tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Talentia

Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia on suomalainen sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö, johon kuuluu yli 27 000 jäsentä.. Liiton puheenjohtaja on Jenni Karsio. 
Järjestö perustettiin vuonna 1949 nimellä Huoltotyöntekijöiden ammatillinen keskus (HAK). Vuosina 1962–2002 nimi oli Sosiaalityöntekijäin Liitto (SOSTL).
Talentia kuuluu palkansaajien keskusjärjestö Akavaan ja Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKOon.
Talentian jäsenet ovat yleensä suorittaneet sosiaalialan korkeakoulututkinnon tai aiemman opistoasteisen tutkinnon. Yleisimpiä tutkintoja ovat sosionomi (AMK), sosionomi (YAMK), sosiaalityöntekijä (YTM/VTM), sosiaalikasvattaja, sosiaaliohjaaja, kuntoutuksen ohjaaja (AMK) ja geronomi (AMK). Talentialaiset työskentelevät laajasti sosiaalihuollon tehtävissä esimerkiksi nimikkeillä sosiaaliohjaaja, ohjaaja, sosiaalityöntekijä, varhaiskasvatuksen opettaja, sosiaalijohtaja, koulukuraattori. Lisäksi talentialaiset työskentelevät laajasti muissa sosiaali- ja kasvatusalan esimies-, asiantuntija-, kehittämis- ja suunnittelutehtävissä kunnissa, valtiolla, sosiaalialan järjestöissä sekä yksityisissä yrityksissä.
Talentia ajaa jäsentensä palkkauksellisia etuja, vaikuttaa työehtosopimuksiin ja sosiaalialan lainsäädännön valmisteluun sekä puolustaa jäsenistönsä asemaa ja oikeuksia alaa kehittävissä työryhmissä.
Liiton jäsenlehti on "Talentia". Lehden päätoimittajana toimii Kaisa Yliruokanen.
Liitto järjestää vuosittain Sosiaalialan asiantuntijapäivät, joilla on vuodesta 2007 lähtien myönnetty myös Hyvä käytäntö -palkinto.
Jäsenyhdistykset.
Talentialla on 20 alueyhdistystä ja 11 valtakunnallisesti toimivaa ammatillista yhdistystä sekä valtakunnallinen opiskelijayhdistys. Talentian jäsenyhdistykset tarjoavat jäsenille kattavan ammatillisen verkoston, paikallistuntemusta ja ammatillista osaamista Talentian edunvalvontaan sekä kiinnostavia vaikuttamisen paikkoja.
Pinega

Pinega () on Vienanjoen oikeanpuoleinen sivujoki Arkangelin alueella Venäjällä. Joki saa alkunsa kahden pienemmän joen (Belaja ja Tšornaja) yhdistymispisteestä. Pinegan pituus on 779 kilometriä ja sadealueen laajuus 42 000 neliökilometriä. Joki on liikennöintikelpoinen 580 kilometrin matkalla. Alajuoksulla Pinega virtaa lähellä Vienanmeren Mezeninlahteen laskevaa Kuloi-jokea, johon se on yhdistetty kanavalla.
Tärkeimmät sivujoet ovat Ileša, Ježuga, Jula, Pokšenga ja Vyja. Joen varrella sijaitsevat Pinegan piirin keskus Karpogory sekä Pinegan taajama.
Vaga

Vaga () on Vienanjoen suurin vasemmanpuoleinen sivujoki Arkangelin alueella Venäjällä. Sen pituus on 575 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 44 800 neliökilometriä.
Tärkeimmät sivujoet ovat Kuloi, Ustja ja Vel. Vagan vasenta rantaa pitkin kulkee M8-valtatie. Joen varrella sijaitsevat Šenkurskin ja Velskin kaupungit sekä Verhovažjen piirikeskus.
Leštiny

Leštiny on kylä ja kunta Slovakiassa. Se sijaitsee Žilinan alueen Dolný Kubínin piirissä. Leštiny on pinta-alaltaan 6,93 neliökilometriä ja siellä on 230 asukasta (31.12.2006).
Leštiny sijaitsee historiallisen Oravan alueen eteläosassa Pohjois-Slovakiassa. Kylästä on matkaa piirinsä pääkaupunkiin Dolný Kubíniin seitsemän kilometriä. Historiallisissa lähteissä Leštiny mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1381. Kylässä sijaitsee vuosina 1688–1689 rakennettu puukirkko, joka kuuluu maailmanperintöluetteloon.
Toni Leppe

Antonio "Toni" Leppe (s. 1994) on suomalainen lapsinäyttelijä. Hän näytteli miespääosan elokuvassa "Unna ja Nuuk". Hänellä on sukujuuria Chilessä.
Lahden Suunnistajat -37

Lahden Suunnistajat -37 ry. (LS-37) on 11.11.1937 perustettu suunnistuksen erikoisseura. Se on Suomen toiseksi vanhin suunnistuksen erikoisseura IK Örnenin jälkeen.
Lahden Suunnistajat -37 voitti naisten SM-viestin vuonna 1951.
Everblack

Everblack on Mercenaryn toinen albumi, joka on ensimmäisen tapaan julkaistu Hammerheart Recordsin kautta. Levyllä kuullaan ensimmäistä kertaa yhtyeen tulevaa päälaulajaa Mikkel Sandageria ja hänen veljeään Morten Sandageria koskettimissa. Levy jäi Mercenaryn entisen kitaristi Signar Petersenin ja rumpali Rasmus Jacobsenin viimeiseksi. Tyylillisesti levy jatkaa enimmäkseen edellisen linjoilla, mutta sisältää enemmän puhdasta laulua ja kokeiluja thrash metalin suuntaan.
Travis Smith on tehnyt levyn kansitaiteen.
Kayzie Rogers

Kayzie Rogers on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on tehnyt Wobbuffetin ja Mime Jr.:n äänirooleja Pokémonissa.
Ura.
Rogers oli kiinnostunut näyttelemisestä jo päiväkodissa ja osallistuikin myöhemmmin koulun näytelmiin. Collegen jälkeen hän työskenteli muun muassa graafisena suunnittelijana.
Rogers sai myöhemmin tilaisuuden tehdä animaatio demon Maddie Blausteinin avustuksella, ja sen ansiosta hän sai ensimmäisen tehtävän äänenä mainoksessa. Sittemmin Rogers teki ensiesiintymisensä animaation parissa Nickelodeonin "U2U:ssa". Vuodesta 1998 lähtien hän on dubannut useita sivurooleja Pokémonissa ja toiminut Wobbuffetin ja Mime juniorin ääninä. Pokemonin myötä Rogers on työskennellyt enimmäkseen 4Kidsillä ja myöhemmin TAJ Productionsissa.
Sahalininhusky

