulla linnoitettu, ja sen muurien ja vallien jäännöksiä on vielä paikoin havaittavissa. Seinen ylitse on rakennettu viisi holvinen holvisilta 1800-luvulla.
Kuninkuusravit 1939

Kuninkuusravit 1939 järjestettiin Turussa Kupittaan raviradalla 25.–27. elokuuta 1939. Ne olivat 12. kuninkuusravit ja ensimmäiset Turussa pidetyt. Ravikuninkuuden voitti Toivo Pohjalan Lohdutus, jolle titteli oli toinen perättäinen.
Kuninkuuskilpailuun ilmoittautui vain neljä hevosta, joista Vihu jäi jalkavammaan vedoten pois, mutta osallistui viikonlopun muihin lähdöihin. Hevoset juoksivat kaikki matkat yksitellen ja kokonaikilpailun voitto ratkaistiin sijapisteillä. 
Vuoden 1939 jälkeen Kuninkuusraveihin tuli sotavuosien johdosta neljän vuoden tauko. Myöhemmin yhdeksän ravinkuninkuutta saavuttanut Kaarlo Partanen teki Turussa kuninkuusravidebyyttinsä Älyn ohjastana.
Kuninkuuskilpailu.
Perjantaina juostun 3 000 metrin paras oli Lohdutus, joka voitti Älyä 3,2 ja Eri-Aaronia peräti 12,9 sekuntia. Lauvantain maililla radan poikki kulki auto, jota väistääkseen Toivo Pohjalan piti lähes pysäyttää hevosensa. Lohdutus otti samalla muutaman laukka-askeleen jääden välikohtauksen johdosta lähes neljä sekuntia matkan voittaneesta Eri-Aaronista. Sunnuntain 2 000 metriä voitti Äly uudella SE-ajalla 2.59,2. Ori juoksi kilpailun jalka puudutettuna loukattuaan kavionsa lauantaina.
Kun sijoitukset eri matkoilla menivät ristiin päätyivät kaikki hevoset tasapisteisiin ja kuninkuuskilpailun voiton ratkaisi kokonaisaika. 3 000 metrin kilpailussa saavuttamansa etumatkan johdosta nopein oli Lohdutus, joka kruunattiin ravikuninkaaksi 1,3 sekunnin erolla ennen Älyä. "Helsingin Sanomien" toimittaja Eino Soinio innostui vertaamaan Lohdutuksen suorituskykyä ME-juoksija Taisto Mäkeen.
Tulokset.
Kokonaiskilpailun palkinnot: 2 500 – 1 500 – 1 000 mk.
Zolotšivin piiri

Zolotšivin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Lvivin alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1940, ja sitä laajennettiin huomattavasti heinäkuussa 2020. Piirin hallinnollinen keskus on Zolotšiv (23 986 as., 2021). 
Piiri rajoittuu lännessä Lvivin piiriin, pohjoisessa Tšervonohradin piiriin ja Volynian alueen Lutskin piiriin, koillisessa Rivnen alueen Dubnon piiriin sekä idässä Ternopilin alueeseen (Kremenetsin ja Ternopilin piirit).
Zolotšivin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Lvivin alueen piirien lukumäärän seitsemään. Aiempaa laajemman Zolotšivin piirin pinta-alaksi tuli 2 887,9 neliökilometriä. Aiemmin piiriin kuulunut Hlynjany siirtyi vuoden 2020 aluehallinnollisessa muutoksessa Lvivin piiriin.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Zolotšivin piirin väkiluvuksi 160 664 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvoittoinen, Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 41,7 prosenttia piirin asukkaista (67 048 as.), eli kolmen kaupungin (Brody, Busk ja Zolotšiv) ja neljän kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi (69 407 as., 2017).
Viktar Hulevitš

Viktar Uladzimiravitš Hulevitš (; , "Viktor Vladimirovitš Gulevitš"; s. 14. toukokuuta 1969 Slutskin piiri, Minskin alue) on valkovenäläinen kenraalimajuri. Hän toimi Valko-Venäjän asevoimien pääesikunnan päällikkönä ja maan ensimmäisenä varapuolustusministerinä Venäjän hyökätessä Ukrainaan 2022. Hulevitšin johtama Valko-Venäjän armeija toimi hyökkäyksen tukijana ja mahdollistajana. Hänet otettiin 1. maaliskuuta 2022 Ison-Britannian pakotelistalle.
Hulevitšin väitettiin jättäneen eropyyntönsä Valko-Venäjän puolustusministeri Viktor Hreninille 4. maaliskuuta 2022. Valko-Venäjä kiisti väitteet ja totesi, että eropyyntöä ei edes voisi jättää puolustusministerille vaan ainoastaan Valko-Venäjän armeijan pääkomentajalle.
Dubnon piiri

Dubnon piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan pohjoisosassa Rivnen alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1940 ja sitä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Dubnon piirin naapurina on idässä Rivnen piiri, etelässä Ternopilin alueen Kremenetsin piiri, lounaassa Lvivin alueen Zolotšivin piiri sekä luoteessa ja pohjoisessa Volynian alueen Lutskin piiri. Piirin hallinnollinen keskus on Dubno (37 257 as., 2021).
Dubnon piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Rivnen alueen piirien lukumäärän neljään. Aiempaa laajemman Dubnon piirin pinta-alaksi tuli 3 294,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Dubnon piirin väkiluvuksi 167 728 (1.1.2021). Väestöltään piiri on maaseutuvaltainen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin prosenttia piirin asukkaista (60 940 as.), eli piirin kahden kaupungin (Dubno ja Radyvyliv) ja kolmen kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Ukrainalainen keittiö

