tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ontropo Melnikov

Ontropo (Antrop) Melnikov (1834, Sohvola, Venäjän keisarikunta – 1915, Sohvola, Venäjän keisarikunta) oli inkeriläinen runonlaulaja. Hän asui Vuoleen pitäjässä.
Elämäkerta.
Ontropo Melnikov oli Larin Parasken aikalainen ja maanmies. He lauloivat yhdessä lapsena. Melnikov syntyi Sohvolan kylässä vuonna 1834. Hän oli maaorja ja hänen elämänsä oli vaikeaa. Vuonna 1859 Ontropo laulamia runoja kirjoitti muistiin suomalainen opiskelija F. A. Saxbäck. Melnikovia rangaistiin julkisesti runojen laulamisesta Saxbäckille. Melnikovin isä oli myös runonlaulaja, jolta hän oppi laulamaan runoja. Monissa Melnikovin säilyttämissä lauluissa on traaginen juoni.
Melnikov kuoli vuonna 1915 Sohvolan kylässä.
Kauhun kynnys

Kauhun kynnys on yhdysvaltalaisen August Derlethin kauhuromaani vuodelta 1945. Romaani perustuu H. P. Lovecraftin muistikirjasta löytyneisiin lyhyisiin juoniluonnoksiin ja on Derlethin ja Lovecraftin 16:sta ”postuumista yhteistyötarinasta” ainoa, jossa on mukana lyhyitä pätkiä Lovecraftin tekstiä. Ilkka Äärelän suomennos ilmestyi WSOY:n Fan-sarjassa 1993.
Juoni.
Romaani sijoittuu Massachusettsissa sijaitsevaan kuvitteelliseen Arkhamin kaupunkiin ja sisältää lukuisia viittauksia Lovecraftin tuotantoon. Kirjan päähenkilö on englantilainen Ambrose Dewart, joka perii Arkhamista vanhan sukutalon. Talon ikkunasta näkyy joskus vilahduksia oudoista maisemista, ja siinä on suljettu torni. Dewart alkaa tutkia perheensä historiaa ja saa tietää esivanhempansa harjoittaneen wampanoag-velhon kanssa rituaaleja, jotka kutsuivat maapallolle Yog-Sothothin, ”hänet joka odottaa kynnyksellä”. Kertomuksen lopussa suoritetaan onnistunut karkotusloitsu ja kauhujen torni tuhoutuu.
Vastaanotto.
E. F. Bleilerin (1983) mukaan ”Uuden-Englannin miljöö ei ole uskottava eikä romaani tavoita Lovecraftin henkeä, mutta se on silti Derlethin pastisseista paras”.
Svetlana Vasilenko

Svetlana Vladimirovna Vasilenko (ven. Светлана Владимировна Василенко); (24. tammikuuta, 1956 Kapustin Jar, Znamensk, Astrahanin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija.
Suku ja koulutus.
Vasilenko varttui naisista koostuvassa taloudessa Kapustin Jarin rakettitestausalueen lentotukikohdassa "militaristisessa miesympäristössä" ennen opiskeluaan Gorkin kirjallisuusinstituutissa, josta hän valmistui vuonna 1983. 
Hän on naimisissa kirjailija ja runoilija Markin Pavel Vladimirovitšin (s. 1968) kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta Georgi kirjailija Markovitš Bregman (s. 1977) on Venäjän kirjailijaliiton jäsen, Venäjän kirjallisuuskamarin päällikkö ja verkkosivujen "Elokuvan vuosi" ja "Kirjallisuuden vuosi 2015" luoja ja naimisissa kirjailija Maria Bregmanin kanssa.
Kirjallinen ura.
Vasilenkon ensimmäinen julkaisu "'Saiga-antilooppien perässä"' (ven. За сайгаками) vuonna 1982 sai kriitikoiden suosion, mutta kesti kuusi vuotta ennen kuin hän julkaisi seuraavan kirjansa. Hänen vuonna 1998 julkaistu romaaninsa "'Pikku hupsu"' kuvaa 13-vuotiasta tyttöä, joka kasvaa Kapustin Jarin tukikohdassa Kuuban ohjuskriisin aikaan. Hän kertautuu Gannaan, 13-vuotiaaseen tarinaan upotettuun tyttöön, joka asuu 1930-luvun Kapustin Jarissa, jossa kylän asukkaat ovat kristittyjä, ja joita paikallinen kommunistihallinto vainoa uskonsa vuoksi. 
Vasilenko on vuodesta 1996 lähtien ollut Venäjän kirjailijaliiton hallituksen ensimmäinen sihteeri. 
Vasilenko kuuluu vuonna 1988 perustettuun naiskirjailijaryhmään "Novyje amatzonki" (Uudet amatsonit). 
1980-luvun loppupuolella monet lahjakkaat naisproasaistit kuten Nina Sadur, Irina Poljanskaja, Valerija Narbikova, Nina Gorlanova ja Jelena Tarasova eivät saaneet tekstejään julkaistuiksi. Vasilenko ja ryhmä muita kirjailijoita ryhtyi kokoamaan tekstiantologiaa tavoitteenaan julkaista uuden naisproosan kokoelma. Tämä ryhmä julkaisi 1990-luvun alussa antologian "Ne pomnjaštšaja zla" ("Nainen, joka ei muistele pahalla", 1990) ja "Novyje amazonki" ("Uudet amatsonit", 1991).
Svetlana Vasilenkon proosatekstit korostavat naisen seksuaalisuutta ja ihmisessä piileviä julmiakin viettejä ja vaistoja. Kertomuksessa "Nassu" (Hrjuša, suom. 1997) on voimakas kohtaus, jossa perheen kasvattisika teurastetaan kertojan kolmivuotiaan pojan todistaessa tapahtumaa.
Ringvägen

Ringvägen on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka alkaa Skinnarviksparkenin luota kaartuen vastapäivään Renstiernas gatanille saakka.
Tsumanin metsän kansallispuisto

Tsumanin metsän kansallispuisto (), myös Kiverstsin kansallispuisto, on kansallispuisto Ukrainan Volynian alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 344,6789 neliökilometriä. 
Kansallispuisto on saanut nimensä Tsumanin (Цумань) kaupunkityyppisen taajaman lähistöllä, erityisesti taajaman pohjoispuolella sijaitsevista vanhoista metsistä (puštša). Osa lähteistä tulkitsi, että ainakin alkuvuosinaan kansallispuisto oli olemassa ennenkaikkea paperilla. Nykyään puistohallinto toimii Kivertsin kaupungissa ().
Drammens Tidende

Drammens Tidende (lyh. DT; vuosina 1832–1845 "Tiden") on norjalainen vuonna 1832 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Drammen. Se ilmestyy kuudesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 2004 lehti on ilmestynyt tabloid-koossa.
Lehti perustettiin alun perin "Tiden"-nimellä kilpailijaksi "Drammens Tidende" -nimiselle vuodesta 1816 ilmestyneelle lehdelle. Se meni konkurssiin jo 1833, ja myöhemmin "Tiden" otti nimen käyttöönsä.
Iivari Alijoki

