tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Indonesian kansallismonumentti

Indonesian kansallismonumentti (, lyhennettynä Monas) on 137 metriä korkea monumentti Merdeka-aukiolla Jakartan keskustassa. Se on Indonesian tasavallan kansallinen muistomerkki, joka on rakennettu muistoksi taistelulle Indonesian itsenäisyyden puolesta.
Rakentaminen aloitettiin vuonna 1961 presidentti Sukarnon johdolla. Monas avattiin yleisölle vuonna 1975. Sen päällä on liekki, joka on päällystetty kultaisella kalvolla.
Muistomerkin pohjakerroksessa toimii museo. Monumentin ylätasanteelle on mahdollista päästä hissillä. Se sijaitsee suuren puistoalueen keskellä.
Tausta.
Kun Alankomaat oli tunnustanut Indonesian itsenäisyyden ja Indonesian pääkaupunki siirtyi Yogyakartasta Jakartaan vuonna 1950, presidentti Sukarno alkoi miettiä Eiffel-tornin kaltaisen kansallisen muistomerkin rakentamista presidentin palatsin edessä olevalle Merdeka-aukiolle.
Kansallinen komitea perustettiin 17. elokuuta 1954 täyttämään presidentin toive. Tasan vuosi komitean perustamisen jälkeen järjestettiin kilpailu muistomerkin suunnittelemisesta. Siihen osallistui 51 suunnitelmaa, joista kuitenkin vain yksi täytti kriteerit. Frederich Silabanin suunnitelma vastasi kaikkia komitean määrittelemiä kriteerejä, joihin sisältyi Indonesian luonteen heijastuminen. Presidentti ei ollut täysin tyytyväinen tähän suunnitelmaan. Sukarno halusi kansallisesta muistomerkistä obeliskin muotoisen. Presidentin toiveen täyttämiseksi järjestettiin uusintakilpailu toukokuussa 1960. Tällä kertaa mukana oli 222 henkilöä 136 suunnitelmalla. Näistä Sukarno ei kuitenkaan kiinnostunut yhdestäkään.
Komitea suostutteli Silabania vielä muokkaamaan suunnitelmaansa presidentin toiveiden mukaiseksi. Hänen suunnitelmissaan oli niin suuri muistomerkki, että taloudellisten olosuhteiden vuoksi sitä ei olisi voitu maksaa.
Silaban kieltäytyi suunnittelemasta pienempää muistomerkkiä ja ehdotti, että rakentamisen aloittamista siirrettäisiin, kunnes Indonesian talous paranee. Sukarno ei kuitenkaan halunnut odottaa vaan hyväksyi Silabanin alkuperäisen suunnitelman ja arkkitehti R.M. Soedarsono tuli jatkamaan suunnittelua tehdäkseen siitä enemmän presidentin toiveiden mukaisen. Soedarsono sisällytti muistomerkin mittoihin numerot 17, 8 ja 45, jotka edustavat Indonesian itsenäisyysjulistusta 17. elokuuta 1945.
Rakentaminen.
Monasin rakentaminen alkoi 17. elokuuta 1961 80 hehtaarin alueelle valtion palatsia vastapäätä. Soedarsonon lisäksi myös alkuperäinen suunnittelija Silaban oli mukana tämän toteuttamisessa.
Perustuksiin käytettiin yhteensä 284 paalua. Lisäksi museon perustuksiin käytettiin 360 paalua, ja työ valmistui maaliskuussa 1962. Seuraavaksi oli vuorossa museon seinät sekä obeliskin rakentaminen. Rakentamisen ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1963. Toista vaihetta viivästytti 30. syyskuuta 1965 tapahtuneen vallankaappausyrityksen seuraukset. Toinen vaihe toteutettiin vuosina 1966–1968 valtionhallinnon hankkimilla varoilla.
Viimeisessä vaiheessa historiallisen museon dioraamat lisättiin. Presidentti Soeharto vihki monumentin käyttöön 12. heinäkuuta 1975.
Çelikhan

Çelikhan on piirikunta Adıyamanin maakunnassa, Turkissa. Vuonna 2019 piirikunnan väkiluku oli 8 417.
Çelikhania ympäröivät Sincik idässä, Doğanşehir lännessä, Adıyaman etelässä ja Yeşilyurt pohjoisessa. Çelikhan on 56 kilometrin päässä Adıyamanista ja 45 kilometrin päässä Malatyasta. Alueen ympäristö on vuorinen ja mäkinen. Alueen korkein vuori on Akdağ, joka on 2 700 metriä korkea.
Peter Liljeroth

Peter Liljeroth (s. 1975) on suomalainen tekniikan tohtori, joka työskentelee Aalto-yliopiston teknillisen fysiikan professorina. Vuosina 2019-2023 hän toimii päätoimisesti Suomen Akatemian akatemiaprofessorina ja tutkii sähköisesti ominaisuuksiltaan muokattavia keinotekoisia materiaaleja. Niitä rakennetaan joko mikroskooppisten tekniikoiden avulla atomi kerrallaan tai hyödyntäen molekyylien itsejärjestäytymistä.
Liljeroth on pohjakoulutukseltaan Teknillisestä korkeakoulusta valmistunut tekniikan tohtori. Liljerothin englanninkielinen artikkeliväitöskirja (2002) on otsikoitu "Electrochemistry at electrified soft interfaces - novel approaches to old problems".
Vuonna 2016 Liljerothille myönnettiin Suomalaisen Tiedeakatemian Väisälän palkinto. Hänen luonnehdittiin tekevän ryhmänsä kanssa uraauurtavaa tutkimusta kokeellisen nanotieteen alalla.
Gerger

Gerger on kaupunki ja piirikunta Adıyamanin maakunnassa, Turkissa. Vuonna 2019 Gergerissä oli 2 918 asukasta.
Vuonna 2018 arkeologit löysivät Gergerin alueelta luolan. Luolasta löydettiin ristihahmoja.
Borovka (joki Pihkovan alueella)

Borovka () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava noin 14 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku.
Borovka alkaa karttojen mukaan turvetuotantoalueella sijaitsevasta suuremmasta lammesta. Tuotantoalue on ojitettu ja joen latvaosat kuuluvat tähän kuivatusjärjestelmään. Joki virtaa ensin kolme kilometriä luoteeseen ja kääntyy sitten Bolšaja Dygan () kylän läheltä lounaaseen päin. Ensimmäisen viiden kilometrin jälkeen joki kääntyy kohti länttä. Se saapuu avoimelle peltoalueella ja virtaa siellä Jeršovon () läpi. Kylässä kulkee Pihkovaan johtava maantie (58K-96), jonka joki alittaa. Kylän jälkeen joki jatkaa lounaassa sijaitseaan Židilov Borin () kylään ja viimeinen osuus tapahtuu Peipsijärven rannikon kosteikkoalueella. Joki laskee siellä järveen.
Valuma-alue ja sivujoet.
Borovka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven eteläosan (Pihkovanjärvi) itärantaan: Vesireitti jatkuu järven pohjoispäästä alkavalla Narvanjoella. Se virtaa Peipsijärven pohjoispäästä pohjoiseen päin ja se laskee lopuksi Suomenlahteen. Borovkan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella ja siellä Pihkovan piirissä. Borovkalla on karttojen mukaan vain yksi sivu-uoma, joka on kartoissa ilman nimeä.
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Erien piirikunta (New York)

