tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Schwalbach am Taunus

Schwalbach am Taunus on kaupunki Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen.
Maantiede.
Schwalbach am Taunus rajoittuu kaakossa Frankfurt am Mainiin, luoteispuolella sijaitsee Taunus-vuoristo. Etäisyys Frankfurtin keskustan Hauptwachelle on yksitoista kilometriä kaakkoon. Pohjoisessa Schwalbach am Taunus rajoittuu Hochtaunuskreisin piirikuntaan. Frankfurtin lentoasema sijaitsee Schwalbach am Taunuksen eteläpuolella.
Schwalbachin keskiosassa sijaitsee historiallinen vanhakaupunki, Alt-Schwalbach, ja pohjoisosassa 1960-luvulla rakennettu mallikaupunki Limesstadt. Schwalbachin eteläosa on kapea Frankfurtia kohtia työntyvä maakaistale Sulzbachin ja Eschbornin välissä, siellä sijaitsee osa Arboretum Main-Taunus-puistosta, joka levittäytyy usean kunnan alueelle.
Historia.
Schwalbach am Taunuksen alueella on asuttu jo kivikaudella. Paikkakunnalta on tehty myös löytöjä, jotka viittaavat roomalaiseen ja frankkilaiseen asutukseen. Varhaisin kirjallinen maininta paikkakunnasta on vuodelta 781 muodossa villa Sualebach. Se pysyi vuosisatoja vähäisenä, epäitsenäisenä maalaiskylänä, jonka väkiluku oli enintään 300. Paikkakuntaa hallitsivat vieraan vallan edustajat Burg Schwalbachista käsin. Vuonna 1635 Schwalbach liitettiin Mainzin vaaliruhtinaskuntaan.
Schwalbach liitettiin 1806 Nassaun herttuakuntaan, joka taasen liitettiin kokonaisuudessaan Preussiin 1866. Vuosisadan loppua kohden paikkakunnan elinkeinorakenne alkoi muuttua talonpoikaisesta teollisemmaksi, lähinnä Frankfurtin vaikutuksesta. Väkiluku kasvoi tasaiseen tahtiin, ja oli vuonna 1956 noin 3 300. Schwalbachin historian suuri murros oli Limes-nimisen kerrostalolähiön rakentaminen 1960-luvulla. Limesstadt suunniteltiin mallikaupungiksi, jossa on korkea elämänlaatu. Schwalbachin väkiluku moninkertaistui lyhyessä ajassa, vuonna 1970 asukkaita oli noin 14 000. Paikkakunta sai kaupunkioikeudet 9. toukokuuta 1970. Niin ikään 1970-luvulla se liitettiin Frankfurtin paikallisjunajärjestelmään.
Schwalbachin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Burg Schwalbach ja 1750-luvulla rakennettu St.-Pankratius-kirkko.
Talous ja liikenne.
Schwalbach am Taunuksen elinkeinot painottuvat palveluammatteihin. Kaupungissa toimii useita korkean teknologian yrityksiä.
Schwalbach am Taunus on Frankfurt am Mainin paikallisjunaliikenteen piirissä, asemia on kaksi: Schwalbach am Taunus (Limes) ja Schwalbach Nord. Kaupungista on tehokas maantieyhteys BAB 5:n ja BAB 66:n risteysalueelle.
Sulzbach (Taunus)

Sulzbach (Taunus) on kunta Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen.
Maantiede.
Sulzbach sijaitsee Mainin tasangon ja Taunus-vuorten eteläisten rinteiden välissä. Se rajoittuu etelässä Frankfurt am Mainiin, muissa ilmansuunnissa on Sulzbachin kaltaisia pienehköjä, tiheäänasuttuja esikaupunkikuntia. Etäisyys Frankfurtin keskustan Hauptwachelta on yksitoista kilometriä länteen.
Suurin osa 76-hehtaarisesta Arboretum Main-Taunus-puistosta sijaitsee Sulzbachin alueella.
Historia.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Sulzbachista on päivätty 16. helmikuuta 1035. Frankfurtin vapaakaupungin välitön läheisyys vaikutti vahvasti paikkakunnan elämänmenoon keskiajalta lähtien. Hallinnollisesti Sulzbach kuului vuosina 1650–1804 Mainzin vaaliruhtinaskuntaan, ja se oli niin kutsuttu valtakunnankylä (Reichsdorf). Vanhan valtakunnan loppuvaiheessa 1800-luvun alussa Sulzbach oli yksi viidestä viimeisestä valtakunnankylästä. Vuonna 1804 Sulzbachista tuli osa Nassaun herttuakuntaa, joka liitettiin Preussiin 1866. Vuonna 1900 Sulzbachin väkiluku oli noin 1 050. Paikkakunnalle alkoi asettua teollisuutta 1900-luvun puolenvälin jälkeen, ja sen talonpoikainen ilme muuttui hiljalleen urbaanimmaksi. Sulzbachin eteläosaan rakennettiin Saksan ensimmäinen kauppakeskus, Main-Taunus-Zentrum, 1960-luvun alkupuolella.
Sulzbachin maamerkki on evankelinen kirkko, jonka kellotorni on vuodelta 1031 ja apsis 1400-luvulta.
Talous ja liikenne.
Sulzbachin elinkeinot painottuvat palveluammatteihin. Main-Taunus-Zentrum on merkittävä työllistäjä, ja paikkakunnalla harjoitetaan myös maataloutta.
Sulzbach rajoittuu etelässä moottoritiehen BAB 66. Frankfurtin länsiosasta alkava Königsteiner Straße kulkee Sulzbachin halki lähes mutkattomana kohti luodetta ja päättyy Königstein im Taunuksen kaupunkiin.
Immerlampi

Immerlampi on tummavetinen, korkeiden kallioiden reunustama metsäjärvi Kirkkonummen länsiosassa läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria. Etäisyys Helsingin keskustasta on 32 kilometriä länteen. Immerlampi kuuluu Meikon ja Humaljärven välissä levittäytyvään Meikon luonnonsuojelualueeseen.
Maantiede.
Immerlampi on pyöreähkö ja saareton, sen länsi–itäsuuntainen pituus on 170 metriä. Järveen virtaa vettä ympäröiviltä soilta ja mäkialueilta. Immerlammen läheisyydessä on vastaavanlaisia pieniä metsäjärviä (Korsolampi, Kakarlampi, Mustjärvi), jotka saattavat olla syntyneet maankohoamisen jätettyä vedenkokoumia kallioiden väliin.
Immerlampi (81.061.1.010) kuuluu Estbyån valuma-alueeseen (81.061), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä (81). Immerlampi on Estbyån alueen luoteisia vakavesiä.
Muuta.
Immerlammen nimi lienee suomenkielistä alkuperää, ja se kuvaa kenties altaan pyöreää muotoa (ympyriäinen). Vuoden 1780 kartassa järvi on mainittu nimellä Ymmerlammi Träsk.
Eduard Suess