Sahalininhusky ("Karafuto-Ken", 樺太犬) on japanilainen koirarotu, jota käytetään rekikoirana.
Ulkomuoto.
Tämä rotu on pystykorva, joka on sukua japaninpystykorvalle ja akitalle. Säkäkorkeus vaihtelee 56–66 cm:n ja paino 30–40 kg:n välillä.
Korvat ovat pienet ja terävät, toisinaan hieman eteenpäin taittuneet tai riippuvat. Tämän rodun väri vaihtelee paljon, mukaan lukien kuparinpunaisen ja mustan. Karvapeite on hienoa ja tuuheaa ja pohjavilla erittäin tiheää. Se muistuttaa grönlanninkoiran karvaa.
Alkuperä.
Nimitys karafuto-ken tulee Karafutosta, Sahalinin japanilaisesta nimestä ja koiraa tarkoittavasta sanasta ken. Tämä siis todistaa rodun maantieteellisen alkuperän. Tätä rotua käytetään nykyisin harvoin; sen vuoksi Japanissa on jäljellä vain muutama kasvattaja.
Tutkimusretki Etelämantereella.
Tämän rodun väitetään tulleen kuuluisaksi japanilaisten vuoden 1958 huono-onnisesta tutkimusretkestä Etelämantereelle. Sinne jouduttiin jättämään hätäevakuoinnin seurauksena 15 rekikoiraa. Tutkijat uskoivat apuryhmän saapuvan muutaman päivän kuluessa, joten he jättivät koirat ulos ketjuihin pienen ruokavaraston kanssa. Sää kuitenkin kääntyi huonoksi eikä ryhmä koskaan saavuttanut päämääräänsä.
Lähes vuotta myöhemmin uusi retkikunta saapui paikalle ja huomasi, että koirista kaksi, Taro ja Jiro, olivat selviytyneet, ja niistä tuli saman tien sankareita. Taro vietiin takaisin Sapporoon ja se eli Hokkaidon yliopistolla kunnes kuoli vuonna 1970. Sen jälkeen se täytettiin ja laitettiin näytteille yliopiston museoon. Jiro kuoli Etelämantereella vuonna 1960 luonnollisista syistä, ja sen jäännöksiä säilytetään Japanin luonnontieteellisessä museossa Ueno Parkissa.
Rotu saavutti suosiota vuonna 1983 valmistetun elokuvan, Tarosta ja Jirosta kertovan Nankyoku Monogatarin, myötä. Vuonna 2006 tehty toinen elokuva Eight Below, kertoi fiktionaalisen version tapahtumista, mutta ei viitannut rotuun. Sen sijaan elokuvassa esiintyy vain kahdeksan koiraa: kaksi alaskanmalamuuttia ja kuusi siperianhuskyä.
Catherine Hardwicke

Helen Catherine Hardwicke (s. 21. lokakuuta 1955) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -lavastaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat elokuvat "Kolmetoista", "Lords of Dogtown" ja "Twilight – Houkutus". Ensi-iltaviikonloppunaan "Twilight – Houkutus" tuotti yli 70,55 miljoonaa dollaria, mikä on suurin naisohjaajan ensi-iltaviikonloppuna saavuttama summa.
Elämäkerta.
Nuoruus.
Catherine Hardwicke syntyi Yhdysvaltain Texasin osavaltion Cameronissa Jamee Elbertan (omaa sukua Bennett) ja John Benjamin Hardwicken perheeseen. Hän kasvoi Texasin McAllenissa. Uskonnolliselta kasvatukseltaan Hardwicke on presbyteeri. Hardwicke opiskeli 1980-luvulla UCLA:n elokuvakoulussa ja teki siellä palkitun lyhytelokuvan "Puppy Does the Gumbo".
Ura.
Catherine Hardwicke aloitti uransa arkkitehtina. Suurimman osan 1990-luvusta hän työskenteli elokuvalavastajana ja oli mukana tekemässä muun muassa elokuvia "Tombstone" (1993), "Tank Girl" (1995), "Vaarojen laakso" (1996), "Legendaariset Newtonin pojat" (1998) ja "Kolme kuningasta" (1999). Vuonna 2000 hän oli lavastajana elokuvassa "Vanilla Sky" (2001). 
Ohjaajana.
Hardwicken ensimmäinen ohjaustyö oli "Kolmetoista" vuodelta 2003. Hardwicke teki käsikirjoituksen yhdessä silloin 14-vuotiaan näyttelijä Nikki Reedin kanssa. Käsikirjoitus pohjautui osittain Reedin nuoruudenkokemuksiin. Käsikirjoitus tehtiin vain kuudessa päivässä. Muun muassa Evan Rachel Wood ja Holly Hunter näyttelivät elokuvassa yhdessä Reedin kanssa. Seuraavaksi Hardwicke ohjasi elokuvan "Lords of Dogtown" (2005), kertomuksen rullalautailukulttuurin alusta. Elokuvan käsikirjoituksen teki rullalautailija Stacy Peralta, minkä lisäksi hän näytteli yhtä elokuvan päärooleista. Myös Nikki Reed esiintyy "Lords of Dogtownissa".
Vuonna 2006 Hardwicke ohjasi raamatullisen elokuvan "Matkalla Beetlehemiin", joka kertoo Neitsyt Mariasta ja Jeesuksen syntymästä. Sen pääosassa Mariana nähdään Keisha Castle-Hughes. Vuonna 2008 Hardwicke ohjasi ja osittain käsikirjoitti elokuvan "Twilight – Houkutus", joka perustui kirjailijan Stephenie Meyerin samannimiseen kirjaan. Pääosia elokuvassa näyttelevät Kristen Stewart ja Robert Pattinson. Myös Nikki Reed on jälleen mukana elokuvassa. Elokuva oli suuri menestys, ja se ansaitsi ensi-iltaviikonloppunaan yli 70 miljoonaa dollaria, mikä oli ennätys naisohjaajalle. Hardwicke ei palaa ohjaamaan elokuvan "Twilight – Houkutus" jatko-osaa "Twilight – Uusikuu".
Intian ja Pakistanin suhteet

Intian ja Pakistanin suhteet ovat yleensä olleet jännittyneet historiallisista ja poliittisista syistä. Välillä Intia ja Pakistan ovat yrittäneet liennyttää välejään, välillä on ollut sotia ja pienempiä yhteenottoja.
Kun Brittiläinen Intia itsenäistyi, se jakautui muslimienemmistöiseen Pakistaniin ja hinduenemmistöiseen Intiaan. Vuosina 1947–1948 käytiin ensimmäinen Intian–Pakistanin sota. Tällöin muslimit ja hindut karkottivat eriuskoisia toistensa alueilta ja tappoivat ihmisiä suurin määrin. Kashmirista syntyi kiistaa, kun Pakistanin ja Intian itsenäistyessä muslimienemmistöisen Kashmirin maharaja, joka oli itse hindu, päätti että alue liittyy Intiaan.
Maiden välillä puhkesi toinen sota vuonna 1965, kun Pakistan pyrki valtaamaan Kashmirin. Kun Itä-Pakistan vuonna 1971 itsenäistyi Bangladeshiksi, syttyi kolmas sota, . Vuonna 1999 käytiin Kargilin alueella pieni rajasota. 2000- ja 2010-luvulla maiden välillä on ollut pieniä välikohtauksia, kun Pakistanista on tullut terroristeja Intian alueelle.
Intian ja Pakistanin välit kylmenivät vuoden 2006 ja vuoden 2008 Mumbain terrori-iskujen takia. Kashmirin alueen kapinointi vuonna 2016 lisäsi maiden välistä jännitettä. Kun islamistit tekivät vuonna 2019 terrori-iskun Kashmirissa, maiden välille puhkesi lyhyt aseellinen yhteenotto.
John Wesley Harding (albumi)