Erien piirikunta on piirikunta New Yorkin osavaltion länsiosassa Eriejärven rannalla.
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on 3 180 km2.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 919 040 henkeä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 80,0%, mustiin (13,5%), ja aasialaisiin (2,6%).
Köyhyysrajan alapuolella oli 13,9 % asukkaista vuonna 2010.
Abiža

Abiža (, paikallisesti myös "Аби́жка" eli Abižka) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 14 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku.
Joka alkaa kilometri Kuprovštšinan () kylästä koilliseen. Joen alkukilometrit ovat koneellisesti suoraksi kaivettua pelto-ojia ja vasta kolmen kilometrin päässä, joen sukellettua metsään, se alkaa mutkitella siellä luontisesti. Joen pohjoisrannasta pohjoiseen päin on kasvanut suuri asuinalue, joka jää pienen Strukovon () kulmakunnan pohjoispuolelle. Strukovossa jokeen yhtyy etelästä lyhyt sivuoja ja sen jälkeen joki saapuu Obižan () kylään. Joen laajat mutkat johtavat sen Peipsijärven rantaan, jossa sijaitsee joensuun eteläpuolella Molgovon () rantakylä. Obižan kylän alapuolelta alkaen virtaa joki viimeiset viisi kilometriä noin 100–150 metriä leveässä jokilaaksossa. Lähellä Peipsijärven rantakosteikon reunaa yhtyy jokeen vielä yksi lyhyt sivuoja.
Valuma-alue ja sivujoet.
Abiža sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven eteläpäähin Pihkovanjärven itärantaan. Vesireitti jatkaa järven pohjoispäästä alkavana Narvanjokena pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Abižan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Pihkovan piirissä.
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027619 .
Adıyaman

Adıyaman on Adıyamanin maakunnan pääkaupunki ja kaupunki kaakkois-Turkissa. Vuonna 2019 kaupungissa oli 260 820 asukasta.
Adıyamanin ympäristössä on paljon vuoria ja tasankoja. Monet alueen asukkaat ovat kurdeja.
Historia.
Arkeologisten tutkimusten perusteella Adıyamanin alueen historia ulottuu aina paleoliittiseen kauteen asti. Keskikaupungin historiallisiin kohteisiin kuuluvat linnoitus ja kolme moskeijaa, joista ainakin yksi on 1400-luvulta.
Kaupungin nimi oli ennen Hisn-i Mansur, kunnes se vuonna 1926 nimettiin Adıyamanaksi.
Petri Myllymäki

Petri Myllymäki -nimisiä henkilöitä ovat:
Gölbaşı

Gölbaşı on piirikunta, joka sijaitsee Adıyamanin maakunnassa, Turkissa. Gölbaşın vierellä ovat järvet Azaplı ja Yesilova. Piirikunta sijaitsee Malatyan ja Gaziantepin välissä. Vuonna 2019 alueen väkiluku oli 32 182.
Samsat (Turkki)

Samsat on pieni kaupunki ja piirikunta Adıyamanin maakunnassa, Turkissa. Vuonna 2019 Samsatin väkiluku oli 4 272.
Samsat on mainittu latinankielisessä kirjoituksessa nimellä Samosate vuonna 1409.
Moloževska

Moloževska ( , ) on Virossa Võrumaalla ja Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava 14 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku.
Joki alkaa Venäjän puolella puoli kilometriä Viron vastaiselta rajalta. Valtioiden raja seuraa sitten jokea 7,6 kilometriä . Noin kaksi kilometriä on jokea levennetty patojärveksi (Pattina järv, 6,5 hehtaaria ), joka myös seuraa rajaa. Patojärvi on padottu jokilaakson painaumaan Virossa Setomaalla Saatsen ja Venäjällä Ljadinkan () kylien väliin. Joki jatkaa Ljadinkasta kohti Moložvaa (), jonka läpi se virtaa Peipsijärven rantakosteikolle. Siellä se laskee Pihkovanjärven länsirantaan.
Valuma-alue ja sivujoet.
Moloževska sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärveen, mistä järven pohjoispäästä alkava Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Joen valuma-alueen pinta-alasta ei ole tietoa. Virolaiset viranomaislähteet ilmoittavat sen suuruudeksi 16,9 neliökilometriä, mutta toisaalta Pattina järven valuma-alueeksi ilmoitetaan 34,3 neliökilometriä . Koska joen valuma-alueesta yli puolet sijaitsee Venäjän puolella, ei annetuista luvuista voi arvioida valuma-alueen lopullista kokoa. Viron puolella on joen pisin sivuoja Suränka oja. Sen vastapuolelta yhtyy jokeen pitkä suo-oja, joka alkaa muutaman kilometrin päässä sijaitsevasta Tšisikin () suolta. Toinen, mutta lyhyempi on Podelikusuun oja, joka laskee Viron puolelta Süväoro lumpiin. Viimeiseksi, joen alajuoksulla peltoalueen kuivatusojien johto-oja yhtyy jokeen ennen Moložvaa.
Hallintoalue.
Venäjän valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000029552 . Viron viranomaisten antama rekisterinumero on VEE1000100 ja joki kuuluu Virossa Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta.
Reinhold Peter Nasacken

Reinhold Peter (P. R.) Nasacken (28. elokuuta 1831 Pietari – 4. tammikuuta 1885 Helsinki) oli suomalainen juristi, virkamies ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Nasackenin vanhemmat olivat Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri Reinhold Johan Nassokin ja Lovisa Karolina Gustava Bergenstråle ja puoliso vuodesta 1860 Hedvig Aina Fanny Johanna Cronstedt (k. 1898). Nasacken tuli ylioppilaaksi 1850 ja suoritti tuomarintutkinnon 1853 ja kameraalitutkinnon 1854. Varatuomarin arvon hän sai 1857. Nasacken oli ensin Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari ja sitten senaatissa talousosaston ylimääräinen kopisti vuodesta 1854, ylimääräinen kamarikirjuri ja sotilastoimituskunnan kopisti vuodesta 1858, yleisen kanslian kanslisti vuodesta 1861 ja sotilastoimituskunnan protokollasihteeri 1867–1873. Hän oli samalla Suomen kaartin vt. sotatuomari 1859–1885. Nasacken oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878 ja 1882.
Johan Frans Sahlberg

Johan Frans Sahlberg (10. lokakuuta 1828 Turku – 10. elokuuta 1891 Alavus) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Sahlbergin vanhemmat olivat veistämötyömies Johan Michelsson Sahlberg ja Eva Kristina Sjöblom ja puolisot vuodesta 1858 Adolfina Vilhelmina Elmgren (k. 1860) ja vuodesta 1863 Josefina Charlotta Indrenius (k. 1909). Sahlberg tuli ylioppilaaksi 1850 ja suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1852. Hän oli ensin Kiikalan kirkkoherran apulainen, vt. kirkkoherra ja armovuodensaarnaaja ja sitten Halikon pitäjänapulainen vuodesta 1855, Ulvilan kirkkoherran apulainen vuodesta 1861 ja Porin vuodesta 1867. Ylihärmän kirkkoherran virkaa hän hoiti vuodesta 1869 ja Alavuden vuodesta 1878. Sahlberg oli vt. lääninrovasti vuodesta 1875 ja vakinainen vuodesta 1879. Hän oli edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1888.
Jussi Nevanlinna