Ukrainalainen keittiö on sekoitus läntistä ja itäistä ruokaperinnettä, ja perinteet vaihtelevat laajassa maassa. Peruspiirre on hienostelematon talonpoikaisuus. Keskeisiä vaikuttajia ovat olleet muun muassa puolalainen, unkarilainen, mutta myös turkkilainen ja tataarien ruokakulttuuri.
Raaka-aineita.
Ukraina kuuluu maailman viiden suurimman vehnäntuottajan joukkoon. Neuvostoaikoina Ukraina tunnettiin Neuvostoliiton vilja-aittana.
Vihannekset ovat suosittuja raaka-aineita, ja kaikista vihanneksista suosituimpia ovat punajuuri, jota toisinaan kutsutaan kansallisvihannekseksi. Muita käytettyjä vihanneksia porkkana, kurpitsa, peruna ja maissi. Tyypillisiä hedelmiä ja marjoja ovat kirsikka, luumu, päärynä ja vesimelonit. Tärkein käytetty mauste on valkosipuli.
Suosituin liha on sianliha, mutta myös nautaa ja kanaa syödään yleisesti. Lihaa kypsennetään yleensä joko paistamalla tai kypsentämässä pataruokien seassa. Kalaa ja rapuja käytetään myös useissa ruokalajeissa. Salo eli maustettu sianihra on leivänpäällinen, jota raskasta työtä tekevät ovat syöneet. Nykyisin valmistetaan vitsimielessä esimerkiksi suklaalla kuorrutettua saloa.
Ruokalajeja.
Venäjän tavoin borssi on suosittu ruokalaji ja alun perin Ukrainasta lähtöisin. Siitä ainakin 30 eri versiota. Kasvisten lisäksi niihin voidaan lisätä lihaa kuten possua, kanaa tai nautaa, sekä myös kalaa.
Kiovan kanan alkuperä on kiistelty: sekä venäläiset että ukrainalaiset katsovat, että ruokalaji kuuluu nimenomaan heidän omaan ruokakulttuuriinsa. Ukrainan ja Venäjän lisäksi ruokalajin alkuperäksi on esitetty Ranskaa, jossa Kiovassa työskennelleet huippukokit olivat opiskelleet.
Kotitekoisia makkaroita syödään paljon, jopa enemmän kuin teollisesti valmistettuja, ja ne valmistetaan lihasta, läskistä ja mausteista. Raakamakkaroita voidaan pakastaa myöhempää kypsennystä varten, jolloin ne joko grillataan, paistetaan, keitetään tai savustetaan. Makkaroita syödään varenykyjen tai banušin kanssa.
Pampuška on Ukrainan kuuluisin leipä.
Juomat.
Tunnettuja ukrainalaisia olutpanimoita ovat muun muassa Obolon, Lvivske ja Slavutytš. Myös kotikaljaa vastaavaa kvassia juodaan yleisesti, ja sitä on valmistettu jo Kiovan Rusin aikana. Väkevistä, vodkaa muistuttavista alkoholijuomista, käytetään Ukrainassa nimitystä horilka. Tunnettuja valmistajia ovat muun muassa Nemiroff ja H'ilibni Dar.
Ukrainalaisella viinillä on maassa pitkä historia etenkin Krimillä: niemimaalta on löydetty 300-luvulta eaa. peräisin olevia amforoita. Keskiajalla viiniä valmistivat etupäässä munkit ja näiden työtapoihin vaikuttivat muun muassa genovalaiset, jotka miehittivät osia Krimistä tuolloin.
Kiovan kakku

Kiovan kakku () on ukrainalainen Kiovasta kotoisin oleva jälkiruokakakku.
Kakku sai alkunsa Kiovan Karl Marxin konditoriotehtaalla, jossa se kehitettiin vuonna 1956. Nykyään kakkuja valmistaa virallisesti Roshen, joka nykyään omistaa alkuperäisen konditoriotehtaan. Roshen on ainut ukrainalainen valmistaja, joka käyttää kakun alkuperäistä reseptiä. 1970- ja 1980-luvuilla kakku oli suosittu ympäri Neuvostoliittoa.
Kakussa on kaksi kerrosta, jotka sisältävät marenkia ja hasselpähkinää. Kostuttamiseen käytetään jälkiruokaviiniä. Kakku on päällystetty suklaakuorrutuksella, jonka päälle lisätään voikreemiä koristeellisesti pursotettuna. Kakun nettopaino on kilon verran.
Alkujaan kakussa käytettiin saksanpähkinöitä, mutta ne vaihdettiin myöhemmin cashew- tai hasselpähkinöihin. Pähkinämurskaa voidaan myös ripotella kakun päälle ja jättää se tämän jälkeen kylmenemään, mikä puolestaan vaikuttaa kakun päällisen rakenteeseen.
Kakkuja myydään perinteikkäässä valko-vihreässä peltirasiassa, jonka kannessa on kuvattu pähkinäpuu. Rasia on kääritty punaiseen nauhaan.
Kiovan kakku on joutunut myös ruokaväärennöksen kohteeksi. Aidon kakun tunnistaa lopulta siitä, että leivontapäivä on laserkaiverrettu kakun peltirasiaan, kun taas väärennökset käyttävät tarroja. Väärennökset ovat myös yleensä kosteampia kuin aidot kakut ja niissä käytetään maapähkinöitä hasselpähkinöiden sijaan.
Kremenetsin piiri

Kremenetsin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Ternopilin alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1940 ja sitä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Kremenetsin piirin naapurina on etelässä Ternopilin piiri, lännessä Lvivin alueen Zolotšivin piiri, pohjoisessa Rivnen alue (Dubnon ja Rivnen piirit), sekä idässä Hmelnytskyin alue (Šepetivkan ja Hmelnytskyin piirit). Piirin hallinnollinen keskus on Kremenets (20 476 as., 2021).
Kremenetsin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Ternopilin alueen piirien lukumäärän kolmeen. Aiempaa laajemman Kremenetsin piirin pinta-alaksi tuli 2 633,9 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Kremenetsin piirin väkiluvuksi 140 063 (1.1.2022). Väestöltään piiri on maaseutuvaltainen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 31,9 prosenttia piirin asukkaista (45 265 as.), eli piirin neljän kaupungin (Kremenets 20 476 as., Lanivtsi 8 215 as., Potšajiv 7 633 as. ja Šumsk 5 300 as.) ja yhden kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Eunice Newton Foote

Eunice Newton Foote (17. heinäkuuta 1819 – 30. syyskuuta 1888) oli yhdysvaltalainen keksijä, harrastajatutkija ja naisten oikeuksien puolustaja. Hän teki kokeita siitä, miten auringonpaiste lämmitti eri kaasuja. Tämä oli yksi taustatiedoista, joka tarvittiin kasvihuoneilmiön ymmärtämiseen.
Foote huomasi vesihöyryn ja hiilidioksidin lämmittävän vaikutuksen. Hän spekuloi että tällä ilmiöllä voi olla yhteys ilmakehän lämpötilaan, joka on saattanut olla korkeampi silloin kun hiilidioksidia oli enemmän. Hän kirjoitti aiheesta tutkielman, mutta pyysi miespuolista ystäväänsä esittelemään sen American Association for the Advancement of Science -yhdistykselle vuonna 1856. Footen tutkielma unohdettiin, ja saman tuloksen kolme vuotta myöhemmin saaneen irlantilaisen John Tyndallin tulokset muistetaan.
Eunice Newton oli Isaac Newtonin etäinen sukulainen. Hän kasvoi New Yorkin osavaltiossa ja opiskeli Troyn seminaarissa, jossa naisille opetettiin monia tietoja ja taitoja, myös luonnontieteitä. Hän meni naimisiin tuomari, keksijä ja tutkija Elisha Footen kanssa. He toimivat molemmat naisasialiikkeessä.
Eunice Newton Foote seurasi tiedeuutisia. Saattaa olla, että hän sai innoituksen kokeeseensa "Scientific American" -tiedelehden numerosta, jossa pohdittiin, miten Aurinko lämmittää Maata ja miksi vuorenhuipuilla on kylmempää kuin laaksoissa. Hänen ensimmäinen kokeensa liittyi ilman tiheyteen. Hän otti kaksi samanlaista lasipurkkia, pumppasi toisesta ilmaa vähemmäksi, ja mittasi niiden lämpenemistä auringonpaisteessa. Harvempi ilma kuumeni vähemmän. Toisessa kokeessa hän laittoi toiseen purkkiin kosteaa, toiseen kuivaa ilmaa. Kostea ilma kuumeni enemmän. Viimeisenä hän sekoitti erilaisia kaasuja toiseen purkkiin, kun toisessa purkissa oli "tavallista ilmaa". Eniten lämpeni säiliö, johon oli lisätty hiilidioksidia. 
Eunice Newton Foote kirjoitti löydöistään pienen tutkielman “Circumstances affecting the heat of the sun’s rays,” joka julkaistiin tiedelehdessä "American Journal of Science and Arts".
Liskobrotula