Eduard Suess (20. elokuuta 1831 Lontoo – 26. huhtikuuta 1914 Wien) oli itävaltalainen geologi ja poliitikko. Hän edisti tutkimuksillaan tektoniikan ja maapallon pinnanmuodostuksen ymmärrystä.
Elämä.
Suess syntyi Lontoossa 20. elokuuta 1831. Hänen isänsä oli kotoisin Saksista ja asettui Englantiin kauppiaaksi. Kolme vuotta myöhemmin perhe muutti Prahaan ja vuonna 1845 Wieniin. Eduard Suess sai kaupallisen koulutuksen, mutta hänellä oli jo varhain taipumusta geologiaan. 19-vuotiaana Suess julkaisi lyhyen luonnoksen Carlsbadin (nykyään Karlovy Vary, Tšekki) ja sen luontaiskivennäisvesien geologiasta. Vuonna 1852 hänet nimitettiin Wienin keisarillisen museon assistentiksi. Siellä hän tutki fossiilisia Brachiopoda-eläimiä ja osoitti niin suurta kyvykkyyttä, että hänet nimitettiin vuonna 1857 Wienin yliopiston geologian professoriksi. Vuonna 1862 hän luopui museotehtävistään ja omistautui erikoistutkimukselle ja opetukselle, ja hän säilytti professuurinsa vuoteen 1901 asti. 
Suess valittiin Wienin kaupunginvaltuuston jäseneksi ja vuonna 1869 Ala-Itävallan valtiopäiville, jossa hän pysyi vuoteen 1896 asti.
Pinnanmuodostusta ja tektoniikka koskevat tutkimukset.
Suessin huomio kiinnittyi muinaisen fysikaalisen maantieteen kysymyksiin, kuten Pohjois-Afrikan ja Euroopan väliseen entiseen yhteyteen. Vuonna 1862 hän julkaisi Wienin maaperää ja vesihuoltoa käsittelevän esseen. Hän jatkoi geologista ja paleontologista työtään Wienin altaan tertiääristen kerrostumien parissa ja kiinnitti huomiota myös maapallon pinnanmuodostuksen kehitykseen liittyviin ongelmiin, joista hän kirjoitti monumentaalisen tutkielman. Se on nimeltään "Antlitz der Erde", jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1885, toinen osa vuonna 1888 ja kolmas osan vuonna 1901. Monet tektoniikassa edelleen käytössä olevat yleiset termit ja käsitteet, kuten Gondwanamaa ja Tethysmeri, esitettiin ensimmäisen kerran tässä kirjassa. Teoksessaan "Die Entstehung der Alpen" (1875) hän todisti, että Alppien vuorijono on syntynyt maankuoren kerrosten poimuttumisesta ja että muidenkin vuorijonojen rakenne ja esiintyminen maapallolla käy tämän teorian avulla ymmärrettäväksi.
Suess valittiin Ranskan instituutin jäseneksi vuonna 1889 ja Royal Societyn ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1894. Vuonna 1896 Geological Society of London myönsi hänelle Wollaston-mitalin.
Jäljänjärvi

Jäljänjärvi on humuspitoinen ja puhdasvetinen metsäjärvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 54 hehtaaria. Rantaviiva on erittäin mutkitteleva. Etäisyys Lohjan keskustasta on 36 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Jäljänjärvi koostuu pohjoisesta selkäalueesta ja kapeasta etelään suuntaavasta lahdesta, jonka nimi on Kaitajärvi. Pohjoisosan ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,1 kilometriä, etäisyys järven eteläisimmästä osasta pohjoisimpaan on 1,9 kilometriä. Saaria on kolme, suurin niistä järven luoteisosan Vuohisaari. Jäljänjärven syvin kohta sijaitsee altaan koillisosassa, Kaitajärvi puolestaan on varsin matalaa. Jäljänjärven länsipuolella sijaitsee Saarijärvi ja itäpuolella Kolmperse-Vähävesi. Etelässä on Saukonpää, jota erottaa Jäljänjärvestä kapeimmillaan 25 metrin levyinen kannas.
Jäljänjärven pohjoisilla ja koillisilla rannoilla on jonkin verran pientaloja. Kaitajärven rannat ovat metsämaata. Kaitajärven ja Kolmperseen väliset Kaitajärvenmäet kohoavat yli 140 metriä merenpinnan yläpuolelle. Jäljänjärveen virtaa laskuoja sekä Saarijärvestä että Kolmperseestä, joiden korkeustasot ovat runsaan metrin Jäljänjärveä ylempänä. Jäljänjärvestä virtaa laskuoja Saukonpäähän, jonka korkeustaso on runsaan metrin Jäljänjärveä alempi.
Jäljänjärven tilavuus on 2,73 miljoonaa kuutiometriä. Yleisimmät kalat ovat ahven, hauki ja kuha.
Jäljänjärvi (23.063.1.008) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Jäljänjärvi on Karjaanjoen vesistön pohjoisia vakavesiä.
Pojanto (Räpsänjoen alue)

Pojanto on metsän ja suon ympäröimä järvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,8 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 34 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Pojannon pituus ja leveys on noin 300 metriä. Järvi sijaitsee aivan Tämäkohdun kyljessä, sen korkeustaso on 30 senttimetriä Tämäkohtua ylempi. Järvien välisellä kapealla kannaksella on Pojannonharju, noin puoli kilometriä lounaaseen sijaitsee Pojannonmäet (140 metriä mpy). Pojannon keskiosassa sijaitsee noin kymmenen aarin laajuinen saari.
Pojanto (23.066.1.008) kuuluu Räpsänjoen valuma-alueeseen (23.066), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Pojanto on Karjaanjoen vesistön pohjoisia vakavesiä.
Viitisen kilometriä Räpsänjoen alueen Pojannosta lounaaseen sijaitsee Pusulanjärven alueen Pojanto.
James Dwight Dana

James Dwight Dana (12. helmikuuta 1813, Utica, New York, Yhdysvallat – 14. huhtikuuta 1895 New Haven, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen geologi, mineralogi ja eläintieteilijä. Hän lukuisilla tutkimusmatkoillaan edisti ymmärrystä valtamerten geologiasta, tulivuorista ja vuoristojen muodostumisesta.
Elämä.
Dana syntyi Uticassa, New Yorkissa 12. helmikuuta 1813. Hän osoitti jo varhain kiinnostusta tieteeseen ja vuonna 1830 hän kirjoittautui Yale Collegeen opiskelemaan Benjamin Sillimanin johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1833 hän toimi kahden seuraavan vuoden ajan laivaston matematiikan opettajana ja purjehti Välimerellä. Vuosina 1836-1837 hän oli Sillimanin apulaisena Yalen kemian laboratoriossa ja toimi sen jälkeen neljän vuoden ajan mineralogina ja geologina kapteeni Charles Wilkesin johtamassa Yhdysvaltain tutkimusretkikunnassa Tyynellämerellä. Palattuaan Amerikkaan vuonna 1842 Dana laati retkestä laajan raportin. Vuonna 1844 hän asui jälleen New Havenissa, meni naimisiin Sillimanin tyttären kanssa, ja nimitettiin vuonna 1850 Yale Collegen luonnonhistorian ja geologian professoriksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1892 asti. Vuonna 1846 hänestä tuli päätoimittaja American Journal of Science and Arts -lehteen, johon hän kirjoitti lähinnä geologiaa ja mineralogiaa käsitteleviä artikkeleita. 
Bibliografinen luettelo Danan kirjoituksistaan sisältää 214 kirjaa ja artikkelia, jotka alkoivat vuonna 1835 Vesuviusta käsittelevästä artikkelista ja päättyivät helmikuussa 1895 valmistuneeseen geologian käsikirjan neljänteen tarkistettuun painokseen. Danan teos "Zoophytes, on the Geology of the Pacific Area, and on Crustacea", joka on yhteenveto hänen työstään Wilkesin retkikunnassa, ilmestyi vuosina 1846, 1849 ja 1852-1854 nelinumeroisina niteinä. Muita Danan teoksia ovat oppikirjat "System of Mineralogy" (1837), "Manual of Geology" (1862), "Manual of Mineralogy" (1848), jonka nimi on myöhemmin "Manual of Mineralogy and Lithology" (4. painos, 1887); ja "Corals and Coral Islands" (1872). Vuonna 1887 Dana vieraili uudelleen Havaijisaarilla, ja hänen lisätutkimustensa tulokset julkaistiin vuonna 1890 nelinumeroisessa teoksessa "Characteristics of Volcanoes". 
Royal Society myönsi hänelle Copley-mitalin vuonna 1877 ja Geological Society of London -seura Wollaston-mitalin vuonna 1874.
Pojanto (Pusulanjärven alue)