Jussi Nevanlinna (s. Helsinki) on suomalainen pokeriammattilainen, joka on aiemmin kilpaillut myös tenniksessä. 
Pokerinpelaajana.
Nevanlinna aloitti pokerin pelaamisen vuonna 2006 ja ryhtyi ammattilaiseksi vuoden pelattuaan. Hän pelaa nettipokeria enimmäkseen korkeiden panosten käteispeleissä, mutta on menestynyt myös liveturnauksissa. Hän on Suomen kaikkojen aikojen rahalistalla sijalla 7. rahastettuaan yli 2,4 miljoonaa dollaria liveturnauksista pokeriuransa aikana. Nevanlinnan suurin yksittäinen turnausvoitto on vuodelta 2015, jolloin hän peittosi kaikki vastustajana Master Classics of Poker (MCOP) turnausviikon pääturnauksessa rahastaen voitostaan tasan 300 000. Tämä turnaus pelattiin No Limit Texas Hold'em formaatissa ja turnauksen sisäänosto oli 4 000 € + 250 €.
Vuosittain Las Vegasissa järjestettävissä World Series of Poker turnauksissa Nevanlinna on ollut rahasijoilla yhteensä 12 kertaa. WSOP turnauksista kahdessa hän on yltänyt myös finaalipöytään asti, vuosina 2015 ja 2012. Ensimmäisen WSOP finaalipöytänsä hän saavutti Cannesissa pelatussa WSOP Europe Pot Limit Omaha turnauksessa rahastaen 33 765 €. Kaikkien aikojen rahalistalla koko maailmassa Nevanlinna sijoittuu reilusti tuhannen parhaan pokerinpelaajan joukkoon. Parhaimmillaan hän on ollut 635. sijalla, pitäen 19. marraskuuta sijaa 712.
Pokerinpelaajat voivat joutua erilaisten kyberhyökkäysten kohteeksi peleissä liikkuvien suurten rahasummien vuoksi. Nevanlinna kertoo menettäneensä satoja tuhansia euroja vuonna 2013, kun hänen tietokoneellensa murtauduttiin. Nevanlinna toimitti tietokoneensa F-Securelle tutkittavaksi. Hänen kannettavasta tietokoneestaan löytyi näissä tutkimuksissa haittaohjelma, joka mahdollisti ruutukaappauksen lähettämisen toiseen laitteeseen.
Aiheesta muualla.
Amsterdam's Jussi Nevanlinna's Luckiest City World Poker Tourin toimittaja Remko Rinkema haastattelee Jussi Nevanlinnaa hänen menestyksestään Amsterdamissa järjestetyissä livepokeriturnauksissa.
Gustaf Robert Böök

Gustaf Robert Böök (27. huhtikuuta 1830 Heinola – 20. syyskuuta 1895 Hämeenlinna) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies. 
Henkilöhistoria.
Böökin vanhemmat olivat lääninviskaali Karl Johan Böök ja Ulrika Gustava Blylod ja puoliso vuodesta 1858 Henrika Adolfina Lyra (k. 1905). Böök tuli ylioppilaaksi 1850, opiskeli teologiaa ja vihittiin papiksi 1854. Hän toimi pappina Kurkijoella, Rautjärvellä, Ruokolahdella, Ristiinassa, Nastolassa, Kärkölässä ja Hollolassa. Hämeenlinnan lääninvankilan saarnaaja hän oli vuodesta 1872 ja rangaistusvankilan saarnaaja vuodesta 1884, sekä samalla 7. Hämeenlinnan tarkk'ampujapataljoonan saarnaaja vuodesta 1882. Böök oli synodaaliväitöksen respondentti pappeinkokouksessa Porvoossa 1866. Hän oli edustaja valtiopäivillä 1882, 1885 ja 1891.
Karataş

Karataş on pieni kaupunki ja piirikunta Adanan maakunnassa, Turkissa. Karataş on 47 kilometrin päässä Adanan kaupungista. Vuonna 2019 alueen väkiluku oli 23 678.
Lucy Lee-Robbins

Lucy Lee-Robbins (1865 New York, Yhdysvallat – 1943 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalaistaustainen, Ranskassa asunut ja uransa luonut taidemaalari. 
Varakkaan pankkiiriperheen tytär muutti perheineen jo varhain Ranskaan ja pääsi opiskelemaan taidetta. Hän oli Carolus-Duranin suosikkioppilas opiskellessaan taidetta, itse asiassa huhuttiin, että hän oli opettajansa rakastajatar. Huhun laittoivat liikkeelle yhdysvaltalaiset Pariisissa oleskelleet taideopiskelijat. Ranskan valtio osti kokoelmiinsa hänen maalauksensa "Three Fates" ja hän pääsi ensimmäisenä naisena Société Nationale des Beaux-Arts`n jäseneksi. 
Yhdysvaltalaiset taidepiirit kritiosoivat Lee-Robbinsia siitä, että tämä valitsi usein maalaustensa aiheiksi alastomia naisia. Katsottiin, että tämä ei ole mitenkään soveliasta nuorelle, varakkaalle ja naimattomalle naiselle. Vaikka hänen toimintansa olisikin hyväksyttävää Ranskassa, se ei mitenkään sopisi yhdysvaltalaiseen käytöskulttuuriin. 
Vuonna 1895 Lee-Robbins solmi avioliiton myöskin yhdysvaltalaistaustaisen taidemaalarin, Hendrik-George van Rinkhuyzenin kanssa. 
Lee-Robbinsin taide on nykyään paljolti unohdettua, vaikka se oli hänen elinaikanaan tunnettua. 2000-luvulla hänen töitään on tullut huutokauppoihin ja niiden hinnat ovat vaihdelleet noin 300–6700 dollarin välillä.
Exit (täsmennyssivu)

Exit voi tarkoittaa seuraavia:
Järventie

Järventie on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Wąbrzeźnon piirikunta

Wąbrzeźnon piirikunta () on Puolan piirikunta Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 34 194. Piirikunta jakautuu hallintokeskus Wąbrzeźnon kaupunkikuntaan ja neljään maalaiskuntaan (Dębowa Łąka, Książki, Płużnica sekä Wąbrzeźno).
Wąbrzeźnon piirikunnan pinta-alasta arviolta 8,4 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Wąbrzeźnon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 11,4 prosenttia. Luku on huomattavan suuri koko Puolan työttömyysasteeseen verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Wąbrzeźnon piirikunnassa oli 34 194 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 35 271 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 28 436 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden osuus piirikunnan väestöstä oli vuoden 2019 lopussa 18,2 prosenttia, työikäisten 61,2 prosenttia ja eläkeikäisten 20,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,2 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 317 lasta.
Ruandan luterilainen kirkko

Ruandan luterilainen kirkko on Afrikan Ruandassa toimiva luterilainen kirkko.
Ruandan luterilaisella kirkolla on 7 200 jäsentä. Se kuuluu Luterilaiseen maailmanliittoon.
Lunglei