Kaarlo Iivari Alijoki, sukunimi vuoteen 1906 "Ahlgrén" (12. tammikuuta 1892 Uskela – 6. heinäkuuta 1960) oli suomalainen yritysjohtaja ja pääkonsuli.
Iivari Alijoen vanhemmat olivat tehtailija Karl Gustaf Ahlgrén ja Olga Lahti. Hän kävi viisi luokkaa yhteiskoulua ja valmistui Suomen liikemiesten kauppaopistosta 1911. Alijoki teki opinto- ja liikematkoja useisiin Euroopan maihin.
Alijoki oli A. Paloheimo Oy:n johtajana Helsingissä 1918–1921 ja Littoisten Oy:n isännöitsijänä 1921–1923. Hän oli A. Paloheimo oy:n sisaryhtiön "S. A. Hispano-Finlandesan" Suomen osaston johtajana Barcelonassa 1921. Alijoki oli sitten Oy Neoviuksen varajohtajana vuodesta 1923 ja yhtiön toimitusjohtajana 1949–1952. Kutomakoneita, lanka- ja trikootuotteita sekä sähkölaitteita myyneen yrityksen oli perustanut 1889 Theodor Neovius (1861–1911). 1920-luvulla Neovius Oy erikoistui käsityölankojen kauppaan ja alkoi julkaista omaa käsityölehteä sekä omia ryijymalleja. Yritys toimi vuoteen 1995 saakka. Vuodesta 1950 lähtien Alijoki oli "Oy Iivari Alijoki Ab":n toimitusjohtajana aina kuolemaansa saakka.
Alijoki oli Yksityisyrittäjäin keskinäisen vakuutusyhtiön hallintoneuvoston jäsenenä vuodesta 1937 sekä Oy Neoviuksen ja Kudos Oy Silon johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1928. Hän oli lisäksi Suomen luotonantajayhdistyksen johtokunnan jäsen ja Suomen kotiteollisuusliiton varapuheenjohtaja. Alijoki oli Perun konsulina 1926–1937 ja Perun pääkonsulina 1937–1960.
Iivari Alijoki oli naimisissa vuodesta 1925 Mary Haggrénin kanssa.
Mykola Leontovytš

Mykola Leontovytš (; 13. joulukuuta 1877 Monastyrok, Podolian kuvernementti – 23. tammikuuta 1921 Markivka, Podolian kuvernementti) oli ukrainalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja opettaja.
Valmistuttuaan 1899 Kamjanets-Podilskyin teologisesta seminaarista Leontovytš työskenteli opettajana eri paikkakunnilla. Hän jatkoi opintoja Pietarissa ja sai pätevyyden kirkkokuoron kuoromestariksi. Hän opiskeli Kiovassa Boleslav Javorskin oppilaana. Vaikka Leontovytšin sävellystuotanto oli suosittua, hän suhtautui työhönsä vaatimattomasti ja oli jokseenkin tuntematon hahmo ennen tuloaan kaudeksi 1918–1919 opettamaan Kiovaan Kiovan konservatorioon ja Lysenkon musiikki- ja teatteri-instituuttiin. Hän kuoli dramaattisesti muutaman vuoden kuluttua, kun Tšekan agentti ampui hänet hänen vanhempiensa kotona.
Leontovytšin musiikillinen perintö koostuu lähinnä vähän yli 150 sävellyksestä, joihin hän sai vaikutteita ukrainalaisten kansanlaulujen teksteistä ja sävelmistä. Leontovytšin vanhemmat sävellykset ovat lähinnä kansanlaulusovituksia. Hän kirjoitti myös muutaman uskonnollisen teoksen, ukrainalaisen liturgian ja kantaatteja sekä useihin runoihin perustuvia kuorosävellyksiä. Keskeneräiseksi jäänyt Borys Hrintšenkon satuun perustuva ooppera oli ensimmäinen kokeilu ukrainalaiseksi fantasiaoopperaksi. Oopperan viimeistelivät 1977 säveltäjä Myroslav Skoryk ja kirjailija Djodor Bobyr.
Leontovytšin tuotannolla oli merkittävä osuus ukrainalaisessa kuoroperinteessä, ja se vaikutti seuraavien sukupolvien säveltäjiin. Sävellyksiä teki suosituksi Oleksandr Košytsin johtama Ukrainan tasavallan kapelli, ja ne muodostivat monien kuorojen ohjelmiston perustan. Ne saivat kiitosta kriitikoilta, ja niistä tuli suosittuja niin Ukrainassa kuin muuallakin. Leontovytšin tuotanto kuuluu yhä ukrainalaisten orkesterien suosikkeihin.
Erityisen tunnettu on Leontovytšin "Štšedryk", josta on tehty runsaasti muunnelmia ja levytyksiä. Toisinaan siitä käytetään englanninkielistä nimeä ”Carol of the Bells”, johon sanat on kirjoittanut Peter Wilhousky. Suomeksi sitä on esitetty esimerkiksi nimellä ”Kellojen joululaulu” (sanat Kalle Chydenius).
Hræsvelgr

Hræsvelgr (nykyruotsiksi "Räsvelg") on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä kotka ja jotuni, joka luo siivillään tuulen. Hänestä kerrotaan sekä Runo-Eddassa että Proosa-Eddassa.
Mytologia.
Runo-Eddan runossa "Vafþrúðnismál" aasa Odin kysyy jotuni Vavtrudnerilta, missä tuuli syntyy. Vavtrudner vastaa, että "taivaan päässä" istuu kotkanhahmoinen jotuni nimeltä Hræsvelgr. Tuuli syntyy hänen siivistään.
Snorri Sturluson toistaa pitkälti samat asiat Proosa-Eddan luvussa "Gylfaginning", jossa Hár vastaa Ganglerin kysymykseen tuulen alkuperästä. Hár tarkentaa Runo-Eddan kuvausta kertomalla, että Hræsvelgr istuu taivaan pohjoisessa päässä ja luo tuulen levittämällä siipensä lentoon.
Etymologia.
Nimi Hræsvelgr tarkoittaa todennäköisimmin "raadonsyöjää". Se saattaa tarkoittaa myös "haaksirikkovirtaa".
Olga Sedakova

Olga Aleksandrovna Sedakova (; s. 26. joulukuuta 1949 Moskova) on venäläinen runoilija ja kääntäjä.
Suku ja koulutus.
Sedakova syntyi Moskovassa sotilasinsinöörin perheeseen. Lapsena hän matkusti isänsä kanssa ulkomaille, jolloin hän sai toisenlaisen kuvan maailmasta. Hän valmistui Moskovan valtionyliopiston filologisen tiedekunnan slaavilaiselta osastolta vuonna 1973. Vuonna 1983 hän suoritti jatko-opinnot Neuvostoliiton tiedeakatemian Slaavi- ja Balkanin tutkimuksen instituutissa. Vuonna 1985 hän suoritti tieteiden kandidaatin tutkinnon filologiassa ja puolusti väitöskirjaansa ""Rituaaliterminologia ja rituaalitekstin rakenne itä- ja eteläslaavien hautajaisriiteissä"."
Hän on kielitieteilijä Irina Aleksandrovna Sedakovan (s. 1955) sisar.
Hän ystävystyi Venedikt Jerofejevin kanssa ja säilytti hänen vuoteen 1989 asti kiellettyä pseudoautobiografista "Moskva-Petuškin"-runoproosateostaan (ven. "Москва - Петушки)" käsikirjoitusta talossaan.
Kirjallinen ura.
Syvästi uskonnollisena henkilönä, Sedakova aloitti runouden kirjoittamisen vuonna 1960. Hänen kristilliset teemansa tekivät hänen uusklassisista teoksistaan ​​julkaisemattomia Neuvostoliitossa vuoteen 1989 asti. Vuodesta 2014 lähtien hän on kirjoittanut seitsemän runokirjaa. Hänen runojaan on käännetty englanniksi, ranskaksi, saksaksi ja italiaksi.
Sedakova osallistui ekumeeniseen liikkeeseen mentorinsa Sergei Averintsevin kautta. Hänen tiedetään vaihtaneen runokokoelmia paavi Johannes Paavali II:n kanssa, joka luovutti hänelle Vladimir Solovjov -palkinnon vuonna 1998. Sedakova on kritisoinut Venäjän ortodoksista kirkkoa suvaitsemattomasta asenteesta muihin kristinuskon suuntauksiin nähden. Maaliskuussa 2014 hän ilmaisi useiden muiden tieteen ja kulttuurin edustajien kanssa erimielisyyden Venäjän hallituksen Krimin politiikkaan.
Sedakova on saanut useita merkittäviä kirjallisuuspalkintoja, mukaan lukien Andrei Belyi -palkinto (1980), Pariisin palkinto venäläisille runoilijoille (1991), Euroopan runollisuuspalkinto (1995), Vladimir Solovjov -palkinto kulttuurin edistämisestä (1998), ja Solženitsyn-palkinto (2001).
Olga Sedakova on yksi arvostetuimmista nykyrunoilijoista Venäjällä. Hän kuuluu Moskovan underground-runouden metarealistiseen koulukuntaan, jota on nimitetty myös uusbarokiksi. Hänen runoudessaan näkyy Osip Mandelštamin, Anna Ahmatovan ja Velimir Hlebnikovin runouden vaikutus. Monissa hänen runoissaan kaikuvat raamatulliset arkkityypit. Perestroikan ja glasnostin kaudella Sedakovan runoja alettiin julkaista arvostetuimmissa kirjallisuuslehdissä. Hän on myös kirjallisuudentutkija ja on kirjoittanut esseitä Puškinista Viktor Krivuliniin. Hän on kääntänyt venäjäksi muun muassa T. S. Eliotin, Ezra Poundin, Rainer Maria Rilken, Petrarcan ja Danten teoksia.
Uusi Viipuri