Pojanto on metsän ja suon ympäröimä järvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 32 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Pojannon pituus on noin 200 metriä. Järvi on saareton. Se sijaitsee Löytyn itäpuolella, ja sen korkeustaso on 1,9 metriä Löyttyä ylempi. Pojannon kaakkoispuolella on Pojannonharju ja Lehtimäenharju. Pohjoispuolella levittäytyy Pihkapalonsuo.
Pojanto (23.062.1.009) kuuluu Pusulanjärven alueeseen (23.062), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Pojanto on Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä.
Viitisen kilometriä Pusulanjärven alueen Pojannosta koilliseen sijaitsee Räpsänjoen alueen Pojanto.
Löytty (Lohja)

Löytty on matala humusjärvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 83 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 31 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Löytty on rannoiltaan mutkitteleva, sen ympäristö on enimmäkseen metsää ja suota. Rannalla on jonkin verran asutusta, etenkin etelässä. Altaan pohjoisosassa sijaitsee muutama luoto. Syvin kohta sijaitsee altaan itäosassa. Löyttyyn virtaa laskuojia ympäröiviltä soilta, Löytyn lounaiskolkasta lähtee laskuoja etelään kohti Pusulanjärveä, jonka korkeustaso on 61 metriä Löyttyä alempi. Löytyn luoteispuolella on Heinäistenjärvi ja itäpuolella Tarkeelanjärvi.
Löytty on lievästi rehevöitynyt, sen ekologinen tila on erinomainen. Järven tilavuus on 1,57 miljoonaa kuutiometriä.
Löytty (23.062.1.008) kuuluu Pusulanjärven alueeseen (23.062), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Löytty on Karjaanjoen vesistön luoteisia vakavesiä.
Pusulanjärvi (Lohja)

Pusulanjärvi (myös Jäämäjärvi) on 2,1 neliökilometrin laajuinen järvi Pusulassa Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Pusulan taajama sijaitsee välittömästi järven pohjoispuolella. Etäisyys Lohjan keskustasta on 22 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede.
Pusulanjärven pituus kaakosta luoteeseen on runsaat kaksi kilometriä. Pääaltaasta työntyy lounaaseen erittäin matala lahti, jonka keskellä sijaitsee Pajusaari. Pusulanjärveä ympäröi suurelta osin kulttuurimaisema, idässä on myös metsämaata. Pusulanjärven pohjoisrannalle virtaa pohjoisesta Pusulanjoki, joka jatkaa saman nimisenä etelään järven lounaiskolkasta. Kaakon suunnasta Pusulanjärveen laskee Hirvijoki.
Pusulan jätevedet kuormittivat Pusulanjärveä aikoinaan, nyttemmin järveen kohdistuu hajakuormitusta pelloilta. Järven ekologinen tila on tyydyttävä ja kemiallinen tila hyvä. Vesitilavuus on 10,2 miljoonaa kuutiometriä.
Pusulanjärvi (23.062.1.001) kuuluu Pusulanjärven alueeseen (23.062), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Pusulanjärvi on Karjaanjoen vesistön läntisiä vakavesiä.
Pusulanjärvi on rehevä, joten sen kalastossa on runsaasti niin kutsuttua roskakalaa, kuten särkeä. Kalastoon kuuluu myös ahven, hauki ja kuha. Järven kasvillisuus on verraten runsasta.
Faktori (ammatti)

Faktori () on kirjapainon tekninen johtaja tai työnjohtaja. Faktoriksi on ennen kutsuttu myös yrityksen tai kauppiaan asiamiestä toisessa maassa.
Vladislav Hodasevitš

Vladislav Felitsianovitš Hodasevitš (; 1886 Moskova, Venäjä – 1939 Pariisi, Ranska) oli venäjänkielinen runoilija, joka oli lähtöisin puolalaisesta perheestä.
Hodasevitš julkaisi runokokoelmat "Molodost" (1908) ja "Stšaslivyi domik" (1914), jotka herättivät huomiota. Hän ei kuulunut valtavirtauksiin, sen paremmin symbolismiin kuin akmeismiinkaan. Hän muutti Berliiniin 1922, ja maanpaossa hän julkaisi merkittävimmät kokoelmansa. Neuvostoliitossa hänen runonsa tulivat saataville 1986.
Hodasevitšin kumppani oli Nina Berberova, jonka kanssa hän lähti Venäjältä. He päätyivät Pariisiin.
Suomennettua tuotantoa.
Hodasevitšin tuotannosta on näyte teoksessa "Venäläinen Eros: kirjoituksia rakkauden filosofiasta" (Orient Express 1992). Myös Karjala-kustantamon julkaisussa "Carelia" on hänen suomennettua tuotantoaan (2010: 4, s. 68-71).
Bonriki

Bonriki on Tarawan atolliin kuuluva saari Kiribatilla Oseaniassa. Bonriki sijaitsee Tarawan atollin kaakkoiskulmassa ja kuuluu yhdessä atollin muiden eteläisten saarien kanssa South Tarawaan ("Eteläiseen Tarawaan"), joka toimii Kiribatin pääkaupunkina. Bonrikin saarella toimii kansainvälinen lentoasema.
Bonrikissa pumpataan vettä Kiribatin pääkaupungin asukkaille ja saaren makean veden varannot ovat pääkaupungin merkittävin veden lähde.
Lähteet.
Karibianrakkomarja

Karibianrakkomarja ("Hernandia sonora") on rakkomarjakasvien (Hernandiaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. "Hernandia guianensis" -laji on luokiteltu joskus samaksi lajiksi kuin karibianrakkomarja, vaikka lajit kasvavat toisistaan erillisillä alueilla. Karibianrakkomarjaa tavataan Karibianmeren saaristossa Kuubassa, Puerto Ricossa, Montserratilla, Guadeloupella, Barbadoksella sekä Saint Vincent ja Grenadiineilla.
Karibianrakkomarja on ainavihanta puulaji, joka voi kasvaa noin 20 m korkeaksi. Sen latvus on avoin ja epäsäännöllisenmuotoinen. Kukat ovat näyttäviä ja sijaitsevat huiskilomaisissa kukinnoissa.
Karibianrakkomarja kasvaa luonnossa kosteissa metsissä 0–500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan toisinaan hyvinkin märiltä kasvupaikoilta. Karibianrakkomarjaa kasvatetaan myös koristepuuna puutarhoissa tai katujen varsilla.
Loistokarppitorkkuja

Loistokarppitorkkuja ("Hypseleotris compressa") on torkkujien heimoon kuuluva Oseanian alueen tokkokalalaji. Sitä pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Loistokarppitorkkuja on yleensä 5–7 cm:n pituinen, enintään 14-senttinen. Koiraat ovat kookkaampia kuin naaraat. Ruumiinmuodoltaan kala on pitkäomainen ja litteä, selkäeviä on kaksi. Väriltään kalat ovat kellanruskeita ja vatsa on vaaleampi. Evät ovat punertavat. Lisääntymisaikana koiraan vatsa muuttuu punaiseksi, selkä- ja peräevät muuttuvat sinisen, mustan ja oranssin raidallisiksi ja otsaan kasvaa kyhmy.
Levinneisyys ja elintavat.
Loistokarppitorkkujaa tavataan Australian rannikoilta eteläisintä osaa lukuun ottamatta ja Papua-Uuden-Guinean eteläosissa. Laji elää makeissa ja murtovesissä ja sen elinympäristöä ovat joet, jokisuistot, suot ja tulvatasangot. Täysikasvuiset yksilöt elävät hitasti virtaavissa vesissä kaivautuneena hiekka-, sora- tai mutapohjaan ja nuoret kalat parvina murtovesissä. Loistokarppitorkkujan kutuajan huippu on tammikuusta maaliskuulle. Kalan ravintoa ovat vesihyönteiset ja pienet äyriäiset.
Wayampin kieli