Lunglei on Intian Mizoramin osavaltiossa sijaitseva noin 57 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Sieltä on noin 211 kilometrin matka osavaltion pääkaupunki Aizawliin. Kaupungin suurin väestöryhmä ovat mizot ja valtauskonto on kristinusko.
Intian vuoden 2011 väestönlaskennassa Lunglein väkiluku oli 57 011 henkeä. Kristittyjen osuus oli 91 prosenttia, jonka jälkeen toiseksi suurin uskonto oli hindulaisuus melkein seitsemällä prosentilla. Lukutaitoisten osuus väestöstä oli 98 %.
Scola

Scola on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kuuliska oja

Kuuliska oja (myös Määsovitsa oja, ) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella ja hieman myös Virossa Võrumaan puolella Setomaan kunnassa virtaava 8 kilometriä pitkä joki, joka laskee Peipsijärveen.
Joen kulku.
Joki alkaa suolta, joka lienee ilmavalokuvien perusteella jokilaakson soistunut uoma. Heti yläjuoksulla kokonaan Venäjän puolella sijaitsee uoman painaumassa Määsovitsa järv (32 hehtaaria ) eli Mjacovitskoje ozero (). Järven itärannalla sijaitsee kylä Kulinsko (). Joen uoma tulvii usein Peipsijärven vedestä ja se piirretään karttoihin aina leveänä virtamaisena uomana. Leveä uoma sijaitsee Peipsijärven kosteikkorannikolla. Uoma päättyy sivu-uomaan, jonka yläpäässä sijaitsee Dalnevon () kylä. Tästä katsotaan alkavan Pihkovanjärven lahti Kulje laht , jonka pohjoisrannalla sijaitsee Kuljen kylä () ja etelärannalla Podmotsan kylä . Kylien lähellä on lahden ylittävä 250-metrinen silta. Joki toimii osan pituudestaan valtioiden välisenä rajajokena ja mikäli lahtikin luetaan joeksi, on vesistöt valtionrajana 5,8 kilometrin matkalta.
Valuma-alue ja sivujoet.
Kuuliska oja sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Joki laskee Peipsijärven eteläosaan Pihkovanjärveen. Vesireitti jatkuu pohjoispäästä alkavalla Narvanjoella pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Kuuliska ojan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella ja Petserin piirissä. Joen valuma-alueella on pieniä järviä. Määsovitsa järven kaakkoispuolella on Jastrevskojen () järvi, josta tulee oja Määsovitsaan.
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen. Viron viranomaisten joelle antama rekisterinumero on VEE1002500 ja sen kuuluu Virossa Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta.
José López Portillo

José López Portillo y Pacheco (16. kesäkuuta 1920 – 17. helmikuuta 2004) oli meksikolainen juristi, taloustieteilijä ja kirjailija sekä poliitikko, joka toimi Meksikon presidenttinä 1976–1982.
López Portillo nousi valtaan aikana, jolloin Meksiko oli juuri valumassa pitkään poliittisten ja taloudellisten kriisien kauteen. Hänen edeltäjänsä jätti jälkeensä inflaation, epävakaan valuutan, epäluuloisen yksityisen sektorin ja poliittisen popullismin perinteen. López Portillon toivottiin tuovan asioihin parannusta. Hän onnistui saamaan elinkeinoelämän puolelleen, ja virkakauden viimeiseen vuoteen asti talous näytti vakautuvan, mutta 1982 seurasi jälleen devalvaatio, ja maan johtava teollisuusyritys Grupo Industrial AIFA huojui konkurssin partaalla. Valtionvelka nousi ennätyslukemiin. Epätoivoinen presidentti päätti kansallistaa pankit, mikä horjutti kansalaisten uskoa entisestään.
Portillon kauden talouskasvu nojasi Veracruzin ja Tabascon osavaltioista vasta löydettyjen öljyvarojen hyödyntämiseen. Vientituloja kuitenkin haaskaantui taitamattomasti johdetuissa valtionyhtiöissä sekä poliitikkojen ja ammattiyhdistysliikkeen laajamittaiseen korruptioon.
López Portillo yritti puoluejärjestelmän ja vaalijärjestelmän uusimista, mutta ei saanut uudistuksiaan läpi. Pelätessään Keski-Amerikasta tulevan pakolaisvirran aiheuttavan levottomuuksia hän kasvatti sotavoimien kokoa ja budjettia.
Hedvig Karakas

Hedvig Karakas (s. 21. helmikuuta 1990 Szolnok) on unkarilainen judon Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän on edustanut Budapest Honvédia ja Újpesti TE -seuraa. Hän on pituudeltaan 167 cm.
Nuorten arvokisat.
Karakas voitti 52 kg:n painoluokassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2005 ja 2006. Hän sai pronssia Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla ja alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005. Hän saavutti 57-kiloisissa alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa 2007 ja 2008. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan- ja maailmanmestaruuden 57 kg:n sarjassa 2009.
Aikuisten arvokisat.
Karakas saavutti pronssia Debrecenin EM-joukkuekilpailussa 2005. Hän sai 57 kg:n sarjassa pronssia Tbilisin EM-kilpailuissa ja Rotterdamin MM-kilpailuissa 2009 sekä Wienin EM-kilpailuissa 2010. Tokion MM-kilpailuissa 2010 hän oli seitsemäs. Vuonna 2012 hän sijoittui samassa painoluokassa seitsemänneksi Tšeljabinskin EM-kilpailuissa ja viidenneksi Lontoon olympialaisissa. Hän oli EM-kilpailuissa viides Budapestissa 2013 ja seitsemäs Montpellier'ssä 2014.
Karakas saavutti Bakun Euroopan kisoissa 2015 hopeaa 57 kg:n painoluokassa hävittyään loppuottelussa Portugalin Telma Monteirolle. Saman vuoden Astanan MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi. Hän oli 57-kiloisissa seitsemäs myös Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 ja Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018. Hän voitti 57 kg:n sarjan Euroopan-mestaruuden Prahassa 2020 kukistettuaan loppuottelussa Telma Monteiron.
Muut kilpailut.
Karakas on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kaksi voittoa, viisi kakkossijaa ja 19 kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on viisi turnausvoittoa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten tasolla kuusi Unkarin-mestaruutta.
Odette Giuffrida