Liskobrotula ("Parabrotula plagiophthalma") eli valebrotula on brotuloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä.
Koko ja ulkonäkö.
Liskobrotula voi kasvaa suurimmillaan noin 5 cm pitkäksi. Naaraat ovat hieman koiraita suurempia. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkäomainen ja kapenee pyrstöä kohden. Kalan iho peittää silmät. Liskobrotula on suomuton ja väriltään tumman ruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Liskobrotulaa tavataan lauhkeista ja lämpimistä vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä. Se liikkuu useimmiten 800–3 000 metrin syvyydestä. Laji synnyttää eläviä poikasia.
Pájara

Pájara [] on yksi Espanjan Kanariansaariin kuuluvan Fuerteventuran kuudesta kunnasta. Se on saaren suurin sekä eteläisin ja läntisin kunta. Vuonna 2013 Pájaran asukasluku oli 20 931, ja kunnan pinta-ala on 383,52 km2.
Pájarassa sijaitsevat lomakeskukset Morro Jable ja Costa Calma, jotka molemmat ovat tunnettuja pitkistä rannoistaan. Pájarassa sijaitsee myös Ajuyn kalastajakylä, joka on tunnettu mustasta hiekastaan ja kaivoksistaan, jonne useat turistit saapuvat päiväretkelle. Jandían niemimaa sijaitsee aivan saaren eteläkärjessä.
Frederick Lucian Hosmer

Frederick Lucian Hosmer (16. lokakuuta 1840, Framingham, Massachusetts, Yhdysvallat - 7. kesäkuuta 1929 Berkeley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen unitaaripappi ja virsirunoilija.
Hosmer opiskeli Harvardin yliopistossa ja vuodesta 1861 Boltonissa, Massachusettsissa koulun rehtorina. Hän jatkoi opintojaan Harvard Divinity Schoolissa ja 1869 vihittiin uniaattikirkon papiksi, jossa hän myös opetti hymnologiaa ja toimi pappina eri puolilla Yhdysvaltoja. 
Hän on julkaissut virsiä ja lasten jumalanpalveluksia varten käsikirjan "The Way of Life, a service book for Sunday Schools" 1877. Hän osallistui myös kokoelman "Unity Hymns and Carols", 1880, hänen virsiään on julkaistu kokoelmassa "The Thought of God in Hymns and Poems". Hän on kirjoittanut 56 virttä, joita on julkaistu englanninkielisissä virsikirjoissa.
Hänen vuonna 1894 kirjoittamansa virsi "O Lord of life, where’er they be safe in Your own eternity", joka ilmestyi "Chigaco Unit" -lehdessä, on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 477 "Rakkaista tuomme kiitosta". Sen on Anders Frostensonin käännöksen pohjalta suomentanut Anna-Mari Kaskinen 1997.
Drohobytšin piiri

Drohobytšin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Lvivin alueella. Piiri rajoittuu idässä ja etelässä Stryin piiriin, lännessä ja luoteessa Sambirin piiriin ja koillisessa Lvivin piiriin.
Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1940, ja sitä laajennettiin huomattavasti heinäkuussa 2020. Piirin hallinnollinen keskus on Drohobytš (74 610 as., 2021).
Drohobytšin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Lvivin alueen piirien lukumäärän seitsemään. Hieman aiempaa laajemman Drohobytšin piirin pinta-alaksi tuli 1 493,4 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Drohobytšin piirin väkiluvuksi 235 405 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 70,2 prosenttia piirin asukkaista (165 337 as.), eli piirin neljän kaupungin (Boryslav, Drohobytš, Stebnyk ja Truskavets) ja kolmen kaupunkityyppisen taajaman väestö. Laajentunut piiri on selvästi aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi, koska siihen (74 704 as., 2017) liitetiin aiemmin erillinen Drohobytšin kaupunkipiiri (97 560 as., 2017).
Sambirin piiri

Sambirin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Lvivin alueella. Piirin naapureina ovat Javorivin piiri pohjoisessa, Lvivin piiri koillisessa, Drohobytšin ja Stryin piirit idässä. Etelässä Sambirin piiri rajautuu Taka-Karpatian alueeseen (Užhorodin ja Mukatševon piirit) ja lännessä Puolaan. Piirin hallinnollinen keskus on Sambir (34 152 as., 2022). 
Sambirin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Lvivin alueen piirien lukumäärän seitsemään. Aiempaa laajemman Sambirin piirin pinta-alaksi tuli 3 247,1 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Sambirin piirin väkiluvuksi 221 896 (1.1.2022). Piiri on väestöltään maaseutupainotteinen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin prosenttia piirin asukkaista (71 026 as.), eli piirin seitsemän kaupungin (Dobromyl 4 111 as., Novyi Kalyniv 4 243 as., Rudky 5 230 as., Sambir 34 152 as., Staryi Sambir 6 440 as., Turka 6 925 as. ja H’yriv 4 104 as.) ja neljän kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi (68 227 as., 2017).
Mikael Samppa

Mikael Samppa (18. toukokuuta 1921 Nuijamaa – 4. syyskuuta 1999 Lappeenranta) oli eteläkarjalainen metallialan yrittäjä. Hän perusti Misa Oy:n joka valmisti hänen kehittämiään jatkuvalämmitteisiä saunan kiukaita ja seinään kiinnitettäviä sähkökiukaita. Eläkkeelle jäätyään hän harjoitti laajaa mehiläistarhausta ja lampaanhoitoa.
Pajaseppä.
Mikael Samppa syntyi Nuijamaalla Mikko Sampan ja hänen vaimonsa Leenan (Helena) os. Juvakka nelilapsisen perheen toisena lapsena. Ammatiltaan hän oli peltiseppä. Jatkosota ja rintamalle joutuminen keskeytti hänen työnsä helsinkiläisillä peltikattotyömailla. Sodan jälkeen hän toimi kyläseppänä ja valmisti konesaumattuja peltikattoja ja muita metallitöitä perustamassaan verstaassa Nuijamaalla. Nuijamaan kirkossa on Mikko Sampan tekemiä taontatöitä. 
Misa Oy.
Samppa avioitui Kerttu Hovin kanssa v. 1947. Pariskunta muutti vuonna 1953 Lappeenrantaan ja Samppa ryhtyi valmistamaan rakentamansa omakotitalon autotallissa sarjatuotantona mm. lumikolia ja jääkairoja. Vuonna 1956 hän perusti puulämmitteisiä saunan kiukaita valmistavan yrityksen Misa Tuotteen. Samppa kehitti jatkuvalämmitteiseen kiukaaseensa pitkän tulenkiertojärjestelmän ja kolmionmuotoiset palokammiot. Kiuas teki hyvin kauppansa ja vuonna 1965 Misa muutti ensimmäisestä Lappeenrantaan v. 1962 rakennetusta tehdashallista Muukkoon rakentamaansa uuteen halliin, missä alettiin valmistaa myös sähkökiukaita. Misa valmisti siellä myös ensimmäiset seinään kiinnitettävät sähkökiukaat. Misa muuttui osakeyhtiöksi Misa Oyksi vuonna 1966. Emalipinnoite katsottiin soveliaimmaksi kiukaisiin ja vuonna 1972 yritys muutti Lappeenrantaan ja rakensi sinne oman emalointilaitoksen.
Misasta kasvoi merkittävä teollisuusyritys, jonka tuotteita vietiin 30 maahan ja jonka palveluksessa oli enimmillään 130 työntekijää. Mikael Sampan harrastukset, mehiläishoito ja lammastarhaus näkyivät myös Misan tuotannossa. Hän suunnitteli niissä tarvittavia tuotteita, kuten Kenno-merkkisiä hunajalinkoja ja lammaskaukaloita, joita Misa valmisti. Sampalla oli myös kunnostettavia maatiloja Lemillä.
Samppa jäi eläkkeelle vuonna 1985 ja möi yrityksensä sen työntekijöille. Itse hän jatkoi mittavaa mehiläisten ja lampaiden hoitoa yhdessä vaimonsa kanssa. 
Lapsettomaksi jäänyt pariskunta perusti testamenttilahjoituksellaan Mikael ja Kerttu Sampan rahaston, joka tukee liike-elämän palvelukseen aikovien eteläkarjalaisten nuorten ulkomailla suoritettavia kieliopintoja ja edistää taloudellista tutkimustyötä.
Aiheesta muualla.
Misan historiaa
Balthasar Münter