Uusi Viipuri on Anna Kortelaisen kirjoittama vaihtoehtohistoriallinen romaani, jossa Urho Kekkonen rakennuttaa talvisodan jälkeen Viipurin evakoille uuden kaupungin.
Kymmenen vuotta ennen "Uuden Viipurin" ilmestymistä kirjailija Anna Kortelainen tutustui sukutaustaansa ja luki luovutettua Karjalaa käsittelevää kirjallisuutta. Seppo Simosen kirjassa "Paluu Karjalaan – Palautetun alueen historiaa 1941–1944" mainitaan, että valtiolla oli suunnitelma korvata menetetty Viipuri Pohjanmaan rannikolle rakennettavalla uudella kaupungilla. Välirauhan aikana Siirtoväen huollon keskuksen johtaja Urho Kekkonen ehdotti uuden kaupungin rakentamista evakkoon lähteneille viipurilaisille. Tämän tosiasian pohjalta Kortelainen kirjoitti "Uuden Viipurin" vaihtoehtohistoriallisen romaanin. Romaanin faktoihin perustuvat kohdat on merkitty lähdeviitteillä. Tapahtumat perustuvat tosiasioihin, ja kirjan henkilöhahmot ovat oikeita ihmisiä. Dialogi, ihmisten ajatukset ja tapahtumienkulku ovat fiktiota. Kortelainen sijoittaa romaanissaan uudiskaupunkisuunnitelman tarkemmaksi paikaksi Hanhikiven. Kortelainen spekuloi, että jos Viipurin tilalle olisi ollut syntymässä uusi kaupunki, Suomella ei olisi ollut tarvetta lähteä valloittamaan takaisin talvisodassa vaurioitunutta Viipuria ja jatkosota sekä Lapin sota olisi voitu välttää.
"Uusi Viipuri" ilmestyi 26. syyskuuta 2021 Gummeruksen kustantamana. Teoksen on kuvittanut Ville Tietäväinen. Siinä on 264 sivua. Teos ilmestyi äänikirjana 27. syyskuuta 2021 ja sen lukija on Joel Mäkinen.
Nagarjuna (näyttelijä)

Akkineni Nagarjuna Rao (; s. 29. elokuuta 1959 Madras, Tamil Nadu, Intia), yleensä pelkästään Nagarjuna, on intialainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja televisiojuontaja. Hänet tunnetaan parhaiten telugunkielisestä elokuvateollisuudesta, minkä lisäksi hän on näytellyt joissakin hindin- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Hän on näyttelijä Akkineni Nageswara Raon poika.
Jelena Švarts

Jelena Andrejevna Švarts (; 17. toukokuuta 1948 Leningrad – 11. maaliskuuta 2010 Pietari) oli venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus.
Švartsin äiti Dina Morisovna Schwartz oli Bolšoi-teatterin kirjallisen osaston johtaja. Isoisä Maurice Schwartz johti vaatetehdasta Münzenbergissä ja ammuttiin "vaateteollisuuden heikentämisestä" syytettynä vuonna 1937, myös hänen isoäitinsä murhattiin. Hänen isänsä Andrei Emeljanovitš Džedžula (1915–1971) oli Kiovan yliopiston historian professori. Jelena Švartsin mukaan hän ei koskaan tavannut isäänsä.
Hän opiskeli lyhyen aikaa Leningradin valtionyliopiston filologisessa tiedekunnassa. Vuonna 1968 hän meni naimisiin runoilija Jevgeni Petrovitš Venzelin (1947–2018) kanssa. Vuonna 1971 hän valmistui poissaolevana Leningradin teatteri-, musiikki- ja elokuvainstituutin teatteriosastolta.
Švarts opiskeli myös Tarton yliopistossa, jossa hänen ensimmäiset runonsa julkaistiin yliopiston lehdessä vuonna 1973.
Kirjallinen ura.
Vuoden 1973 jällkeen hän ei julkaissut enää vuosikymmeneen omassa maassaan; hänen teoksiaan alkoi ilmestyä emigranttilehdissä vuonna 1978, ja hän julkaisi ulkomailla kaksi runokokoelmaa "Tantsujušhij David" (ven. Танцующий Давид) ja "Stikhi" (ven. Стихи) ja runoromaani "Trudi i dni Lavinij" (ven. Труды и дни Лавинии, монахини из ордена Обрезания Сердца) ennen kuin kokoelman "Storony sveta" (ven. Стороны света) sai julkaista Neuvostoliitossa, "tuoden hänelle välitöntä tunnustusta sekä kotimaassa että ulkomailla." Häkistä pakeneminen on hänen töidensä läpi kulkeva metafora.
Virallisesti hän ei työskennellyt missään, hän ansaitsi elantonsa kääntämällä näytelmiä Leningradin teattereille. Ennen perestroikkaa niitä julkaistiin Neuvostoliitossa vain samizdatina. Jelena Švartsin lähipiiriin kuuluivat Viktor Krivulin, Dmitri Bobishev, Sergei Stratanovski, Juri Kublanovski ja Mihail Švartsman.
Talvella 2001–2002 hän asui Brodsky-säätiön kutsumana Roomassa, Villa Medicissä.
Jelena Švarts kuoli syöpään 11. maaliskuuta 2010. Hänet on haudattu Volkovskin hautausmaalle Pietariin saman paaden alle äitinsä kanssa.
Perintö.
Švartsin runokokoelmia ei julkaistu Neuvostoliiton aikana, koska ne olivat epäyhteiskunnallisia ja ei-poliittisia, kuten muillakin "toisen kulttuurin" runoilijoilla. Leningradilainen underground-runous joihin kuului myös Viktor Krivulin tuli tunnetuksi vasta perestroikan ja glasnostin myötä, kun tekstejä alettiin vähitellen julkaista.
Švartsin runoissa tärkeässä asemassa olivat uskonnolliset teemat, kotikaupunkiin Leningrad-Pietariin liittyvät myytit kuten esimerkiksi myös Gogolin, Andrei Belyin, Aleksandr Blokin, Andrei Bitovin ja Tatjana Tolstajan tuotannossa sekä olemisen ruumiillisuus.
Vuosina 2002–2013 Puškin Säätiö julkaisi Švartsin täydelliset kootut teokset viidessä osassa.
Augustinus (nimi)