 
Odette Giuffrida (s. 12. lokakuuta 1994 Rooma) on italialainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän edustaa roomalaista CS Esercito -seuraa ja on pituudeltaan 160 cm.
Nuorten arvokilpailut.
Giuffrida saavutti 48 kg:n sarjassa vuonna 2009 alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden, kultaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Tampereelta sekä hopeaa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuista. Hän voitti saman ikäluokan Euroopan-mestaruuden 48-kiloisissa jälleen 2010 sekä saavutti alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 2011.
Giuffrida saavutti 52 kg:n sarjassa alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 2012. Hän sai alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa ja MM-kilpailuissa pronssia 2013. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän oli kolmas. Hän voitti alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden jälleen 2014. Lisäksi hän sai pronssia joukkuekilpailussa. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuista hän oli niin ikään kolmas 2014.
Aikuisten arvokilpailut.
Giuffrida sijoittui 52 kg:n painoluokassa viidenneksi Budapestin EM-kilpailuissa 2013. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän sijoittui niin ikään viidenneksi ja sai pronssia joukkuekilpailusta. Saman vuoden Astanan MM-kilpailuissa hän oli viides. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 hävittyään loppuottelussa Kosovon Majlinda Kelmendille. Varsovan EM-kilpailuissa 2017 hän oli viides. Hän saavutti hopeaa Tarragonan Välimeren kilpailuissa 2018. Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Prahassa 2020 kukistettuaan loppuottelussa romanialaisen Andreea Chițun. Seuraavana vuonna hän sai EM-hopeaa Lissabonissa. 
Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Giuffrida sai 52 kg:n painoluokassa pronssia. Sofian EM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui seitsemänneksi. Hän saavutti MM-pronssia 52-kiloisissa Dohassa 2023. Hän sai sekajoukkuekilpailussa pronssia Krakovan Euroopan kisoissa 2023. Saman vuoden Montpellier'n EM-kilpailuissa hän oli viides. Hän saavutti EM-hopeaa 52 kg:n sarjassa Zagrebissa 2024. Hän voitti samana vuonna maailmanmestaruuden Abu Dhabissa kukistettuaan loppuottelussa uzbekistanilaisen Dijora Keldijorovan. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui 52-kiloisissa viidenneksi. Podgorican EM-kilpailuissa 2025 hän saavutti hopeaa sekä 52 kg:n sarjassa että sekajoukkuekilpailussa.
Muut kilpailut.
Giuffrida on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa seitsemän turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja 14 kolmossijaa. Maailmancupeista / Continental Open -kilpailuista hänellä on kaksi voittoa, yksi kakkossija ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa yhden Italian-mestaruuden.
Bob Goodlatte

Robert William "Bob" Goodlatte (s. 22. syyskuuta 1952 Holyoke, Massachusetts) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Goodlatte valmistui vuonna 1977 oikeustieteen tohtoriksi Washington and Lee Universitysta, Lexingtonista. Hän työskenteli yksityisellä sektorilla juristina. Vuosina 1977–1979 hän kuului Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenen M. Caldwell Butlerin henkilökuntaan. Tammikuussa 1993 Goodlatte aloitti ensimmäisen oman kautensa Virginian edustajana edustajainhuoneessa, jonka jäsenenä istui tammikuuhun 2019. Vuonna 2009 edustajainhuone nimitti hänet yhdeksi tuomari Samuel B. Kentin virkasyytteen käsittelijöistä. Goodlatte toimi 108. ja 109. Yhdysvaltain kongresseissa maatalouskomitean ja 113.–115. kongresseissa oikeuskomitean puhemiehenä. Vuonna 2018 hän ei asettunut enää ehdolle 116. kongressin valinnoissa.
XX (Elonkerjuun albumi)

XX on Elonkerjuu-yhtyeen albumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2019.
Reşit Karabacak

Reşit Karabacak (5. heinäkuuta 1954 Erzurum – 19. marraskuuta 2020 Bursa) oli turkkilainen vapaapainija, joka kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa. 
Karabacak tuli Euroopan mestariksi vuonna 1983 Budapestissa ja voitti 82 kg:n sarjan loppuottelussa bulgarialaisen etnisen turkkilaisen Efraim Kamberovin (Efraim Kamberoğlu). Hän saavutti EM-kilpailuissa myös hopeaa 74-kiloisissa Bursassa 1977 sekä pronssia 74 kg:n painoluokassa Sofiassa 1978 ja 90-kiloisissa Leipzigissa 1985 ja Veliko Tărnovossa 1987. Lisäksi hän oli EM-kilpailuissa neljäs 68-kiloisissa 1974 ja 82-kiloisissa 1979 sekä kuudes 74 kg:n sarjassa 1976. 
Karabacak sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi 74 kg:n painoluokassa 1977 ja viidenneksi 82-kiloisissa 1983. Hän saavutti Välimeren kilpailuissa kultaa 82 kg:n sarjassa Casablancassa 1983 ja 90-kiloisissa Latakiassa 1987.
Karabacak kuoli 19. marraskuuta 2020 COVID-19:ään 66-vuotiaana.
Alfred Eder

Alfred Eder (s. 28. joulukuuta 1953 Piesendorf, Salzburg, Itävalta) on itävaltalainen ampumahiihdon MM-mitalisti. Hän edusti aktiivivuosinaan Heeressportverein Saalfelden -seuraa, ja on pituudeltaan 200 cm.
Eder saavutti MM-pronssia pikakilpailussa (10 km) Antholz-Anterselvassa 1983 ja normaalimatkalla (20 km) Oslossa 1986. Lisäksi hän sijoittui pikakilpailussa neljänneksi Ruhpoldingissa 1985, kymmenenneksi Oslossa 1986, 12:nneksi Oslossa 1990 ja 14:nneksi Lahdessa 1981. Normaalimatkalla hän oli yhdeksäs Feistritz an der Draussa 1989 ja kahdestoista Antholz-Anterselvassa 1983. 4 ×7,5 kilometrin viestissä hän sijoittui Itävallan joukkueessa parhaimmillaan kuudenneksi Lake Placidissa 1987 ja joukkuekilpailussa neljänneksi Borovetsissa 1993.
Eder osallistui kuusiin olympialaisiin vuosina 1976–1994, Hän sijoittui parhaimmillaan 20 kilometrillä kymmenenneksi Lillehammerissa 1994 sekä viestissä neljänneksi Calgaryssa 1988 ja kuudenneksi Lake Placidissa 1980.
Eder sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi kaudella 1984–1985, viidenneksi 1985–1986 ja kymmenenneksi kaudella 1988–1989. Hän voitti maailmancupin osakilpailun pikakilpailussa Antholz-Anterselvassa kaudella 1984–1985. Lisäksi hän sijoittui maailmancupin osakilpailuissa kaksi kertaa toiseksi ja kahdeksan kertaa kolmanneksi.
Myös Alfred Ederin poika Simon Eder on ampumahiihdon arvokisamitalisti.
Kaunotar ja Kulkuri (vuoden 2019 elokuva)

Kaunotar ja Kulkuri () on vuonna 2019 Disney+-tilausvideopalvelussa julkaistu Charlie Beanin ohjaama romanttinen elokuva. Se perustuu Disneyn samannimiseen animaatioelokuvaan vuodelta 1955. Elokuvan käsikirjoittajina toimivat Andrew Bujalski ja Kari Granlund.
Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa Disney+:aan sen avajaispäivänä 12. marraskuuta 2019 ja Suomessa 20. marraskuuta 2020.
Näyttelijät.
Muissa suomenkielisissä rooleissa muun muassa: Hanna Kaila, Aku Laitinen, Petri Hanttu ja Ilari Hämäläinen.
Suomenkielisen version on ohjannut Katja Sirkiä ja kääntänyt Aki Heinlahti.
Benedek Virág

Benedek Virág (1754 Dióskál, Unkari – 30. tammikuuta 1830 Buda, Unkari) oli unkarilainen runoilija, joka kirjoitti Horatiuksen henkeen klassillisin runomuodoin. Häntä on sanottu "Unkarin Horatiukseksi". Hänen tuotannossaan on isänmaallisia runoja, jotka olivat lentolehtisinä tuttuja yleisölle jo ennen kuin hänen kootut runonsa "Virág Benedek poétai munkáji" ilmestyivät 1799. Virágin muusta tuotannosta on merkittävä täydellinen Horatiuksen käännös sekä Mohácsin taisteluun asti ulottuva Unkarin historia "Magyar századok" 1. osa (1808), 2. osa (1816) ja Ferenc Toldyn julkaisema 3. osa (1863).
Keltapäätanssija