John Wesley Harding on Bob Dylanin kahdeksas studioalbumi vuodelta 1967. Se oli hänen ensimmäinen albuminsa heinäkuussa 1966 tapahtuneen vakavan moottoripyöräonnettomuuden jälkeen. "John Wesley Hardingia" myytiin heti ensimmäisen viikon aikana 250 000 kappaletta ja se nousi Yhdysvaltain Billboard 200 -listan sijalle kaksi. Britanniassa siitä tuli listaykkönen kolmentoista viikon ajaksi.
Levyllä on muun muassa kappale ”All Along the Watchtower”, josta myös The Jimi Hendrix Experience teki pian kuuluisan version. Myös Dylanin alkuperäinen versio on kuuluisa; se on "John Wesley Harding" -albumin tunnetuin kappale.
Dylan nimesi albumin sen avauskappaleen "John Wesley Harding" mukaan. Kappale kertoo villin lännen aikaisesta lainsuojattomasta John Wesley Hardinista.
Albumin on tuottanut Bob Johnston ja ääniteknikkona oli Charlie Bragg.
Tyyli.
Vaikka Dylan oli tehnyt jo aikaisemmin useita tyylinmuutoksia, oli country-vaikutteinen "John Wesley Harding" silti tyylillisesti yllättävän pelkistetty ja epämuodikas "Blonde on Blonde" -levyn jälkeen. Vuosien 1966–67 aikana studiotekniikka oli kehittynyt, kappaleet olivat kehittyneet monimutkaisemmiksi, ja myös Dylan oli aiemmin pyrkinyt kunnianhimoisten albumien tekoon. Myös Dylanin tuttu nasaaliääni oli poissa ja hän lauloi pehmeällä ja miellyttävällä äänellä. Kappaleissa ei kuultu myöskään Dylanille aiemmin tyypillistä symboliikkaa ja kielikuvia, vaan laulut olivat lyhyitä ja moralisoivia kertomuksia, jotka sisälsivät myös raamatullisia vertauksia. Muutos miellytti Dylanin fanien lisäksi myös kriitikoita, jotka olivat paheksuneet hänen sähköistä folkrock-kautta. Dylan on myöhemmin kertonut, että hän yritti taustayhtyeensä kanssa tavoitella folklaulaja Gordon Lightfootin soundia, kuitenkin epäonnistuen, jolloin albumille syntyi omanlaisensa äänimaailma.
Kansiteksti.
LP-levykannen takapuolella on arvoituksellinen tarina kolmesta kuninkaasta, jotka lähtevät tapaamaan Frankia. Kuninkaiden koputtaessa oveen Frankin vaimo Vera lähtee ilmoittamaan Terry Shutelle näiden saapumisesta. Terry rientää paikalle ja alkaa moitiskella kuninkaita. Kuninkaiden hämmästykseksi Frank karkottaa Terryn. Ilmenee, että kuninkaat ovat saapuneet Frankin luo koska uskovat, että tämä on avainhenkilö valaisemaan Dylanin uuden levyn sanomaa. Frank selittää levyä alkamalla riehua huoneessa ja muun muassa rikkomalla ikkunan nyrkillään. Vera saapuu paikalle ja ilmoittaa, että Terry on lähdössä ja olisiko kuninkailla tälle lahjoja. Kukaan ei kuitenkaan vastaa. Ennen aamunkoittoa kuninkaat lähtevät onnellisina. Ennen saapumistaan kahdella kuninkaalla oli ruumiinvamma ja kolmas oli köyhtynyt. Nyt vammat ovat mystisesti parantuneet ja kolmas on rikastunut. Terrykin on nyt taas sovinnossa Frankin luona.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Dylanin tekemiä. Alkuperäisen LP-levyn ykköspuoli päättyi kappaleeseen ”Drifter’s Escape”.
Vermilion (kappale)

"Vermilion", (tunnetaan myös nimellä: "Vermillion Pt.1") on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin single vuodelta 2004.
Kappalelista.
Sisältää myös "Vermilion Pt. 1:n" musiikkivideon
Harry Dean Stanton

Harry Dean Stanton (14. heinäkuuta 1926 West Irvine, Kentucky, Yhdysvallat – 15. syyskuuta 2017 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi uransa aikana yli 200 roolissa.
Nuoruus.
Stanton syntyi pienessä kaupungissa Kentuckyssä vuonna 1926, hänen isänsä oli Sheridan Harry Stanton ja äiti Ersel. Isä oli tupakan kasvattaja ja työskenteli myös parturina. Hänen äitinsä oli kampaaja ja kokki. Valmistuttuaan Lafayette Senior High Schoolista vuonna 1944 hän osallistui toiseen maailmansotaan ja palveli Yhdysvaltain laivastossa vuoteen 1946. Päästyään palveluksesta hän aloitti journalismin opiskelun Kentuckyn yliopistossa. Stanton keskeytti opiskelunsa kolme vuotta opiskeltuaan ja lähti Pasadena Playhouse -teatteriin, jossa aloitti näyttelijän uransa. Hän näytteli sen aikana merkittävissä sivurooleissa, joita hänellä oli yli 200 elämänsä aikana.
Hänet tunnettiin muun muassa elokuvista "Tomahawkin polku" (1957), "Kourallinen dollareita" (1964), "Lannistumaton Luke" (1967), "Kellyn sankarit" (1970), "Dillinger – maailman paras pankkirosvo" (1973), "Kummisetä osa II" (1974), "Alien – kahdeksas matkustaja" (1979), "Pako New Yorkista" (1981), "Paris, Texas" (1984), "Villi sydän" (1990), "Repo Man" (1984), ja myöhemmällä urallaan "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa" (1998), "Vihreä maili" (1999), "Mies joka itki" (2000), "Inland Empire" (2006) ja viimeisessä pääosaroolissaan "Lucky" (2017), jota hän ei ehtinyt nähdä valmiina. Hän näytteli myös televisiosarjoissa "Rawhide", "Gunsmoke" ja "Big Love".
Pitkän uransa aikana Stanton työskenteli useiden nimekkäiden ohjaajien, kuten esimerkiksi seuraavien kanssa: Sam Peckinpah, Alfred Hitchcock, Francis Ford Coppola, John Carpenter, Terry Gilliam, John Milius, Ridley Scott, Sergio Leone, Martin Scorsese, Frank Darabont, Sean Penn sekä useaan otteeseen David Lynchin kanssa.
Stanton kuoli 91-vuotiaana 15. syyskuuta 2017 Cedars-Sinai-sairaalassa Los Angelesissa.
Le Puy-en-Velay

Le Puy-en-Velay on kaupunki Ranskassa. Se on Haute-Loiren departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Auvergne-Rhône-Alpesin alueella ("région").
Kaupungin asukkaista käytetään ranskaksi nimitystä "Ponots" tai "Ponotes".
Sijainti.
Le-Puy-en-Velay sijaitsee Haute-Loiren departementissa, Auvergnen alueen koillisosassa. Kaupunki on 135 km:n päässä Lyonista, 130 km:n päässä Clermont-Ferrandista ja 76 km:n päässä Saint-Étiennestä.
Charles Martin Smith

Charles Martin Smith (s. 30. lokakuuta 1953 Van Nuys, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Näyttelijänä hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Svengijengi ’62" (1973), "Buddy Holly" (1978), "Juhlat ovat ohi" (1979), "Kun sudet ulvovat" (1983), "Starman" (1984), "Lahjomattomat" (1987), "Sanaton" (1994), "Etusivun rakkaustarina" (1994), "Koriskenttien koiratähti" (1997) ja "Deep Impact" (1998). Hän on näytellyt myös minisarjassa "Streets of Laredo" (1995). Lisäksi hän on ohjannut minisarjan "The Snow Walker" (2003) ja elokuvan "Stone of Destiny" (2008).
Yksityiselämä.
Smith oli naimisissa Ursula Martinin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heillä on yksi lapsi. Smith harrastaa kitaran ja pianon soittoa. Hän pitää laulujen kirjoittamisesta.
Arp Schnitger

Arp Schnitger (2. heinäkuuta 1648 Schmalenfleth – haudattu 28. heinäkuuta 1719) oli merkittävä saksalainen urkujenrakentajamestari. Hän toimi ennen kaikkea Alankomaissa ja Saksassa, joissa on vielä jäljellä hänen rakentamiaan soittimia.
Uruista.
Käytössä olevia urkuja on muun muassa Pyhän Pankratiuksen kirkossa Neuenfeldessä Hampurissa olevat urut, jotka valmistuivat 1688. Ne ovat suurimmat hänen valmistamansa kaksisormioiset urkunsa. Sellaiset urut ovat olleet innostamassa urkujen rakentamista 1900-luvun jälkipuoliskolla, jolloin palattiin mekaanisiin hallintakoneistoihin ja pienempiin soittimiin 1800-luvun suurten sinfonisten urkujen suuntauksesta.
Suurten Schnitger-soitinten ainutlaatuinen ominaisuus oli äänikertojen sijainti niin että syntyy ikään kuin stereofoninen vaikutelma. Hieno esimerkki tällaisista uruista ovat Pyhän Mikaelin kirkon urut hollantilaisessa Zwollen kaupungissa. Näitä urkuja on käyttänyt useissa levytyksissä urkuri E. Power Biggs.
Punainen erokirja