Wayampi (tai "oyampi", "wayãpy," "waiãpi") on tupí-guaraní-kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Brasilian ja Ranskan Guayanan rajalla. Kielellä on noin 900 puhujaa Brasiliassa ja 750 puhujaa Ranskan Guayanassa, mikä tekee siitä uhanalaisen. Wayampi on yksi harvoista alueen alkuperäiskielistä, jotka ovat selvinneet näihin päiviin saakka siitä lähtien, kun niiden dokumentointi aloitettiin 1800-luvulla.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Uusi testamentti käännettiin wayampiksi vuonna 2015.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Otto Meurman (virkamies)

Otto Adolf Daniel Meurman (28. tammikuuta 1817 Padasjoki – 5. syyskuuta 1850 Tukholma) oli suomalainen virkamies ja venäläisen kirjallisuuden ruotsintaja. 
Otto Meurmanin vanhemmat olivat tykistökapteeni Karl Otto Meurman ja Amalia Loviisa Arwidsson. Hän oli Agathon Meurmanin vanhempi veli. Otto Meurman sai isältään kotiopetusta ja pääsi kolmetoistavuotiaana Turun kimnaasiin, mutta siirtyi sitten Haminan kadettikouluun ja palveli henkikaartin Semjonovin rykmentissä. Myöhemmin hän työskenteli Suomen asiain komiteassa Pietarissa ja sai ylennyksen protokollasihteeriksi. Meurman viimeisteli virkatyönä Johan Georg Hornborgin aloittaman ruotsalais-venäläisen sanakirjan ja toimitti vuonna 1850 "Finlands Allmänna Tidningiä". Hän kuoli 33-vuotiaana Tukholman-matkalla juotuaan pilaantunutta vettä.
Meurman käänsi 1840-luvun alussa ruotsiksi useita Aleksandr Bestuževin (Marlinski) romaaneja sekä Aleksandr Puškinin "Kapteenin tyttären". Ne ilmestyivät Tukholmassa Niklas Hans Thomsonin kustannusliikkeessä, jonka toimittajana työskenteli hänen enonsa Adolf Ivar Arwidsson. Helsingissä julkaistiin Meurmanin ruotsintama Mihail Lermontovin "Aikamme sankari". Sen kääntämisessä häntä auttoivat Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden professori Jakov Grot sekä pietarilainen kirjailija Pjotr Pletnjov. Meurmanin välityksellä ruotsalaiset lukijat saivat harvinaisen tilaisuuden tutustua tuoreeltaan venäläiseen romantiikan ajan kirjallisuuteen.
Meurman avioitui salaneuvos Samuel von Troilin vanhimman tyttären, Johanna Eleonora Lovisa Mathildan kanssa. Parin toinen tytär syntyi kuukausi Meurmanin kuoleman jälkeen. Mathilda-vaimo ja vanhempi tytär kuolivat von Troilin asuintalon tulipalossa Vähäheikkilän kartanolla Turussa maaliskuussa 1853.
Murilo Bustamante

Murilo Bustamante (s. 30. heinäkuuta 1966 Arpoador, Rio de Janeiro) on brasilialainen uransa lopettanut keskisarjan ja välisarjan vapaaottelija ja brasilialaisen jujutsun harjoittaja. Hän voitti urallaan UFC:n keskisarjan mestaruuden ja jujutsun maailmanmestaruuden 1999. Bustamante otteli myös kerran Priden välisarjan mestaruudesta, mutta hävisi Dan Hendersonille hajaäänin. Hän on vapaaotteluseuran Brazilian Top Teamin yksi perustajajäsenistä.
Dassault Systèmes

Dassault Systèmes on ranskalainen ohjelmistoyritys, joka on perustettu vuonna 1981 Dassaultin tytäryhtiönä.
Yhtiö on erikoistunut tietokoneavusteisen suunnittelun ohjelmistoon ja ratkaisuihin tuotteen elinkaaren hallintaan.
Yritys on laajentanut toimintaansa ammatillisten ohjelmistojen kehittämiseen ja markkinointiin kaikilla teollisuuden aloilla (ilmailu ja puolustus, tekniikka ja rakennus, energia, kulutustavarat jne.), jotka koskevat muun muassa arkkitehtuuria tai biotieteitä.
Yritys oli liikevaihdoltaan johtava ranskalainen ohjelmistojulkaisija ja Saksan SAP:n jälkeen toinen Euroopassa vuonna 2015.
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Vélizy-Villacoublayssa, Pariisin Saclay-teknologiakeskuksen pohjoisosassa.
Israel Adesanya

Israel Mobolaji Temitayo Odunayo Oluwafemi Owolabi Adesanya (s. 22. heinäkuuta 1989 Lagos, Nigeria) on nigerialais-uusiseelantilainen keskisarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä ja nyrkkeilijä. Hän on entinen UFC:n keskisarjan mestari. Adesanya oli aiemmin UFC:n keskisarjan tilapäismestari ja AFC:n keskisarjan mestari. Hän otteli kerran myös UFC:n alemman raskaansarjan mestaruudesta, mutta hävisi Jan Błachowiczille tuomariäänin. Potkunyrkkeilyssä Adesanya voitti kolmesti King in the Ring -mestaruuden ja kerran Glory Contender -mestaruuden. Hän otteli myös kerran Gloryn keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi Jason Wilnisille tuomariäänin. Nyrkkeilyssä Adesanya voitti kahdesti Super 8:n alemman raskaansarjan turnauksen.
Muualla.
Adesanya on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Reino Evävaara

Reino Olavi Evävaara, vuoteen 1936 Ekholm (22. marraskuuta 1917 Helsinki – 4. heinäkuuta 1991 Espoo) oli suomalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja, jonka parhaat luisteluvuodet olivat 1930- ja 1940-luvuilla. Uransa jälkeen hän toimi Työväen Urheiluliiton (TUL), Ruotsin maajoukkueen ja Suomen maajoukkueen valmentajana.
Reino Evävaara aloitti pikaluistelijan uransa TUL:n alaisessa Helsingin Työväen Luistelijoissa (HTL) talvella 1933. Ensimmäisen kerran hän oli mukaan TUL:n miesten mestaruuskisoissa talvella 1936. Hän oli tällöin yhdessä Ole Larsenin ja Tauno Palmion kanssa TUL:n parhaat pikaluistelijat. Vuoden 1940 pitämättä jääneisiin talviolympialaisiin muodostettiin valmennusryhmä, jossa oli urheiluliittojen eli Suomen Luisteluliiton ja TUL:n urheilijoita. Näin Evävaara tuli ryhmään mahdollisena 5 000 metrin luistelun edustajana kyseisiin olympialaisiin, jotka käynistyneen maailmansodan vuoksi jäivät pitämättä. Ensimmäisen TUL:n mestaruutensa Evävaara saavutti Välirauhan talvena 1941. Suomen Luisteluliiton kanssa yhteisiin SM-kisoihin hän osallistui ensimmäisen kerran talvella 1943 sijoittuen parhaana TUL:n luistelijana yhdeksänneksi. Seuraavina vuosina Evävaara voitti vielä kaksi TUL:n yhteispisteissä pikaluistelumestaruutta eli vuosina 1946 ja 1947. Sotien jälkeisinä vuosina Evävaaran rinnalle nousi TUL:n riveissä uusi kyky eli Mauri Suomalainen, joka voittikin Evävaaran TUL:n mestaruuskisoissa hänen viimeisenä aktiivivuotenaan 1948.
Viimeiset pikaluistelukisansa Evävaara kävi miesten sarjassa keväällä 1948. Sen jälkeen hän siirtyi TUL:n pikaluistelijoiden päävalmentajaksi vuosiksi 1950–1961. Tällöin hänen valmennettaviaan olivat Toivo Salonen, Iris Sihvonen, Juhani Järvinen, Leo Tynkkynen ja Jaakko Niemi. Evävaara oli yhdessä Luisteluliiton Kurt Skutnabbin kanssa mukana Cortina d’Ampezzossa järjestettyjen vuoden 1956 talviolympialaisten valmentajana. Seuraavissa Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 hän toimi edelleen Suomen pikaluistelujoukkueessa valmentajana. TUL:n pikaluisteluvalmentajakauden jälkeen hän toimi kauden 1962 Ruotsin pikaluistelijoiden päävalmentajana. Palattuaan Suomeen kaudeksi 1963 hän toimi Suomen pikaluistelijoiden päävalmentajana.
France 5