Augustinus on latinankielinen miehen etunimi. Se on johdettu ’kunnianarvoisaa’ merkitsevästä roomalaisesta nimestä "Augustus", joka oli alun perin Rooman ensimmäisen keisarin arvonimi.
Augustinuksella on aikoinaan ollut Suomen almanakassa nimipäivä 28. elokuuta. Se on katolisen kirkon merkkihenkilön, kirkkoisä Augustinuksen (354–430) kuolinpäivä ja hänen muistopäivänsä. Suomessakin se on huomioitu jo keskiajalla "Missale Aboensessa" (1488) ja Mikael Agricolan rukouskirjassa (1544). Almanakassa nimi esiintyi vuosina 1706–1928, lukuun ottamatta joitain katkoksia. 1700-luvulla kalenterissa käytettiin välillä lyhyempää nimiasua "Augustin".
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 80–90 Augustinus-nimistä miestä. Yleensä Augustinusta ei ole annettu ensimmäiseksi etunimeksi.
Oleksandr Košyts

Oleksandr Košyts, myös Alexander Koshetz, (14. syyskuuta 1875 Romaškyi, Kanivin piiri, Kiovan kuvernementti – 21. syyskuuta 1944 Winnipeg, Kanada) oli ukrainalaissyntyinen kanadalainen säveltäjä, kuoromestari ja kansatieteilijä.
Košyts valmistui Kiovan teologisesta akatemiasta 1901 ja opiskeli 1908–1910 säveltämistä Hryhori Ljubomyrskyin oppilaana Lysenkon musiikki- ja teatterikoulussa, jossa hän myös toimi avustavana kuoronjohtajana. Hän johti samaan aikaan Bojan-kuoroa, perusti kaksi opiskelijakuoroa, opetti kuorolaulua Kiovan konservatoriossa, johti Sadovskyin teatterin orkesteria 1912–1916 ja oli Kiovan venäläisen oopperan kapellimestari ja kuoromestari 1916–1917. Hän keräsi ukrainalaisia kansanlauluja Kiovan alueella 1893–1900 ja Kubanissa kesällä 1903, 1904 ja 1905.
Košyts perusti 1918 yhdessä muiden kanssa Ukrainan tasavallan kapellin, joka muutettiin 1920 Ukrainan kansalliskuoroksi. Kuoro kiersi seitsemän vuotta ympäri Eurooppaa ja Amerikassa saadakseen tukea Ukrainan kansantasavallalle. Sen ohjelmistoon kuului Mykola Leontovytšin "Štšedryk", myöhemmin tunnettu myös nimellä "Carol of the Bells". Košyts asettui 1926 New Yorkiin, jossa hän opetti kuoronjohtamista. Hän vietti kesät 1941–1944 Winnipegissä opettamassa kuoromusiikkia ja kuoronjohtamista.
Košyts sävelsi viisi liturgiaa, sovitti kansanlauluja ja julkaisi kokoelmia sekä musiikkia käsitteleviä tutkimuksia. Hän kirjoitti muistelmat, ja hänen jälkeenjääneet paperinsa ja valokuvakokoelmansa on sijoitettu Winnipegissä toimivaan Ukrainan kulttuuri- ja koulutuskeskukseen (Oseredok). Winnipegissä toimiva ukrainalainen kuoro sai 1967 hänen kunniakseen nimen Olexander Koshetz Choir.
Kapelli

Kapelli (&lt;) on pieni kirkko, kirkon osa tai kappeli, myöhemmin kirkkokuoro ja sittemmin yleensä laulu- tai soittokunta, esimerkiksi hovikapelli. Suomen kielessä sana on käytössä enää yhdyssanassa kapellimestari.
Ghoulien luola

Ghoulien luola on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija Robert Blochin novelli, joka julkaistiin pulp-lehti "Weird Talesin" kesäkuun 1936 numerossa. Se kertoo psykiatrista, jonka potilas näkee painajaisia ruumiita syövistä hirviöistä. Novelli sai "Weird Talesin" lukijoilta hyvän vastaanoton, mutta Bloch itse oli siihen myöhemmin tyytymätön.
Juoni.
Novellin kertoja on menestyvä ja tunnettu psykiatri. Muuan professori Alexnder Chaupin hakeutuu hänen hoitoonsa toistuvien painajaisten vuoksi. Chaupin näkee jatkuvasti unia Miséricorden hautausmaan alla elävistä ghūleista. Psykiatri päättää viedä Chaupinin hautausmaalle, jotta tämä voisi omin silmin havaita pelkonsa turhiksi.
Hautausmaalla Chaupin näyttää psykiatrille uniensa hautakammion, josta tosiaan löytyy salaovi ja maan syövereihin johtava portaikko. Portaikon alapäästä löytyy suuri luola, johon Chaupin jättää psykiatrin suunnaten itse syvemmälle todistusaineistoa etsimään. Chaupin ei palaa ja psykiatri alkaa huolestua. Silloin luolista kuuluu mielipuolinen kauhunhuuto, ja psykiatri lähtee kiipeämään portaita. Takaansa hän kuulee juoksuaskelia ja epäinhimillisiä korahduksia, ja kun hän kääntyy sulkemaan hautaholvin oven takanaan, näkee hän takaa-ajavien ghūlien lauman.
Kokemuksiensa järkyttämä psykiatri päätyy mielisairaalaan. Hän ei kestä kauhistuttavaa totuutta muttei uskalla tappaa itseään, koska pelkää joutuvansa polttamisen sijaan haudatuksi. Hän tietää, ettei pelkkä kuolema tarjoa pakotietä, sillä hautaholvin ovea sulkiessaan hän näki etumaisen takaa-ajajan olleen ghūliksi muuttunut Chaupin.
Kirjoittaminen ja julkaisu.
Robert Bloch aloitti vuonna 1933 kirjeenvaihdon kauhukirjailija H. P. Lovecraftin kanssa. Lovecraftin kannustamana hän alkoi itsekin kirjoittaa weird fictionia, ja vuosina 1935–1952 häneltä julkaistiin "Weird Talesissa" ja muissa pulp-lehdissä 85 novellia. Varsinkin 1930-luvun tarinat olivat vahvan Lovecraft-vaikutteisia ja niissä oli usein viittauksia Cthulhu-tarustoon. ”Ghoulien luola” ilmestyi pulp-lehti "Weird Talesin" kesäkuun 1936 numerossa.
”Ghoulien luola” sai "Weird Talesin" lukijoilta kiitosta, ja lehden kirjepalstalla sitä kehuttiin Blochin siihen mennessä parhaaksi tekstiksi. Bloch itse oli siihen myöhemmin tyytymätön ja kuvaili tarinaa ”teini-ikäisen amatöörin huonoon lähtökohtaan perustuvaksi huonosti toteutetuksi kokeiluksi”. Novelli heijastaa Blochin epäluuloista suhtautumista psykiatreihin, joita hän piti nykyaikaisina šamaaneina. Kielteinen suhtautuminen näkyy myös esimerkiksi romaanissa "Psyko II" (1982).
Novellissa mainittu kuvitteellinen salaopillinen kirja "Cultes des Goules" ja sen kirjoittaja kreivi d’Erlette olivat jo aiemmin esiintyneet Blochin tarinassa ”The Suicide in the Study” (1935). Kirjoittajan nimi on viittaus August Derlethiin, joka väitti periytyvänsä eurooppalaisesta aatelissuvusta. Myöhemmin kirjaa on usein virheellisesti luultu Derlethin keksinnöksi, mutta todellisuudessa se oli Blochin luomus.
Slobodan kansallispuisto

Slobodan kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan Harkovan alueella. Vuonna 2009 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 52,44 neliökilometriä.
Hakaniemenrannan virastotalo