Punainen erokirja on Pirkko Saision neljästoista romaani ja kolmas osa Saision vuonna 1998 aloittamassa omaelämäkerrallisessa trilogiassa, joka seuraa kirjailijan vaiheita lapsuudenkodista ensin nuoruuden kynnykselle ja lopulta aikuisuuteen. "Punainen erokirja" on romaani 1970-luvusta, kiihkeän poliittisesta aikakaudesta sekä seksuaali-identiteetin ja kirjailijankutsumuksen löytymisestä. Saisio palkittiin romaanista Finlandia-palkinnolla vuonna 2003.
Faros-kustannus

Faros-kustannus Oy on keväällä 2002 perustettu turkulainen pienkustantamo, joka on keskittynyt pääasiassa laadukkaan vanhemman kaunokirjallisuuden ja kulttuurihistoriallisten klassikoiden julkaisuun. Faroksen kustantajina toimivat yrityksen perustajat Hannu Salmi ja Heli Paalumäki., jotka perustivat kustantamon Salmen veljen Kari Salmen kanssa. 
Faros-kustannus on kustantajien yhdistys Lukuvalo ry:n jäsen. Yhdistyksen muita jäseniä ovat Enostone, Kirja-Aurora, k&amp;h, Lurra Editions ja Turbator. 
Julkaisut.
Kaunokirjallisuus ja klassikot.
Faros-kustannuksen suomeksi julkaisemia teoksia:
 "Opettavaisia kertomuksia"
 "Välinäytöksiä"
 "Atala" 
 "Muistoja haudan takaa: Kirjat I–VIII"
 "René"
 "Viimeinen Abenserragi"
 "Firenzen öitä"
 "Herra von Schnabelewopskin muistelmat" 
 "Huonompaa väkeä"
 " Kertomuksia Suomesta"
Tietokirjallisuus.
Farokselta on ilmestynyt myös kotimaisia alkuperäistekstejä pääasiassa kulttuurihistorian ja kirjallisuudentutkimuksen alueilta, sekä tietokirjallisuuden käännöksiä.
 "Nukahteleva kulttuuri"
 "Suudelma"
Leeteuk

Park Jeong-su (1. heinäkuuta 1983), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Leeteuk, on eteläkorealainen laulaja, näyttelijä ja juontaja. Hän on poikabändi Super Juniorin ja sen alaryhmien, Super Junior-T:n ja Super Junior-H:n jäsen.
Leeteuk on esiintynyt Super Juniorin albumeilla A-Cha ja Mr Simple, ja säveltänyt kappaleita albumeille Mr Simple (2011), Replay (2018) Time Line (2019) ja Time Slip (2019).
Keenan Wynn

Francis Xavier Aloysius James Jeremiah Keenan Wynn (27. heinäkuuta 1916 New York, New York – 14. lokakuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Yksityiselämä.
Wynn oli naimisissa vuodet 1938–1947 Evie Wynn Johnsonin, 1949–1953 Bettie Jane Butlerin ja sitten Sharley Hudsonin kanssa kuolemaansa saakka. Hänellä on kaksi lasta Johnsonin ja kolme Hudsonin kanssa. Keenan Wynn kuoli syöpään 70-vuotiaana.
Edward Woods

Edward Woods (5. heinäkuuta 1903, Los Angeles – 8. lokakuuta 1989, Salt Lake City) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli klassikkofilmissä "Yhteiskunnan vihollinen", jossa hän näytteli yhdessä James Cagneyn kanssa gangstereita.
Tämän jälkeen hän sai näyteltäväkseen vain sivurooleja tai rooleja halvalla tuotetuissa b-elokuvissa.
Kalajärvi (järvi Espoossa)

Kalajärvi sijaitsee Pohjois-Espoossa, yhtenä Espoonjoen latvajärvistä. Kalajärven valuma-alue muodostuu yksinomaan läheisistä metsistä valuvista pienistä puroista ja lähteistä. Järven keskisyvyys on vain 1,2 metriä, joskin pohja on pääosin vuosisatojen aikana kertynyttä humusta ja oletettavasti todellinen pohja löytyy huomattavastikin syvemmältä. Ranta-alueiden hiekkapohjaisilla uimapaikoilla syvyyttä on paikoitellen jopa pari metriä.
Ympäristö.
Kalajärven veden laatu on erinomainen, joskin viime vuosina lisääntynyt rakentaminen alueella on oleellisesti aiheuttanut lisää ympäristökuormaa. Alue on ollut 50-luvulta asti kesämökkialueena, mutta vasta 2000-luvulla kiihtynyt rakentaminen ja vakinainen asutus puutarhan hoitoineen on alkanut rasittamaan järven ekologiaa.
Espoon kaupunki ja Uudenmaan ympäristökeskus tarkkailevat järven tilaa säännöllisesti. Viimeksi tehdyn tutkimuksen mukaan (17/2008 – Elina Oinonen), Kalajärven tila ei ole hälyttävä, vaikkakin muutoksia leväkasvillisuuden lisääntymisessä ja lummelauttojen laajenemisessa onkin havaittavissa.
Kalastus.
Kalajärvessä on istutettu kalakanta, joka muodostuu pääosin ahvenesta, hauesta ja kirjolohesta. Vuoden 2003 pakkastalvi jäädytti järven pohjiaan myöten ja tappoi silloin käytännössä koko kalakannan. Tuolloin jäästä löytyi mm. ankeriaita. Kalakannan uudistus tuli hyvään aikaan, sillä lajisto oli erittäin taantunut ja muodostui pääosin alamittaisesta särjestä.
Kalajärven kalanhoidosta vastaa Espoon Röylän Kalastuskunta, joka hoitaa vuosittaiset istutukset ja valvoo alueen kalastusta.
Alue.
Kalajärven rannoista noin yksi kolmannes on rakennettu. Aluetta kiertää kolme päättyvää katua; Kalajärventie ja siitä haarautuvat Järvitörmä ja Kalajärvenranta. Tiet ovat kaikki yksityisteitä ja Kalajärven tiehoitokunnan hoidossa. Teiden varsilla on noin 60 omakotitaloa, joista pääosa on valmistunut 2000-luvun alussa.
Järven pohjoispäässä on voimassa oleva asemakaava ja kunnallistekniikka. Järven valuma-alueella on lisäksi ollut vireillä Kalajärvenkallioiden kaavahanke jo useita vuosia.
Järven etelä-päässä on luonnonmukainen, rauhoitettu suoalue. Koko järven ympäri kulkee luontopolku, jossa moottoriajoneuvoilla kulkeminen on kielletty. Järven ohitse menee eräs Espoon merkittävimmistä ekologisista käytävistä, joka yhdistää Nuuksion järviylängön ja Vestra-Petikon luontoalueen. Järven rannalla ei ole julkista uimarantaa.
Vinogradovin piiri

Vinogradovin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen keskiosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 12 600 neliökilometriä. Asukkaita on 19 600 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1929 perustetun piirin nimenä oli Bereznikin piiri vuoteen 1940 saakka, jolloin se nimettiin uudelleen Šidrovon kylässä vuonna 1918 käydyssä taistelussa surmansa saaneen Pavlin Vinogradovin mukaan. Piirin hallinnollinen keskus on edelleen Bereznikin taajama. Lisäksi siihen kuuluu 8 maalaiskuntaa:
Tärkeimmät elinkeinot ovat metsä- ja maatalous. Metsäteollisuusyritykset suorittavat metsänhankintaa ja tuottavat sahatavaraa. Maatalousyritykset ovat erikoistuneet karjatalouteen ja rehuntuotantoon.
V-moottori