Balthasar Münter (24. maaliskuuta 1735 Lyypekki, Saksa − 5. lokakuuta 1793 Kööpenhamina, Tanska) oli saksalais-tanskalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Münter suoritti teologisen tutkintonsa Jenassa 1757 ja toimi sen jälkeen Jenassa yliopiston opettajana, hovidiakonina ja Gothan lähellä Donnan superintendenttinä. 1765 hänet kutsuttiin Kööpenhaminan saksankielisen Sankt Petri -seurakunnan papiksi. Hän oli suosittu ja vaikutusvaltainen julistaja ja hänellä oli merkittävä asema Kööpenhaminan kirjallisissa piireissä. Teologisilta näkemyksiltään hän on edustanut neologiaa.
Vuonna 1767 hänet nimitettiin Kööpenhaminan yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtoriksi ja 1769 hänet valittiin Kuninkaallisen tiedeakatemian jäseneksi. Gothassa pitämiään saarnojaan hän julkaisi useammassa eri laitoksessa, "Heilige Reden in 7 Theilen ("1760–1765) sekä kaksiosaisen teoksen "Unterhaltungen eines nachdenkenden Christen mit sich selbst über die Wahrheit und Göttlichkeit seines Glaubens aus inneren Gründen" (1755)"." Kun saksalainen Johann Struensee, joka oli toiminut merkittävissä tehtävissä Tanskan hovissa ja valtionhallinnossa, mestattiin, Münter valmisti hänet mestaukseen ja on kuvannut sitä kirjassaan "Die Bekehrungsgeschichte des Grafen Struensee" (1773).
Münter oli lahjakas virsirunoilija. Gothassa ollessaan hän julkaisi kokoelman "Geistliche Cantaten über die Evangelien und über die Episteln" (1761 ja 1762) sekä uudelleen Kööpenhaminassa 1769. Hän on kirjoittanut 100 virttä, jotka julkaistiin kahdessa "Geistliche Lieder" -nimisessä vihkossa 1772 ja 1775. Hänet on mainittu kahden saksalaisen virsirunoilijan Friedrich Gottlieb Klopstockin ja Christian Fürchtegott Gellertin rinnalla. Hänen virtensä levisivät aikanaan laajalle, mutta nykyään niitä ei enää ole paljoa käytössä.
Ruotsin vuoden 1819 virsikirjassa oli muutama hänen virtensä Johan Olof Wallinin kääntämänä. Vuoden 1986 virsikirjassa on yksi Münterin virsi, "Gott, deine weise Macht erhält" lyhennettynä ja uudelleen käännettynä, virsi 603 "Du, Herre, i din hägnad tag" (Lars Lidman 1981). Virren käännös "Suojaasi, Luoja, kaikki jää" Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa on Anna-Mari Kaskisen 1997 tekemä.
Aarthi Agarwal

Aarthi Agarwal (5. maaliskuuta 1984 New Jersey, Yhdysvallat – 6. kesäkuuta 2015 Atlantic City, New Jersey, Yhdysvallat) oli intialaistaustainen yhdysvaltalainen näyttelijä, joka työskenteli pääasiassa telugunkielisissä elokuvissa.
Elämä ja ura.
Agarwal syntyi gujaratiperheeseen New Jerseyssä. Hänen ollessaan noin 14-vuotias näyttelijä Sunil Shetty huomasi hänet Philadelphiassa ja rohkaisi häntä tavoittelemaan uraa elokuvissa. Agarwal teki ensiesiintymisensä 16-vuotiaana hindinkielisessä elokuvassa "Paagalpan" vuonna 2001. Kun elokuva ei menestynyt, hän suuntasi etelään paremman menestyksen toivossa.
Hänen ensimmäinen telugunkielinen elokuvansa oli menestynyt romanttinen komedia "Nuvvu Naaku Nachav" vuonna 2001. Sitä seurasi useita menestyselokuvia johtavien telugumiesnäyttelijöiden kanssa, kuten Chiranjeevi, Nandamuri Balakrishna, Nagarjuna, Venkatesh, Prabhas, Mahesh Babu, Ravi Teja ja Jr NTR. Hän oli uransa huipulla vuosina 2001–2005.
Agarwalin ura oli lähtenyt laskuun ja elokuvatarjoukset vähenivat, mitä seurasi kamppailu masennuksen ja ylipainon kanssa. Vuonna 2005 hänen uutisoitiin yrittäneen itsemurhaa suhteen vastanäyttelijään päätyttyä. Vuonna 2006 hän joutui taas sairaalaan pudottuaan kotitalonsa portaat alas.
Vuonna 2007 Agarwal meni naimisiin ohjelmistoinsinööri Tasval Kumarin kanssa. Pari erosi vuonna 2009.
Kuolema.
6. kesäkuuta 2015 Agarwal julistettiin kuolleeksi AtlantiCare Regional Medical Center -sairaalassa Atlantic Cityssä, New Jerseyssä. Agarwalilla, jolle oli tehty rasvaimuleikkaus kuusi viikkoa aiemmin, oli vakavia hengitysvaikeuksia ennen kuolemaansa. Hänen managerinsa sanoi, että hänen kuolinsyynsä oli sydänhalvaus.
Maryna Maidanova

Maryna Serhijivna Maidanova (, s. 22. elokuuta 1982 Konotop) on ukrainalainen pikajuoksija, joka on erikoistunut 200 metrille.
Maidanova voitti 200 metrin juoksun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2003 ajalla 22,82. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 hän sijoittui neljänneksi. Maidanova edusti Ukrainaa Ateenan kesäolympialaisissa 2004, joissa hän karsiutui 200 metrillä välierissä ja 4 × 100 metrin viestissä ensimmäisellä kierroksella. Maidanova sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi.
Maidanova on voittanut Ukrainan mestaruuden ulkoradoilla kolmesti vuosina 2003–2005 sekä sisäradoilla kahdesti vuosina 2002 ja 2003.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde:
Bear Creek Township (Michigan)

Bear Creek Township on kunta ("township") Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 6 542 vuonna 2020, ja se oli Emmetin piirikunnan suurin kunta.
Väestö.
Vuonna 2020 Bear Creek Townshipin 6 542 asukkaasta valkoisia oli 93,2 %, alkuperäisasukkaita 1,7 %, mustia 1,0 % ja aasialaisia 0,6 %. Vuonna 2019 2,5 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 2,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Joona Rajala

