tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Oregon Experiment

The Oregon Experiment on vuonna 1975 julkaistu kirja, jonka kirjoitti Christopher Alexander yhdessä Murray Silversteinin, Shlomo Angelin, Sara Ishikawan ja Denny Abramsin kanssa. Kirja kuvaa Oregonin yliopistolla (Eugene) käytettyä kampusyhteisön suunnittelun kokeellista menetelmää, joka myöhemmin johti uuteen arkkitehtuuri- ja suunnitteluteoriaan. Teoriaa kuvataan ryhmän tunnetummissa kirjoissa "A Pattern Language" ja "The Timeless Way of Building".
Kuusikymmentäluvun lopulla ja 70-luvun alussa Oregonin yliopiston opiskelijat ja henkilökunta vastustivat tukkirekkojen läpiajoa kampuksella, 1800-luvun hautausmaan tuhoa, yleistä kutsua asepalvelukseen ja Kaakkois-Aasian sotaretkiä sekä yliopiston toimimista "in loco parentis" eli opiskelijoiden vanhempien asemassa. Tämän lisäksi yliopiston toisen maailmansodan jälkeen rakennetut rakennukset olivat toinen toistaan brutalistisempia ja ankeita.
Kampusyhteisö halusi enemmän valtaa omaan elämäänsä ja ympäristöönsä. Sovun nimissä yliopiston hallinto palkkasi palkitun ja radikaalin Berkeleyssä opettaneen professorin johtamaan hanketta, jossa yliopistoyhteisön oli tarkoitus luoda itselleen tilat. Hanke oli Alexanderin ensimmäinen yritys yhteisölähtöisen suunnittelun ja rakentamisen alalla. Oregonin yliopisto toimi koekenttänä ajatuksille, jotka myöhemmin koottiin bestseller-kirjaan "A Pattern Language". 
Kirjan mukaan “tunne” (“feeling”) on tärkein kriteeri, kun jollekin paikalle suunnitellaan muutoksia. Kampusalueen muutokset pitäisi aloittaa sieltä, missä apua kipeimmin kaivataan. Hahmot eli toistuviin ongelmiin löydetyt hyvät ratkaisut tulee saattaa esille koko yhteisön käytössä olevaan ensyklopediaan. Isojen, monoliittisten hankkeiden taloudellista ja poliittista valtaa on rajoitettava. Tilat pitää muotoilla ihmisiä varten, heidän tarpeitaan ruokkimaan, jotta he tuntisivat itsensä kokonaisemmiksi. Ihmisten tulee saada osallistua yhteisönsä suunnitteluun ja toteutukseen. 
Nykytilanne.
Käyttäjäryhmien osallistuminen suunnitteluun näkyy useimmissa Oregonin yliopistokampuksen rakennuksissa. Yliopiston tiedekeskusta rakennettaessa 1980-luvulla koottiin dokumentointi, joka kuvaa “hahmokielen” (“pattern language”) periaatteiden toteutusta käytännössä. 
Sarjan kirjat ovat:
Claes Fredrik Corander

Claes (Klaus, Clas) Fredrik Corander (7. heinäkuuta 1822 Mikkeli – 9. maaliskuuta 1872 Jyväskylä) oli suomalainen opettaja ja toimittaja. Hän käytti nimimerkkejä "Lavus Corander", "Lavus" ja "Savon Lassi".
Coranderin vanhemmat olivat Mikkelin nimismies, toimitusvouti Karl Fredrik Corander ja Lovisa Charlotta Nass. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1843. Axel Gabriel Corander (1827–1877) ja Henrik Konstantin Corander (1814–1878), molemmat myös opettajia ja toimittajia, olivat hänen veljiään. Corander suoritti pappistutkinnon 1845. Hän toimi Kuopion yläalkeiskoulun 3. kollegana vuodesta 1847 ja 2. kollegana vuodesta 1851. Hän oli Jyväskylän yläalkeiskoulun konrehtorina vuodesta 1858 ja Jyväskylän alkeisoppilaitoksen ruotsin ja suomen kielten kollegana vuodesta 1862.
Corander avusti 1840-luvun lopulla toista Kuopion yläalkeiskoulun opettajaa Joachim Zittingiä Kuopiossa ilmestyneen Maamiehen Ystävän toimitustyössä.
Corander oli naimisissa vuodesta 1859 Ida Olivia Nygrénin kanssa.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1939

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1939 pelattiin Sveitsissä Baselissä ja Zürichissä 3.–12. helmikuuta. Kanada voitti maailmanmestaruuden ja isäntäjoukkue Sveitsi samassa yhteydessä ratkotun Euroopan-mestaruuden. Maailmanmestaruuskilpailujen ensikertalaiset Suomi ja Jugoslavia jäivät viimeisiksi. Kanadan edustajana oli Trail Smoke Eaters -amatöörijoukkue. 
Alkusarja.
Karsintaryhmä 1.
Uusintaottelu
Sijoitusottelut.
Ottelut sijoista 5.–8..
Iso-Britannia luovutti.
Mitalisarja.
Uusintaottelu maailmanmestaruuskilpailujen pronssimitaleista ja Euroopan-mestaruudesta:
Euroopan-mestaruus ratkaistiin kolmisen viikkoa varsinaisten kisojen jälkeen, jolloin mitalisarjassa tasapisteisiin päätyneet Sveitsi ja Tšekkoslovakia kohtasivat Baselissa noin 16 000:n katsojan ollessa paikalla. Sveitsin voitti kolmannen Euroopan-mestaruutensa. Myös maan aiemmat Euroopan-mestaruudet olivat kotikisoista, vuosilta 1926 ja 1935. Kymmenen päivää ottelun jälkeen Tšekkoslovakia lakkasi olemasta itsenäinen valtio. Se jakautui Saksaan kuuluvaan Böömin ja Määrin protektoraattiin ja itsenäiseen Slovakiaan.
Lopullinen järjestys.
Reilun pelin tunnustus: Tšekkoslovakia
Those Once Loyal

Those Once Loyal on englantilaisen death metal -yhtye Bolt Throwerin kahdeksas ja viimeinen studioalbumi. Metal Blade julkaisi sen Saksassa 11. marraskuuta 2005, muualla Euroopassa 14. marraskuuta ja 15. marraskuuta 2005 USA:ssa. Albumi nauhoitettiin ja miksattiin Sable Rose Studiolla Coventryssa, Englannissa. Levyn on tuottanut itse bändi sekä Andy Faulkner.
Kuten kaikki Bolt Throwerin albumit, tämänkin levyn teema on sodat, erityisesti ensimmäinen maailmansota.
51. valonheitinpatteri

51. valonheitinpatteri oli suomalainen toisen maailmansodan aikainen 1:n 15. Ilmapuolustusalueita tukeva valonheitinpatteri. Siihen kuului yhdeksän jaosta. Sen tehtävänä oli suuntia ja valaista kaikki Helsinkiin pimeän turvin pyrkivät neuvostoliittolaiset pommikoneet.
H7.
H7 oli Haukilahden Pitkänkallionmäelle 12. lokakuuta 1939 perustettu 51. valonheitinpatterin 7 jaos. Sen kalustoon kuului yksi Itävällasta hankittu Goerz-kuulosuunnin ja Strömbergin hakuvalonheitin.
K-11 (elokuva)

K-11 on yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Jules Mann-Stewart ja kirjoittanut Jared Kurt. Elokuva ilmestyi vuonna 2012.
Juoni.
Elokuva käsittelee vankilaelämää vankilassa, jonka asukkaat saattavat olla vaaraksi muille tai itselleen. 
Rooleissa.
Lähde:
Jevgeni Nikitin