France 5 (vuoteen 2002 La Cinquième) on ranskalainen vuonna 1994 perustettu julkisen palvelun televisiokanava, jonka omistaa France Télévisions, jonka puolestaan omistaa Ranskan valtio. Kanava keskittyy dokumentteihin ja ajankohtaisohjelmiin. Kanavan tunnusväri on vihreä.
Historia.
Huhtikuussa 1992 Silvio Berlusconin omistama kanava La Cinq lopetti toimintansa, ja sen kanavapaikka jäi vapaaksi. Ranskan hallitus osti kanavapaikan uudelle ranskalais-saksalaiselle "Arte"-kanavalle, joka lähetti aluksi ohjelmaa vain iltaisin. Ohjelmatarjontaa Arten kanavapaikalla täydennettiin vuonna 1994 uudella "La Cinquième" -kanavalla, jonka lähetykset aloitettiin 13. joulukuuta. Avajaislähetys kuvattiin Louvren pyramidin alla ja siihen osallistui myös pääministeri Édouard Balladur. La Cinquième lähetti aluksi ohjelmaa joka päivä kello 7–19. Kanava oli tarkoitettu helppotajuiseksi ja erityisesti nuorille suunnatuksi opetus- ja sivistyskanavaksi hieman elitistisenä pidetyn Arten rinnalle. Vuonna 2000 La Cinquième liitettiin France Télévisionsiin ja vuonna 2002 se sai uuden nimen "France 5".
Tarjonta.
France 5:n ohjelmisto koostuu pääosin dokumenteista sekä ajankohtaisohjelmista. Se pyrkii tarjoamaan jokaiselle jotakin, ja käsittelee siksi monenlaisia aiheita politiikasta kulttuuriin ja puutarhanhoidosta matkailuun.
Buddhalaisuus Ranskassa

Buddhalaisuus on Ranskan neljänneksi suurin uskonto kristinuskon, islamin ja juutalaisuuden jälkeen. Arviot buddhalaisten määrästä vaihtelevat, mutta maassa uskotaan olevan 600 000 – 800 000 buddhalaista. Uskonto on viime vuosina kasvattanut suosiotaan.
Historia.
1900-luvun alussa yksi Ranskan, ja länsimaiden, tärkeimmistä buddhalaisuuden popularisoijista oli Alexandra David-Néel, joka matkusteli Tiibetissä ja Sikkimissä. Lisäksi hän oli ensimmäinen eurooppalainen nainen, joka on käynyt Lhasassa. Palattuaan Ranskaan hän muutti Provanceen ja kirjoitti lukuisia kirjoja kaikesta siitä, mitä hän oli oppinut.
Vuonna 1986 perustettiin Ranskan buddhalainen unioni (ran. "Union bouddhiste de France", lyh. UBF), joka edustaa noin 80 prosenttia maan buddhalaisista järjestöistä. Noin 2/3 Ranskan buddhalaisista on aasialaista syntyperää (suurimmaksi osaksi entisen Ranskan Indokiinan alueelta).
Nykyään.
"Sagesses bouddhistes" on France TV -kanavan tuottama viikoittainen ohjelma, jossa keskustellaan buddhalaisuudesta ja sen suhtautumisesta elämään. Ohjelmaa on tuotettu vuodesta 1996 lähtien..
Tunnetuimpiin ranskalaisiin buddhalaisiin kuuluvat mm. munkki Matthieu Ricard (Jean-François Revelin poika). Euroopan suurin buddhalainen temppeli sijaitsee Auvergnessa.
Dalai-lama on vieraillut Ranskassa useaan kertaan. Viimeisin vierailu oli vuonna 2016, jolloin hän vieraili Pariisissa ja Strasbourgissa. Vuonna 2008 hän tapasi mm. Ranskan ensimmäisen naisen, presidentti Sarkozyn puolison, Carla Brunin, sekä ulkoministeri Bernard Kouchnerin. Presidenttiä dalai-lama ei tavannut, koska sen arveltiin ärsyttävän Kiinaa, joka isännöi kesäolympialaiset kyseisenä vuonna..
Gunilla Celvin

Gunilla Celvin on suomalainen toimittaja. Hän on Hufvudstadsbladet-median uutispäällikkö.
Celvin toimi 1997–2020 eri toimittaja-, tuottaja- ja päällikkötehtävissä Svenska Ylessä ja siirtyisitten "Hufvudstadsbladetin" palvelukseen. Hänellä on toimittajan tutkinto, jonka hän on suorittanut Göteborgin yliopistossa vuonna 1990.
Åke Hodell

Åke Hodell (1919 Tukholma, Ruotsi – 2000 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija. Hodellin esikoisrunokokoelma "Flyende pilot" ilmestyi 1953.Toinen samaan lentämisen teemaan perustuva kokoelma "Ikaros död" ilmestyi 1963. Hodell valmistui 1940 taistelulentäjäksi. Myöhemmissä kokoelmissa kuvastuu pasifismi. Hän käyttää runoissaan graafisia ja kollaasikokeiluja. Hän on kirjoittanut myös romaaneja.
Bembo

Bembo on perinteikäs antiikva-kirjaintyyppi. Sen alkuperä ulottuu aina renessanssin aikaiseen kirjanpainaja Aldus Manutiukseen saakka. Vuonna 1496 Aldus Manutis käytti uutta antiikva-kirjaintyyppiä painamassaan Pietro Bembon kirjoittamassa matkakirjassa "de Aetna". Tämän kirjaintyypin oli tehnyt tuottelias kirjasinleikkaaja Francesco Griffo. 
Vuonna 1929 Stanley Morison ja Monotype Corporationin suunnittelijat käyttivät Griffon antiikvaa mallina Bembo-nimisen kirjaintyypin suunnittelussa. He muunsivat alkuperäisiä kirjainmuotoja, niin että ne sopisivat paremmin nykyaikaiseen koneelliseen ladontaan. Kirjaintyyppiin lisättiin myös renessanssikirjuri Giovanni Taglienten kursiivikirjaimet. Bembosta tuli erittäin suosittu kirjaintyyppi kirjojen leipätekstissä, ja sen lihavampia leikkauksia puolestaan käytettiin mainoksissa ja pakkauksissa. Nykyisin Bembosta on kehittynyt laaja ja monipuolinen kirjainperhe, jossa on runsaasti eri leikkauksia, erikoismerkkejä sekä gemena- ja versaalinumerot.
Thomas Muir