V-moottori on polttomoottori, jossa sylinterit ovat rinnakkain kahdessa rivissä muodostaen V-asetelman. Rakenteessa on kaksi sylinteririviä, yksi tai kaksi nokka-akselia riviä kohden sekä yksi kampiakseli. Autoissa, työkoneissa ja panssarivaunuissa käytettyjen V-moottoreiden sylinteriluku on yleisimmin neljästä kahdeksaan, joskus kymmenen tai kaksitoista. Laiva- ja voimalaitosmoottoreissa sylintereitä voi olla jopa 24.
Joissain moottoreissa käytetyssä kaksoiskiertokankirakenteessa V-moottorin vastakkaiset kiertokanget on laakeroitu kampiakseliin yhteisestä laakerista.
Historia.
Ensimmäinen V8-moottori rakennettiin vuonna 1903, aiemminkin oli ollut jo V2-moottoreita. Yksi ensimmäisistä V6-moottoreita oli vuoden 1898 ranskalaisessa Mors -autossa, joka osallistui Grand Prix -kisaan. V4-moottoria käytettiin ensimmäisen kerran samana vuonna Morsin 60 hevosvoiman versiossa. 
V10.
V10-moottoria on käytetty mm. Audi R8:ssa ja Lamborghini Huracánissa. Maailman ensimmäinen ja ainoa koskaan valmistettu V10-perämoottori on Mercury Verado 350/400 V10.
V12.
Ensimmäinen sarjatuotettu V12-moottori oli Packard Twin Six vuonna 1915.
Sittemmin V12-moottoria on käytetty mm. Aston Martinin automalleissa.
V16.
V16-moottoria käytettiin ensimmäisen kerran Antoinette VII -lentokoneessa vuonna 1910. 
Ensimmäinen V16-moottoria käyttänyt auto oli Cadillac Series 452 vuodelta 1930.
Cizeta V16T -auton kuusilitrainen V16-moottori tehtiin yhdistämällä kaksi Lamborghini Urracon kolmelitraista V8-moottoria. Cizetan moottorissa oli 64 venttiiliä, kahdeksan nokka-akselia, neljä sylinterikantta ja kaksi polttoaineensuihkutusjärjestelmää. Se tuotti 403 kilowatin tehon. 
W12.
Bentley on valmistanut kuusilitraista tuplaturbo-W12-moottoria vuodesta 2003. Sen tehokkain versio tuottaa 552 kilowatin tehon. Bentleyn mukaan sen W12-moottori on maailman eniten valmistettu 12-sylinterinen moottori.
W18.
Mercedes-Benz suunnitteli 1990-luvulla W18-moottorin valmistusta. Siinä kolme kuusisylinteristä sylinterilohkoa oli tarkoitus sijoittaa W-kirjaimen muotoon niin, että lohkojen välinen kulma olisi ollut 75,5 astetta. Tuloksena olisi ollut 8,0-litrainen moottori, joka olisi tuottanut enimmillään 500 kilowatin tehon ja 800 newtonmetrin vääntömomentin. Mercedes-Benzin johto kuitenkin päätti, että samaan aikaan kehitteillä ollut 6,0-litrainen V12-moottori riitti täyttämään asiakkaiden vaatimukset.
Kaliton

Kaliton on pieni, halkaisijaltaan noin 50 metrin mittainen, lähes ympyrän muotoinen suolampi Pohjois-Espoon Kalajärvellä. Lammessa ei tiettävästi ole ollenkaan kalakantaa, siitä lienee nimi ”kaliton”.
Lammen vesi on peräisin läheisiltä Himlebölebergen kallioilta valumavesistä. Lampi sijaitsee kymmeniä metrejä ylempänä kuin läheinen Kalajärvi, mutta johtaa samaan lasku-uomaan. Paikoitellen runsaiden sateiden jälkeen lampi voi tulvia voimakkaasti suopatojen murtuessa.
Lammen läheisyydessä kalliolla on myös pari pientä hiidenkirnua.
Joululaulu Finnmarkenissa

Joululaulu Finnmarkenissa () on ruotsalaisen runoilijan Dan Anderssonin (1888–1920) vuonna 1917 kirjoittama runo, joka on tullut tunnetuksi myös runoon sävellettynä lauluna. Runo ilmestyi postuumisti kokoelmassa "Efterlämnade dikter".
Laulun alkuperäinen sävellys on ruotsalaisen trubaduurin Thorstein Bergmanin. Hänen lisäkseen kappaleen ovat Ruotsissa levyttäneet myös muun muassa Sofia Karlsson, Staffan Hellstrand ja Sven-Bertil Taube. Suomessa laulun on alkukielellä levyttänyt ainakin Dick Granroth.
Suomeksi laulu on tullut tunnetuksi etenkin Hectorin levytyksenä vuodelta 1979. Se sisältyy Hectorin Dan Anderssonin runoihin sävellettyjä lauluja sisältävään albumiin "Ruusuportti" (1979) ja julkaistiin myös singlenä samana vuonna. Kuten muissakin "Ruusuportti"-albumin kappaleissa, suomalaiset sanat ovat Hectorin ja Tommy Tabermannin ja sovitus on Erkki Melakosken. Kappale on sittemmin julkaistu myös kokoelmassa "Hectobox" (2005) sekä eri esiintyjien kokoomalevyllä "Kvartetti" (1979). Hectorin ja Tommy Tabermanin suomennoksena laulun on levyttänyt myös Tarja Merivirta joulualbumillaan "Talvi, taivas, tähdet" (2005). 
Aiemmin laulun on suomentanut myös Aappo I. Piippo nimellä ”Joululaulu suomalaismetsissä”. Piipon suomennoksen ovat levyttäneet Esa Niemitalo albumillaan "Laulelmia suomalaismetsistä" (1977) ja Dick Granroth albumillaan "Soittoniekka" (1985).
Charlie Simpson

Charles Robert Simpson (s. 7. kesäkuuta 1985 Woodbridge, Suffolk, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen muusikko. Hän soittaa kitaraa, pianoa, rumpuja, bassokitaraa ja laulaa.
Simpson oli pop-musiikkia soittavan Busted-yhtyeen jäsen. Nykyisin Simpson laulaa ja soittaa kitaraa Fightstar-yhtyeessä.
Simpsonilla on kaksi vanhempaa veljeä, Will ja Edd, jotka ovat myös muusikoita. Heidän sukunsa on musikaalinen, ja siihen kuului muun muassa Sir William Sterndale Bennett.
Onegan piiri

Onegan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen länsiosassa Vienanmeren rannalla sijaitsevan piirin pinta-ala on 24 700 neliökilometriä. Asukkaita on 37 500 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Onegan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Malošuikan kaupunkimainen taajama ja 6 maalaiskuntaa:
Seudun talous perustuu metsänhankintaan ja metsäteollisuuteen. Onegan kaupungissa toimii OAO Onežski LDK:n omistama suuri sahalaitos. Lisäksi harjoitetaan soran tuotantoa sekä karjatalouteen, perunan ja vihannesten viljelyyn erikoistunutta maataloutta.
Hronsekin puukirkko