Keltapäätanssija ("Chloropipo flavicapilla") on tanssijoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Keltapäätanssija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa noin 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin ulkonäöltä toisiaan. Keltapäätanssijakoiraan päälaelta niskaan ulottuu keltainen juova. Naama, kurkku ja rinta ovat väriltään kellertävänvihreät. Lajin selkä ja siivet ovat oliivinvihreät ja vatsa keltainen. Naaraslintu muistuttaa muuten koirasta, mutta on hieman ruskehtavampi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltapäätanssijaa tavataan Kolumbiasta ja Ecuadorista. Lajin elinympäristöä ovat vuoristometsät useimmiten 1 200–2 400 metrin korkeudella. Se liikkuu metsien ala- ja keskikerroksissa ja liittyy joskus sekaparviin. Keltapäätanssijan ravintoa ovat hedelmät. Kannan kooksi arvioidaan noin 10 000 yksilöä ja se luokitellaan vaarantuneeksi. Kantaa uhkaa metsien kaataminen maatalousmaaksi.
Feke

Feke on pieni kaupunki ja piirikunta Adanan maakunnassa, Turkissa. Vuonna 2019 Feken väkiluku oli 4 609.
Fekestä löytyy linna, joka sijaitsee kuuden kilometrin päässä Feken keskustasta. Linnan rakensi Bysantin valtakunta 1100-luvulla. Linna on rakennettu suorakulmion muotoiseksi ja siinä on kahdeksan linnaketta ja näkötorni.
İmamoğlu

İmamoğlu on kaupunki ja piirikunta Välimeren alueella Adanan maakunnassa, Turkissa. Piirikunta sijaitsee Adanan ja Kozanin välissä. Vuonna 2020 alueen väkiluku oli 19 518.
Shirine Boukli

Shirine Boukli (s. 24. tammikuuta 1999) on ranskalainen judon olympiavoittaja ja Euroopan-mestari.
Boukli saavutti alle 18-vuotiaiden EM-joukkuekilpailussa kultaa 2016 ja pronssia 2015. Hän saavutti 48 kg:n painoluokassa nuorten EM- ja MM-hopeaa 2019. Hän voitti 48-kiloisten Euroopan-mestaruuden Prahassa 2020 kukistettuaan loppuottelussa serbialaisen Andrea Stojadinovin. Budapestin MM-kilpailuissa 2021 hän oli seitsemäs. Hän voitti 48 kg:n Euroopan-mestaruuden Sofiassa 2022. Hän saavutti 48-kiloisissa MM-hopeaa Dohassa 2023. Hän voitti samana vuonna Euroopan-mestaruuden Montpellier’ssä kukistettuaan loppuottelussa Catarina Costan. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sai kultaa sekajoukkuekilpailussa ja pronssia 48 kg:n sarjassa. Hän voitti 48 kilogramman sarjan Euroopan-mestaruuden jälleen Podgoricassa 2025 kukistettuaan loppuottelussa Costan. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli viides.
Boukli on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kuusi voittoa, kolme kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on saavuttanut yhden turnausvoiton ja sijoittunut kahdesti kolmanneksi. Hän on voittanut yhden aikuisten Ranskan-mestaruuden.
Sukupuolierottelu

Sukupuolierottelu tarkoittaa miesten ja naisten pitämistä toisistaan erillään, tai toisen sukupuolen poissulkemista.
Yhdysvaltalainen tutkija David S. Cohen jakaa Yhdysvalloissa harjoitettavan sukupuolierottelun neljään tyyppiin. Pakollinen sukupuolierottelu on laissa määrättyä, ja se voi koskea julkisia tai yksityisiä paikkoja. Hallinnollinen sukupuolierottelu on myös virallista, mutta se ei perustu lakiin. Salliva sukupuolierottelu tarkoittaa sellaista erottelua, jonka laki nimenomaisesti sallii tietyssä yhteydessä. Vapaaehtoista sukupuolierottelua harjoittavat ei-viralliset tahot ja ilman lain nimenomaisesti antamaa lupaa.
Esimerkkejä nykyisin harjoitettavasta sukupuolierottelusta:
Karvaiset kaverit

Karvaiset kaverit () on TV-Loonlandin sekä Studio B:n tuottama kanadalais-brittiläinen piirrossarja. Se perustuu brittiläisen lastenkirjailijan Kathryn Caven kirjoittamaan ja kuvittaja Chris Riddellin kuvittamaan kirjaan "Something Else". Sarja kertoo Viljamista ja Kärsämistä, jotka asuvat kuvitteellisessa Sateenvarjomaassa (), jossa kuljetaan paikasta toiseen sateenvarjolla lentäen. Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV2:lla vuonna 2004.
Suomenkielinen toteutus.
Suomenkielisen jälkiäänityksen suomensi ja ohjasi Annika Rinne.
Dâmbovița (joki)

Dâmbovița on joki Romaniassa. Se on Argeș-joen suurin sivujoki. Se on 286 kilometriä pitkä. Dâmbovițan piirikunta on ehkä nimetty tämän joen mukaan.
Kuolemanmarssi

Kuolemanmarssi on jonkin ihmisryhmän eliminoimistarkoituksessa määrätty marssi, johon miehittäjävalta tai muu hallinto pakottaa ihmisryhmän heidän kansallisuutensa, uskontonsa, kielensä tai kulttuurinsa perusteella. Sodassa marssittamista on käytetty myös sotavankien näännyttämiseen.
Historian tunnetuimpia kuolemanmarsseja:
Vammaisfoorumi

Vammaisfoorumi ry on vuonna 1999 perustettu 29 valtakunnallisen vammaisjärjestön yhteistyöjärjestö.
Vammaisfoorumi edustaa Suomen vammaisjärjestöjä kansallisessa ja kansainvälisessä yhteistyössä, erityisesti Euroopan vammaisfoorumissa. Foorumin kotimainen vaikuttamistoiminta keskittyy vammaisten yhdenvertaisen osallistumisen turvaamiseen.
Vaikuttamistyön tavoitteet ja toiminnot.
Vammaisfoorumin tavoitteena on vammaisten henkilöiden aseman ja oikeuksien turvaaminen muuttuvassa toimintaympäristössä. Tärkeää on YK:n vammaissopimuksen toimeen­panoon vaikuttaminen aktiivisesti niin, että vammaisten ihmisten osallisuus toteutuu edistäen samalla kestävän kehityksen Agenda 2030 tavoitteita. YK:n vammaissopimuksen toteutumisen seurantamenettelyä kehitetään, johon liittyy tiedon kokoaminen rinnakkaisraportointia varten. Vammaisfoorumi vaikuttaa niin, että yhteiskunnan esteettömyys ja saavutettavuus lisääntyy rakennetussa ympäristössä, tiedonsaannissa, joukkoliikenteessä ja palveluissa. Vammaisten henkilöiden itsenäisen elämän, arjesta selviytymisen ja asumisen kannalta tärkeiden palvelujen saatavuutta ja laatua seurataan ja edistetään. Vammaisfoorumi edistää vammaisten henkilöiden koulutusta, työllisyyttä ja yrittäjyyttä.
Guragekielet