Jevgeni Nikitin () on venäläinen bassobaritoni. Hän valmistui vuonna 1997 Pietarin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta Bulat Minžilkijevin luokalta. Hänet kutsuttiin Mariinski-teatteriin jo opiskeluaikana. Hän on esiintynyt useissa maissa. Vierailijana Metropolitan-oopperassa hän on tulkinnut Collinen ("La bohème"), Pognerin ("Nürnbergin mestarilaulajat") ja vangin ("Vanki", Dallapiccola) roolit.
Nikitin on esiintynyt muun muassa Philipsin "Boris Godunov"- (1997) ja "Semjon Kotko" -levytyksillä (2000). "Semjon Kotkon" levytyksellä hän tulkitsi Remenjukin roolin.
Viherposkiaratti

Viherposkiaratti ("Pyrrhura molinae") eli aiemmalta nimeltään siniposkiaratti (1999-2018) tai matogrossonaratti (&lt;1999). 
Viherposkiaratti on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Bolivian, Brasilian länsiosia ja Argentiinan pohjoisosia. Lajin holotyypin kuvailivat François Victor Masséna ja Charles de Souancé Boliviasta 1854.
Lajilla on kuusi alalajia: "P." "m. molinae, P. m. phoenicura, P. m. restricta, P. m. sordida, P. m. australis" ja "P." "m. flavoptera."
Ulkonäkö.
Viherposkiaratti on suomuarateista suurimpia, ollen noin 26 senttimetriä pitkä nokasta pyrstön kärkeen ja painaen noin 60-80 grammaa.
Kuten muillakin suomuarateilla, viherposkiaratin väritys on suomukuvioiden kirjavoima, eikä selkeitä värirajoja kuvioille välttämättä ole. Suurimmaksi osaksi lintu on vihreä. Sillä on nimensä mukaan vihreä poski, eli alanokan pielestä lähtevä värialue. Sillä on tumma lakki ja vaaleampi korvalaikku. Rinnassa on harmaankeltaista suomukuviota ja alavatsassa on tummanpunainen laikku. Siipisulat ovat siniset ja pyrstö tummanpunainen molemmilta puolilta. Nokka on musta, jalat tummanharmaat, silmä tumma ja silmää ympäröivä paljas ihoalue valkoinen. Nuoret linnut muistuttavat aikuisia, mutta saattavat olla haaleampia ja värirajoiltaan sumeampia.
Lajista on jalostettu useita värimuunnoksia vankeudessa.
Laji muistuttaa ulkonäöltään helmiarattia ja araukaria-arattia. Helmiaratilta puuttuu viherposkiaratille tyypillinen punainen/punertava vatsalaikku, ja araukatia-aratilta puuttuu tumma lakki. Muitakin tuntomerkkejä on.
Lemmikkinä.
Viherposkiaratista on jalostettu useita värimuunnoksia, jotka poikkeavat sen luontaisesta väristä. Yleisimpiä ovat esimerkiksi kaneli, opaliini (myös nimeltään yellow-sided) ja kaneli-opaliini yhdessä, jota kutsutaan nimellä "pineapple-conure", aiheuttaen joissain harrastajissa luulon, että ko. värimuodon linnut ovat eri lajia viherposkiaratin kanssa.
Lajia tavataan Suomessakin lemmikkinä. Maailmalla, etenkin USA:ssa se lienee yksiä yleisimpiä Pyrrhura-aratteja lemmikkinä, mutta Suomeen se ei ole jalkautunut yhtä voimakkaasti.
Lajin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Viherposkiarattia hankkivan kannattaa tiedostaa lintujen kipakka luonne ja panostaa oikeanlaisten koulutus- ja käsittelytapojen opetteluun jo ennen linnun hankkimista.
Laji kuuluu CITES II/B -liitteeseen, jolloin sillä tulee vankeudessa olla yksilöön yhdistettävissä oleva alkuperätodistus. Ilman alkuperätodistusta tai siihen verrattavia papereita linnun myyminen, pesittäminen ja kaupallinen esilläpito esim. kotieläinpihalla on kiellettyä.
Sinirinta-aratti

Sinirinta-aratti ("Pyrrhura cruentata") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Lajin aiempi suomenkielinen lajinimi on sinikurkkuaratti.
Sinirinta-aratti kasvaa 30 cm pitkäksi ja painaa 90 grammaa. Sillä on värikäs höyhenpeite: vihreää, sinistä, punaista, keltaista ja mustaa.
Sinirinta-aratti elää Itä-Brasiliassa Bahiasta Rio de Janeiroon. Lajin holotyypin kuvaili Maximilian zu Wied-Neuwied Rio de Janeirosta 1820. Laji oli aiemmin yleinen suuressa osassa Kaakkois-Bahiaa, Espírito Santossa, Itä-Minas Geraisissa ja Rio de Janeirossa. Nykyään se on käytännössä kuollut sukupuuttoon suojeltujen metsäalueiden ulkopuolella.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut sinirinta-aratin vaarantuneeksi lajiksi. Laaja ja jatkuva metsänraivaus on johtanut elinalueen pirstaloitumiseen. Pyynti häkkilinnuiksi oli intensiivistä 1970- ja 1980-luvuilla, mutta lainsäädäntö ja valvonta ovat vähentäneet kauppaa huomattavasti, ja luonnosta pyydystettyjä yksilöitä tavataan harvoin myynnissä.
Modern Jazz Quartet

Modern Jazz Quartet (MJQ) oli yhdysvaltalainen bebop- ja cool jazz -yhtye. Yhtyeen perustivat vuonna 1952 pianisti John Lewis, vibrafonisti Milt Jackson, basisti Percy Heath ja rumpali Kenny Clarke. Lewis, Jackson ja Clarke olivat soittaneet aiemmin yhdessä Dizzy Gillespien taustalla. Modern Jazz Quartet hajosi vuonna 1974 Jacksonin erottua. Yhtye palasi yhteen vuonna 1981, esiintyen ja levyttäen aina vuoteen 1993 saakka.
Täpläsuomuaratti

Täpläsuomuaratti ("Pyrrhura picta") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Kolumbian ja Venezuelan rajoilta Brasilian pohjois- ja keskiosiin, Ecuadorin kaakkoisosaan, Peruun sekä Pohjois-Boliviaan. Lajin holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Cayennesta 1776.
Taksonomia.
Täpläsuomuaratin alalajeja on vuonna 2014 erotettu omiksi lajeikseen. Näitä uusia tunnustettuja lajeja ovat BirdLife Suomen mukaan amazoniansuomuaratti ("P. amazonum)," tummasuomuaratti ("P. lucianii") ja ruususuomuaratti ("P. roseifrons)", kun taas BirdLife International tunnustaa omiksi lajeikseen vielä lajit "P. snethlageae, P. parvifrons, P. peruviana, P. subandina, P. caeruleiceps" ja "P. eisenmanni." 
Vuoden 2006 Birdlife Suomen nimiluettelossa "Pyrrhura eisenmanni" on mainittu uutena lajina nimeltä azueronaratti, "P. caeruleiceps" nimellä kolumbianaratti ja "P. subandina" nimellä sinulaaksonaratti, mutta nyttemmin nämä eivät ole enää omia lajejaan suomenkielisessä lajiluettelossa.
Anna Moffo