Hakaniemenrannan virastotalo (tai Opetushallituksen talo) on Helsingin Hakaniemenrantaan vuoden 1975 lopulla valmistunut suuri toimistorakennus, jossa ovat toimineet monet Suomen valtion virastot, pisimpään Opetushallitus. Brutalismia edustanut betonirakennus monotonisine julkisivuineen äänestettiin alkuperäisasussaan usein Helsingin rumimmaksi taloksi. Vuosina 2007–2008 rakennus kunnostettiin ja se sai muun muassa täysin uudennäköiset julkisivut.
Historia.
Rakennus suunniteltiin ja toteutettiin vahvan rationalisoinnin ja suuren toimitilapulan aikakautena, jolloin syntyi myös saman arkkitehdin, Kaj Saleniuksen, kolossimainen ja 2010-luvulla purettu elinkeinohallituksen talo (1974) Väinö Tannerin kentän itäsivulle (Haapaniemenkatu 4). Rakennus toteutettiin uudella kokonaisvastuu-urakkamallilla (KVR), jossa urakoitsija hoitaa sekä suunnittelun että rakentamisen. Sekä elinkeinohallituksen että Hakaniemenrannan virastotalossa urakoitsijana oli Aarne J. Aarnion Palkki Oy, rakennuttajana valtiovarainministeriön alaisuuteen siirtynyt rakennushallitus.
L-mallisen virastotalon tieltä purettiin kaikki kolmionmuotoisen korttelin rakennukset. Niiden aiempia käyttäjiä olivat olleet Oy John Stenberg Ab:n konepaja, Lemminkäinen Oy ja Ahjon autoliike. 
Valtion uuden virastotalon alkuvaiheen suurimpia käyttäjiä olivat aiemmin kolmessa eri paikassa toiminut kouluhallitus (1. ja 5.–7. kerros) ja seitsemässä eri osoitteessa toiminut ammattikasvatushallitus (2.–4. kerros). Ne yhdistyivät myöhemmin Opetushallitukseksi, joka jatkoi rakennuksessa 2010-luvulle asti. Muita alkuvaiheen käyttäjiä olivat valtion ravitsemiskeskus, valtion audiovisuaalinen keskus, lisenssivirasto ja eräät sisäasiainministeriön virastot.
Vuonna 2008 valmistuneen saneerauksen suunnitteli arkkitehtitoimisto SARC Oy ja toteutti SRV. Talon monotoninen eteläjulkisivu katkaistiin korkealla, tummalla sisäänkäyntisyvennyksellä ja betoninen ulkopinta purettiin ja verhottiin valkeilla mattapintaisilla rakennuslevyillä sekä silkkipainokuvioidulla julkisivulasituksella. Rakennusta laajennettiin sisäpihan auditoriolla.
Remontin jälkeen taloon muutti uudelleen Opetushallitus ja sen lisäksi Fulbright Center, Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMO ja Ajoneuvohallintokeskus AKE. CIMO on sittemmin yhdistetty Opetushallitukseen ja AKE Traficomiin, ja vuonna 2023 rakennuksen tiloissa toimivat Opetushallituksen lisäksi Suomen Akatemia ja Kotimaisten kielten keskus.
Talon käyttö valtionhallinnon virastotalona on päättymässä, ja omistaja Senaatti-kiinteistöt on vuodenvaihteessa 2023 jättänyt hakemuksen kaavamuutokseksi, joka sallisi talon käytön yksityisen sektorin liike- ja toimistorakennuksena. Keväällä 2024 Senaatti-kiinteistöt pani talon myyntiin, muttei saanut tyydyttäviä tarjouksia ainakaan ensimmäisellä tarjouskierroksella.
Talon pihalla on Marjatta Weckströmin veistos "Maan laulu" vuodelta 1980.
Holosijivin kansallispuisto

Holosijivin kansallispuisto () on kansallispuisto Ukrainan pääkaupunki Kiovan eteläosan kattavan Holosijivin piirin alueella. Vuonna 2008 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 45,2552 neliökilometriä. 
Kansallispuiston perustamista varten Kiovan kaupunginvaltuusto varasi vuonna 1994 tekemällään päätöksellä noin 110 neliökilometrin suuruisen alueen. Monet alkujaan kansallispuistoksi ajatelluista alueista tulivat sittemmin kaupunkirakentamisen ja muun toiminnan piiriin, joten kun presidentin asetus kansallispuistosta vihdoin annettiin vuonna 2007, kansallispuiston pinta-ala oli supistunut alle puoleen varatusta alueesta. Pyrkimyksiä kansallispuiston alueen luvattomaan käyttöön on esiintynyt myös myöhemmin.
Kansallispuistoon järjestetään ohjattuja tutustumiskävelyjä.
Atos (nimi)

Atos on miehen etunimi, joka sisältyi suomenruotsalaiseen almanakkaan vuosina 1909–1928. Nimipäivä oli 8. marraskuuta. Suomalaisessa almanakassa oli samaan aikaan Aatoksen nimipäivä.
Atos-nimi ei aikanaan saavuttanut suosiota, joten vuonna 1929 se korvattiin suomenruotsalaisessa almanakassa nimellä Styrbjörn. Vuoteen 2025 mennessä Atos-nimisiä miehiä on Digi- ja väestötietoviraston mukaan tilastoitu noin 30–50.
Valerija Narbikova

Valerija Spartaknova Narbikova (, s. 24. helmikuuta 1958 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen taiteilija ja kirjailija.
Suku ja koulutus.
Hänen vanhempansa ovat Spartak Kaibulovitš Narbikov ja Valentina Jegorovna Pushkareva. Valeria Narbikova valmistui Maksim Gorkin kirjallisuusinstituutista, jossa hän opiskeli kirjailija Andrei Bitovin johdolla.
Kirjallinen ura.
Hänen esikoisrunonsa julkaistiin vuonna 1978 ja hän kirjoitti proosaa vuodesta 1988 lähtien julkaisten kuusi teosta. Vuodesta 1997 lähtien hän keskittyi tekemään kuvataidetta, pääasiassa maalauksia. 
Valeria Narbikova on kiistanalainen kirjailija, joka on aiheuttanut kohua eroottisilla teemoillaan ja suorasukaisilla kuvillaan. Vuonna 2003 kukaan muu kuin hänen ex-miehensä galleristi ja kustantaja Aleksandr Glezerin omistama 'Jousimies' (ven. Стрелец) -lehti ei suostunut julkaisemaan hänen liian "rehellistä" teostaan, jonka katsottiin sisältävän törkeyksinä pidettäviä eroottisia kohtauksia.
Narbikovan tekstit ovat kielellisesti kokeellisia, kielellä ja kirjallisuudella ironisesti leikitteleviä. Narbikovan kirjallinen ura kuihtui 1990-luvun puolivälissä, jonka jälkeen hän ei julkaissut mitään ennen vuotta 2005, jonka jälkeen hän on julkaissut artikkeleita lehdissä ja kaksi romaania vuonna 2011 ja vuonna 2013.
Hertell

Hertel ja Hertell on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Husu

Husu on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nina Iskrenko

Nina Jurjevna Iskrenko (); (26. heinäkuuta 1951 Petrovsk, Saratovin alue, Neuvostoliitto – 14. helmikuuta 1995 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen runoilija.
Hän valmistui vuonna 1974 Moskovan valtionyliopiston fysiikan tiedekunnasta ja työskenteli tieteellisen ja teknisen kirjallisuuden kääntäjänä.
Kirjallinen ura.
1980-luvulle asti hän ei voinut julkaista riviäkään. Ensimmäistä kertaa hänen runojaan julkaistiin vuonna 1987 "Junost-"lehdessä otsikolla "Testiteline" (ven. Испытательный стенд). 1980-luvun lopulla hän oli jäsen "Klub Poezijassa" Dmitri Prigovin, Juri Arabovin, Jevgeni Bunimovitšin, Aleksei Parštšikovin, Viktor Korkian, Igor Irtenjevin ja Vladimir Salimonin kanssa, joka oli hänen sukupolvensa puolivirallinen kirjallisuusyhdistys. Kaikki kolme hänen elinaikaista runokokoelmaansa julkaistiin vuonna 1991. Nina Iskrenko kuoli syöpään vuonna 1995.
Iskrenko kuului moskovalaiseen postmodernistiseen "Poezija"-runoilijaryhmään, ja hänen runoissaan yhdistyivät niin korkea ja matala kuin perinteinen ja kapinallinenkin pastissinomaiseksi kokonaisuudeksi. Hänen runoilijanuransa katkesi hänen varhaiseen kuolemaansa.
Iskrenkon runoja on julkaistu käännöksinä amerikkalaisessa "AGNI" runolehdessä, taiwanilaisessa "Asymptote" -lehdessä, "Jacket" -lehdessä ja useissa muissa englanninkielisissä julkaisuissa.
Ruth Ryste