Hronsekin puukirkko on Unescon maailmanperintöluettelon kohteeseen Slovakian Karpaattien puukirkot kuuluva kirkko Hronsekin kylässä Slovakiassa.
Hronsekin protestanttinen puukirkko rakennettiin tarkkojen säännösten mukaan kokonaan puusta. Protestantit saivat luvan rakentaa kirkkoja vuonna 1681, mutta kirkkoväki jatkoi jumalanpalvelustensa järjestämistä Rothovin kartanossa. Vasta lokakuussa 1725 laskettiin uuden kirkon perustukset. Kirkko saatiin rakennettua noin vuodessa.
Laiva on ristinmuotoinen ja se on 8 metriä korkea ja 26 metriä pitkä. Kirkkoon mahtuu 1 100 ihmistä, sillä penkit ovat järjestetty amfiteatterimaisesti. Banskábystricalaisen mestarin Martin Podkonickýn suunnittelemat urut ovat vuodelta 1754. Kellotorni sijaitsee hieman erillään varsinaisesta kirkkorakennuksesta. Kirkon sisäosien koristelu on vähäistä ja se on pääasiassa yksityiskohtaisia kaiverruksia. Seinät ja katto on jätetty luonnolliseen puiseen väriinsä.
Bariumsulfaatti

Bariumsulfaatti on valkoinen kidemäinen yhdiste, jonka kaava on BaSO4. Se liukenee huonosti veteen. Sitä käytetään pyrotekniikassa ja valkoisissa maaleissa. Yhdistettä käytetään myös tiheyden ja liukenemattomuuden vuoksi suoliston varjoaineena röntgenkuvauksissa. Vaikka bariumyhdisteet ovat tyypillisesti hyvin myrkyllisiä, ei bariumsulfaattia pidetä myrkyllisenä. Tämä johtuu bariumsulfaatin hyvin huonosta vesiliukoisuudesta.
Bariumsulfaattia valmistetaan muista bariumsuoloista, kuten bariumkloridista, käsittelemällä niitä rikkihapolla.
BaCl2 + H2SO4 → BaSO4 + 2 HCl
Baryyttiniminen mineraali koostuu kidejärjestelmältään rombisesta bariumsulfaatista.
Nothin’ to Lose

Nothin’ to Lose on yhdysvaltalaisen Kiss-yhtyeen ensimmäinen singlejulkaisu, ja se julkaistiin 28. maaliskuuta 1974. "Nothin' to Losen" on kirjoittanut yhtyeen basisti-laulaja Gene Simmons. Sen säkeistöt laulaa basisti-laulaja Gene Simmons, kun taas kertosäkeistöt laulaa rumpali Peter Criss.
B-puolen kappale "Love Theme from Kiss" on instrumentaali, ja sen tekemiseen osallistui koko yhtye. Molemmat kappaleet ovat yhtyeen helmikuussa 1974 julkaistulla "debyyttialbumilla".
Simmonsin mukaan kappale kertoo anaaliseksistä. Kappale on yhtyeen ensimmäinen, jossa on mukana kosketinsotitimia, sillä raidalla vierailee pianoa soittava Bruce Foster.
Jalapahartsi

Jalapahartsi on "Ipomoea purga" -nimisen kasvin juuresta saatavaa hartsia, jonka CAS-numero on 9000-35-5. Se on ollut käytössä ulostuslääkkeenä 1600-luvun alusta. Kasvi on kotoisin Meksikon vuoristosta, mutta sitä viljellään Intiassa ja Jamaikalla.
Jalapaa saadaan myös toisesta kasvista "Ipomoea simulans", ja sitä sanotaan tampicojalapaksi.
Dinaariset Alpit

Dinaariset Alpit on maantieteellinen alue ja vuoristo, joka ulottuu Slovenian, Kroatian, Bosnia-Hertsegovinan, Kosovon, Serbian, Montenegron, Albanian ja Pohjois-Makedonian alueelle. Vuoristo on 645 kilometriä pitkä, ja se sijaitsee Adrianmeren itäpuolella. Vuoriston korkein vuori on Maja Jezercë, joka on 2 694 metriä korkea. Vuori sijaitsee Prokletijevuoristossa, Albanian, Montenegron ja Kosovon rajaseudulla.
Geologia.
Dinaariset Alpit ovat muodostuneet 50–100 miljoonaa vuotta sitten mesotsooisen ja kenotsooisen maailmankauden aikana dolomiitista, kalkkikivestä ja konglomeraatista muodostuneista sedimenttikivistä.
Alue on karstimaata, joka syntyy, kun sadevesi liuottaa maa-aineksesta vesiliukoisen aineksen. Veden läpäistessä maan pinta-ainekset, se kerääntyy pohjavedeksi. Dinaarisilla Alpeilla onkin suuret määrät hyvälaatuista pohjavettä.
Topografia.
Dinaariset Alpit ovat Julisten Alppien jatke, jotka ulottuvat Adrianmeren rannan suuntaisesti Pohjois-Albaniaan asti. Dinaariset Alpit ovat karstimaan vuoksi ainutlaatuista aluetta. Karstimaa kattaa puolet vuoristosta. Vuoriston alueella on 130 erillistä karstialuetta. Vuoriston alueella on useita jäätikköjärviä. Vuoriston joet, kuten Neretva, Cetina ja Trebišnjica, laskevat Adrianmereen. Dinaaristen Alppien itäpuoli on Savajoen valuma-aluetta.
Ilmasto.
Dinaarisilla Alpeilla on kolmea eri ilmastotyyppiä. Kapealla kaistaleella merenpinnan tasolla on välimerellinen ilmasto, jolle on tyypillistä kuivat ja kuumat kesät sekä kosteat ja sateiset talvet.
Ylempänä vuoristossa on Alpeille tyypillinen ilmasto, jossa sataa paljon. Kesät ovat viileitä ja lyhyitä. Talvi on pitkä ja sen aikana sataa runsaasti lunta.
Dinaaristen Alppien koillispuolella vallitsee mannerilmasto, jolle ovat tyypillisiä suuret lämpötilan vaihtelut. Kesät ovat kuivia ja lämpimiä, kun taas talvella saattaa olla erittäin kovia pakkasia.
Kasvillisuus ja eläimistö.
Dinaarisilla Alpeilla kasvaa tuhansia eri kasvilajeja, joista sadat lajit ovat endeemisiä. Kasvillisuus on erittäin monipuolista ja vaihtelee pyökkimetsistä kuusimetsiin. Kasvillisuusvyöhykkeet muuttuvat Välimeren kasvillisuudesta vuoristojen kasvillisuuteen. Ylimmillä huipuilla on alpiinista kasvillisuutta.
Alueella eläviä nisäkkäitä ovat esimerkiksi karhu, ilves, susi ja gemssi. Alueen maanalaisissa luolissa ja järvissä elää sokeita salamantereihin kuuluvia olmeja.
Primorjen piiri (Arkangelin alue)

Primorjen piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueen pohjoisosassa Venäjällä. Piirin kantaosa rajoittuu pohjoisesta Vienanmereen ja piirin pinta-ala on 46 100 neliökilometriä. Vuoden 2006 alusta lähtien Primorjen piirin alueeseen ovat kuuluneet myös Solovetskin saaret, Pohjoisen jäämeren Frans Joosefin maa ja edellisestä länteen sijaitseva Victorian saari. Hallinnollisena keskuksena toimii piiriin kuulumaton Arkangelin kaupunki.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan piirissä asui 26 327 henkeä, jotka kaikki katsottiin maaseutuasukkaiksi. Piirin rajojen sisäpuolella sijaitsee kolme piiriin kuulumatonta kaupunkipiiriä: Arkangeli, Severodvinsk ja Novodvinsk.
Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa:
Perinteisiä elinkeinoja ovat merenkulku, kalastus ja maanviljely. Arkangeli-Vaskovon lentoasema sijaitsee piirissä, Vaskovon taajaman lähellä, linnuntietä noin 12 kilometriä Arkangelista etelään. Myös ainakin Solovetskissa ja Frans Joosefin maan Nagurskajassa on lentoasema.
Tuure Koski