Anna Moffo (27. kesäkuuta 1932 Wayne, Pennsylvania, Yhdysvallat – 9. maaliskuuta 2006 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hänen tuloroolinsa Metropolitan-oopperassa oli Violetan rooli oopperassa "La Traviata". 
Moffo oli kiinnitettynä New Yorkin Metropolitaniin seitsemäntoista kauden ajan vuodesta 1959 lukien. Moffolla oli Italiassa viikoittainen suosittu televisio-ohjelma "Anna Moffo Show" vuosina 1960–1973. 
Hän sairasti rintasyöpää mutta kuoli aivoinfarktiin New Yorkissa maaliskuussa 2006.
Valkorinta-aratti

Valkorinta-aratti ("Pyrrhura albipectus") on Kaakkois-Ecuadorissa elävä papukaija. Sen aiempi suomenkielinen lajinimi oli kaulusaratti.
Lajin holotyypin kuvaili Frank Chapman Zamorasta Lojasta Ecuadorista 1914.
Valkorinta-aratti kasvaa 24 cm pitkäksi ja painaa 83 grammaa. Sillä on värikäs höyhenpeite johon kuuluu kermanvalkoinen kaula ja rinta.
Valkorinta-arattia esiintyy vain Kaakkois-Ecuadorissa ja Pohjois-Perussa. Ecuadorissa sitä tavataan Podocarpusin kansallispuistossa, Cordillera de Cutucússa ja Cordillera del Cóndorissa. Vaikka sen kanta vaikuttaa suhteellisen pieneltä, kokonaispopulaation ollessa mahdollisesti vain muutama tuhat yksilöä, se on ilmeisesti yleinen Podocarpusin kansallispuistossa. Sitä tavataan myös Cordillera del Cóndorin lähialueilla Perussa.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut valkorinta-aratin vaarantuneeksi lajiksi. Sille sopiva elinympäristö on kutistunut ihmisen toimien seurauksena. Podocarpusin kansallispuiston ja Cordillera del Cóndorin subtrooppiset metsät ovat kuitenkin suurelta osin koskemattomia. Valkorinta-arattia pyydystetään pieninä määrinä kotimaista häkkilintukauppaa varten.
Chilenaratti

Chilenaratti ("Enicognathus leptorhynchus") on Chilen keskiosissa elävä papukaija. Lajin holotyypin kuvaili Phillip Parker King Chiloésta 1831. Lajilla ei ole alalajeja.
Ulkonäkö.
Chilenaratti on noin 40 cm pitkä nokasta pitkän pyrstön päähän ja se painaa noin 240 grammaa.
Lajin huomiotaherättävin piirre on sen pitkä ja loivasti kaareneva ylänokka. Sen sukuun kuuluvalla toisella lajilla, etelänaratilla, ylänokka on normaalissa mitoissa.
Väritykseltään chilenaratti on suurimmaksi osaksi vihreä. Sillä on päälaellaan lievää suomukuviointia. Nokan yli menee silmästä silmään tummanpunainen tai punaruskea värilaikku, joka ympäröi myös silmiä. Pyrstö on tummanpunainen ja siipisulat siniset.
Etelänaratti

Etelänaratti ("Enicognathus ferrugineus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Chilen ja Argentiinan eteläisimmät osat Tulimaahan saakka, ja se on kaikkein eteläisin papukaijalaji. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "ferrugineus" on eteläisempi ja "minor" pohjoisempi. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Magalhãesinsalmelta 1776.
Koko ja ulkonäkö.
Etelänaratti on pitkäpyrstöinen lintu, jonka pituus nokasta pyrstön kärkeen on noin 33 senttimetriä ja se painaa noin 160 grammaa. Väritykseltään etelänaratti on papukaijalinnuista vaatimattomampia. Sen kokonaisväritys on melko lähellä oliivinvihreää, siivet ovat hieman runkoa tummemmat. Siipien sisäpinnat ovat harmahtavat. Otsalla ja alavatsalla on punaisenruskeaa kuviointia, samoin pyrstö on punaisenruskea. Nokka on musta ja jalat harmaat. 
Lemmikkinä.
Etelänaratin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee lajitoverin seuraa, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. 
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Peter Adolf Hall

Peter Adolf Hall (1739 Borås – 1793 Liège) oli ruotsalainen miniatyyritaiteilija. Hall työskenteli pääasiassa Pariisissa.
Hall maalasi norsunluulle miniatyyrimuotokuvia. Hän opiskeli Gustaf Lundbergin oppilaana ja käytti impasto-tekniikkaa. Hall oli Ranskan taideakatemian jäsen vuodesta 1769.
Andienaratti

Andienaratti ("Bolborhynchus orbygnesius") on eteläamerikkalainen papukaija, joka elää Perun ja Pohjois-Bolivian ylängöillä. Sen holotyypin kuvaili Charles de Souancé Yungasista Boliviasta 1856. Sillä ei ole alalajeja. 
Se laskettiin joskus ylänköaratin alalajiksi, vaikka nykyään lajit kuuluvat eri sukuun. Sen ajateltiin joskus muodostavan tolimanaratin kanssa yhtenäisen ylälajin, mutta tuoreemmat geenitutkimukset paljastivat lajien olevan sisarlajeja.
Koko ja ulkonäkö.
Andienaratti on nokasta pyrstön kärkeen noin 17 senttimetriä pitkä.
Se on suurimmaksi osaksi vihreä lintu. Kasvoissaan ja rinnassaan sillä on kellertävää höyhenystä. Nokka on keskiharmaata vaaleampi, jalat vaaleat. Silmä tumma ja silmiä ympäröivä, kapea ihoalue harmaa.
Nuoret ovat kuin aikuiset, mutta niiden pyrstö on lyhyempi.
Raita-aratti

Raita-aratti ("Bolborhynchus lineola") on vuoriarattien sukuun kuuluva amerikkalainen papukaijalaji, jonka esiintymisalue ulottuu Etelä-Meksikosta Keski- ja Etelä-Peruun. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, "lineola" ja "tigrinus", joista "lineola" elää Keski-Amerikassa. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin Veracruzista Meksikosta vuonna 1853.
Lajia on myös kutsuttu nimellä katariinanpapukaija. Lajin nimi on monella muullakin kielellä jokin Katariinaan viittaava, esim. ruotsiksi katarinaparakit, saksaksi Katharinasittich, ranskaksi Perruche catherine, unkariksi Katalin-papagáj tai norjaksi Katharinaparakitt. Nimi ei ilmeisesti kuitenkaan viittaa Katariina tai Catherine -nimiseen henkilöön tai alueeseen. Charles Lucien Bonaparte, ranskalainen luonnontieteilija, kirjoittaa lajin nimeämisestä, tuolloin tieteelliseltä nimeltään "Myopsitta catharina," kirjassaan Mémoires ornithologiques, 1857. Vapaasti suomentaen: ”Tälle lajille antamallani tieteellisellä nimellä on kaksinkertainen etu: se muistuttaa sen Meksikossa kantamaa kansanomaista nimeä "catarinita" sekä viittaa sen pääasialliseen ominaisuuteen, kylkien puhtauteen ja selkeyteen.” viitaten kreikan sanaan καθαρός (":"ka-tha-ros ), joka tarkoittaa siistiä ja puhdasta.
Uwe Tellkamp