Ruth Anlaug Ryste (24. heinäkuuta 1932 Bamble – 21. syyskuuta 2023) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan sosiaaliministerinä vuosina 1976–1979. Vuosina 1979–1982 hän oli Norjan Pakolaisavun pääsihteeri ja 1982–1987 Norjan pakolaisviraston johtaja.
Black History Month

Black History Month on vuosittainen teemakuukausi Yhdysvalloissa. 
Kuukauden aikana juhlitaan afrikkalais-amerikkalaisten saavutuksia ja heidän keskeistä osuuttaan Yhdysvaltain historiassa. Kuukausi on julistettu joka helmikuu vuodesta 1976 lähtien.
Black History Monthin edeltäjä oli historioitsija Carter G. Woodsonin ideoma ”Negro History Week”. Woodson ja pappi Jesse E. Moorland perustivat syyskuussa 1915 järjestön Association for the Study of Negro Life and History (ASNLH) tutkimaan ja julistamaan mustien saavutuksia. Ensimmäinen kansallinen Negro History Week järjestettiin 1926.
1960-luvun lopulla viikko kasvoi kuukaudeksi, jota vietettiin useilla yliopistoilla. Presidentti Gerald Ford julisti ensimmäisen Black History Month -tapahtuman 1976.
Reiulf Steen

Reiulf Steen (16. elokuuta 1933 Hurum – 5. kesäkuuta 2014) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja 1975–1981. Hän istui suurkäräjillä 1977–1993 ja toimi niiden varapuhemiehenä 1985–1989. Steen oli Norjan liikenne- ja viestintäministeri 1971–1972 sekä ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri 1979–1981. Vuosina 1992–1996 hän oli Norjan suurlähettiläs Chilessä. Lisäksi hän kirjoitti useita kirjoja.
Tár

Tár on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Todd Field. Elokuvan pääroolissa näyttelee Cate Blanchett.
Juoni.
Lydia Tár on erittäin arvostettu kapellimestari, joka johtaa Berliinin filharmonikkoja ja valmistelee Gustav Mahlerin viidennen sinfonian esitystä. Hän joutuu kuitenkin kasvaviin vaikeuksiin, kun häntä syytetään valta-asemansa väärinkäytöstä, koska hänen entinen oppilaansa Krista Taylor on tehnyt itsemurhan ja hän näyttää olevan romanttisesti kiinnostunut eräistä oppilaistaan, etenkin sellisti Olga Metkinasta. Samaan aikaan hän alkaa kärsiä aistiharhoista. Lopulta Táriin kohdistuva mustamaalaus ja hänen omat mielenhäiriönsä johtavat välirikkoon hänen elämänkumppaninsa Sharon Goodnowin kanssa ja hänen uransa romahtamiseen.
Arvostelut.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Juho Typpö antoi "Tárille" kolme tähteä viidestä. Hänen mukaansa ""Tár" ei ole millään muotoa huono elokuva, mutta ei mestarillinenkaan. Se ei ole tylsä, muttei silti pysty perustelemaan lähes kolmen tunnin kestoaan. Se ei herätä tarpeeksi tunteita eikä ole niin suuri elokuva kuin luulee olevansa. Siinä mielessä se on kuin päähenkilönsä." "Suomen Kuvalehden" kriitikko Kalle Kinnunen antoi elokuvalle täydet viisi tähteä. Hänen mukaansa ""Tár" ei ole lajityypiltään trilleri, mutta se on hengästyttävän jännittävä. Se on paitsi kuvitteellisen maestron henkilökuva ja kaareltaan klassinen tragedia, myös ironialla terästetty neromyytin räjäytyskuva. Mikään ei ole ennalta-arvattavaa, kaikki on loogista."
Rotten Tomatoes -sivusto on kirjannut 324 "Tárin" arvostelua, joista 91 prosenttia on myönteisiä.
Bakerin perhe

Bakerin perhe on "" -pelissä esiintyvä perhe, jonka pelin päävihollinen Eveline on muuttanut hirviömäiseksi. Pelin päähenkilön Ethan Wintersin pitää pelissä pärjätä heille.
Perheenjäsenet.
Jack Baker.
Jack Baker on perheenisä ja heistä voimakkain. Häntä on hyvin vaikeaa tappaa. Hän on päävihollinen pelin lisäosassa "End of Zoe". Hän on pelattava hahmo " -pelissä.
Marguerite Baker.
Marguerite Baker on perheenäiti. Hänellä on kyky hallita ötököitä.
Lucas Baker.
Lucas Baker on perheen poika. Hän ei itse hyökkää Ethanin kimppuun, vaan tekee erilaisia "pelejä". Hän on päävihollinen pelin lisäosassa "Not a Hero".
Zoe Baker.
Zoe Baker on perheen tytär. Eveline ei onnistunut muuttamaan Zoeta samanlaiseksi kuin tämän perheestä, koska tämä onnistui pakenemaan. Zoe saa silti tartunnan ja tarvitsee samaa lääkettä kuin pelin päähenkilön Ethan Wintersin vaimo Mia Winters. Pelin lisäosassa "End of Zoe" Zoen setä Joe Baker taistelee Evelinen hirviöitä ja veljeään Jackia vastaan saadakseen Zoelle lääkettä.
Joe Baker.
Joe Baker on Jack Bakerin veli. Eveline ei tee hänestä hirviömäistä eikä hän muutenkaan esiinny pääpelissä. Hän on päähenkilö pelin lisäosassa "End of Zoe", jossa hän etsii Zoelle lääkettä.
Eveline.
Eveline on pelin päävihollinen. Hän on nuori tyttö, joka haluaa itselleen perheen, ja tekee Bakerin perheestä sellaisen muuttamalla heidät hirviömäisiksi.
Nina Sadur