Tuure Kalervo Koski (s. 31. joulukuuta 1969 Espoo) on suomalainen basisti ja säveltäjä. Hän soittaa sekä sähkö- että kontrabassoa. 
Koulutus ja yhtyeet.
Tuure Koski on opiskellut Sibelius-Akatemiassa, jonka jazzmusiikin koulutusohjelmasta hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1999. Hän on tunnettu useista yhtyeistä. Yksi merkittävimmistä on ollut progressiivisen jazzmusiikin lippulaiva XL, jossa hänen lisäkseen soittivat Jarmo Saari, Arttu Takalo ja Tomi Salesvuo. Hän soittaa nykyään muun muassa Mr. FoneBonen riveissä, Riku Niemi Orchestrassa, Varjokuva-yhtyeessä ja Laura Sippola &amp;Tuki -yhtyeessä. 
Oma tuotanto.
Koski on luotsannut omaa Turgan Trioaan, jossa kanssaan soittavat vibrafonisti Severi Pyysalo ja rumpali Marko Timonen. Yhtye teki konserttikiertueen keväällä 2003. Vuotta myöhemmin trio julkaisi debyyttialbuminsa.
Prometheus (Beethoven)

Prometheus (saks. "Die Geschöpfe des Prometheus", op. 43) on Ludwig van Beethovenin säveltämä baletti.
Baletin neljäs osa perustuu Beethovenin "Eroica"-sinfoniaan (op. 55) ja sen muunnelmiin pianolle (op. 35).
Beethoven sävelsi "Prometheuksen" vuosina 1800–1801, ja sen ensiesitys oli 28. maaliskuuta 1801. Baletti ei ensin saavuttanut suurta suosiota, mutta vähän ajan kuluttua siitä tuli yksi suosituimmista baleteista.
Hyttyskierukka

Hyttyskierukka tai hyttyssavu on palavista (kuten sahajauho) ja myrkyllisistä (kuten pyretriini) aineista puristettu suitsuke, joka palaa hitaasti ja päästää pahanhajuista savua, joka pitää hyttyset loitolla. 
"Katori senkō" () on japanilainen hyttyskarkotin. Spiraaliksi kierretty suitsuke sytytetään ja aine palaa hitaasti käryttäen kitkerää savua. Spiraalissa riittää savua parhaimmillaan koko yöksi ja savu riittää yleensä pitämään tavallisimmat hyttyset loitolla. Tiettävästi savu ei aina ole täysin harmitonta ihmisellekään ja ainakin hajuun on totuttauduttava.
"Kayaributa" tarkoittaa Japanissa posliinista astiaa, jossa hyttyskarkotesuitsuketta poltetaan. Astia on useimmiten muotoiltu pienen porsaan muotoiseksi, siten että savu nousee kärsästä ja silmistä.
Supermax

Supermax on eräissä maissa korkeimpaan turvallisuusluokkaan luokiteltu vankilatyyppi. Tyypillistä supermax-vankiloille on vankien eristäminen toisistaan: ulkoilua ja tapaamisia lukuun ottamatta he viettävät aikansa yhden hengen vankiselleissä. Vanki saa poistua sellistään ainoastaan voimakkaasti kahlittuna, useiden vartijoiden saattamana.
Supermax-vankilat Yhdysvalloissa.
Vuonna 1983 Yhdysvaltain liittovaltion Marion Illinois -vankilassa surmattiin kaksi vartijaa samana päivänä. Surmat tapahtuivat korkeimman (Level 6) turvallisuusluokan vankilan tarkimmin vartioidulla, "Control Unit" -tyyppisellä osastolla. Tapauksen jälkeen Marion muutettiin supermax-vankilaksi, mutta koska sitä ei ollut alun perin suunniteltu sellaiseksi, liittovaltio päätti rakentaa uuden supermax-vankilan Florencen kaupungin lähelle Coloradoon. Useat Yhdysvaltain osavaltiot ovat myöhemmin rakentaneet omia supermax-vankiloitaan, joita ovat muiden muassa Boscobel Wisconsinissa, Red Onion ja Wallens Ridge Virginiassa sekä Lucasville Ohiossa.
Kritiikki.
Supermax-vankiloita on kritisoitu voimakkaasti siitä, että vangit joutuvat niissä viettämään 22–23 tuntia vuorokaudesta selleissään toisistaan eristettyinä. Ulkoilun (1–2 tuntia/vrk) vangit suorittavat betoniseinin eristetyllä alueella, jonka kattoristikon läpi on mahdollista nähdä pieni osa taivasta. Vangit saavat rajoitetusti tavata lähiomaisiaan tapaamistiloissa luodinkestävän lasin takaa ja keskustella puhelimen välityksellä. Joissakin osavaltioissa tapaamiset hoidetaan videopuhelun välityksellä erillisistä tapaamishuoneista.
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin vuonna 2014 julkaistussa raportissa " Entombed: Isolation in the US Federal Prison System" kerrottiin, että yhdysvaltalaisessa supermax-vankilassa ADX Florencessa vankeja on pidetty eristyksissä jopa keskimäärin 8,2 vuotta. Amnestyn mukaan pitkäkestoinen eristys aiheuttaa vangeille muun muassa levottomuutta, masennusta, unettomuutta, kohonnutta verenpainetta, vainoharhaisuutta, aistiharhoja ja psykoosia.
Sydämeeni joulun teen

Sydämeeni joulun teen on suomalainen joululaulu, jonka on säveltänyt Kassu Halonen ja sanoittanut Vexi Salmi. Kappaleen levytti vuonna 1988 Vesa-Matti Loiri samannimiselle albumilleen, ja myöhemmin siitä on tehty useita levytyksiä. 
Kappale syntyi Flamingo-levy-yhtiön toimistolla marraskuussa 1988, kun sanoittaja ja yhtiön johtaja Vexi Salmi huomasi, että Vesa-Matti Loirin tekeillä olleelta joululevyltä puuttui vielä yksi kappale. Salmi kirjoitti nopeasti tekstin ja vei sen viereisessä huoneessa istuneelle säveltäjä Kassu Haloselle. Salmi antoi ohjeeksi, että mieluiten Bachia kunnioittaen fuugatyyppisesti. Halonen luki Salmen tekstin kolme kertaa, ja hänen päässään alkoi soida. Hän lauloi kappaleen nauhalle katkaisematta nauhoitusta kertaakaan. Taustaksi hän soitti syntetisaattoria. Kun Salmi palasi huoneeseen muuttaakseen tekstistä muutaman sanan, Halonen soitti kappaleen hänelle. Salmi totesi, että mitään muutoksia ei tarvita ja kappale on valmis virsikirjaan. Koko kappaleen tekemiseen ei kulunut puoltakaan tuntia. Kappale äänitettiin seuraavana päivänä, jolloin Loiri lauloi kappaleen levylle yhdellä ainoalla otolla. Levy myi enemmän kuin yksikään toinen joululevy.
Vexi Salmen mukaan laulua on vastustettu epäkristillisenä, koska kriitikot pitävät sitä harhaoppisena. Salmen mukaan "ahdasmieliset" saivat laulun vuonna 2005 pois Suomen Lähetysseuran julkaisemasta vihkosesta "Kauneimmat joululaulut". Tämä osoittautui väärinkäsitykseksi, joka oikaistiin Yleisradion jouluohjelmassa Salmesta. "Kauneimmat joululaulut" -vihkon laulut vaihdetaan vuosittain. Sen jälkeen laulu onkin palannut vuorollaan "Kauneimmat joululaulut" -vihkoon.
Musiikintekijät ry:n toiminnanjohtaja Martti Heikkilä on huomannut laulua laulettavan usein väärin ja todennut syyksi sen, että "Suureen toivelaulukirjaan" on päässyt aikoinaan hieman virheellinen sanoitus. Toivelaulukirjasta virheet ovat levinneet muihinkin julkaisuihin, kuten "Kauneimmat joululaulut" -vihkoon.
Tettius Julianus