Uwe Tellkamp (s. 28. lokakuuta 1968 Dresden, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen kirjailija ja lääkäri. Hän toimi lääkärinä vuoteen 2004. DDR:n aikaan hänen lääkärinopintonsa keskeytyivät, kun hän joutui vankilaan kieltäydyttyään poistumasta mielenosoituksesta lokakuussa 1989.
Tellkampille myönnettiin vuonna 2008 Deutscher Buchpreis romaanista "Der Turm", joka kuvaa elämää 1980-luvun DDR:ssä.
Tellkampin on epäilty plagioineen muiden kirjailijoiden teoksia. Kyseiset teokset ovat Jens Wonnebergerin teos "Die letzten Mohikaner" ja Stefan Wachtelin teos "Delikt". Asia tuli julki joulukuussa 2009. 
Vuodesta 2017 alkaen Tellkamp on kampanjoinut aktiivisesti maahanmuuttoa ja pakolaisia vastaan, minkä vuoksi Saksan kirjailijaliitto esitti Tellkampin toiminnan tuomitsevan kannanoton todeten sen edistävän yhteiskunnan jakautumista ja tekevän heikompiosaisista syntipukkeja monisyisiin ongelmiin.
Woodside (Kalifornia)

Woodside on kunta ("town") San Mateon piirikunnassa Kaliforniassa. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 5 287 ihmistä.
Friedrich Boie

Friedrich Boie (4. kesäkuuta 1789 Meldorf, Holstein – 3. maaliskuuta 1870 Kiel) oli saksalainen lakimies, lintutieteilijä ja hyönteistieteilijä
Friedrich oli Heinrich Boien veli. Heidän isänsä oli runoilija Heinrich Christian Boie. Friedrich Boie kirjoitti artikkelin "Bemerkungen über Merrem's Versuch eines Systems der Amphibien", joka julkaistiin Lorenz Okenin "Isis"-lehdessä 1827.
Friedrich Boie nimesi useita uusia lintusukuja ja -lajeja, kuten sotkat ("Aythya"), mustalinnut ("Melanitta"), ristisorsat ("Tadorna") ja viheraraset ("Forpus").
Kimmo Koskinen

Kimmo Tapio Koskinen (s. 11. maaliskuuta 1948 Tampere) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Koskinen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Grenoblessa 1968 hän sijoittui 5 000 metrillä yhdeksänneksi, 10 000 metrillä 14:nneksi, 1 500 metrillä 18:nneksi ja 500 metrillä 23:nneksi. Sapporossa 1972 hän oli 10 000 metrillä seitsemäs Suomen-ennätysajalla 15.38,87, 1 500 metrillä kymmenes ja 5 000 metrillä yhdestoista. Yleisluistelijoiden MM-kilpailujen yhteispisteissä hän sijoittui yhdeksänneksi vuonna 1970, kymmenenneksi vuonna 1969 sekä 11:nneksi vuosina 1968 ja 1972. Yleisluistelun EM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä yhdeksänneksi vuonna 1972, 12:nneksi vuosina 1969 ja 1970 sekä 16:nneksi vuonna 1968.
Koskinen voitti yleisluistelijoiden Suomen-mestaruuden vuosina 1969–1972 ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1968. Hän luisteli useita Suomen-ennätyksiä.
Ratapyöräilijänä Koskinen teki neljän kilometrin joukkueajossa Suomen-ennätyksen 5.34,0. Samaan joukkueeseen kuului hänen veljensä Kari Koskinen, joka oli myös pikaluistelun maaotteluedustaja. Ratamelonnassa Kimmo Koskinen saavutti nuorten SM-mitaleja.
Arja Kantola

Arja Leena Klemz (o.s. Kantola, s. 13. kesäkuuta 1949 Rovaniemi) on suomalainen pikaluistelija.
Arja Kantola aloitti uransa 12-vuotiaana Rovaniemellä Lapin Lukon riveissä. Hän oli Suomen edustaja jo 15-vuotiaana Oulussa 1965 käydyissä MM-kisoissa.
Arja Kantola edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Grenoblessa 1968 hän sijoittui 500 metrillä 12:nneksi, 1 500 metrillä 22:nneksi, 1 000 metrillä 23:nneksi ja 3 000 metrillä 24:nneksi. Sapporossa 1972 hän oli 500 metrillä 16:s ja 1 000 metrillä 21:s. 
Kantola oli parhaimmillaan sprinttimatkoilla; erityisesti 500 metrillä. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä kahdeksanneksi vuonna 1971.
Kantola edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän oli SM-kilpailuissa nopein 500 metrillä vuosina 1966–1968 ja saavutti SM-pronssia yhteispisteissä vuosina 1965–1971. Hän luisteli yhteensä 17 Suomen-ennätystä vuosina 1966–1972.
Aktiiviuransa jälkeen Arja Kantola avioitui ja muutti asumaan Inzelliin, Saksaan.
Kaija-Liisa Keskivitikka

Kaija-Liisa Keskivitikka (s. 11. marraskuuta 1945 Rovaniemi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Keskivitikka edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Innsbruckissa 1964 hän sijoittui sekä 1 000 metrillä että 1 500 metrillä kahdeksanneksi, 3 000 metrillä kymmenenneksi ja 500 metrillä 16:nneksi. Grenoblessa 1968 hän oli 3 000 metrillä neljäs, 1 500 metrillä kuudes, 1 000 metrillä seitsemäs ja 500 metrillä 18:s. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä parhaimmillaan 13:nneksi vuosina 1966 ja 1969. EM-kilpailuissa hän oli 15:s vuonna 1970.
Keskivitikka edusti seuratasolla Lapin Lukkoa ja Helsingin Työväen Luistelijoita. Hän oli SM-kilpailuissa nopein 1 000 metrillä vuosina 1968 ja 1969 sekä 1 500 metrillä vuonna 1965. Hän saavutti yhteispisteissä SM-hopeaa vuosina 1963–1968 sekä SM-pronssia vuonna 1970. Hän luisteli Suomen-ennätyksen 1 500 metrillä (2.30,1) vuonna 1965 ja 500 metrillä (48,1) vuonna 1967.
Tuula Vilkas

Tuula Helena Kaarina Pöntinen (o.s. Vilkas, s. 18. toukokuuta 1950 Urjala) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Tuula Vilkas edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Sapporossa 1972 hän sijoittui 3 000 metrillä seitsemänneksi, 1 000 metrillä 11:nneksi, 1 500 metrillä 16:nneksi ja 500 metrillä 24:nneksi. Innsbruckissa 1976 hän oli 3 000 metrillä 12:s, 1 000 metrillä 17:s ja 1 500 metrillä 20:s. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä parhaimmillaan yhdeksänneksi vuonna 1971. EM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs vuonna 1972.
"Pepsu" Vilkas edusti seuratasolla Karstulan Kivaa. Hän voitti yhteispisteiden Suomen-mestaruuden vuosina 1970–1973 ja 1976 sekä sprinttereiden Suomen-mestaruuden vuonna 1973. Hän luisteli yhteensä 13 Suomen-ennätystä vuosina 1969–1975. Hänen isänsä Mauri Vilkas on toiminut naisten luistelumaajoukkueen huoltajana sekä Keski-Suomen piirin johto- ja valmennustehtävissä.
Pianosonaatti nro 1 (Mozart)

Wolfgang Amadeus Mozartin ensimmäinen pianosonaatti C-duurissa (KV 279) on yksi niistä pianosonaateista, jotka hän sävelsi ollessaan Münchenissä alkuvuodesta 1775. Mozart aloitti sonaattien säveltämisen näin myöhään mahdollisesti siitä syystä, että hänen suojelijoillaan Salzburgissa ei ollut mielenkiintoa kosketinsoitonsoolokappaleita kohtaan. 
Ennen ensimmäistä pianosonaattiaan Mozart oli jo säveltänyt muunnelmia.
Osat.
Sonaatti koostuu kolmesta osasta:
Amazonianaranen