Thomas Muir (24. elokuuta 1765 Skotlanti – 26. tammikuuta 1799 Chantilly, Ranska) oli skotlantilainen poliittinen uudistaja ja juristi. Hän vaati demokraattisia uudistuksia Skotlannin ja Britannian poliittiseen järjestelmään. Hänet karkotettiin Australiaan Botany Bayn rannikolle vuonna 1794, mutta hän pakeni sieltä ja päätyi Vancouverinsaarelle ja useiden mutkien kautta Bordeaux’hon, jossa hänet otettiin vastaan ”Ranskan tasavallan sankarina”. Ennen Ranskaan saapumistaan hän oli espanjalaisten vankina ja haavoittui kasvoihin taistelussa englantilaisia vastaan. Englantilaiset eivät tunnistaneet häntä haavoittumisen jälkeen, joten hän pääsi sairaalaan Cadiziin. 
Yksi Muirin karkotukseen johtaneista syytekohdista oli, että hän oli lukenut julkisesti ääneen Society of United Irishmen -järjestön levittämää kirjoitusta.
Muir kärsi haavoittumisensa aiheuttamista terveysongelmista ja kuoli Ranskassa vuonna 1799.
Vuoden 1832 parlamenttiuudistuksen jälkeen Muirille ja neljälle muulle uudistajalle pystytettiin muistomerkki Calton Hillin lähelle Edinburghiin.
Olaus Alinen

Olaus Alinen (s. 9. syyskuuta 2003 Pori) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Ulompana linjamiehenä pelaavan Olauksen pituus on 200 cm ja paino 142 kg.
Alinen aloitti amerikkalaisen jalkapallon pelaamisen Pori Bears -seurassa.
Alinen pelasi Suomessa kauden 2020 Wasa Royalsissa, joka voitti Vaahteraliigassa pronssia. Alinen muutti keväällä 2021 Yhdysvaltoihin ja asuu Loomis Chaffee -yksityiskoulun kampuksella Connecticutin osavaltiossa. Hän on saanut opiskeluunsa siellä stipendin ja hänen on määrä suorittaa koulunsa (high school) loppuun keväällä 2023. Vuonna 2023 Alinen siirtyi pelaamaan Alabaman yliopiston Alabama Crimson Tide -joukkueessa. Alinen sai kaikkiaan 46 stipenditarjousta yhdysvaltalaisyliopistoilta.
Alisen isä on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Klaus Alinen.
Siuntion kunnantalo

Siuntion kunnantalo (ruots. "Sjundeå kommunhus") on vuoden 1990 keväällä valmistunut kunnantalo Siuntiossa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Carl Johan Slotte ja André Schütz, ja se sijaitsee kunnan hallinnollisessa keskuksessa Siuntion asemalla osoitteessa Puistopolku 1. Kunnantalossa on noin 1 000 neliötä.
Ennen uuden kunnantalon valmistumista kunnan hallinto kokoontui Siuntion kirkonkylässä Åvallan talossa. Muutto Åvallasta oli kuitenkin ollut suunnitelmissa jo 1950-luvun lopulta, sillä tilat kirkonkylässä kävivät hallinnolle liian pieniksi ja Siuntion asemanseutu oli palautunut Porkkalan vuokra-ajan jälkeen takaisin osaksi Siuntiota. Lisäksi asema oli ohittanut nopeasti kirkonkylän kunnan suurimpana taajamana.
Vuoden 2020 alussa Siuntion kunnantalo suljettiin toistaiseksi käytöltä laajan vesivahingon vuoksi. Kunnantalossa oli hajonnut vesiputki, joka oli käytännössä kastellut kaikkia talon kerroksia viikonlopun aikana. Kunnantalon ollessa suljettuina kunnan kanslia on evakossa Siuntion kylpylän tiloissa.
Edvard Hoem

Edvard Hoem (s. 10. maaliskuuta 1949 Fræna, Norja) on norjalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa on 1969 ilmestynyt runokokoelma "Som grønne musikanter". Läpimurtoteos on 1971 ilmestynyt poliittisesti kantaa ottava "Anna Lena".
Poulaines

Poulaines on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 43 kilometriä Châteauroux’n kaupungista pohjoiseen.
Kunnan keskustassa oleva alun perin Romaanista tyyliä edustava Saint Saturnin’n kirkko on rakennettu 1100-luvulla. Nykyiseen muotoonsa se uudistettiin 1400- ja 1500-luvuilla.
Kunnan nähtävyys on kartano "Domaine de Poulaines", ja varsinkin sen puutarha, joka on saanut merkittävän puutarhan ("Jardin Remarquable") statuksen.
Poulainesin vaakunassa on keskiaikaiset pitkäkärkiset kengät, jotka tunnetaan Ranskassa nimellä Poulaine.
Pieni pyhiinvaellus

Pieni pyhiinvaellus on Heikki Kujanpään ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 2000. 
Elokuva sijoittuu 1950-luvun Etelä-Pohjanmaalle, jossa körttiläisyhteisöön kuuluva Ritva on tullut raskaaksi ja synnyttää salaa aviottoman lapsen. Ritva haluaa salata lapsen yhteisöltään ja jättää sen siskonsa Leilan avustuksella korissa linja-autoon. Lapsi tuodaan sairaalaan, jonka keittiössä Ritva on toissä. Ritva kipuilee tunteidensa kanssa. Lapsen kuoltua hän paljastaa Leilalle lapsen isän. Lopussa hän tunnustaa poliisille tekonsa.
Alain Oreille

Alain Oreille (s. 22. huhtikuuta 1953) on ranskalainen ralliautoilija, joka tunnetaan erityisesti Renaultin kuljettajana. 
Ensimmäisen kansallisen rallikilpailunsa Oreille ajoi Rallye du Varissa vuonna 1975. Tuolloin ajokkina oli Simca 1000 Rallye 2. Simcalla Oreille kilpaili kansallisella tasolla vuoteen 1979 asti. Kaudella 1980 alle vaihtui Opel Kadett GT/E. Vuonna 1981 Oreille osallistui kolmeen rallin EM-sarjan kilpailuun vaimonsa Sylvie Oreillen kanssa.
MM-ralliuransa Oreille aloitti vuoden 1984 Korsikan rallissa yksityisellä N-ryhmän Renault 11 Turbolla yhdessä vaimonsa kanssa. Pääsääntöisesti Oreillet ajoivat vain Korsikan ja Monte Carlon MM-rallit. Kaudelle 1989 kartanlukijaksi vaihtui Gilles Thimonier, jonka kanssa Oreille ajoi viiden MM-rallin ohjelman. Monte Carlon ja Korsikan ohella ohjelmaan kuuluivat Australian, Sanremon ja Norsunluurannikon kisat. Norsunluurannikon rallissa Oreille saavutti ainoan MM-osakilpailuvoittonsa. Rallista tosin puuttuivat kaikki tehdastallit ja eurooppalaiset huippunimet.
Seuraavalle kaudelle kartturiksi vaihtui Michel Roissard ja kilpailuohjelma kasvoi yhdeksään MM-ralliin. Kauden kohokohta oli jälleen Norsunluurannikon ralli, jossa Oreille saavutti tällä kertaa kolmannen sijan. Kauden loppupisteissä Oreille oli 11. MM-sarjan yhteydessä ajetussa N-ryhmän tuotantoautojen cupissa Oreille saavutti mestaruuden neljän pisteen erolla Uruguayn Gustavo Trellesiin. PWRC-mestaruus oli Oreillen toinen peräkkäinen.
Kauden 1990 jälkeen Oreille kilpaili enää harvakseltaan MM-sarjassa. Vuosina 1992–1994 hän osallistui kolmesti Korsikan ralliin ja kerran Monte Carlon ralliin A-ryhmän autolla. Parhaana saavutuksena oli 9. sija vuoden 1993 Korsikan rallista. Viimeisen MM-rallinsa Oreille ajoi vuoden 1995 RAC-rallissa, johon hän osallistui ensimmäistä kertaa. Hän kilpaili RAC-rallissa myös vuonna 1996, mutta tuolloin se oli vain uuden alle 2-litraisten ja kaksivetoisten autojen osakilpailu.
MM-ralliuran jälkeen kaudella 1995 Oreille ajoi Renault Dealer Team UK:n nimissä Englannin avointa rallimestaruussarjaa, jossa ylsi neljännelle sijalle kokonaispisteissä. Varsinaisen ralliuransa Oreille lopetti kolmella Englannin sarjan rallilla kauteen 1996. Seuraavan kerran hän osallistui ralliin Korsikan historic-rallissa Porschella vuonna 2011. Vuosina 2014–2020 Oreille on ajanut 1–3 historic-rallia Ranskassa ja Marokossa ajokkina joko Porsche 911 tai Opel Ascona 400.
Asmo Jaaksi