Lucius Tettius Julianus (, ensimmäinen vuosisata) oli roomalainen sotapäällikkö, joka palveli Flavius-sukuisia keisareita, Vespasianusta, Titusta ja Domitianusta ensimmäisen vuosisadan jälkipuoliskolla. Hänen alkuvaiheistaan tiedetään vähän, mutta hän oli ilmeisesti erittäin pätevä kenraali ja toimi korkeissa viroissa Rooman armeijassa. Julianus osallistui vuosina 86-88 Domitianuksen Daakian sotiin Tonavan pohjoispuolella, nykyisen Romanian alueella.
Daakialaiset, jotka olivat edellisenä vuonna aiheuttaneet katkeran tappion roomalaisille Tapaessa, olivat traakialainen kansa, joka oli jo vuosia tehnyt ryöstöretkiä Tonavan yli etelään, Rooman Moesian provinsseihin. Kostaakseen roomalaisten kärsimän tappion, Domitianus kokosi suuren armeijan vuoden 88 sotaretkeä varten. Joukkoja irrotettiin muista valtakunnan provinsseista ja yhteensä sotaretkeen osallistui noin kuusi legioonaa. Domitianus joutui kuitenkin palaamaan Roomaan kesken kaiken, huhujen takia, jotka kertoivat vallankaappauksesta. Keisari jätti armeijan komennon Julianuksen käsiin, joka kohtasi daakialaiset lopulta Tapaessa. Roomalaisen historioitsija, Dio Cassiuksen mukaan Julianus käski ennen taistelua sotilaidensa maalata nimensä kilpiin, jotta heidät voitaisiin tunnistaa paremmin. Julianus onnistui kukistaa kuningas Decebaluksen johtamat daakialaiset, mutta roomalaisten tappiot olivat niin suuret ja talvi oli lähellä, joten Julianus ei pystynyt valloittamaan Daakian pääkaupunki Sarmizegethusaa ja varmistaa hyvät rauhanehdot Decebaluksen kanssa.
Roomalaiset valmistelivat uutta sotaretkeä seuraavalla vuodelle, mutta uudet levottomuudet muualla pakottivat Domitianuksen solmimaan roomalaisten kannalta huonon rauhansopimuksen daakialaisten kanssa. Tilanne ei ratkennut, ennen kuin keisari Trajanus valloitti Daakian kokonaan vuonna 106. Julianuksen vaiheista tämän jälkeen ei tiedetä mitään.
Naisten maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut

Naisten maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuosina 1983–1991. Vuosina 1983 ja 1984 matkana oli 10 kilometriä ja vuodesta 1985 lähtien 15 kilometriä. Kilpailut järjesti kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF.
Vuodesta 1992 lähtien on järjestetty miehille ja naisille puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailut. Vuosina 2006–2007 kilpailut järjestettiin nimellä maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailut.
Joukkuekilpailu.
Vuonna 1984 joukkueiden lopputuloksiin laskettiin kolmen parhaan juoksijan aika, muina vuosina sijalukupisteet.
Puertoriconkerttuli

Puertoriconkerttuli ("Setophaga angelae") on Puerto Ricolla endeemisenä elävä harvinainen kerttulilaji. Se löydettiin vasta vuonna 1971. Lajinimi on annettu lajin toisen löytäjän, Angela K. Keplerin kunniaksi.
Laji on noin 12 sentin kokoinen ja valkomustan kirjava. Se syö pieniä hyönteisiä lehtien pinnalta.
Puertoriconkerttuleita elää Puerto Ricon sisämaassa ainakin kahdella alueella. Sitä arvioidaan olevan jäljellä noin 1 800 yksilöä.
STS-51-F

STS-51-F (myös Spacelab 2) oli avaruussukkula Challengerin kahdeksas lento ja NASAn avaruussukkulaohjelman yhdeksästoista sukkulalento. Lento alkoi 29. heinäkuuta 1985 ja loppui 6. elokuuta. Lennon ensisijainen hyötykuorma oli Spacelab 2.
Laukaisun aikana sukkulan päämoottorien antureissa tapahtuneiden vikaantumisten vuoksi lennolla suoritettiin "Abort to Orbit" (ATO) -hätätoimenpide. Lento kuitenkin onnistui mutta aiottua matalammalla kiertoradalla. Lento jäi ainoaksi sukkulalennoksi, jolla käytettiin mitään sukkulan hätätoimenpiteistä.
Johann Altfuldisch

Johann Altfuldisch (11. marraskuuta 1911 Brückenau, Saksa – 28. toukokuuta 1947 Landsberg am Lech, Baijeri, Saksa) oli saksalainen kansallissosialisti, SS-mies ja sotarikollinen toisen maailmansodan aikana natsi-Saksassa. Arvoltaan hän oli SS-Obersturmführer. 
Altfuldisch kuului Mauthausenin keskitysleirin johtoon, ja hän toimi leirin keskiosan varapäällikkönä. Hän oli kansallissosialistisen puolueen varhainen kannattaja ja liittyi SS:ään. Vuodesta 1936 hän työskenteli Sachsenhausenin keskitysleirissä. 1938 hän liittyi Waffen-SS:ään. Hän palveli 1938–1945 Mauthausenin keskitysleirin toiseksi korkeimpana upseerina. Sodan jälkeen hän joutui yhdysvaltalaisten sotavankeuteen. Hänet tuomittiin kuolemaan sotarikoksista Dachaun oikeudenkäynnissä, sillä todistajien mukaan hän ei vain ollut antanut tappokäskyjä vaan surmasi itse henkilökohtaisesti leirivankeja. Hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa vuonna 1947.
Matti Viitala

Matti Tapani Viitala (s. 26. maaliskuuta 1966 Pyhäjärvi Ol) on entinen suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti Pyhäjärven Pohtia ja häntä valmensi Toivo Saano.
Viitala sijoittui 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Cottbusissa 1985 kolmanneksitoista tuloksella 210 cm. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän putosi loppukilpailusta oltuaan karsinnassa kolmastoista tuloksella 224 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 1994 hän karsiutui loppukilpailusta.
Viitala edusti Suomea aikuisten maaotteluissa ja Euroopan cupin kilpailuissa vuosina 1986−1995. Hän voitti korkeuskilpailun Suomen ja Ruotsin välisissä ulkoratamaaotteluissa Helsingissä 1990 sekä Tukholmassa ja Evryssä 1993. Hallimaaottelun hän voitti Tukholmassa 1992, Växjössä 1994 (ennätyksellään 226 cm) ja Kuopiossa 1995. 
Viitala hyppäsi ulkoratojen ennätyksensä 225 cm Helsingissä 1990.
Viitala voitti ulkoratojen Suomen mestaruuden Oulussa 1990 tuloksella 220 cm. SM-hopeaa hän saavutti 1986, 1991, 1992, 1994, 1995 ja 1996 sekä SM-pronssia 1987 ja 1993. Sisäratojen Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1986, 1989, 1990, 1992 ja 1995.
Manninen

Manninen on suomenkielinen sukunimi, joka voi esiintyä myös paikannimenä. 
Sukunimi.
Nimestä on 1600-luvulta runsaasti tietoja savokarjalaiselta alueelta, mistä se on sitten levinnyt länteen. Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan Mannisista ei tiedetä, onko heidän nimensä itäsuomalaista alkuperää vai alkujaankin länsisuomalainen. Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla Mannisesta on tullut talonnimi mutta sitten se on siirtynyt takaisin sukunimeksi. Aikoinaan oli käytössä laajoilla alueilla myös nimi Mannikainen, mutta se on sittemmin käynyt harvinaiseksi ilmeisesti Manniseen sulautuen.