Amazonianaranen ("Forpus modestus, s"yn. "Forpus sclateri") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö on Amazonin alueella Brasiliassa, Perussa, Boliviassa, Ecuadorissa sekä Itä-Kolumbiasta Ranskan Guyanaan. Sen holotyypin kuvaili George Robert Gray Rio Javarista Perusta 1859. Laji on nimetty Philip Lutley Sclaterin kunniaksi. Alalajeja on kaksi: "F." "m. modestus", "F.m. eidos".
Ulkonäkö.
Amazonianaranen on pieni lintu. Se on nokasta lyhyen pyrstönsä kärkeen noin 12-13 cm pitkä ja painaa noin 30-35 grammaa.
Aikuinen koiras ja naaras ovat hieman eri väriset, kuten usein viherarasilla. Koiras on tummanvihreä, ja sillä on vaaleammanvihreä otsa ja posket. Yläperä ja alaselkä ovat violetit tai siniset, kuin ovat myös osa siipisulista. Naaraalla violetit/siniset merkinnät puuttuvat ja sen kasvot voivat olla kellertävämmät.
Alalaji "F.m. eidos" on nimilajia haaleamman värinen, etenkin naaras rinnastaan.
Nuoret yksilöt ovat aikuisia haaleampia väriltään, ja koiraiden sinivioletit merkinnät eivät ole niin selkeät.
Kolumbianaranen

Kolumbianaranen ("Forpus conspicillatus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Itä-Panamasta Kolumbiaan, Länsi-Venezuelaan ja Länsi-Ecuadoriin. Sen holotyypin kuvaili Frédéric de Lafresnaye Hondasta, Magdalena River Valleyn yläjuoksulta Kolumbiasta 1848.
Koko ja ulkonäkö.
Kolumbianaranen on yksi pienimmistä papukaijalajeista vain 12 senttimetrin pituudellaan ja 30 gramman painollaan. Se on väriltään vihreä, ja koiraan silmiä reunustavat siniset kuviot, jotka ovat naaraalla kirkkaan vihreät. Englanniksi sen nimi onkin Spectacled parrotlet - "silmälasipäinen aranen". Koiraalla on myös sinisiä kuvioita siivissään.
Lemmikkinä.
Lemmikkinä kolumbianaranen on harvinainen, ja lemmikkimarkkinat on valloittanut sen sukulaislaji ecuadorinaranen.
Kolumbianarasen hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa tai useamman neliön lentohäkin.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Farewell, My Lovely

Farewell, My Lovely tarkoittaa seuraavia:
romaaniin pohjautuvat elokuvat:
Jaavanmakaki

 
Jaavanmakaki eli jaavanapina ("Macaca fascicularis") on Kaakkois-Aasiasta kotoisin oleva apinalaji.
Lajia tavataan nykyisin istutettuna vieraslajina myös luontaisen elinalueensa ulkopuolella Mauritiuksella, Palaulla ja Papua-Uudessa-Guineassa. Näillä uusilla alueilla jaavanmakakista on paikoitellen muodostunut uhka alkuperäisluonnolle, ja laji on siksi luokiteltu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Vuonna 2017 kloonattiin onnistuneesti kaksi jaavanmakakia somaattisen solun tumansiirrolla, ja niille annettiin nimeksi Zhong Zhong ja Hua Hua.
Ulkonäkö ja koko.
Jaavanmakaki painaa 3–7 kg ja kasvaa 40–47 cm pitkäksi, naaraat ovat selvästi pienempiä kuin urokset. Tämän pituuden lisäksi tulee puolimetrinen häntä. Naama on litteä ja silmät katsovat eteenpäin.
Lajista on useita eri alalajeja, joiden väri vaihtelee kellanruskeasta ja harmahtavasta ruskeaan. Vatsapuoli on paljon vaaleampi kuin selkä ja raajat. Uroksella on viikset ja poskiparta.
Cherryland (Kalifornia)

Cherryland on kylä Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Sen asukasluku oli Vuoden 2010 väestönlaskennassa 13 837. Asukastiheys oli tuolloin 4 612,3/km2. Kylällä on pinta-alaa 3km2. Tämä alue ei sisällä lainkaan vettä.
Raitakäärmeenpää

Raitakäärmeenpää ("Channa striata", aiemmalta suomenkieliseltä nimeltään raitakäärmeenpääkala) on aasialainen kalalaji. Se on pitkä ja kapea, se voi kasvaa metrin mittaiseksi ja painaa kolme kiloa. Sitä tavataan Pakistanista Thaimaahan ulottuvalla alueella sekä eteläisessä Kiinassa. Se elää lammikoissa ja hitaasti virtaavissa jokivesissä.
Raitakäärmeenpää on ahnas peto, joka syö matoja, rapuja, sammakoita ja etenkin toisia kaloja.
Chálki

Chálki (; transl. myös "Hálki", "Khálki"), antiikin Khalke (), on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saaren pinta-ala on 26,988 neliökilometriä ja asukasluku 478 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Chálki kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Chálkin kylä.
Maantiede.
Chálki sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa Ródoksen länsipuolella. Etäisyys Ródokselle on noin 6,5 meripeninkulmaa (noin 12 kilometriä). Chálkin lähimmät suuremmat saaret ovat Alimiá koillispuolella ja Tílos kauempana luoteispuolella. Kreikan pääkaupungin Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen matkaa kertyy 302 meripeninkulmaa eli noin 560 kilometriä.
Chálki on vuoristoinen ja sen korkein kohta on Merovígli (593 metriä). Chálki oli aikoinaan hedelmällinen saari, mutta saaren pohjaveteen pääsi merivettä, jonka vuoksi nykyisin saari on hyvin karu ja makea vesi joudutaan tuomaan säiliölaivoilla. Chálkin viljelysmaat ovat miltei olemattomat ja kasvikset joudutaankin tuomaan Ródokselta. Saaren rinteillä elää lampaita ja vuohia.
Hallinto ja kylät.
Chálki kuuluu hallinnollisesti Chálkin kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren ainoa asutus on nykyisin pääkylä Chálkin kylä eli Empório (478 asukasta). Se on rakennettu Chálkin kaakkoisrannikolle amfiteatterin muotoon. Empórion tärkein nähtävyys on Ágios Nikólaoksen kirkko, jonka kellotorni on Dodekanesian korkein. Empórion sataman yläpuolella sijaitsee tuulimyllyjen raunioita.
Aikaisemmin sisämaassa merirosvojen hyökkäyksiltä suojassa ollut entinen pääkylä Chorió eli Chóra on nykyisin autio. Chorióssa on aikoinaan asunut noin 4 000 asukasta. Chorióssa sijaitsee saaren antiikin ajan "akropoliille" eli linnavuorelle rakennettu johanniittalinna. Linnan alapuolella sijaitsee Panagían kirkko, jossa on säilynyt freskoja.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana saari tunnettiin nimimuodossa "Khalke", "Khalkeia" tai "Khalkia" (lat. "Chalce", "Chalcia"). Saarella oli aikoinaan kuparikaivoksia, joiden mukaan se sai luultavasti myös nimensä. Saarella tehtyjen kaivausten perusteella se koki kukoistuskauden vuosina 900–500 eaa. Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Khalken kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Chorión kylän lähellä.
Myöhempi historia.
Venetsia valloitti Chálkin 1200-luvulla. 1800-luvulla saarelaiset elättivät itsensä paljolti pesusienten sukelluksella ja myynnillä, mutta 1900-luvun alussa saari miltei autioitui chálkilaisten muutettua suurin joukoin Yhdysvaltain Floridaan etsimään uutta toimeentuloa.
Italia valloitti Chálkin ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Osaksi Kreikkaa Chálki liitettiin vuonna 1948.
The Power Station Years

The Power Station Years: The Unreleased Recordings on John Bongiovin kokoelma-albumi, joka sisältää ennenjulkaisemattomia kappaleita. Kappaleet on nauhoitettu 1980-luvun alkupuolella Power Station -studiolla New Yorkissa, jossa John työskenteli huoltomiehenä. Kappaleet on nauhoitettu ennen Bon Jovi -yhtyeen perustamista.
Albumin merkittävin kappale on intrumentaaliversio kappaleesta ”Runaway”, jonka laulettu versio kipusi 39. sijalle Billboardin Hot 100 -listalla vuonna 1984.
Kloramiini

Kloramiini eli Kloramiini-T on vesiliukoinen antiseptinen yhdiste, jota käytetään muun muassa desinfiointiin. Kloramiinia on käytetty jo pitkään desinfiointiaineena sairaaloissa. Se tehoaa mm. hepatiitti- ja hi-viruksiin. Toisin kuin tavallisempi natriumhypokloriitti, kloramiini on heikosti emäksinen, lähes hajuton eikä se ole voimakas valkaisuaine. Kloramiinia käytetään myös orgaanisessa synteesissä reagenssina, missä se toimii elektrofiilisen kloorin lähteenä tai Sharplessin oksyaminaatiossa tosyyliamidiryhmän lähteenä.
Yhdisteen kemiallinen kaava on C7H7ClNNaO2S ja rakennekaava CH3(C6H4)SO2NClNa.. Kidevedettömän kloramiini-T:n moolimassa on 227,64 g/mol ja CAS-numero 127-65-1. Se tunnetaan myös nimillä p-tolueenisulfoniklooriamidinatrium, p-toluolisulfonkloramidinatrium, N-natrium-N-kloori-p-toluolisulfonamidi, natrium-ptolueenisulfonkloramidi ja tosyyliklooriamidinatrium.
Rakenteeltaan kloramiini on valkoista, kiteistä jauhetta, jonka haju muistuttaa klooria. Koostumus on pysyvä normaalilämpötilassa ja -paineessa. Aineen pH-arvo on 8–10 (50 g/l, 20 °C). Sen leimahduspiste on 192 °C, vesiliukoisuus 150 g/l.
Vaikka kloramiini on mainittu eräissä lähteissä myrkyttömäksi, se on terveydelle haitallista nieltynä. Aine kehittää myös myrkyllisiä kaasuja sekoittuessaan happoihin sekä on syövyttävää joutuessaan iholle, silmiin tai limakalvoille. Kloramiinin hengittäminen voi myös aiheuttaa herkistymisreaktion. Vesiliukoisena aine liukenee veteen ja leviää vesien mukana ympäristöön. Kloramiinin on havaittu aiheuttavan ammattiastmaa ja -nuhaa.
Betset

Betset-yhtiöt on yksi Suomen suurimmista betonisten valmisosien valmistajista, toimitila-, teollisuus- ja asuntokohteissa sekä merkittävä toimija valmisbetonimarkkinoilla. Vuonna 1950 perustettu Betset on perheyritys.
Betset panostaa toiminnan kehittämiseen sekä tarjoaa asiakkailleen monipuolisia mahdollisuuksia ja laadukkaita ratkaisuja. Ammattitaitoinen, motivoitunut ja sitoutunut henkilöstö on perheyrityksen yksi keskeinen menestystekijä.
Suomessa tehtaat työllistävät yhteensä noin 625 henkilöä ja yhteenlaskettu vuotuinen liikevaihto on noin 125 miljoonaa euroa.
Betset-yhtiöillä on kymmenen tehdasta Suomessa ja osakkuusyritys Virossa. Betset-yhtiöihin kuuluu Suomessa tehtaat Nurmijärvellä, Mikkelissä, Vierumäellä, Nummelassa, Turussa, Paraisilla, Kyyjärvellä, Hämeenlinnassa, Helsingissä ja Espoossa.
Betset-yhtiöt osti BM Turku Oy:n liiketoiminnan ja liiketoimintasiirto tapahtui 1. helmikuuta 2019. Kauppaan kuului Turun ja Paraisten tehtaat, jotka työllistävät yhteensä 75 henkilöä ja joiden yhteenlaskettu liikevaihto tilikaudella 2018 oli noin 11 miljoonaa euroa.
Klooriamiini

Klooriamiini eli monoklooriamiini (NH2Cl) on kemiallinen yhdiste, jota käytetään muun muassa juomaveden desinfiointiin (klooridioksidin ohella).
Archaeological Institute of America

Archaeological Institute of America (AIA, ) on pohjoisamerikkalainen yleishyödyllinen yhteisö, jonka tarkoituksena on arkeologian tukeminen ja arkeologisten kohteiden suojelu.
Charles Eliot Norton perusti AIA:n 1879, kun hän kutsui kokoon kollegoitaan ja ystäviään perustamaan arkeologista järjestöä. Ensimmäisessä tapaamisessa oli paikalla 108 henkilöä. Norton valittiin järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. AIA avustaa ensimmäisen kerran arkeologisia tutkimuksia vuonna 1880, kun se tulee Adolph Bandalieriä, joka tekee kaivauksia Yhdysvaltain luoteisosissa ja Meksikossa.
Vuonna 1882 AIA perustaa Ateenaan arkeologisen instituutin, American School of Classical Studiesin. AIA:n julkaisema "American Journal of Archaeology" ilmestyy ensimmäisen kerran vuonna 1885. Järjestö pitää ensimmäisen vuosittaisen kokouksensa Connecticutin New Havenissa 1895.
Järjestö perusti vuonna 1907 Santa Fehen tutkimuslaitoksen School for American Archaeologyn. Neljä vuotta myöhemmin AIA muutti päämajansa Washingtoniin, jossa se jakaa American Institute of Architectsin kanssa The Octagon Housen. Vuonna 1948 AIA julkaisi ensimmäisen numeron "Archaeology"-lehteä. Järjestö aloitti palkinto-ohjelmansa 1965, kun se palkitsi Carl Blegenin työstään arkeologian hyväksi. AIA siirtää vuonna 1983 päämajansa Bostonin yliopistoon.
Toukokuussa 2008 AIA valitsi Indiana Jonesin näyttelijän Harrison Fordin johtokuntaansa.
Double Nature

Double Nature on Mustaschin ensimmäinen Latest Version of the Truth -albumilta julkaistu single.
Bring Me Everyone

Bring Me Everyone on Mustaschin toinen Latest Version of the Truth -albumilta julkaistu single.
Spreading the Worst

Spreading the Worst on Mustaschin kolmas Latest Version of the Truth -albumilta julkaistu single. Singlen toinen kappale "Once a Liar" ei löydy studioalbumilta.
Tuomas Nieminen

Tuomas Nieminen (s. 16. syyskuuta 1981 Vaasa) on suomalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja. Urheilu-urallaan hän edusti Seinäjoen Urheilijoita.
Nieminen kilpaili kolme kertaa sprinttereiden MM-kilpailuissa sijoittuen parhaimmillaan 24:nneksi Heerenveenissä 2008. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 500 metrillä 27:s. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on sijoittunut 500 metrillä 29:nneksi kaudella 2007–2008. SM-kilpailuissa hän on saanut 500 metrillä hopeaa 2008, 2010 ja 2011, 1 000 metrillä hopeaa 2009, 2010 ja 2011 sekä pronssia 2006 ja 2008, 1 500 metrillä pronssia 2002 ja 2007 sekä sprinttereiden SM-kilpailuissa hopeaa 2007, 2008, 2010 ja 2011 ja pronssia 2006.
Urheilu-uransa jälkeen Nieminen on toiminut valmentajana niin Suomen pikaluistelumaajoukkueessa kuin Puolan sprinttimaajoukkueessa.
Mine (Mustaschin single)