Asmo Samuel Jaaksi (s. 26. helmikuuta 1966 Joensuu) on suomalainen arkkitehti, joka on ollut arkkitehtitoimisto JKMM Arkkitehtien suunnittelija ja osakas vuodesta 1998 eli toimiston perustamisesta lähtien. Hän kannattaa ympäristönäkökulman yhdistämistä suunnitteluun erityisesti siten, että suunnitellaan ja rakennetaan sellaista, jota voidaan käyttää pitkään.
Jaaksi kirjoitti ylioppilaaksi 1985 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1997. Työuransa hän aloitti Arkkitehtitoimisto Karvola-Silvennoisen avustavana suunnittelijana 1987–1988 ja siirtyi sieltä arkkitehtitoimisto Juhani Kataisen palvelukseen 1989. Vuosina 1990–2000 Jaaksi työskenteli toimistoarkkitehtina Arkkitehdit ky Gullichsen-Kairamo-Vormalassa ja käväisi 1992 arkkitehtitoimisto Kaira-Lahdelma-Mahlamäen palveluksessa.
Suunnittelutöitä.
Jaaksi on toiminut suunnittelijana tai pääsuunnittelijana muun muassa seuraavissa kohteissa:
Gunvor Hofmo

Gunvor Hofmo (1921 Kristiania, Norja – 1995 Oslo, Norja) oli norjalainen runoilija ja Norjan sodanjälkeisistä lyriikan modernisteista merkittävimpiä.
Hofmon rakastettu oli itävallanjuutalainen pakolainen Ruth Maier, joka joutui Auschwitziin, eikä Hormo enää sen jälkeen kuullut hänestä. Hän kirjoitti siitä runossaan "Jeg har våket" (1954).
Aleksandra Hvostova

Aleksandra Petrovna Hvostova (, os. "Heraskova", Хераскова; 15. heinäkuuta 1767 tai 1762 – 19. huhtikuuta 1852 Kiova) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandra Hvostova syntyi aatelisperheeseen ilmeisesti Moskovassa. Hän oli Mihail Heraskovin veljentytär. Hvostova sai hyvän kotikoulutuksen ja meni naimisiin Dmitri Hvostovin kanssa, joka palveli majurina Venäjän armeijassa. Pari lienee eronnut molemminpuolisen uskottomuuden takia ennen vuotta 1794. Hvostova säilytti kuitenkin läheiset välit puolisonsa isään.
Hvostova tuli tunnetuksi proosaetydeista "Kamin" (”Takka”) ja "Rutšejek" (”Puro”), jotka edustivat ajalle tyypillistä sentimentalismia. Ne levisivät ensin käsikirjoituksina ja ilmestyivät erillisenä julkaisuna vuonna 1796 nimellä "Otryvki" (”Otteita”). "Kamin" kuvaa Hvostovan mielikuvitusmatkaa ossiniaaniseen Skotlantiin, Suomeen ja Kiovaan. Se lienee venäläisen kirjallisuuden ensimmäinen Suomi-kuvaus, tosin ei ole tiedossa, että kirjailija olisi itse käynyt Suomessa. Hvostovan ja Konstantin Batjuškovin karun ja köyhän Suomi-kuvan välillä on yhtäläisyyksiä, jotka viittaavat ranskalaiselta Lacépèdeltä saatuun esikuvaan.
Hvostovan kirja oli suosittu, ja "Kamin" käännettiin useita kertoja vieraille kielille. 1800-luvun vaihteessa Hvostova asui Pietarissa toimien aatelissalongin emäntänä. Myöhemmin hän vetäytyi seuraelämästä ja uppoutui mystiikkaan. 1810-luvun jälkipuoliskolla hän tutustui Aleksandr Labziniin, joka julkaisi useita hänen uskonnollisia teoksiaan. Vuonna 1823 Hvostova asettui Kiovaan, jossa hän kirjoitti muistelmiaan.
Outback

Outback (yleisnimenä suomeksi ’takamaa’) tarkoittaa Australian syrjäistä sisämaata, sanan yleisen käytön mukaan sitä puolikuivaa tai kuivaa avaraa seutua, jota on laajalti mantereen itäosissa sekä läntisten tasankojen keskiosissa ja Länsi-Australian pohjoisosissa.
Länsi-Australian Outbackissa sijaitsevat muun muassa MacDonnellin, Musgraven ja Petermannin vuorijonot, Gibsonin aavikko, Iso Hiekka-aavikko, Iso Victorian aavikko ja Tanamin aavikko, sekä Uluru-monoliitti.
Aboriginaaleja on asunut Outbackissa jo kymmenien tuhansien vuosien ajan. Kun eurooppalaiset tulivat Australiaan, he toivat maahan kameleita päästäkseen autiomaiden yli. Nykyisin Outbackissa elää yli puoli miljoonaa villiä kamelia. Kotoperäiseen eläimistöön kuuluvat muun muassa punajättikenguru ja erilaiset papukaijat.
Joillain Outbackin seuduilla voidaan kasvattaa karjaa ja lampaita. Kiireelliset lääkäripalvelut näille harvaan asutuille syrjäseuduille saadaan lentokoneella.
222 Records

222 Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka Maroon 5 -yhtyeestä tunnettu Adam Levine perusti vuonna 2012. Levy-yhtiön jakelijana toimivat Interscope Records ja Universal Music Group.
Åvalla

Åvalla (myös; "Brobacka") on Siuntiossa, Uudellamaalla sijaitseva vuonna 1907 valmistunut huvila, joka on toiminut muun muassa kunnantalona ja eri yhdistysten kokoontumispaikkana. Åvalla toimi Siuntion kunnantalona ja -virastona vuosina 1918-1990.
Siuntion kirkonkylässä, Kirkkojoen varrella sijaitseva huvila toimii nykyisin yksityisasuntona. Rakennus on mukana Siuntion rakennetun kulttuuriympäristön inventointiluettelossa ja suojeltu.
Historia.
Sjundeå Allmogeförening (suom. "Siuntion maalaisyhdistys") rakennutti Åvallan omaksi kokoontumispaikakseen Siuntion kirkonkylään Kirkkojoen varteen vuonna 1907. Suitian kartanonherra August Wrede af Elimä tuki Åvallan, joka myös tunnettiin nimellä Brobacka, hankkimista 9 000 markalla.
Vuonna 1918 yhdistys myi Åvallan Siuntion kunnalle kunnantaloksi ja -virastoksi. Siuntion pitäjäntupa Pyhän Pietarin kirkkoa vastapäätä oli käynyt pieneksi ja huonokuntoiseksi, jonka takia kunta etsi uusia tiloja. Siuntion asemanseutu kasvoi ja ajoi pian kirkonkylän ohi kunnan suurimpana taajamana. Porkkalan vuokra-ajan päätyttyä asemanseutu palautui osaksi Siuntiota ja 1990-luvulla päätettiin lopullisesti kunnantalon siirtämisestä Siuntion asemalle. Siuntion uusi kunnantalo valmistui vuonna 1990.
Åvalla pysyi kuitenkin kunnan omistuksessa ja muun muassa Siuntion partiolippukunta Sjundeå strömstarar - Siuntion koskikarat ry piti majaansa rakennuksessa hetken aikaa.
Vuonna 2015 Siuntion kunta myi Åvallan yksityiselle taholle noin 60 000 eurolla. Rakennus vaati suuria remontteja.
Dan Hooker