Guragekielet ovat Etiopian eteläosassa asuvien guragekansojen puhumien etiopianseemiläisten kielten ryhmä.
Gurage on etiopianseemiläisiä kieliä puhuvien kansojen asuttama alue noin 160 kilometriä Addis Abebasta etelään. Se rajoittuu Ison hautavajoaman järviin idässä, Awashjokeen pohjoisessa sekä Gibejokeen lännessä ja lounaassa. Alueen etiopianseemiläiset muodostavat kuušilaisten ja omoottisten kielten puhujien ympäröimän saarekkeen. Nykyään Gurage jakautuu Eteläisten kansojen alueen Guragen ja Silt’en vyöhykkeisiin.
Guragen etiopianseemiläiset lienevät muuttaneet alueelle pohjoisesta Etiopian keisarikunnan valloitusten ja asutustoiminnan seurauksena. Vain osa alueen kansoista kutsuu itseään gurageiksi, mutta nimitys on laajentunut koskemaan kaikkia sen asukkaita.
Guragekielten puhujia oli vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 2 363 000 henkeä. Aikaisemmin guragekieliä pidettiin saman kielen murteina, mutta nykyään ne katsotaan erillisiksi kieliksi tai niiden murteiksi. Itäguragekielet kuten silt’e ovat lähempänä hararia kun muita guragekieliä, kun taas pohjois- ja länsiguragekielet luetaan ulkoeteläetiopianseemiläisten kielten eri alaryhmiin. Kielten luokittelu on kuitenkin vielä osin epävarmaa. Guragekieliä voidaan pitää myös alueryhmänä, jolla on yhteisiä naapurikielistä lainattuja typologisia piirteitä.
Robert Hetzron on luokitellut eteläetiopianseemiläiset kielet seuraavaan tapaan:
Guragekielten puhujista suuri osa asuu tai työskentelee alueen ulkopuolella. He osaavat yleensä myös amharaa, oromoa tai muita Etiopian kieliä. Kouluopetuksen kielenä käytetään vain silt’eä, mutta viime aikoina eräillä muillakin guragekielillä on laadittu kirjallisuutta etiopialaista kirjaimistoa soveltaen.
Friedrich Theodor Vischer

Friedrich Theodor Vischer, salanimi Mystifizinsky, (30. kesäkuuta 1807 Ludwigsburg, Württemberg – 14. syyskuuta 1887 Gmunden Itävalta-Unkari) oli saksalainen esteetikko. Vischerin poika oli Robert Vischer.
Vischer suunnitteli nuorena ryhtyvänsä taidemaalariksi, mutta joutui valitsemaan teologian ja oli vuodesta 1831 opettajana Maulbronnin luterilaisessa pappisseminaarissa. Hän keskittyi opinnoissaan filosofiaan. Hän luopui pappisurasta 1836 ja sai ylimääräisen estetiikan ja saksalaisen kirjallisuuden professorin viran Tübingenin yliopistosta. Vuosina 1839–1840 ja 1843 hän opiskeli taidetta Italiassa ja Kreikassa.
Vakinaisen professorin viran Vischer sai 1844, ja virkaanastujaispuheessaan hän esitteli panteistisia näkemyksiään. Kirkollinen väki arvosteli häntä siitä niin voimakkaasti, että hänet hyllytettiin kahdeksi vuodeksi. Laajan teoksensa "Æstethik oder Wissenschaft des Schönen" (1846–1857) ansiosta Vischer oli hegeliläisyyden ja koko aikakauden merkittävimpiä esteetikkoja.
Vischer valittiin 1848 maltillisen vasemmiston jäsenenä Saksan parlamenttiin Frankfurt am Mainiin, ja hän oli yksi niistä, jotka parlamentin hajottuakin 1849 jatkoivat istuntoja Stuttgartissa. Hän joutui kireisiin väleihin hallituksen kanssa ja otti siksi 1855 professuurin Polytechnikumissa Zürichissä. Hän palasi 1866 Tübingenin yliopistoon, ja lisäksi hän luennoi kesäaikaan polyteknikumissa Stuttgartissa. Vischer sai 1870 henkilökohtaisen aatelisarvon, ja 1877 hän erosi professorinvirasta.
Vischerin kuoleman jälkeen hänen poikansa Robert Vischer julkaisi kaksi sarjaa "Vorträge" (1898–1903), joihin sisältyät "Das schöne und die Kunst, Zur Einführung in die Ästhetik" sekä "Shakespearevorträge".
Pesäpallon miesten Halli-SM 2021

Pesäpallon Halli-SM 2021 oli Suomen Pesäpalloliiton peruttu hallimestaruuskilpailujen 28:s kausi. Se oli tarkoitus käydä maalis–huhtikuussa 2021. 
Koronaviruspandemian vaikutukset.
Turnauksen lohkovaihe oli alun perin tarkoitus järjestetää 23. tammikuuta – 27. helmikuuta 2021 ja lopputurnaus 13. – 14. maaliskuuta Kuortaneella. Kuortaneella oli tarkoitus järjestää jo edellisen vuoden lopputurnaus, joka peruuntui koronaviruspandemian vuoksi. Kauden avausta kuitenkin siirrettiin alkuperäisestä ilmoiteusta ajankohdasta viikolla. Syyksi ilmoitettiin pitkälle tammikuuhun jatkuvat koronarajoitukset, joiden vuoksi joukkueiden nähtiin tarvitsevan lisää valmistautumisaikaa turnaukseen. 
Tammikuun 2021 puolivälissä Suomen Pesäpalloliitto päätti siirtää Halli-SM-kilpailut maalis–huhtikuulle. Liitto teki päätöksen yhteistyössä seurojen kanssa. Seurat olivat pystyneet valmistautumaan turnaukseen hyvin vaihtelevasti. Sarja muutettiin siirroksen yhteydessä cup-muotoiseksi turnaukseksi, johon olisi osallistunut kaksitoista joukkuetta. Turnausta kutsuttiin Supercupiksi. Turnauksen välierät ja loppuottelut olisi järjestetty Tampereella 11. huhtikuuta 2021. Koska koronavirustilanne ei kuitenkaan parantunut kevään 2021 aikana merkittävästi, peruttiin myös Supercup maaliskuussa 2021. Näin ollen pesäpallon hallimestaruusturnaus peruttiin toista kertaa peräkkäin.
Sarjajärjestelmä.
Alkuperäinen sarjajärjestelmä.
Kilpailu oli alun perin tarkoitus käydä aiempien vuosien tapaan kahdessa osassa. Alkulohkoja olisi ollut neljä, ja ne oli jaettu Superpesis-joukkueiden kotipaikkakuntien maantieteellisen sijoittumisen mukaan. Lohkojen voittajat olisivat päässeet lopputurnaukseen Kuortaneelle, jossa paras lohkovoittaja olisi kohdannut heikoimman lohkovoittajan ja jäljelle jääneet lohkovoittajat toisensa välierissä. Välierien voittajat olisivat edenneet loppuotteluun ja häviäjät pronssiotteluun. Alkulohkoissa joukkueet olisivat kohdanneet toisensa kerran. Samoin lopputurnauksessa yksi voitto olisi riittänyt ottelun voittoon.
Alkuperäinen lohkojako.
A-lohko
B-lohko
C-lohko
D-lohko
Supercupin sarjajärjestelmä.
Tammikuun 2021 puolivälissä sarjan siirtämisen yhteydessä kuitenkin ilmoitettiin, että sarjajärjestelmä muuttuu, sillä alkuperäinen järjestelmä oli liian haastava läpikäytäväksi pandemia-aikana. Uudessa Supercupissa olisi kilpaillut yksitoista Superpesis-joukkuetta ja täydennysjoukkueena Ykköspesiksen Oulun Lippo, sillä osallistuminen ei ollut Superpesis-seuroille pakollista. Turnaus oli tarkoitus käydä läpi cup-muotoisena eli jokaisen ottelun voittaja olisi edennyt seuraavalle kierrokselle ja häviäjä pudonnut. Kahden ensimmäisen kierroksen otteluparit valittiin maantieteellisesti. Neljä joukkuetta pääsi samalla suoraan toiselle kierrokselle. Välierät ja finaalit olisi järjestetty 11. huhtikuuta 2021 Tamperella.
The Divide (elokuva)