Mine on Mustaschin single, joka on julkaistu yhtyeen nimeä kantavalta studioalbumilta.
Archaeology

Archaeology on Archaeological Institute of America julkaisema arkeologiaa käsittelevä aikakauslehti, joka perustettiin 1948. Se ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Sen paperijulkaisu ja verkkolehti tavoittaa yli 200 000 säännöllistä lukijaa vuosittain (levikki vuonna 2010 255 227, lähde hävinnyt). Yhteensä lehdellä on lukijoita arviolta 750 000 ympäri maailman.
Singles A’s &amp; B’s

Singles A’s &amp; B’s on Mustaschin toinen kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2009. Albumi koostuu yhtyeen singleistä.
Ligue 1 (Algeria)

Ligue 1 on Algerian jalkapallosarjojen korkein sarjataso. Sarjassa pelaa 16 joukkuetta, jotka kohtaavat toisensa kahdesti, vieraissa ja kotona, jolloin otteluita kertyy joukkuetta kohden 30. Kauden päätteeksi sarjan kolme viimeistä joukkuetta putoaa Ligue 2:een. Sarjan kaksi parasta joukkuetta pääsevät Afrikan Mestarien liigaan ja kolmanneksi sijoittunut, sekä Algerian cupin voittanut pääsevät CAF Confederation Cupiin.
Historian saatossa menestyksekkäin joukkue on ollut JS Kabylie 14 mestaruudellaan. Toiseksi eniten mestaruuksia on voittanut MC Alger seitsemän kertaa ja CR Belouizdad, sekä ES Sétif ja USM Alger kolmanneksi eniten kuudella mestaruudella.
Historia.
Varsinaisesti sarja sai alkunsa vuonna 1904, jolloin mukana oli vain muutama joukkue. Sarjaa pelattiin vuosina 1904, 1905 ja 1908. Sittemmin vuosien 1920-1959 aikana pelattiin kolmella eri alueella omana sarjana, jotka olivat Alger League, Constantine League ja Oran League. Kunkin sarjan voittanut pääsi pelaamaan North African Champions Cup mestaruudesta. Kaudesta 2010–2011 lähtien sarjaa uudistettiin ja siitä tuli Algerian jalkapalloliiton tekemien muutosten myötä täysammattilaissarja.
Salme Kandolin

Salme Kandolin on (s. 1947) suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton pääsihteeri vuosina 1988–1990 ja Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja 1990–1992.
Kandolin syntyi Pohjois-Karjalassa ja opiskeli Tampereella. Valmistuttuaan hän työskenteli opettajana Tampereen yliopistossa ja myöhemmin Oikeusministeriössä. Kandolin meni mukaan kansandemokraattisen liikkeen toimintaan 1960-luvun lopulla. 1970-luvun alussa hän liittyi SKDL:n jäseneksi. Kandolin lukeutui . Keväällä 1988 Kandolin valittiin SKDL:n pääsihteeriksi Turun liittokokouksessa. Ennen valintaansa hän työskenteli seitsemän vuotta eduskunnan liikennevaliokunnan sihteerinä.
Kandolin valittiin Vasemmistoliiton varapuheenjohtajaksi puolueen perustavassa kokouksessa 1990. Samana vuonna hän laati puolueen ohjelmallisen "Kestävän kehityksen energiapolitiikka" -asiakirjan. Kandolin kannatti Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Hän oli puoluesihteeri Matti Viialaisen läheinen tukija. Tammikuun 1994 presidentinvaalissa Kandolin tuki SDP:n Martti Ahtisaarta, vaikka Vasemmistoliitolla oli omakin ehdokas. Maaliskuussa hänet valittiin Vasemmistoliiton ja SDP:n yhteistyötä edistäneen Silta-yhdistyksen hallitukseen. Kandolin erosi Vasemmistoliitosta syyskuussa 1994.
2000-luvulla Kandolin on toiminut ympäristövaliokunnan sihteerinä.
Kandolin on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri.
M107 (sirpalekranaatti)

 
M107 on yhdysvaltalainen kenttätykistön 155 mm sirpalekranaatti. Kranaattia voidaan ampua NATO-standardin mukaisilla 155 mm kenttätykeillä.
Kehitys.
M107 on kehitetty aiemmasta 155 mm sirpalekranaatista mallia M102. M102 puolestaan suunniteltiin ranskalaisen 155 mm m/1917-haupitsin sirpalekranaatin pohjalta. Merkittävin ero M102:n ja M107:n välillä on se, että M107:n johtorengas on leveämpi.
Kranaatti modifioitiin vuonna 1944 herätesytyttimille sopivaksi poraamalla räjähdyspanoksen yläosasta pieni määrä räjähdysainetta pois. Porauksen tuoma lisätila ei ole enää nykyisten herätesytyttimien aiempaa pienemmän koon takia tarpeellinen. Tämän takia poraukseen on asetettu 136 gramman TNT-lisäpanos.
Ominaisuudet.
Kranaatin ontto teräksinen runko on ladattu joko TNT:llä tai heksotolilla. Maalausmerkinnät on tehty keltaisella värillä. Sytytintilassa on kuljetusta varten teräksinen nostorengas, joka kierretään irti ja korvataan sytyttimellä ennen kranaatin ampumista. Kranaatin kokonaispaino on 43,2 kg, josta räjähdysainetäytteen osuus on 15 %. Kranaatti ladataan erillään ruutipanoksesta. Räjähtäessään kranaatti tuottaa noin 1950 sirpaletta.
Ludvig Holberg

Ludvig Holberg (13. joulukuuta 1684 Bergen – 28. tammikuuta 1754 Kööpenhamina) oli tanskalais-norjalainen näytelmäkirjailija ja historioitsija. Häntä pidetään Tanskan ja Norjan yhteisenä kansalliskirjailijana. Holberg sai vaikutteita muun muassa barokista ja valistuksen aatteista. 
Kaksi hänen kansainvälisesti tunnetuinta näytelmäänsä ovat "Jeppe Niilonpoika" ja "Valtioviisas kannunvalaja". Molemmat näistä näytelmistä ovat jättäneet pysyvän jäljen myös suomen kieleen: Tunnettu kysymysmuotoinen sanonta "Miksi Jeppe juo?" on peräisin "Jeppe Niilonpojasta," ja termi "kannunvalanta", joka tarkoittaa antautumista poliittiseen spekulaatioon ilman riittäviä asiatietoja, on peräisin "Valtioviisaasta kannunvalajasta". Myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden kattojärjestö Kannunvalajat ry. on saanut nimensä samalla perusteella.
Muita Holbergin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat "Köyhyys ja ylpeys" (Don Ranudo de Colirados eller Fattigdom og Hoffaerdighed), "Ei ole aikaa" tai "Kiireinen mies" (Den Stundeslöse), "Erasmus Montanus", "Harharetket", "Henrik ja Pernilla" (Henrik og Pernille), "Lapsensaajaiset" (Barselstuen), "Mestari Gert" tai "Lörpöttelevä parturi" (Mester Gert Westphaler) ja "Naamiaiset" (Mascarade).
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Holbergin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Holbergin kuva on ollut myös toisessa, sittemmin käytöstä poistuneessa Boeing 737-800 -koneessa.
Gennadi Bezzubenkov

Gennadi Bezzubenkov () on venäläinen basso. Hän valmistui Leningradin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta vuonna 1979 ja on ollut solistina Mariinski-teatterissa vuodesta 1989. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut yli 60 roolia. Hänen konserttorepertuaariinsa kuuluvat esimerkiksi Mozartin ja Verdin requiemit sekä Beethovenin 9. sinfonia. Bezzubenkovin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuu Venäjän kansantaiteilijan arvo.
Bezzubenkov on kiertänyt Mariinskin kanssa eri maissa. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet Valeri Gergijev, James Levine, Juri Temirkanov, Jevgeni Svetlanov, Mariss Jansons ja Gintaras Rinkevičius.
Punainen kunniamerkki

Punainen kunniamerkki on yhdysvaltalaisen kirjailija Stephen Cranen romaani, joka julkaistiin vuonna 1895. Romaanin tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain sisällissotaan. Päähenkilönä on Henry Fleming, joka pakenee taistelussa, luullessaan muun rykmentin lähtevän ilman häntä. Myöhemmin hän pyrkii todistamaan rohkeutensa itselleen pyrkimällä kunnostautumaan taistelussa.
Sovitukset.
Kirjaan pohjautuva elokuva "Kunnian kentällä" valmistui vuonna 1951. Sen ohjasi John Huston ja pääroolin näytteli Audie Murphy. Vuonna 1974 20th Century Fox teki kirjasta televisioelokuvan. Myös vuonna 2008 tšekkiläis-slovakialaisena yhteistyönä valmistunut elokuva "Tobruk" pohjautuu "Punaisen kunniamerkkiin". Elokuvassa tapahtumat on sijoitettu toisen maailmansodan aikaiseen Pohjois-Afrikkaan.
Bleed It Out

Bleed It Out on kappale Linkin Parkilta. Se on toinen single yhtyeen kolmannelta, vuonna 2007 julkaistulta studioalbumilta, Minutes to Midnightilta. Single julkaistiin maailmanlaajuisesti 14. elokuuta 2007. "Bleed It Out" -kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Linkin Park -yhtyeen Joe Hahn. Video esitettiin ensimmäisen kerran 31. heinäkuuta 2007 MTV Germanylla.
"Bleed It Out" sijoittui sijalle 44 Rolling Stonen "100 Best Songs of 2007" -listalla ja sijalle 83 MTV Asian "Top 100 Hits of 2007" -listalla.
"Bleed It Out" on toinen kahdesta kappaleesta albumilla, joka sisältää rap-laulua Mike Shinodalta, toinen kappale on "Hands Held High". Se on myös yksi kolmesta kappaleesta albumilla, jossa kiroillaan, muut ovat "Given Up" ja "Hands Held High".
Albumin kansilehdessä Mike Shinoda toteaa, että kappaleen sanoitukset ovat todella vaikeat, ja hänen piti uudelleenkirjoittaa sanoituksia "satoja kertoja" (lainaus kappaleen ensimmäisestä säkeestä: "Here we go for the hundredth time"), kunnes yhtye oli tyytyväinen niihin. Kappale on lyhin Minutes to Midnightilla, jos introa "Wake" ei lasketa. Live-esityksissä kappale venyy usein pidemmäksi Rob Bourdonin rumpusoolon takia.
Kappale esitettiin ensimmäisen kerran livenä Webster Hallissa New York Cityssä 11. toukokuuta 2007. Se esitettiin myös mm. Live Earthissa toukokuussa 2007 ja MTV Video Music Awardsissa, jossa hip-hop -intron lauloi Timbaland.
Listasijoitukset.
Kappale oli 52. Billboard Hot 100 -listalla ja 54. Billboardin Pop 100-listalla. Mainstream Rock Tracks -listalla se oli kolmantena ja Britannian singlelistalla sijalla 29. Kolmenkymmenen joukkoon kappale ylsi myös Australiassa (24.), Kanadassa (22.), Puolassa, Israelissa, Ruotsissa (14.) ja Uudessa-Seelannissa (7.).
Tryptofaanihydroksylaasi

Tryptofaanihydroksylaasi (TPH) on selkärankaisilla esiintyvä entsyymi. Se katalysoi reaktiota, jossa tryptofaani muutetaan 5-hydroksitryptofaaniksi, joka on serotoniinin esiaste. TPH2-geeni säätelee ihmisellä serotoniinipitoisuutta vaikuttamalla tryptofaanihydroksylaasin tuotantoon. Entsyymi on erityisen aktiivinen aivojen raphetumakkeessa.. Tryptofaanihydroksylaasin toiminnalle välttämättömiä koentsyymejä ovat tetrahydrobiopteriini ja Fe2+-ioni.
Given Up

Given Up on kappale Linkin Parkilta. Se on neljäs single yhtyeen kolmannelta, vuonna 2007 julkaistulta studioalbumilta, Minutes to Midnightilta. Single julkaistiin maailmanlaajuisesti 3. maaliskuuta 2008. "Given Up" -kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, joka sisältää videomateriaalia yhtyeen keikoilta.
Kappale esitettiin ensimmäisen kerran yleisölle 28. huhtikuuta 2007 Berliinissä, Saksassa. Given Up on yksi raskaimmista kappaleista albumilla. Se sisältää 17 sekuntia pitkän huudon Chester Benningtonilta ennen kuin kertosäe alkaa viimeisen kerran. Kappale löytyy Rock Revolution -musiikkipelistä, joka on saatavilla Xbox 360:lle, PlayStation 3:lle ja Wiille. Kappaletta on käytetty myös trailereissa ja elokuvassa , jossa Bennington näyttelee sivuosassa.
Listasijoitukset.
Kappale oli 99. Billboardin Hot 100-listalla ja 78. Billboardin Pop 100-listalla. Mainstream Rock Tracks -listalla se oli sijalla viisi ja Modern Rock Tracks -listalla neljäntenä. Britannian Rock-listalla kappale oli parhaimmillaan neljäs.
Alfred Brynolf Roos

Alfred Brynolf Roos (19. kesäkuuta 1824 Kajaani – 16. syyskuuta 1873 Brändö) oli suomalainen kirkkoherra, valtiopäivämies ja virsirunoilija.
Roosin vanhemmat olivat Kajaanin piirilääkäri, kirjailija Samuel Roos ja Maria Lovisa Rindell. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Roos vihittiin papiksi 1850. Hän toimi Uudenkaupungin kirkkoherran apulaisena 1850–1854, Taivassalon pitäjänapulaisena 1854–1859, Ulvilan kirkkoherran apulaisena 1860, Vehmaan 2. kappalaisena 1860–1865 ja Brändön kirkkoherrana vuodesta 1865. Roos oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1867 ja 1872.
Roos oli jäsenenä vuodesta 1866 Elias Lönnrotin johtamassa suomalaisessa virsikirjakomiteassa ja kirjoitti suomenkieliset sanat seuraaviin virsiin:
Roos oli naimisissa kolme kertaa:
Opettaja, rehtori ja valtiopäivämies Viktor Jedidjah Alfred Roos oli Afred Brynolf Roosin poika toisesta avioliitosta.
Molempikätisyys

Molempikätisyys ("ambidekstria") tarkoittaa, että henkilö voi arkisissa askareissaan käyttää kumpaa kättä haluaa melko tasaveroisesti.
Molempikätisillä on todettu enemmän ADHD:tä ja muita keskittymiseen vaikuttavia oireita, ja siten molempikätisyys mahdollisesti vaikuttaa osaltaan koulumenestykseen.