Daniel Preston Hooker (s. 13. helmikuuta 1990 Auckland) on uusiseelantilainen kevytsarjan vapaaottelija ja entinen potkunyrkkeilijä. Hän on entinen AFC:n kevytsarjan mestari. Potkunyrkkeilyssä Hooker voitti King in the Ringin keskisarjan mestaruuden ja WKBF X-Rulesin välisarjan mestaruuden. Hän on kilpaillut myös lukkopainissa. Hooker on otellut UFC:ssä vuodesta 2014 lähtien.
Potkunyrkkeily.
Hooker siirtyi kilpailemaan vapaaottelun ohella myös potkunyrkkeilyyn. Hän otti osaa uusiseelantilaiseen King in the Ring organisaation turnaukseen, joka järjestettiin ASB Stadiumilla. Turnaus käytiin heinäkuussa 2013. Hooker voitti ensimmäisellä kierroksella Dawson Grayn ja toisella kierroksella Victor Mechkovin. Loppuottelussa hän kohtasi Edwin Samyn, jonka voitettua Hooker saavutti keskisarjan mestaruuden.
Muualla.
Hooker on pelattavana hahmona vapaaottelupeleissä "EA Sports UFC 2" (2016), "EA Sports UFC 3" (2018) ja "EA Sports UFC 4" (2020).
Sigurður Ingi Jóhannsson

Sigurður Ingi Jóhannsson (s. 20. huhtikuuta 1962 Selfoss, Islanti) on islantilainen poliitikko, joka toimi Islannin pääministerinä huhtikuusta 2016 tammikuuhun 2017. Hän on Edistyspuolueen puheenjohtaja vuodesta 2016 alkaen.
Sigurður nimitettiin pääministeriksi 7. huhtikuuta 2016 Sigmundur Davíð Gunnlaugssonin erottua Panaman paperit -skandaalin jälkeen.
Matthieu Ricard

Matthieu Ricard (s. 15. helmikuuta 1946) on ranskalainen kirjailija, valokuvaaja ja buddhalainen munkki. 
Tausta ja yksityiselämä.
Ricard syntyi vuonna 1946 Aix-les-Bains’ssa. Hänen isänsä oli Jean-François Revel ja äiti Yahne Le Toumelin. Isänsä aseman vuoksi Ricard kasvoi ranskalaisen intelligentsian ympäröimänä ja kiinnostui itsekin tieteestä.
Ennen munkiksi ryhtymistään Ricard oli mikrobiologi. Hänellä on tohtorin tutkinto Pasteur-instituutista, jossa hän viimeisteli väitöskirjaansa 1960-luvun lopulla. Vuonna 1979 Ricard päätti luopua tutkijanurastaan ja alkaa buddhalaiseksi munkiksi.
Ura munkkina.
Ricard alkoi tutustua buddhalaisuuteen syvemmin jo 1970-luvun alussa. Vuonna 1972 hän matkusti Pohjois-Intiaan ja opiskeli tiibetinbuddhalaisen mestarin Dilgo Khyentse Rinpochen alaisuudessa. 1980-luvulla Ricard oli mukana perustamassa Karuna-Shechen-nimistä järjestöä, jonka tavoite on tehdä hyväntekeväisyyttä Himalajan alueella. Ricard asuu suurimmaksi osaksi Nepalissa.
Ricard on kääntänyt tiibetinbuddhalaisia tekstejä ranskaksi. Lisäksi hän on toiminut dalai-laman ranskankielisenä tulkkina.
Munkkina Ricard on puhunut altruismista ja onnellisuudesta muun muassa Davosissa, TED:llä ja erilaisilla YK:n foorumeilla. Ricard on myös kirjoittanut vuosia buddhalaiselle Tricycle-sivustolle. Hän on ollut vegaani vuodesta 2011 lähtien. Hän on kannustanut muitakin luopumaan eläinkunnan tuotteista vedoten eläinten hyvinvointiin.
Useat mediat ovat nimittäneet Ricardia ”maailman onnellisimmaksi mieheksi”. Nimitys sai alkunsa, kun joukko yhdysvaltalaisia neurologeja sanoi Ricardin olevan onnellisin heidän testaamansa ihminen.
Julkaisutoiminta.
Ricard on kirjoittanut paljon ja julkaissut useamman valokuvakirjan. Valikoima Ricardin kirjoja:
Valoisa tulevaisuus (Islanti)

Valoisa tulevaisuus (islanniksi: "Björt framtíð") on Islannissa vuonna 2012 perustettu liberaali puolue.
Puolue oli Euroopan liberaalidemokraattien liiton (ALDE) jäsen ja sillä oli yhteyksiä Euroopan parlamentin ALDE-ryhmään, vaikka se erosi ALDE-jäsenyydestään lokakuussa 2019.
Clara Bow’n filmografia

Tämä on Clara Bow’n filmografia.
Ajiën kieli

Ajië (omakielinen nimi "waawilûû") on malaijilais-polynesialaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Uudella-Kaledonialla. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. arhâ ja arhö. Kielellä on noin 6200 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Uusi testamentti käännettiin ensimmäistä kertaa ajiëksi vuonna 1922. Ajiëta opetetaan kouluissa ja Uuden-Kaledonian yliopistossa.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Lieksan terveysasema

Lieksan terveysasema on pohjoiskarjalaisessa Lieksan kaupungissa sijaitseva julkisen palvelun terveysasema. Palvelujen tuottamisesta vastaa Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä (Siun sote).
Lieksan kaksikerroksinen, tiiliverhoiltu terveyskeskusrakennus on vuodelta 1980. Loppukesällä 2020 uutisoitiin, että Lieksaan on päätetty rakentaa uusi terveysasema. Se rakennetaan uuteen osoitteeseen kaupungin keskusta-alueelle ja samaan yhteyteen tulee noin 25-paikkainen terveyskeskussairaala. Vanha terveysasema tullaan purkamaan pois.
Terveysasema on avoinna arkisin. Terveysaseman ollessa suljettuna, Lieksasta voi hakeutua kiireellistä hoitoa tarvitessaan Pohjois-Karjalan keskussairaalan yhteispäivystykseen Joensuussa (Tikkamäentie 16, J2-talon katutaso).
Brian Ortega

Brian Martin Ortega (s. 21. helmikuuta 1991 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalais-meksikolainen höyhensarjan vapaaottelija. Hän on otellut kahdesti UFC:n höyhensarjan mestaruudesta. Ensin Max Hollowayta vastaan, jolle hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä ja toisella kertaa Alexander Volkanovskille tuomariäänin. Ortega on entinen RFA:n höyhensarjan mestari.
Rannikkopuolue

Rannikkopuolue () on norjalainen poliittinen puolue. Puolueen ensisijainen politiikka on alue-, kalastus- ja rannikkokysymykset, sillä sen tärkein poliittinen tukikohta on Pohjois-Norjassa, ja puolue on vankka vastustaja Norjan EU-jäsenyydelle. Se oli edustettuna Norjan parlamentissa vuosina 2001–2005 ja edeltäjänsä, puolueettomat edustajat vuosina 1997–2001.
Kukiz'15

Kukiz'15 on puolalainen poliittinen puolue, jonka puheenjohtaja on punk rock -musiikista tunnettu Paweł Kukiz. Puolue perustettiin vuonna 2015.
Otto Meurman

Otto Meurman -nimisiä henkilöitä ovat olleet: