Filosofian määritelmät

Filosofian määritelmillä pyritään selvittämään, mitä yhteistä eri filosofian muodoilla on ja miten filosofia eroaa muista tieteenaloista. Filosofian yleisistä piirteistä, kuten rationaalisuudesta, järjestelmällisyydestä ja kriittisyydestä, vallitsee laaja yksimielisyys. Nämä luonnehdinnat ovat kuitenkin usein liian epämääräisiä kunnolliseksi määritelmäksi. Yksityiskohtaisemmat määritelmät ovatkin kiistanalaisia, usein siksi, että ne sulkevat pois joitain filosofian osa-alueita.
Historiallinen kehitys.
Filosofian käsite on muuttunut merkittävästi historian saatossa. Aiemmin se kattoi kaikki rationaalisen tutkimuksen muodot, mukaan lukien nykyiset erityistieteet. Esimerkiksi Isaac Newtonin merkittävä teos "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica" ilmentää tätä laajempaa merkitystä. Nykyään filosofian käsitettä käytetään suppeammassa merkityksessä.
Määritelmien peruslähestymistavat.
Deflationismi ja essentialismi.
Keskeinen erottelu on deflationismin (määritelmien ontologisen laimentamisen) ja essentialismin (olemusopin) välillä. Deflationistien mukaan filosofia on vain käytännöllinen yläkäsite vailla yhteistä ydintä. Essentialistit puolestaan katsovat, että filosofialla on tietyt yhteiset ydinpiirteet. He ovat kuitenkin erimielisiä siitä, mitkä nämä piirteet tarkemmin ovat.
Perheyhtäläisyys kompromissina.
Näiden ääripäiden väliin asettuu perheyhtäläisyyden käsite: filosofian eri osa-alueet muistuttavat toisiaan, vaikka niillä ei olisi täsmälleen samoja piirteitä. Tämä lähestymistapa selittää sekä filosofian yhtenäisyyden että sen monimuotoisuuden, mutta jättää filosofian määritelmän osittain avoimeksi.
Metodologiset ja sisällölliset määritelmät.
Filosofian menetelmäksi on usein esitetty a priori päättelyä ilman empiiristä todistusaineistoa – niin sanottua nojatuolifilosofiaa. Pelkkänä menetelmänä tämä ei kuitenkaan riitä erottamaan filosofiaa muista aloista, kuten matematiikasta. Tarkemmat kuvaukset filosofisesta menetelmästä taas jättävät ulkopuolelle monia filosofian osa-alueita.
Sisällöllisissä määritelmissä on korostettu filosofian laajaa aihepiiriä verrattuna yksittäisiin tieteisiin. Wilfrid Sellarsin mukaan filosofia pyrkii ymmärtämään "miten asiat laajimmassa mahdollisessa merkityksessä liittyvät toisiinsa laajimmassa mahdollisessa merkityksessä". Toisaalta tällaiset määritelmät saattavat olla liian laajoja sisällyttäen myös osia luonnontieteistä, kaunokirjallisuudesta ja taiteista.
Metodologisten ja sisällöllisten määritelmien yhdistelmät ovat lupaavimpia, mutta kohtaavat silti vaikeuksia.
Suhde tieteeseen.
Filosofia tieteenä.
Fenomenologinen suuntaus näkee filosofian "ankarana tieteenä", joka tutkii tietoisuuden olemuksia riippumatta niiden ilmenemisestä ulkoisessa maailmassa. Tätä näkemystä on kuitenkin kritisoitu, sillä fenomenologinen metodi ei ole kyennyt ratkaisemaan kaikkia perustavanlaatuisia erimielisyyksiä.
Willard Van Orman Quine on esittänyt, että filosofia ja matematiikka ovat empiirisiä tieteitä, joskin hyvin abstrakteja ja yleisiä.
Filosofia tieteiden esiasteena.
Toisen näkemyksen mukaan filosofia on epäkypsä tiede, joka kehittyy erillisiksi tieteiksi saavuttaessaan täsmällisen tiedon tason. Tämä selittää sekä filosofian edistyksen puutteen että sen, miksi monet tieteet ovat aiemmin kuuluneet filosofiaan. Näkemys on kuitenkin ongelmallinen, koska se vähättelee filosofian saavutuksia ja vihjaa, etteivät filosofit kykene harjoittamaan tutkimusta asianmukaisesti.
Merkitys ja ymmärtäminen.
Monet määritelmät näkevät filosofian keskittyvän merkitykseen ja ymmärrykseen tieteen sijasta. Ludwig Wittgensteinin mukaan filosofia ei ole teoria vaan käytäntö, joka ottaa kieliterapian muodon. Sen tehtävänä on paljastaa kielellisistä sekaannuksista johtuvia harhakuvia.
Myös Heideggerin ja Husserlin fenomenologiassa filosofian tehtävänä on selventää ”esiteoreettista ymmärrystämme” maailmasta. 
Maailmankatsomus ja elämäntapa.
Erityisesti antiikin filosofiassa korostui näkemys filosofiasta viisauden rakastamisena ja henkisenä harjoituksena. Tähän liittyy läheisesti ajatus filosofiasta maailmankatsomusten kehittäjänä ja artikuloijana. 
Filosofian refleksiivisyys.
Filosofian määritelmissä on usein korostettu sen refleksiivistä ja metakognitiivista luonnetta. Filosofia on ”ajattelua ajattelusta”. Se ei ota mitään annettuna, vaan kyseenalaistaa omat lähtökohtansa ja menetelmänsä. Sokrates samasti filosofian tietämättömyyden tiedostamiseen. Immanuel Kantin mukaan filosofia on ”järjen tiedettä käsitteistä” (saksaksi ”Vernunfterkenntnis aus Begriffen”). Georg Wilhelm Friedrich Hegel mukaan filosofia on järjen tiedettä.