The Divide on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Xavier Gensin ohjaama yhdysvaltalainen kauhu- ja tieteiselokuva jonka tapahtumat sijoittuvat New Yorkiin, Fifth Avenue ja 29th Streetin kulmassa sijaitsevaan asuinkerrostalon kellariin jonne asukkaat ovat paenneet ydiniskua.
Juoni.
New York joutuu yllättävän ydiniskun kohteeksi, ja Fifth Avenue ja 29th Streetin kulmassa sijaitsevaan asuinkerrostalon asukkaat pakenevat kellariin, joka on sen isännöitsijän Mickeyn (Michael Biehn) hallinnassa. Viikkojen kuluttua kellarissa olevien asukkaiden tarvikkeet, ruoka- ja vesivarastot alkavat loppumaan, ja he muodostavat keskenään joukkoja jotka kääntyvät toisiaan vastaan.
Näyttelijät.
Lähde:
Humanitaarinen interventio

Humanitaarinen interventio tarkoittaa valtion asevoimien tunkeutumista toisen valtion alueelle, jotta siellä tapahtuvat vakavat ihmisoikeuksien loukkaukset saataisiin estettyä. Humanitaarisessa interventiossa ihmisyksilöiden oikeuksilla perustellaan valtion suvereniteetin loukkaus.
Humanitaarisia interventioita tai sellaisiksi väitettyjä ovat olleet esimerkiksi:
Humanitaarisia interventioita on arvosteltu muun muassa "liberaaliksi imperialismiksi", länsimaisten oikeuskäsitysten pakottamiseksi muihin kulttuureihin sekä geopoliittisista tai taloudellisista motiiveista. Arvostelijat ovat huomauttaneet, että humanitaarista interventiota ei suoritettu Ruandan kansanmurhan estämiseksi, koska siitä ei olisi ollut kenellekään poliittista tai taloudellista hyötyä.
David Foster Wallace (kirja)

 
David Foster Wallace () on "The New Yorker" -lehden toimittajan D. T. Maxin kirjoittama elämäkerta yhdysvaltalaisesta kulttikirjailijasta David Foster Wallacesta. Alkuteos on ilmestynyt 2012. Kirjan on suomentanut Heikki Karjalainen, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2020 Siltala.
Elämäkerrassa Max kuvaa myös Wallacen teoksen "Päättymätön riemu" syntyprosessia.
Kirjasta on jätetty pois alkuteoksessa olevat viitteet ja lähteet.
Arviot.
Kyösti Niemelä kiittää arviossaan "Helsingin Sanomissa" D. T. Maxin elämäkertaa erinomaiseksi. Max pääsee hänen mukaansa Wallacen pään sisään hyödyntämällä etenkin tämän Don DeLillon ja Jonathan Franzenin kanssa käymää kirjeenvaihtoa.
"The Guardianin" Benjamin Markovits luonnehti yleisellä tasolla kirjailijaelämäkertojen ongelmaksi, että kirjailijat osaavat analysoida itseään paremmin kuin elämäkerran kirjoittajat. Max ratkaisee ongelman tutkimalla Wallacen omia kirjoituksia, etenkin "Päättymätöntä riemua", selvittääkseen Wallacen mielentilaa. Menetelmällä saa todellisemman kuvan Wallacesta, ja samalla se valottaa paremmin Wallacen teosta, Markovits kirjoittaa. Markovits kiittää Maxia siitä, että tämä on onnistunut välttämään tunnesuhteen, ihailun ja vihan, luomista kohteeseensa, mikä ei välttämättä ole ollut helppoa.
Barrow-in-Furness

Barrow-in-Furness on noin asukkaan satamakaupunki ja asukkaan hallintopiiri Cumbriassa Englannin luoteiskolkassa, lähellä Skotlannin rajaa.
Maantiede.
Kaupunki sijaitsee Furnessin niemimaan merenpuoleisella rannikolla, Duddon-joen suiston ja Morecambenlahden välissä. Kapea Irlanninmeren salmi erottaa pitkän ja alavan Walneyn saaren niemestä, tarjoten suojaa kaupungin laajoille telakoille.
Historia.
Barrow-in-Furness oli keskiajalla paikallisen luostarin yhteydesä oleva pikkukylä, ja pysyi vähäpätöisenä aina teollistumiseen asti. Kaupunki alkoi kehittyä voimakkaasti 1840-luvulla, jolloin kaupunkiin perustettiin rautatehtaita, jotka käyttivät hyvänlaatuista paikallista malmia ja Penniinien takaa rautateitse tuotua koksia. Rautateollisuutta seurasi terästeollisuus, mutta laivanrakennus ja laivojen huolto ohittivat sen pian paikallisen talouden vetureina.
Barrowsta tuli 1900-luvulla huomattava Kuninkaallisen laivaston sotalaivojen tuotantokeskus, joka oli tunnettu sukellusveneiden tuotannosta. Rauta- ja terästeollisuus kuihtui pois toisen maailmansodan jälkeen, jolloin Vickersin telakoista tuli kaupungin tärkein työnantaja. Kylmän sodan päätyttyä sotalaivojen tuotanto ja huolto taantuivat, mikä nosti työttömyyden korkeaksi. Tästä huolimatta BAE Systemsin telakka jatkaa toimintaansa, ja on Yhdistyneen kuningaskunnan suurin työntekijöiden määrällä ( v. 2020) mitattuna.
Kaupungin edustalle on rakennettu viime vuosina suuria määriä tuulivoimaloita, ja Walneyn saarella oleva tuulivoimapuisto on maailman suurimpia.
Adolfo Ruiz Cortines

Adolfo Ruiz Cortines (30. joulukuuta 1889 Veracruz – 3. joulukuuta 1973 México) oli meksikolainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1952–1958. Hänen keskeisiä arvojaan olivat kohtuus ja yhtenäisyys. Hänen kaudellaan Meksikon taloudella meni hyvin, osittain vastikään löydettyjen öljy- ja maakaasuvarojen ansiosta. Hän palautti kansalaisten luottamuksen poliittiseen järjestelmään ja toi maahan ennennäkemättömän yhtenäisyyden.