Joona Rajala (s. 20. heinäkuuta 1999) on suomalainen jääpalloilija, joka pelaa Ruotsin Allsvenskanissa Tranås BoIS:ssa.
Ura.
Rajala edusti kasvattajaseuraansa Porin Narukerää kevään 2023 Suomen mestaruuteen päättyneen kauden loppuun. 
Keväällä 2023 Rajala siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan IFK Motalaan.
Keväällä 2024 IFK Motala ilmoitti ettei se aio osallistua Elitserieniin tulevalla kaudella. Ilmoituksen jälkeen Rajala siirtyi Allsvenskanissa pelaavaan Tranås BoIS:iin.
Saavutukset.
Seurajoukkueessa
Elämä kantaa mua (albumi)

Elämä kantaa mua on Tommi Läntisen studioalbumi, joka julkaistiin 18. helmikuuta 2022. Läntinen on sanoittanut ja säveltänyt suuren osan kappaleista yhdessä Janne Rintalan ja Aki Sihvosen kanssa, mutta mukana on myös muita kirjoittajia, kuten Lauri Tähkä ja Timo Kiiskinen, joiden käsialaa on levyn ensimmäisen single, Metsäjätti-elokuvan tunnuskappale "Meidän murusia". Single "Elämä kantaa mua" on Haloo Helsinki! -yhtyeen Leo Hakasen ja Jere Marttilan säveltämä ja Elli Haloon sanoittama. Kirjoittajina Albumilla vierailevat myös Samuli Sirviö, Leo Stillman ja Tommin poika Ilmari Läntinen.
Sant’Ambrogio di Torino

Sant’Ambrogio di Torino () on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 4 685 asukasta.
My Father’s Son

My Father’s Son on Jani Liimataisen sooloalbumi, joka julkaistiin 6. toukokuuta 2022.
Kuninkuusravit 1929

Kuninkuusravit 1929 järjestettiin Lahden raviradalla 24.–25. elokuuta 1929. Ne olivat kuudennet kuninkuusravit, jotka edellisten tapaan pidettiin Lahdessa. Ravikuninkuuden voitti Eino Koskisen omistama ja Kauko Eestilän ohjastama Murto, joka oli saavuttanut tittelin myös vuonna 1926.
Kuninkuuskilpailuun oli ilmoitettu kuusi oriita ja kaksi tammaa. Hallitseva ravikuningas Pamun-Humu ei ollut mukana jalkavamman vuoksi. Hevoset juoksivat kaikki matkat yksitellen ja kokonaikilpailun voitto ratkaistiin sijapisteillä.
Kuninkuuskilpailu.
Kahden osalähdön jälkeen kilpailun kärjessä olivat Murto ja Neste tasapistein. Kuninkuustitteli ratkesi päätösmatkalla Murron voittaessa ja Nesteen jäädessä neljänneksi. Murrosta tuli Kuninkuusravien historian ensimmäinen kahdesti tittelin voittanut hevonen.
Muiden palkintojen ohella Murto sai ruhtinas Aleksandr Nikolajevitš Lopukhin-Demidovin lahjoittaman kiertopalkinnon. Pyörä ja Puuteollisuus Oy:n kiertopalkintoa ei annettu Murrolle, koska ohjastaja Kauko Eestilä ei noudattanut sääntöjen edellyttämää siistiä ajotapaa.
Osallistujat.
Tammat on merkitty tähdellä.
Tulokset.
Kokonaiskilpailun palkinnot: 2 000 – 1 000 – 500 mk.
Javorivin piiri

Javorivin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Lvivin alueella. Piirin naapureina ovat Lvivin piiri idässä, Sambirin piiri etelässä ja Puola lännessä. Piirin hallinnollinen keskus on Javoriv (12 888 as., 2021). 
Javorivin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Lvivin alueen piirien lukumäärän seitsemään. Aiempaa laajemman Javorivin piirin pinta-alaksi tuli 2 373,2 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Javorivin piirin väkiluvuksi 179 219 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvoittoinen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 42,1 prosenttia piirin asukkaista (75 457 as.), eli neljän kaupungin (Javoriv, Mostyska, Novojavorivsk ja Sudova Vyšnja) ja neljän kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on selvästi aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi (125 579 as., 2017).
Sant’Ambrogio

Sant’Ambrogio voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Stryin piiri

Stryin piiri () on hallinnollinen piiri Ukrainan länsiosassa Lvivin alueella. Piiri rajoittuu lännessä Sambirin ja Drohobytšin piireihin sekä pohjoisessa Lvivin piiriin. Kaakossa naapurina on Ivano-Frankivskin alue ja lounaassa Taka-Karpatian alue (Mukatševon ja H’ustin piirit). Piirin hallinnollinen keskus on Stryi (59 608 as., 2021). 
Stryin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Lvivin alueen piirien lukumäärän seitsemään. Aiempaa laajemman Stryin piirin pinta-alaksi tuli 3 854,0 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Stryin piirin väkiluvuksi 319 464 (1.1.2022). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin prosenttia piirin asukkaista (151 516 as.), eli seitsemän kaupungin (H’odoriv 8 954 as., Moršyn 5 562 as., Mykolajiv 14 498 as., Novyi Rozdil 27 841 as., Skole 6 054 as., Stryi 59 425 as. ja Žydatšiv 10 353 as.) ja kuuden kaupunkityyppisen taajaman väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Last of Us (albumi)

Last of Us on melodista metallia soittavan Arionin debyyttialbumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2014.
Life Is Not Beautiful

Life Is Not Beautiful on melodista metallia soittavan Arionin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2018.
Erik Edmundsson

Erik Edmund Edmundsson (alk. Johansson, 15. elokuuta 1902 Lohja – 6. heinäkuuta 1928 Viipuri) oli suomalainen näyttelijä. Hän edusti lähinnä buffo-alaa ja näppärää salonkikomiikkaa.
Ura.
Edmundssonin vanhemmat olivat maalari Frans Edmund Johansson ja Alma Hakala. Ruotsinkielisen kansakoulun ja lyseon käytyään Edmundsson opiskeli laulua Dagmar Klemetin johdolla ja lausuntaa Katri Raution johdolla. Vuosina 1918–1920 Edmundsson kävi Ruotsalaisen Teatterin oppilaskoulun, ja työskenteli 1920–1922 samassa teatterissa näyttelijänä. Sen jälkeen hän suoritti asepalveluksensa ja toimi jonkin aikaa sanomalehtimiehenä. Syksyllä 1924 Edmundsson palasi näyttelijän uralle, alkuun hän oli oppilaana Suomen Näyttämöopistossa. Hän näytteli Porin Näyttämöllä 1925–1926, Viipurin Työväen Teatterissa 1926–1927 ja Viipurin Näyttämöllä 1927–1928.
Edmundssonin roolitehtäviä olivat muun muassa Caliban ("Myrsky"), Orfeus ("Orfeus manalassa"), Hans Weiring ("Kuhertelua"), Brunio von Popiel ("Puolalaista verta"), Fritz Pappenstiel ("Eläköön, – poika tuli") ja tenorilaulaja Fred Milardo ("Naisista kaunein").
Edmundssonin on mainittu onnistuneen Orfeuksen ja Popielin rooleissaan Viipurin Näyttämöllä "odottamattoman hyvin".
Vultures Die Alone

Vultures die alone on melodista metallia soittavan Arionin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. maaliskuuta 2021.
Edvin Kajanne

Edvin Kajanne (26. huhtikuuta 1883 Kuopio – 14. lokakuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja rekvisiittavaraston hoitaja.
Ura.
Kajanne näytteli pieniä sivuosia lähes 40 suomalaisessa elokuvassa vuosina 1942–1956. Hänen roolinsa jäivät usein kreditoimatta. Yksi Kajanteen tunnetuimpia tehtäviä on poromiehen rooli Erik Blombergin palkitussa fantasiaelokuvassa "Valkoinen peura" (1952). Kajanne näytteli myös useissa muissa menestyneissä elokuvissa, kuten "Valkoiset ruusut" (1943), "Katariina ja Munkkiniemen kreivi" (1943), "Särkelä itte" (1948) ja "Niskavuoren Heta" (1952).
Kajanteen roolit ovat usein juhlavieraita tai henkilöitä, joiden kanssa elokuvien keskeiset henkilöt ovat lyhyen aikaa tekemisissä, kuten maatalon isäntä Orvo Saarikiven elokuvassa "Suomisen Ollin tempaus" (1942).
Miks et sä oo niinku kaikki muut?

Miks et sä oo niinku kaikki muut? on Pesson toinen kokopitkä sooloalbumi. Levy julkaistiin 27. maaliskuuta 2020.
Georg Grönroos

Georg Axel Grönroos (17. syyskuuta 1885 Helsinki – 8. toukokuuta 1927 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hänelle oli luonteenomaisinta rehevä ja hyväntuulinen komiikka, jonka lisäksi hän hallitsi naamioinnin.
Ura.
Grönroosin äiti oli Sofia Nummelin. Grönroos aloitti näyttelijän uransa Ruotsalaisessa Teatterissa vuonna 1900 ja siirtyi seuraavana vuonna Folkteaterniin, jossa hän työskenteli koko sen toiminta-ajan. Teatterin toiminta jatkui Ruotsalaisen Teatterin "kotimaisena osastona", ja Grönroos kuului siihen kevääseen 1913. Kesinä 1913 ja 1914 Grönroos toimi elokuvanäyttelijänä Tukholmassa. Syksyllä 1914 hänet kiinnitettiin Turun ruotsalaiseen teatteriin, jossa hän näytteli kuolemaansa saakka. Kesäisin Grönroos näytteli kiertueilla Suomessa ja Ruotsissa. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Turun kunnallissairaalassa keväällä 1927.
Grönroosin rooleja olivat muun muassa Larsson ("Regina von Emmeritz"), Kekkonen ("Kantor Kekkonens bockningsresa"), Per ("Per Olsson och hans käring"), Lundström ("Andersson, Pettersson och Lundström"), Stråman ("Kärlekens komedi"), Fallstaff ("Muntra fruarna i Windsor"), eno ("Rika morbror") ja Magawewe ("Gri-Gri").
Grönroos näytteli kymmenessä ruotsalaisessa elokuvassa vuosina 1913–1923. Niihin lukeutuu muun muassa Ruotsin varhaisimpiin klassikkoelokuviin kuuluva "Ingeborg Holm" (1913), joka on digitoitu. Lisäksi Grönroos näytteli suomalaisessa mykkäelokuvassa "Peski, Lappa ja poliisit" (1915), joka on tuhoutunut.
Eero Vepsälä

Eero (Karl Erik) Vepsälä (alk. Vepsäläinen, 25. huhtikuuta 1894 Juankoski – 5. syyskuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli synnynnäinen koomikko, jossain määrin yksiviivainen ja näyttelijäntyypiltään ehdottoman suomalainen. Hänessä oli huomattavasti luonnollista ja tarttuvaa huumoria.
Ura.
Vepsälän vanhemmat olivat rautavaluri Karl Viktor Vepsäläinen ja Eva Julia Rönnqvist. Hän kävi kansakoulun ja pari luokkaa Pietarin suomalaista yhteiskoulua Pietarissa sekä vasta sitten siirtyi Helsinkiin. Ennen näyttelijän uraansa hän toimi jonkin aikaa rautasorvaajana. Vepsälän näyttämöopinnot olivat tilapäisiä, häntä opettivat muun muassa Hemmo Kallio ja Kirsti Suonio. Vepsälä aloitti uransa Kaarle Halmeen Maaseutunäyttämössä 1915, minkä jälkeen hän kierteli maaseutukiertueiden mukana. Vuodesta 1922 Vepsälä näytteli Koiton Näyttämöllä ja lyhyttä väliaikaa lukuun ottamatta kuului Koiton henkilökuntaan ja myöhemmin sen seuraajan Helsingin Kansanteatterin henkilökuntaan kuolemaansa saakka. Syksystä 1929 alkaen Vepsälä näytteli vuoden Porin Näyttämöllä.
Vepsälän roolitehtäviä olivat muun muassa Risto ("Työmiehen vaimo"), Esko ("Nummisuutarit"), Kempas ("Kolmen sällin seikkailut"), Topias Kinkkunen ("Miehen kylkiluu"), Polle ("Pyhä Yrjänä"), Chrysale ("Oppineet naiset") ja Polonius ("Hamlet").
Vepsälä näytteli neljässä suomalaisessa kokoillan elokuvassa: "Meren kasvojen edessä" (1926), "Ne 45000" (1933), "Minä ja ministeri" (1934) ja "VMV 6" (1936). Hänen valkokangasroolinsa olivat sivuosia.
Näyttelijätyönsä ohella Vepsälä toimi Helsingin työväenjärjestöjen juhlien ja illanviettojen ohjelmansuorittajana. Hän uskalsi näissä esityksissään ottaa reilun proletaarisen kannan, jolla saavutti yleisönsä suosion. Vepsälä kuoli pitkään sairastettuaan sydäntautiin. Vepsälä haudattiin Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Pirkko Rommi

Pirkko Annikki Rommi (7. heinäkuuta 1925 Jämsä – 10. joulukuuta 2019 Lempäälä) oli suomalainen historiantutkija.
Rommin vanhemmat olivat eversti Viljo Rommi ja Irja Vuolle-Apiala. Rommi kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Yhteiskoulusta ja Realilukiosta vuonna 1945 ja opiskeli Helsingin yliopistossa ensin kemiaa ja sitten historiaa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1954, maisteriksi 1957 ja lisensiaatiksi 1960. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1964 aiheenaan Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen ja Suomalaisen puolueen myöntyväisyyslinja ensimmäisen sortokauden aikana. Väitöskirja sai vuonna 1965 Suomen Tiedeseuran jakaman Theodor Homénin palkinnon. Rommin myöhemmätkin tutkimukset käsittelivät pääasiassa Suomen poliittista historiaa.
Rommi työskenteli Jyväskylän normaalilyseon historian vt. yliopettajana vuosina 1956–1958. Hän oli Yhteiskunnallisen Korkeakoulun ja sittemmin Tampereen yliopiston Suomen historian dosenttina vuosina 1964–1995, vt. apulaisprofessorina 1966–1969 ja lehtorina 1973–1988. Hän oli myös Helsingin yliopistossa Suomen ja Skandinavian historian assistenttina vuoteen 1963, Suomen historian dosenttina vuosina 1970–1988 sekä Suomen historian vt. professorina Eino Jutikkalan eläköitymisen jälkeen vuosina 1973 ja 1974–1976. Rommi toimi Suomen Historiallisen Seuran esimiehenä vuonna 1977 ja kuului "Historiallisen Aikakauskirjan" toimituskuntaan yhtenä ensimmäisistä naisista. Hän oli mukana A. I. Arwidsson-Seuran ja Vapaussodan Invalidien Muistosäätiön toiminnassa.
Arvo Jorma

Arvo Ansio Jorma (alk. Lehmus, 21. heinäkuuta 1893 Tampere – 17. elokuuta 1973) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen erikoisalaansa olivat laulunäytelmät ja operetit. Jorman ääniala oli tenori.
Ura.
Arvo Jorma aloitti uransa turkulaisessa Casino-Operetissa 1914–1916. Hänellä oli kiinnitys Vaasan Työväen Teatteriin 1924–1925 ja Viipurin Työväen Teatteriin 1928–1929. Arvo Jormalla oli useita laulutehtäviä Tampereen Teatterissa.
Arvo Jorman rooleja olivat muun muassa Champlatreux ("Pikku Pyhimys"), Rosillon ("Iloinen leski"), Edvin ("Mustalaisruhtinatar"), Hans ("Dollariprinsessa") ja Armand Brissard ("Luxemburgin kreivi").
Arvo Jorma näytteli avustajatasoisia rooleja kymmenessä suomalaisessa elokuvassa 1940–1950-luvuilla. Hänen ensimmäinen elokuvatehtävänsä oli muusikko komediassa "Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin" (1931).
Arvo Jorma levytti kymmenen musiikkikappaletta Pohjola-orkesterin kanssa vuonna 1930.
33 (albumi)

33 on Pesson kolmas kokopitkä sooloalbumi. Levy julkaistiin 3. maaliskuuta 2022.
Selma Sundelius-Lagerström

Selma Angelika Ophelia Sundelius-Lagerström (26. marraskuuta 1859, Nysund, Värmlanti - 5. lokakuuta 1927, Hjo, Länsi-Göötanmaa, Ruotsi) oli ruotsalainen virsirunoilija.
Sundelius-Lagerström oli papintytär, mutta joutui elämään osan lapsuuttaan ja nuoruuttaan poissa kotoa isänsä alkoholiongelmien takia. Hän oleskeli Torsbyn pappilassa ja lopulta erään avioparin kartanossa Gillnergassa. Hän tutustui jo varhain herätyksiin ja 1886 hän solmi avioliiton Johannes Lagerströmin kanssa, joka oli Ruotsin lähetysliiton (Svenska Missonsförbundet) lähetyskoulun opettaja Kristinehamnissa. He muuttivat Tukholmaan 1890-luvulla.
1890-luvulla molemmat puolisot kokivat mielenterveysongelmia. Lundelius-Lageström joutui jo ennen puolisonsa kuolemaa 1905 mielisairaalaan Vadstenaan, jossa hän joutui olemaan 25 vuotta. Hän toipui kuitenkin niin, että saattoi viettää elämänsä kolme viimeistä vuotta ystävättärensä luona Hjossa.
1880-luvulla Sundelius-Lagerstöm kirjoitti hengellisiä lauluja, joista joitakin on edelleen käytössä ja julkaisi runokokoelman "Blommor i törnehäcken" (1896). Yksi hänen kirjoittamansa virsi "Kristus lever - underbara ord" vuodelta 1884 on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjan ekumeenisessa osassa. Se on ollut suosittu virsi vapaakirkkojen piirissä. Suomenkielisessä virsikirjassa sen teksti "Sana ihmeellinen täällä soi" on Anna-Maija Raittilan 1999 tekemä käännös.
Marie Delattre

Marie Claire Delattre-Demory (s. 4. maaliskuuta 1981 Arras) on ranskalainen ratameloja, joka kilpaili useissa arvokisoissa yhdessä Anne-Laure Viardin kanssa. He voittivat kajakkikaksikon 500 metrillä olympiapronssia Pekingissä 2008, MM-pronssia Zagrebissa 2005 ja Duisburgissa 2007 sekä EM-pronssia Poznańissa 2005. Välimeren kilpailuissa Delattre sai pronssia 1 000 metrin kajakkiyksikössä Almeríassa 2005. Delattre edusti Ranskaa myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004 joissa hän karsiutui Anne-Laure Viardin kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa välierissä, sekä Lontoon kesäolympialaisissa 2012 joissa hän kuului Ranskan kahdeksanneksi sijoittuneeseen joukkueeseen 500 metrin kajakkinelosessa.
Anne-Laure Viard

Anne-Laure Viard (s. 7. kesäkuuta 1981 Arras) on ranskalainen ratameloja, joka kilpaili useissa arvokisoissa yhdessä Marie Delattren kanssa. He voittivat kajakkikaksikon 500 metrillä olympiapronssia Pekingissä 2008, MM-pronssia Zagrebissa 2005 ja Duisburgissa 2007 sekä EM-pronssia Poznańissa 2005. Yksilötasolla Viard voitti 200 metrin kajakkiyksikössä MM-pronssia Dartmouthissa 2009 sekä EM-pronssia Račicessa 2006. Välimeren kilpailuissa hän sai pronssia 500 metrin kajakkiyksikössä Almeríassa 2005. Viard edusti Ranskaa myös Ateenan kesäolympialaisissa 2004, joissa hän karsiutui Marie Delattren kanssa 500 metrin kajakkikaksikossa välierissä.
Terje Riis-Johansen

Terje Riis-Johansen (s. 15. maaliskuuta 1968 Skien) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko. Hän on istunut suurkäräjillä vuosina 1993–1997 ja toiminut Norjan maatalous- ja ruokaministerinä 2005–2008 sekä öljy- ja energiaministerinä 2008–2011. Vuodesta 2020 hän on ollut Vestfoldin ja Telemarkin fylken johtaja.
Kristiina Silvan

Kristiina Silvan on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, joka tutkii entisen Neuvostoliiton alueella tapahtuvia yhteiskunnallisia liikkeitä ja sisäpolitiikkaa. Silvan työskentelee Ulkopoliittisessa instituutissa tutkijana.
Silvanin vuonna 2022 valmistunut väitöskirja "Legacies of the Komsomol : Afterlife of the Leninist Communist Youth League and Contemporary State-Affiliated Youth Activism in Post-Soviet Belarus and Russia" käsittelee venäläistä ja valkovenäläistä valtiollista nuorisotoimintaa.
Petoskey

Petoskey on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 5 877 vuonna 2020. Kaupunki toimii Emmetin piirikunnan hallintokeskuksena.
Väestö.
Vuonna 2020 Petoskeyn 5 877 asukkaasta valkoisia oli 92,7 %, alkuperäisasukkaita 2,4 %, mustia 0,8 % ja aasialaisia 0,3 %. Vuonna 2019 3,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Bretigny (Côte-d’Or)

Bretigny on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Norgesjoen varrella, noin 11 kilometriä Dijonin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Georgesin kirkko oli alkujaan 1100-luvulla kappeli. Sitä muutettiin useita kertoja, erityisesti 1600- ja 1700-luvuilla.
Robertsin piirikunta (Texas)

Robertsin piirikunta () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 827 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Miamin kunta, joka on Robertsin piirikunnan ainoa kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1876. Piirikunta tunnetaan Yhdysvaltojen republikaanisimpana piirikuntana.
Väestö.
Vuonna 2020 Robertsin piirikunnan 827 asukkaasta valkoisia oli 95,9 %, alkuperäisasukkaita 1,3 %, aasialaisia 0,2 % ja mustia 0,1 %. Vuonna 2019 5,3 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 2,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Islam Ukrainassa

Islam on vähemmistöuskonto Ukrainassa. Merkittävin islamin kannatusalue on perinteisesti ollut Krimin niemimaa, jolla asuu Krimin tataareja. Krimin lisäksi Ukrainan muslimeja asuu maan isoissa kaupungeissa. Yhteensä muslimeja on arvioilta noin miljoona.
Historia.
Islam saapui Ukrainaan tataarien mukana 1400-luvulla. Krimin kaanikunta itsenäistyi 1449, mutta jo 1470-luvulla siitä oli tullut Ottomaanivaltakunnan vasalli. Kun Krim päätyi Venäjän alaisuuteen ensimmäisen kerran vuonna 1783, Krimin tataarit joutuivat venäläisten vainon kohteeksi.
Krimin tataarien karkotus 1944 aiheutti Krimillä muslimien väestön merkittävän vähenemisen. Krimin tataarit saivat palata Krimille vasta 1980-luvun lopulla.
Krimin vuoden 2014 kansanäänestyksessä Krimin tataarit pelkäsivät joutuvansa samanlaisen vainon kohteeksi kuin neuvostoaikana, ja merkittävä osa muslimiväestöstä boikotoi kansanäänestystä. Krimin valtauksen jälkeen arviolta noin kymmenen prosenttia Krimin tataareista on muuttanut muualle Ukrainaan. Krimin valtaus on myös paikallisten islamilaisten yhteisöjen mukaan katkaissut välit Krimin ja muun Ukrainan muslimien välillä.
Nykyään.
Vuoden 2009 arvion perusteella Ukrainassa on 445 erilaista muslimiyhteisöä. Maassa on yli 160 moskeijaa, joista tunnetuimpia ovat Kiovan Al-Rahma, Harkovan katedraalimoskeija, Harkovan Al-Barok ja Mariupolin moskeija.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan on iskenyt myös muslimiväestöön. Mufti Sajid Ismahilov arvioi, että Ukrainan noin miljoonasta muslimista 750 000 asuu sellaisilla alueilla, jotka eivät enää ole Ukrainan hallinnassa. Näillä alueilla muslimien kerrotaan joutuneen syrjinnän kohteeksi asettuessaan Kremliä vastaan.
Olena Petrova

Olena Jurijivna Petrova (, s. 24. syyskuuta 1972 Šarkan, Udmurtian ASNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt ampumahiihtäjä, olympia- ja kymmenkertainen MM-mitalisti.
Urheilu-ura.
Petrova saavutti Ekaterina Dafovskan takana normaalikilpailun olympiahopeaa Naganossa 1998 ja kilpaili myös kolmissa muissa talviolympialaisissa: Lillehammerissa 1994, Salt Lake Cityssä 2002 ja Torinossa 2006. Salt Lake Cityssä hän toimi kisojen avajaisissa Ukrainan lipunkantajana. Petrova saavutti urallaan myös kymmenen MM-mitalia, joista seitsemän joko viestistä tai joukkuekilpailusta, ja 29 henkilökohtaista palkintokorokesijaa maailmancupissa voittojen jäädessä uupumaan. Petrova voitti kertaalleen maailmancup-osakilpailun viestikilpailun Ukrainan joukkueessa vuonna 1999 ja Euroopan-mestaruuskilpailuista yhteensä viisi mitalia joista kirkkaimpana takaa-ajon EM-kultamitali vuonna 2004.
Suomen aluevaalit 2025

Suomen aluevaalit 2025 järjestettiin 13. huhtikuuta 2025, samaan aikaan vuoden 2025 kuntavaalien kanssa. Vaaleissa valittiin hyvinvointialueiden aluevaltuustot nelivuotiskaudelle. Helsingissä ei järjestetty aluevaaleja vaan pelkästään kuntavaalit, koska Helsingin kaupunki järjestää omat sote-palvelunsa itsenäisesti.
Muutoksia aikaisempiin vaaleihin.
Koska aluevaalit järjestettiin samaan aikaan kuntavaalien kanssa, kaikkien aluevaaliehdokkaiden ehdokasnumero oli nelinumeroinen alkaen numerosta 2002 numeron 2 sijaan. 
Äänestyspaikoilla käytettävä aluevaalien äänestyslippu ja vaaliuurna olivat valkoisen sijaan violetteja.
Ehdokkaat.
Koko maassa oli yhteensä 10 097 ehdokasta, joiden joukosta valittiin 1 379 aluevaltuutettua.
Tulokset.
Vaalien suurimmat voittajat olivat SDP, vihreät ja vasemmistoliitto. Hallituspuolueista RKP:n ja kristillisdemokraattien kannatus kasvoi. Suurimman vaalitappion koki perussuomalaiset.
Suomen aluevaalien 2025 tulokset
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet
! colspan="3"| Äänet
! colspan="2"| Paikat
! width="75"| Ääniä
! width="30"|%
! width="35"|+/−
! width="30"| Paikat
! width="35"|+/−
Äänestämisen ongelmat.
Aluevaaleissa mitätöitiin yhteensä 81 966 ääntä eli 4,0 % annetuista äänistä. Samaan aikaan järjestetyissä kuntavaaleissa mitätöitiin 1,6 % annetuista äänistä. Aluevaalien mitätöityjen äänien määrä 11-kertaistui edellisistä aluevaaleista. Vastaavan suuruisia hylkäysprosentteja oli edellisissä samaan aikaan järjestetyissä vaaleissa vuonna 1996, jolloin kunnallisvaalien hylkäysprosentti oli 1,4 ja Euroopan parlamentin vaalien 4,9.
Oikeusministeriön vaalijohtaja Arto Jääskeläisen mukaan äänestäjien joukossa oli epätietoisuutta siitä, miten äänestäminen käytännössä tapahtuu. Suurin osa hylätyistä äänistä jätettiin huomioimatta siksi, ettei äänestyslipun merkinnästä selvästi käynyt ilmi, mitä ehdokasta se tarkoitti. Tähän kategoriaan kuuluvat ne tapaukset, joissa äänestäjä merkitsi vahingossa kuntavaalien ehdokasnumeron aluevaalien äänestyslippuun ja toisin päin. Toiseksi eniten hylättiin sellaisia äänestyslippuja, joihin oli lisätty esimerkiksi äänestäjän nimi, erityinen tuntomerkki tai muu asiaton merkintä. Kolmanneksi yleisin äänen hylkäämisen syy oli tyhjä äänestyslippu.
Oikeusministeriö kertoi käynnistävänsä selvityksen hylättyjen äänten suuresta osuudesta. Myös eduskunnan perustuslakivaliokunta on päättänyt selvittää asiaa.
Iryna Janovytš

Iryna Viktorivna Janovytš (, s. 14. heinäkuuta 1976 Leninskoje, Amurin alue, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Janovytš voitti Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 pronssia sprintissä ja sijoittui aika-ajossa yhdeksänneksi.