Nina Nikolajevna Sadur (o.s. Kolesnikova, ven. Нина Николаевна Садур, 15. lokakuuta 1950 Novosibirsk, Neuvostoliitto – 12. marraskuuta 2023) oli venäläinen proosa- ja näytelmäkirjailija.
Suku ja koulutus.
Nina Sadur varttui intellektuelliperheessä Novosibirskin työväenluokan asumalähiössä ja koki "vieraantumisen ja kiehtovuuden tunteen tavallista kansaa, 'toista' kohtaan." Hänen äitinsä opetti venäläistä kirjallisuutta iltakoulussa, oli näyttelijänä amatöörinäytelmissä ja hänen isänsä oli runoilija. Sadur aloitti runouden ja proosan kirjoittamisen nuorena. Lapsena Nina oli kiinnostunut kirjallisuudesta ja luonnosta. Hän halusi hyönteistutkijaksi, mutta päätti sen sijaan jatkaa kirjallisuuden opiskelua, päättäessään että hyönteisten leikkely oli vastoin hänen rakkauttaan luontoa kohtaan.
Sadur osallistui kuudenteen liittovaltion nuorten dramatistien konferenssiin Latviassa ja opiskeli Moskovan kulttuuri-instituutin kirjastotieteen tiedekunnassa. Hän opiskeli näytelmäkirjailija Viktor Rozovin ja kriitikko Inna Višnevskajan johdolla Maksim Gorkin kirjallisuusinstituutissa Moskovassa ja valmistui vuonna 1983. Rahoittaakseen opintojaan hän siivosi Puškin-teatterin tiloja iltaisin.
Hän asui vuodesta 1994 lähtien yhteisasunnossa kirjallisuuden opettaja äitinsä ja tyttärensä kirjailija Jekaterina Sadurin kanssa Moskovassa.
Kirjallinen ura.
Sadur aloitti kirjoittamisen 1970-luvun lopulla ja ensimmäiset tarinat julkaistiin 'Siperian valot' (ven. Сибирские огни) -lehdessä vuonna 1977. Hänen ensimmäinen näytelmänsä 'Ihana nainen' (ven. Чудная баба) julkaistiin vuonna 1981 ja vuodesta 1989 lähtien hän oli Venäjän kirjailijaliiton jäsen. Vuonna 1988 julkaistu 'Punainen paratiisi' (ven. красный рай) [näytelmää ei löydy miltään venäjänkieliseltä sivulta] on raa'an absurdi näytelmä, jossa neuvostoturistit yrittäessään ryöstää Krimin linnoituksesta muinaisten sivilisaatioiden aarteita kohtaavat toistuvasti väkivaltaisen lopun. Vuonna 1999 esitetty Kirill Serebrennikovin ohjaama tv-sarja 'Pääsky' (ven. Ласточка) perustuu Nina Sadurin vuonna 1981 julkaistuun näytelmään 'Siepattu pääsky' (ven. Уличенная ласточка).
Sadur on itse kuvaillut tyyliään "illusoorisen" tai "maagisen realismin valtakunnaksi." Häneen vaikuttaneita kirjailijoita ovat Gabriel Garcia Márquez, Ray Bradbury ja Clifford Simak.
Glasnostin aikana useat naiskirjailijat kuuluivat "uuden aallon" teatterin tekijöihin ja herättivät huomiota rohkeilla näytelmillään. Nina Sadur on heistä tunnetuin ja arvostetuin Ljudmila Razumovskajan ja Marija Arbatovan ohella. Hänen tyttärensä Jekaterina Sadur on myös kirjailija. Nina Sadurin proosateksteissä hämärtyvät todellisuuden rajat. Hänen absurdit kertomuksensa kuvaavat Neuvostoliiton hajoamisen jälkeistä todellisuutta, joka on hänen mukaansa yhtä lailla absurdi.
Armi Aavikon diskografia

Tämä on Armi Aavikon diskografia.
Meksikon ralli 2023

Meksikon ralli 2023 (virallisesti 19. Rally Guanajuato México 2023) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2023. Kilpailu järjestettiin 16.–19. maaliskuuta 2023. Kilpailun keskuspaikka oli Leónissa.
Kilpailuun kuului 23 erikoiskoetta, joiden pituus oli . Siirtymiä oli yhteensä .
Kilpailu oli kauden kolmas.
Kilpailijat.
Sébastien Ogier osallistui Toyota Gazoo Racing WRT -tallin autolla Kalle Rovanperän ja Elfyn Evansin kanssa. Takamoto Katsuta ajoi Toyotan neljättä autoa, mutta ei osallistunut valmistajien pisteiden keräämiseen. Jourdan Serderidis ajoi Ott Tänakin ja Pierre-Louis Loubetin ohella M-Sportin autolla. Dani Sordo ajoi Hyundai Motorsportin autolla Thierry Neuvillen ja Esapekka Lapin ohella.
Tapahtumia.
Shakedown-reitillä Kalle Rovanperä ja Esapekka Lappi ajoivat samat ajat. Torstaina kahteen kertaan ajetulla yleisöerikoiskokeella Ott Tänak ajoi nopeimmat ajat.
Perjantaina aamulla kilpailun kärkeen nousi Esapekka Lappi. Ott Tänakin auto kärsi turboahtimen ongelmista. Pierre-Louis Loubet ja Jourdan Serderidis keskeyttivät jousituksen vaurioitumisen vuoksi. Takamoto Katsuta keskeytti ulosajon vuoksi. Loubet osui kolmannella erikoiskokeella kiveen, joka vaurioitti autoa.
Neljännellä erikoiskokeella oli hidastustöyssy, jota ei ollut tiellä ennakkotutustumisen aikana. Töyssy oli kovavauhtisessa varjopaikassa, josta sitä ei voinut nähdä. Töyssyä arvioidaan jonkun rakentamaksi ennen kilpailua.
Lauantain ensimmäiselle erikoiskokeelle lähdettäessä Esapekka Lappi oli 5,3 sekunnin johdossa ennen Sébastien Ogieria. Erikoiskokeella Lappi luistui tieltä ja osui sähköpylvääseen. Lappi joutui keskeyttämään ja Ogier nousi kilpailun johtoon, joka oli 28,5 sekuntia aamun kolmen erikoiskokeen jälkeen.
Tapahtumien johdosta WRC2-autoilta peruutettiin kolme erikoiskoetta lauantaina aamulla. Rally1-autoilta vain toiseen kertaan ajettava Ibarrillan erikoiskoe jäi ajamatta lauantaina johtuen kaatuneesta sähköpylväästä.
Erikoiskokeet.
Kilpailun aikataulu ja erikoiskokeiden voittajat:
Glåmdalen

Glåmdalen (vuosina 1926–1943 "Kongsvinger Arbeiderblad") on norjalainen vuonna 1926 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Kongsvinger. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Kanadan ralli 1977

Kanadan ralli 1977 (viralliselta nimeltään "5. Critérium Molson du Québec") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1977. Kilpailu järjestettiin 14.–18. syyskuuta 1977 Montrealissa Quebecissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . Kilpailun voitto oli Timo Salosen ensimmäinen rallin MM-sarjassa.
Kilpailussa oli 17 erikoiskoetta, joista puolet oli alle 10 km pitkiä. Viimeisenä päivänä ajettiin kahdesti 113 kilometriä pitkä erikoiskoe.
La Verrière

La Verrière on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 40 km Pariisista lounaaseen.
Historia.
Kunta on kehittynyt vuonna 1507 rakennetun linnan "Château de La Verrièren" ympärille. Se oli rauhallinen maaseutukaupunki, kunnes vuonna 1849 rakennettiin La Verrièren kautta kulkeva Versailles’n ja Chartresin välinen rautatie. La Verrièren asema rakennettiin vuonna 1855, ja sen vihki käyttöön Napoleon III. Varsinainen kaupungistuminen alkoi 1930-luvulla. 1960-luvulla alettiin rakentamaan asuntoja pienituloisille. Näitä pienituloisille rakennettuja asuinalueita kutsutaan HLM-alueiksi ("Habitation à loyer modéré").
Vuonna 1973 perustettiin uusi kaupunki Saint-Quentin-en-Yvelines, johon myös La Verrière liittyi.
Kanadan ralli 1978

Kanadan ralli 1978 (viralliselta nimeltään "6. Critérium Molson du Québec") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1978. Kilpailu järjestettiin 13.–17. syyskuuta 1978 Montrealissa Quebecissa. Kilpailu oli kauden seitsemäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli .
Kanadan ralli 1979

Kanadan ralli 1979 (viralliselta nimeltään "7. Critérium Molson du Québec") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1979. Kilpailu järjestettiin 13.–16. syyskuuta 1979 Montrealissa Quebecissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ).
Algerian mielenosoitukset 2019

Algerian mielenosoitukset syttyivät helmikuussa vuonna 2019. Niiden syynä oli silloisen presidentin Abdelaziz Bouteflikan päätös asettua viidennelle kaudelle maan johdossa. Bouteflika oli johtanut maata vuodesta 1999 asti, jolloin hän lupasi viedä loppuun rauhanprosessin ja päättää verisen sisällissodan. Mielenosoituksia järjestettiin jo vuonna 2014 hänen ollessa ehdolla. Bouteflika sairasteli paljon eikä juurikaan esiintynyt julkisuudessa 2010-luvulla. Viikkoja kestäneiden mielenosoitusten jälkeen Bouteflika erosi ja valta siirtyi väliaikaishallinnolle. Presidentinvaalit järjestettiin samana vuonna ja uudeksi presidentiksi nousi Abdelmadjid Tebboune. Presidentti Bouteflika lähipiireineen siirrettiin sivuun. Vaaleja kuitenkin boikotoitiin laajalti. Kriitikot huomauttivat, että ehdokkaina oli pääasiassa vanhan hallinnon edustajia ja armeija vaikutti edelleen taustalla. Tebboune pyrki esiintymään osana mielenosoitusliikehdintää.
Presidentti Tebboune vapautti joitakin poliittisia vankeja hyväntahdon eleenä. Mielenosoitusliikehdintä (jota on kutsuttu myös ”Hirak-liikkeeksi”) jatkui silti edelleen. Mielenosoitukset olivat suurimmaksi osin rauhanomaisia. Poliisi kohdisti väkivaltaa mielenosoittajiin useaan otteeseen ja useita pidätettiin. Vuonna 2020 järjestettiin kansanäänestys uudistuksista, joissa esimerkiksi luvattiin rajoittaa presidentin valtakausia. Äänestysprosentti pysyi edelleen hyvin alhaisena. Vuonna 2020 hallinto kielsi julkiset kokoontumiset (käyttäen koronarajoituksia syynä), kiristi sensuuria ja esti pääsyn joillekin internetsivuille. Algerian johtoa ja armeijaa kritisoineet joutuivat vankilaan. Vankilassa on edelleen useita ihmisiä, jotka ovat pitkään joutuneet odottamaan oikeudenkäyntiä.
Protestit käynnistyivät uudelleen vuonna 2021. Tyytymättömyyden taustalla oli halu päästä eroon vanhan järjestelmä edustajista, joita pidetään autoritäärisinä ja korruptoituneina. Presidentti Tebbounea on laajalti pidetty vain vanhan hallinnon tuoreempina kasvoina. Myös heikentynyt talous ja laaja työttömyys on herättänyt tyytymättömyyttä. Vuonna 2021 Algeriassa pidettiin parlamenttivaalit. Niissä voiton saavuttivat esimerkiksi perinteisempi, nationalistinen FLN ja islamilaista demokratiaa ajava MSP. Äänestysprosentti oli 30%. Vaalit nähtiin aiempien tapaan maan johdon näytösvaaleina ilman todellisia vaihtoehtoja. Mielenosoittajat kehottivat boikotoimaan parlamenttivaaleja. Mielenosoitusliikehdintä on sittemmin hiljentynyt hallinnon sortotoimien ja sisäisen jakaannuksen myötä.
Elviira Väyrynen

Elviira Väyrynen (s. 19. helmikuuta 2005) on suomalainen muusikko. Hänen pääinstrumenttinsa on piano. Hän on julkaissut ja esittänyt säveltämäänsä musiikkia. Väyrynen on opiskellut pianonsoittoa Turun konservatoriolla opettajinaan Essi Myöhänen, Roope Gröndahl, Maria Männikkö ja Kalle Perksalo. Lisäksi hän on osallistunut Niklas Pokin, Matti Raekallion, Henri Sigfridssonin, Katarina Nummi-Kuisman ja Antti Hotin mestarikursseille. 
Väyrynen on menestynyt Pianoaura V ja VI -kilpailuissa. Vuonna 2019 hänet palkittiin II-sarjassa kahdella ja vuonna 2023 III-sarjassa yhdellä palkinnolla. Vuonna 2022 hänet valittiin Leevi Madetoja XII -pianokilpailun II-sarjan finaaliin. Väyrynen on nimetty Salon kaupungin vuoden 2022 nuoreksi kulttuurintekijäksi. Väyrynen laulaa Chorus Iuvenalis -kuorossa, jonka Yleisradio valitsi vuoden nuorisokuoroksi kaudelle 2022–2023.
Väyrysen ensimmäinen pianokappale, "Prologi," julkaistiin vuonna 2022. Hän esitti teoksen Leevi Madetoja XII -pianokilpailun II-sarjan ensimmäisessä erässä toukokuussa 2022. Vuonna 2018 Väyrynen sävelsi musiikin Olla-Riitta Mäkelän kirjoittamaan näytelmään "Åvikin sirpaleita".
Neela Ramgopal

Neela Ramgopal (; 25. toukokuuta 1935 Chennai – 1. maaliskuuta 2023 Bengaluru) oli intialainen karnaattisen musiikin laulaja ja opettaja.
Ramgopalin ensimmäinen opettaja oli Sadagopalachari Kumbakonamissa. Ramgopal muutti avioliiton solmittuaan alle 30-vuotiaana Bengaluruun. Hän aloitti musiikin opiskelun vakavassa mielessä 23-vuotiaana ja sai Tamil Nadussa edistyneen tason musiikkiopetusta N. M. Narayananilta ja T. K. Rangacharilta. Ramgopal oppi Bengaluruun muutettuaan kannadan kielen ja lauloi ja opetti kannadankielisiä kritejä. Hän julkaisi lukuisia albumeita, joiden joukossa ovat "Rama Upasana", "Narayana Enniro" ja "Tamizh Inbam". Ramgopal esiintyi ja opetti myös ulkomailla. Oppilaita hänellä oli kaikkiaan yli 700. Ramgopal julkaisi useita kirjoja, joiden joukossa on viidenkymmenen tamilien musiikkiperinnettä edustavan sävellyksen kannadalaisella kirjaimistolla laadittu teos. Harini Ragavan laati Ramgopalista elämäkertateoksen.
Ramgopal sai työstään lukuisia palkintoja, kuten Sangeet Natak Akademin palkinnon vuonna 2016. Hän kuoli maaliskuussa 2023 kärsittyään useista sairauksista, kuten syövästä.
Högbergsgatan

Högbergsgatan on Tukholman Södermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu itä-länsisuunnassa Nytorgsgatanilta Rosenlundsgatanille.
Madeiran ralli

Madeiran ralli (viralliselta nimeltä "Rali Vinho da Madeira") on vuodesta 1959 alkaen järjestetty rallikilpailu Madeiran saarella. Kilpailu on kuulunut rallin EM-sarjaan sekä Intercontinental Rally Challenge -sarjaan Portugalin kansallisen sarjan lisäksi. Suomalaisiin voittajiin kuuluu Henri Toivonen, joka voitti kilpailun vuonna 1984, ja Ari Vatanen, joka voitti kilpailun vuonna 1978. Kilpailu on kuulunut rallin EM-sarjaan vuodesta 1979 lähtien.
Voittajat.
Kilpailun voittajat:
Julia Kekäläinen

Julia Kekäläinen (s. 12. marraskuuta 2001 Simo) on suomalainen pesäpalloilija. Kekäläinen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kempeleen Kiriä ja hänen kasvattajaseuransa on Simon Kiri. Hän pelaa ulkokentällä lukkarina. Kekäläinen on pelannut 23 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt kolme tavallista juoksua ja kerännyt 13 kärkilyöntipistettä. Hän on pelannut kaksi Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua.
Rally Liepāja

Latvian ralli eli Tet Rally Liepāja on Latviassa ajettava rallikilpailu, joka on kuulunut rallin EM-sarjaan vuodesta 2013 lähtien. WRC-organisaatio kertoi helmikuussa 2023, että kilpailu lisätään rallin maailmanmestaruussarjaan kaudella 2024.
Kilpailu ajetaan sorateillä ja tunnetaan haastavana kilpailuna.
Moss Avis

Moss Avis on norjalainen vuonna 1876 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Moss. Se ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Lehti on ollut tabloid-kokoinen vuodesta 1989.
Olympus-ralli 1988

Olympus-ralli 1988 (viralliselta nimeltään "16. Olympus Rally") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1988. Kilpailu järjestettiin 23.–26. kesäkuuta 1988 Tacomassa. Kilpailu oli kauden seitsemäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ).