tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jenni Venäläinen

Jenni Venäläinen on suomalainen kantelisti, laulaja, säveltäjä ja pedagogi. Venäläinen on erikoistunut karjalaiseen kanteleensoittoperinteeseen ja improvisaatioon. Hän asuu Kuopiossa.
Venäläinen on valmistunut musiikkipedagogiksi Karelia-ammattikorkeakoulusta ja vuonna 2019 musiikin maisteriksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemian Nordic Master in Folk Music -koulutusohjelmasta.
Venäläinen soittaa sooloprojektiensa ohella muun muassa Aoide- ja Tikkursby-kokoonpanoissa. Sävellys- ja esiintymistyön lisäksi Venäläinen työskentelee soitonopettajana. Venäläinen on julkaissut Kirjastokantele-nimisen kanteleensoiton alkeisoppimateriaalin (2014), jonka hän teki osana musiikkipedagogiikan opinnäytetyötään yhteistyössä Joensuun kirjaston kanssa. Oppimateriaali käsittää soitto-oppaan ja opetusvideoita.
Melkutus Party.
Toukokuussa 2022 Venäläinen julkaisi Rähkönen-nimisen ensimmäisen singlen, tulevalta Melkutus Party -albumiltaan. Toinen single ja musiikkivideo, Melkutus, ilmestyivät marraskuussa 2022. Melkutus Party -albumi julkaistiin syksyllä 2023. Projektissa Venäläinen käyttää vanhoja, kanteleella soitettuja tanssisävelmiä yhdistäen niihin elektronista musiikkia, luoden nykyaikana tanssittavaa ”kantelebilemusiikkia”. Venäläisen työparina projektissa toimii säveltäjä-tuottaja Antti Elias Huuskonen.
Jenni Venäläinen on toiminut Melkutus-musiikkivideolla paitsi säveltäjänä, sovittajana ja soittajana, myös käsikirjoittajana (yhdessä Leena Pukin ja työryhmän kanssa), ohjaajana (yhdessä Leena Pukin kanssa) ja toisena näyttelijänä. Musiikkivideo on osallistunut useisiin kansainvälisiin katselmuksiin ja kilpailuihin, ja saanut näissä erilaisia huomionosoituksia.
Melkutus Party -albumi Melkutus Partyn livekokoonpanoon kuuluvat Jenni Venäläinen (kanteleet, laulu), Janne Storm (live-elektroniikka) ja Tatu Viitala (lyömäsoittimet).
Aoide.
Aoide-yhtye voitti yhdeksännen valtakunnallisen Konsta Jylhä -kilpailun vuonna 2018. Palkinto jaettiin Kaustinen Folk Music Festivalilla. Kilpailun järjestävät Pelimannitalo ja Kansanmusiikki-instituutti.
Aoiden ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 2020.
Muita projekteja.
Jenni Venäläinen on tehnyt sävellyksen ja äänisuunnittelun kuvataiteilija Leena Pukin mediataideteokseen Limakon aika (2021). Hän toimii teoksessa myös ääninäyttelijänä. Limakon aika on osallistunut erilaisiin kilpailuihin, ja se valittiin Animatricks-animaatiofestivaalin kokeelliseen kilpasarjaan vuonna 2022.
Saint-Père-sur-Loire

Saint-Père-sur-Loire on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 45 kilometriä Orléansin kaupungista itään.
Saint-Pèren kirkko tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa heinäkuussa 1944. Uusi kirkko rakennettiin vuosina 1957-1959 kylän keskustaan. Vanha kirkko sijaitsi joen rannalla. Loirejoen ylittävä vanha rautatiesilta on muutettu jalankulun ja pyöräilyn sillaksi, jota pitkin pääsee vastarannalla olevaan Sully-sur-Loiren kuntaan.
Aino Ruotanen

Aino Ruotanen on suomalainen kanteletaiteilija, laulaja, säveltäjä ja pedagogi.
Ruotanen on valmistunut musiikkipedagogiksi Karelia-ammattikorkeakoulusta 2013 ja vuonna 2017 musiikin maisteriksi Global Master -maisteriohjelmasta (Royal Academy of Music, Aarhus/Sibelius-Akatemia). Lisäksi hän on opiskellut Malmö Music Academyn maailmanmusiikkilinjalla. Ruotanen on kotoisin Rääkkylästä, joka on tunnettu kansanmusiikkipaikkakunta. Urallaan hän on esiintynyt muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Virossa, Venäjällä, Kirgisiassa, Japanissa, Senegalissa ja Ghanassa.
Ruotanen soittaa muun muassa kokoonpanoissa Aino &amp; Miihkali (perustajajäsen), Uniruukki (perustajajäsen) ja Afrotysonia. Lisäksi hän on Väki-kollektiivin perustajajäsen. Sävellys- ja esiintymistyön lisäksi Ruotanen työskentelee soitonopettajana.
Uniruukki.
Uniruukki on Aino Ruotasen vuonna 2010 Joensuussa perustama yhtye, jonka jäsenet Ruotasta lukuun ottamatta ovat vaihdelleet vuosien varrella. Uniruukki julkaisi ensimmäisen albuminsa 2015.
Kanteleliitto valitsi Uniruukin vuoden yhtyeeksi 2016.
Aino &amp; Miihkali.
Aino &amp; Miihkali on Aino Ruotasen ja Miihkali Jaatisen vuonna 2017 perustama duo, joka aloitti toimintansa Tanskassa. Vuonna 2019 duo julkaisi ensimmäisen albuminsa, jolla kuullaan pääasiassa Ruotasen säveltämiä ja sanoittamia kappaleita.
Duossa Ruotanen laulaa sekä soittaa kanteletta luoden äänimaailmoja liveluuppauksen avulla. 
Aino &amp; Miihkali -duo valittiin Kansanmusiikkiliiton tammikuun 2023 kiertueyhtyeeksi. Aikaisemmin kokoonpano on kiertänyt Suomessa, Tanskassa ja Saksassa. Duo on esiintynyt useaan otteeseen Palefacen kanssa, esimerkiksi YLEn Puoli Seitsemän Hyvä Joulumieli -erikoislähetyksessä 2021 sekä Vasemmistoliiton striimatussa vappukonsertissa 2020.
Huhtikuussa 2023 Karkkilan kaupunki tiedotti yhteistyöstä Aino &amp; Miihkali -duon kanssa. Duo alkaa järjestää monitaiteisia klubi-iltoja, joilla vuonna 2023 vierailevat esimerkiksi muusikot Heikki Salo ja Mari Rantasila sekä varjoteatteritaiteilija Elviira Davidow. Karkkila tavoittelee yhteistyöllä eri taiteenalojen saatavuutta ja tarjontaa sekä kaupungin tunnettavuutta. Aino Ruotanen ja Miihkali Jaatinen ovat saaneet klubille Musiikin edistämissäätiön avustusta ja ovat kertoneet haluavansa luoda paikallisen ja kestävän kulttuuritapahtumakonseptin.
Väki-kollektiivi.
Aino Ruotanen ja tanssitaiteilijat Veera Snellman ja Johanna Karlberg perustivat Väki-kollektiivin vuonna 2022. Ruotanen toimii kollektiivissa muusikko-säveltäjänä. Ryhmän ensimmäinen tuotanto oli päiväkoteja kiertänyt tanssi- ja musiikkiteos Vieras väki. Kollektiivi kertoo pyrkivänsä edistämään taiteen saavutettavuutta viemällä taidetta ihmisten, ”kaikenlaisen väen” luo.
Yksityiselämä.
Aino Ruotasen kumppani on muusikko Miihkali Jaatinen.
Sihinärääkkiäinen

Sihinärääkkiäinen ("Micropygia schomburgkii") on rantakanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Sihinärääkkiäinen voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, rinnan sivut ja kyljet ovat kellanruskeat. Niska, selkä ja siivet ovat harmaanruskeat ja niissä on mustareunaisia valkoisia täpliä. Sihinärääkkiäisen kurkku sekä rinnan ja vatsan keskiosat ovat vakoiset tai kellertävät.
Levinneisyys ja elintavat.
Sihinärääkkiäisen alalajia "M. s. schomburgkii" tavataan paikallisesti Kolumbiasta Ranskan Guayanaan sekä Perusta Boliviaan. Brasiliassa ja Paraguayssa elää alalaji "M. s. chapmani". Lajin elinympäristöä ovat korkeaa ruohoa ja hajanaisia pensaikkoja kasvavat alueet, jotka voivat tulvia. Sihinärääkkiäisen ravintoa ovat hyönteiset. Linnun pesimäkausi on lokakuulta maaliskuulle. Pesä on ruohoista maahan rakennettu pallo.
Vannes-sur-Cosson

Vannes-sur-Cosson on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Cosson-joen varrella, noin 34 kilometriä Orléansin kaupungista kaakkoon.
Kunnan keskustassa on useita vanhoja taloja 1500- ja 1600-luvuilta, mukaan lukien vanha posti "Le Vieux Relais", vanha asemakahvila, kaupungintalo-koulu sekä pappila. Saint-Martinin kirkko on rakennettu 1400-1600-luvuilla.
Mari Hietala

Mari Hietala (s. 10. marraskuuta 1969 Muonio) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hän kilpaili naisten 15 kilometrin hiihdossa vuoden 1994 talviolympialaisissa. Vuonna 1996 Hietala voitti EM-hopeaa naisten 15 kilometrin hiihdossa Ylivieskalla.
Veera Snellman

Veera Snellman (s. 1993) on Joensuussa asuva tanssitaiteilija ja muusikko. Snellman on valmistunut tanssijaksi Pohjois-Karjalan ammattiopisto Outokummusta (nyk. Riveria) ja vuonna 2022 tanssitaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta. Snellman on kotoisin Helsingistä ja muutti Pohjois-Karjalaan opiskelemaan tanssia. Valmistuttuaan tanssitaiteen maisteriksi hän muutti uudelleen Helsingistä Pohjois-Karjalaan.
Snellman haluaa lisätä tanssitaiteen saavutettavuutta, niin että tanssiminen ja sen kokeminen olisi mahdollista entistä useammalle. Tähän kuuluu esimerkiksi perinteisten tanssi- ja teatterinäyttämöiden ulkopuolella työskentely, ja Snellman on vienyt teoksia muun muassa päiväkoteihin ja kouluihin. Snellmanin maisterintyö käsitteli muun muassa tanssin ulossulkevuuden syitä ja mahdollisia ratkaisuja saavutettavuuden lisäämiseen.
Projektista riippuen Snellman on työskennellyt muun muassa tanssijana, koreografina, työpajaohjaajana, ääninäyttelijänä ja kuvaajana.
Snellman toimii vokalistina "Bereniken hiukset" -nimisessä yhtyeessä. Yhtye on julkaissut EP:n ja musiikkivideon vuonna 2022. Lisäksi Snellman muodostaa "Väki-kollektiivin" tanssitaiteilija Johanna Karlbergin ja muusikko-säveltäjä Aino Ruotasen kanssa.
PUMPUMPUM.
PUMPUMPUM on sooloesitys, jonka Veera Snellman loi osana tanssitaiteen maisteriopintojaan. Sitä esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2019.
Vuonna 2021 PUMPUMPUM sai lisäesityksiä ja työpajoja osana Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTA ry:n hallinnoimaa ja Suomen Kulttuurirahaston rahoittamaa Taidekesä-hanketta. Snellmanin työskentelyä tuki Taiteen edistämiskeskus.
Vuonna 2023 Snellman kiersi PUMPUMPUM-esityksen kanssa Pohjois-Savon yläkouluja yhdessä toisten tanssitaiteilijoiden kanssa. Kiertuetta tuki Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Savon rahasto.
Green Parkin metroasema

Green Park on Lontoon metron Jubilee-, Piccadilly- ja Victoria-linjojen asema Green Parkin, Mayfairin ja St. Jamesin rajalla, Piccadillyn varrella. Jubilee-linjalla se sijaitsee Bond Streetin ja Westminsterin asemien välissä, Piccadilly-linjalla Hyde Park Cornerin ja Piccadilly Circusin asemien välissä ja Victoria-linjalla Oxford Circusin ja Victorian asemien välissä. Asemalle on sisäänkäynnit sekä Piccadillyn pohjois- että eteläpuolelta.
Alkuperäinen metroasema avattiin Dover Street -nimisenä 15. joulukuuta 1906 osana Great Northern, Piccadilly &amp; Brompton Railwayn uutta linjaa (nykyinen Piccadilly-linja), joka ulottui aluksi Finsbury Parkista Hammersmithiin. Asema rakennettiin uudelleen vuoteen 1933 mennessä, jolloin sen nimeksi vaihdettiin Green Park viereisen puiston mukaan.
Vuonna 1969 lisättiin asemalaiturit uutta Victoria-linjaa varten, joka rakennettiin yhdistämään neljä Lontoon päärautatieasemaa toisiinsa. Asemalla otettiin käyttöön vielä kaksi muutakin laituria, kun Jubilee-linja avattiin matkustajille 1. toukokuuta 1979. Alun perin Jubilee-linja päättyi Green Parkin jälkeen Charing Crossin metroasemalle, mutta vuonna 1999 sen reitti muutettiin kulkemaan Green Parkista Westminsterin kautta Stratfordiin.
Vuoden 2012 kesäolympialaisia varten asema muutettiin esteettömäksi ja sen ulkoasua kohennettiin. Lisäksi sinne tehtiin Green Parkin puistosta uusi moderni sisäänkäynti, johon kuuluu maanpäällinen vihreä katos. Uuden sisäänkäynnin eteen siirrettiin Diana-suihkulähde puistosta ja katoksen alle tuli kuvanveistäjä John Mainen teos ”Sea Strata”.
Viktor Tavaststjerna

Viktor Alexander Tavaststjerna (6. lokakuuta 1876 Dmitrievsk, Venäjän keisarikunta – 27. maaliskuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen asianajaja, raatimies ja pankkiiri.
Viktor Tavaststjernan vanhemmat olivat kenraalimajuri Frithiof Alarik Tawaststjerna ja Josefina Maria Laurell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1900. Tavaststjerna sai varatuomarin arvon 1902.
Tavaststjerna toimi asianajajana 1903–1906 Kouvolassa ja Helsingissä ja oli ylimääräisenä raatimiehenä Helsingin raastuvanoikeudessa 1907–1908. Vuonna 1909 Tavaststjerna perusti yhdessä varatuomari Waldemar von Bonsdorffin kanssa Tavaststjerna &amp; von Bonsdorff pörssimeklari- ja kiinteistövälitystoimiston ja vuonna 1913 hän perusti oman pankkiiri- ja pörssivälitysyrityksen, josta muodostettiin sitten vuonna 1917 osakeyhtiö "Viktor Tavaststjerna &amp; Co", jolla oli toimisto Unioninkatu 30:ssa. Yritys toimi vuoteen 1922 saakka. Tavaststjerna oli myös yksi Helsingin pörssin perustajista ja hän oli pörssin jäsenenä vuodesta 1912 alkaen yritystensä kautta. Hän kuoli 43-vuotiaana maaliskuussa 1920 sydänkohtaukseen.
Tavaststjerna kuului muun muassa Harjun villatehtaan, Agroksen ja Suomen Teollisuuspankin hallintoelimiin.
Viktor Tavaststjerna rakennutti vuonna 1919 Laajasalossa sijainneen Jollaksen kartanon päärakennuksen. Tavaststjernan perheen omistuksessa ollut kartano jaettiin 1920 kolmen sisaruksen Viktor Tavaststjernan, arkkitehti Alarik Tavaststjernan ja Selma Maria Josefina Alftanin o.s. Tavaststjernan kesken. Viktor Tavaststjerna sai kartanon alueen keskiosan, joka hänen kuoltuaan jäi hänen leskelleen Gurli von Pfalerille. Kartano myytiin 1940-luvulla Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta SOK:lle. 
Viktor Tavaststjerna oli naimisissa vuodesta 1910 Gurli von Pfalerin kanssa.
Angolan escudo

Angolan escudo () oli Angolan rahayksikkö ennen kwanzan käyttöön ottoa vuonna 1977. Se jakautui sataan centavoon.
Angolassa käytettiin 1900-luvun alussa Portugalin siirtomaapankin Banco Nacional Ultramarinon paikallisesti liikkeelle laskemia reisejä ja vuoden 1914 alusta lähtien escudoja. Niiden arvo oli sama kuin emämaan valuutan, eivätkä ne olleet virallisesti erillisiä rahayksikköjä.
Ensimmäinen oma valuutta, siirtomaan hallituksen ja Banco de Angolan liikkelle laskema angolar otettiin käyttöön vuonna 1928. Se vastasi yhtä Portugalin ja 1,25 Angolan escudoa. Angolar korvattiin vuoden 1959 alussa uudella Angolan escudolla suhteessa yksi yhteen.
Angolan escudo irrotettiin Portugalin escudosta ja sidottiin Yhdysvaltain dollariin maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1976. Banco de Angola kansallistettiin ja sen nimeksi tuli Banco Nacional de Angola.
Escudot vaihdettiin kwanzaan suhteessa yksi yhteen vuonna 1977. Yksityishenkilöt saattoivat vaihtaa vain 200 000 ja yritykset 1,5 miljoonan escudon summan. Ulkomailla olleet escudot julistettiin arvottomiksi.
Uno Björklund

Uno Walfrid Björklund (18. joulukuuta 1879 Kokkola – 25. heinäkuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen konsuli, asianajaja, pankkiiri ja liikemies.
Uno Björklundin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Alfred Björklund ja Lovisa Emilia Krabbe. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1902 ja oikeustutkinnon 1903. Björklund sai varatuomarin arvon 1906. Hän teki opintomatkan Skandinavian maihin 1910 ja useita ulkomaanmatkoja muun muassa Afrikkaan sekä Etelä- ja Keski-Amerikkaan.
Björklund toimi kaupunginviskaalina ja asianajajana Kokkolassa 1908–1919. Hän oli isänsä Alfred Björklundin palveluksessa Kokkolassa 1903–1909 ja toimi sitten Oy Alfred Björklundin johtajana ja Suomen tukkukauppiasyhdistyksen asiamiehenä ja sihteerinä 1909–1915. Vuonna 1919 Björklund muutti Helsinkiin, jossa hänellä oli asunto ja toimisto Bernhardinkadun ja Etelärannan kulmatalon ylimmässä kerroksessa sekä kesähuvila Matosaarenniemessä. Hän perusti vuonna 1925 Uno Björklund &amp; Co pankkirikommandiittiyhtiön. Björklund oli vuodesta 1925 alkaen Vaasan Puuvillan pitkäaikainen hallituksen puheenjohtaja ja suurimpana omistaja, hän omisti lopulta 54 prosenttia yhtiön osakkeista. Hänen isänsä oli jo 1910-luvulla tullut Vaasan Puuvillan merkittäväksi omistajaksi. Uno Björklund oli myös Kymin, Crichton-Vulcanin, Strengbergin, Suomen Sokerin, Puuvillatehtaitten Myyntikonttorin ja Suomen Valtamerentakaisen Kaupan hallintoneuvostojen ja johtokuntien jäsenenä. Helsingin pörssin jäsenenä Björklund oli 1919–1926. Hän oli myös Turkin pääkonsuli.
Uno Björklund oli naimisissa 1924–1926 Lilly Viktoria Alftanin, o.s. Ekman kanssa, liitto päättyi avioeroon.
Nummilinnunruoho

Nummilinnunruoho ("Polygala serpyllifolia") on linnunruohojen sukuun kuuluva laji. Se on monivuotinen kasvi. Se on verrattain matala ja sen varsi on hento. Se on joskus rento, joskus yläosasta pystympi. Alimmat lehdet sijaitsevat varressa vastakkain, ylälehdet sijaitsevat yleensä kierteisesti ja ne ovat monesti alalehtiä kapeampia. Lehdet ovat muodoltaan soikeita tai soikeasti vastapuikeita. Kukinta-aika on toukokuulta elokuulle. Kukinto on terttu. Yhdessä tertussa on 3–10 kukkaa. Kukan leveys on 5–6 mm ja se on väriltään yleensä sininen. Siemenkota on lenninsiipiä lyhyempi, mutta leveämpi. Nummilinnunruoho kasvaa nummilla ja niityillä ja se menestyy vuorten rinteillä 1 800 metriin saakka. Sen pohjoisimmat esiintymisalueet ovat Färsaarilla ja eteläisessä Norjassa.
Angeln

Angeln () on historiallinen alue ja varhaiskeskiaikaisen anglien germaanikansan kotimaa nykyisessä Schleswig-Holsteinissa, Pohjois-Saksassa. Angeln on Kongeå- ja Eiderjokien väliin jäävä niemimaa, jolla tänä päivänä ei ole hallinnollista merkitystä. Alueen historiasta muistuttaa Mittelangelnin kunnan nimi.
Tom Sahlberg

Tom Sahlberg (11. tammikuuta 1869 Yläne – 7. elokuuta 1925) oli suomalainen pankkiiri ja pankkiiriliike Tom Sahlbergin perustaja.
Tom Sahlbergin isä oli tilanomistaja W. R. Sahlberg. Hän kävi Helsingissä ruotsalaista kauppaoppilaitosta ja sai sieltä päästötodistuksen 1888. Vuosina 1891–1892 Sahlberg opiskeli kieliä ja kaupallista alaa Saksassa ja Englannissa. 
Sahlberg oli Suomen Yhdyspankin Hämeenlinnan konttorin apulaisjohtajana 1895–1903 ja pankin Tammisaaren konttorin johtajana 1903–1905. Hän oli sen jälkeen pankin pääkonttorissa vuoteen 1911 saakka, jolloin hän perusti oman lainanvälitystoimistonsa. Tämä toimisto laajensi pian toimintaansa ja siitä muodostettiin "Pankkiiriliike Tom Sahlberg Oy". Liike toimi aluksi osakeyhtiönä, mutta Sahlberg oli sittemmin sen yksinomaisena omistajana. Vuodesta 1919 alkaen hän oli myös Laivanvarustus Oy Atlanticin hallintoneuvoston jäsenenä.
Sahlbergin liike menestyi ja erityisesti vuodet 1917–1920 olivat sille tuottoisia. Sahlbergin liike oli tässä vaiheessa suurin meklari Helsingin pörssin yli kuudestakymmenestä arvopaperikauppiaasta. Liike toimi myös luottojen välittäjänä ja teki kiinteistö- ja valuuttakauppaa. Valuuttakaupoista liike sai suurimmat voittonsa. 1920-luvun alussa Tom Sahlbergin pankkiiriliike joutui kuitenkin vaikeuksiin erään suuren lainan kanssa ja liike joutui irtisanomaan kaikki työntekijänsä. Sahlbergin kuoleman jälkeen hänen liikkeessään aiemmin työssä ollut Ane Gyllenberg osti liikkeen jäljelle jääneen omaisuuden Sahlbergin kuolinpesältä ja sai liikkeen uudelleen menestymään. Vuonna 1936 Gyllenberg muutti Pankkiiriliike Tom Sahlberg Oy:n nimeksi sitten "Pankkiiriliike Ane Gyllenberg Oy":ksi.
Johanna II (Burgundi)

Johanna II (ransk. "Jeanne II"); (n. 1287/1291– 21. tammikuuta 1330 Roye-en-Artois, Ranskan kuningaskunta) oli Burgundin ja Artois'n kreivitär omalla oikeudellaan ("suo jure"), josta tuli Filip V:n puolisona Ranskan ja Navarran kuningatar vuosiksi 1316–1322.
Suku.
Jeanne II:sta tuli Burgundin kreivitär maaliskuussa 1303 isänsä, Burgundin kreivi Otto IV:n (n. 1248–1303) kuoltua. Hänen äitinsä kreivitär Mahaut toimi sijaishallitsijana vuoteen 1315 asti. Marraskuussa 1329 hänestä tuli myös Artois’n kreivitär äitinsä, kreivitär Mahaut'n (Mathilde, 1268–1329) kuoltua. Hän oli vanhempiensa vanhin tytär, nuorempi sisar oli Blanche de Bourgogne (n.1296–1326) ja veli Robert (n. 1300–1317), joka oli menettänyt perintöoikeutensa jo vuonna 1295 sisarensa Jeannen avioliiton myötäjäisten hyväksi. 
Avioliitto ja jälkeläiset.
Jeanne avioitui tulevan Ranskan kuningas Filip V Pitkän kanssa 21. tammikuuta 1307, joka oli kuningas Filip IV:n ja kuningatar Jeanne II de Navarren toiseksi vanhin poika.
Heille syntyi viisi lasta:
Neslen tornin skandaali.
Huhtikuussa vuonna 1314 Neslen tornin skandaalina tunnetuksi tullut tapahtuma tuli julkiseksi. Toisena osapuolena olivat veljekset, normannisukuiset Philippe (n. 1290/93 – 19. huhtikuuta 1314) ja Gautier d’Aunay, jotka olivat hovipalvelusta suorittavia ritareita sekä Filip IV:n poikien vaimot. Veljeksiä pidettiin silmällä ja heitä seurattiin. Heidät vangittiin ja kidutuksella saadun tunnustuksen perusteella veljekset tuomittiin majesteettirikoksesta ankarimman mukaan: rangaistuksena oli niin sanottu kolminkertainen julkinen kuolemantuomio. Heidät kidutettiin hengiltä teilipyörässä ja sen jälkeen ruumiit paloiteltiin neljään osaan sekä laitettiin roikkumaan paalujen nokkaan useiksi viikoiksi. Toisten tietojen mukaan kidutus- ja ruumiinhäpäisymenetelmät (mm. nylkeminen, lipeällä valelu, kuljettaminen pitkin katuja) olivat näitä vieläkin raaemmat. Jeannen käly, Marguerite de Bourgogne ja sisar Blanche de Bourgogne tuotiin Pariisin parlamentin oikeudenkäyntiin, jonka perusteella heidät tuomittiin elinikäiseen vankeuteen aviorikoksesta Château Gaillardin linnoituksen vankiselleihin.
Jeanne de Bourgogne, tulevan kuningas Filip V:n puoliso, joka oli todettu oikeudenkäynnissä viattomaksi aviorikokseen, suljettiin kotiarestiin Dourdanin linnoitukseen, koska hän oli salannut tiedon aviorikoksesta. Äitinsä tukemana hän teki sovinnon miehensä kanssa ja saattoi tämän jälkeen palata hoviin Filip IV:n kuoleman jälkeen joulukuussa 1314.
Leskeys.
Filip kuoli vuonna 1322 ja Jeanne jäi leskeksi. Filip oli siirtänyt maaomaisuutta ja muuta varallisuutta ja järjestänyt niin, että omaisuus säilyi Jeannella myös Filipin kuoleman jälkeen, vaikka kruunu siirtyi Filipin veljelle Kaarle IV Kauniille.
Jeanne kuoli noin 40-vuotiaana tammikuussa 1330. Hänet on haudattu Couvent des Cordeliers'n fransiskaaniluostarin kirkkoon Pariisiin ja hänen sydämensä haudattiin puoliso Filip V:n viereen Saint-Denis'n basilikaan.
Kirsten Hansteen

Kirsten Hansteen (o.s. Moe; 5. tammikuuta 1903 Lyngen – 17. marraskuuta 1974 Oslo) oli norjalainen toimittaja ja kommunistisen puolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1945–1949 ja toimi salkuttomana ministerinä Gerhardsenin I hallituksessa 1945. Hansteen oli Norjan ensimmäinen naispuolinen ministeri.
Kirsten Hansteen oli naimisissa Viggo Hansteenin kanssa, joka oli asianajaja ja kommunisti. Norjan miehityksen aikana saksalaiset teloittivat Viggon, ja Kirsten aktivoitui vastarintaliikkeessä.
Norjan kommunistinen puolue

Norjan kommunistinen puolue (norj. Norges Kommunistiske Parti; lyh. NKP) on norjalainen kommunistinen puolue, joka on perustettu vuonna 1923. Sen puheenjohtaja on vuodesta 2016 ollut Runa Evensen.
Puolue julkaisee "Friheten"-nimistä lehteä.
Historia.
NKP syntyi vuonna 1923, kun työväenpuolue erotettiin Kommunistisesta internationaalista. Kolmetoista työväenpuolueen suurkäräjäedustajaa siirtyi kommunistiseen puolueeseen, mutta vuoden 1924 vaaleissa kommunistit saivat vain kuusi paikkaa ja vuonna 1927 kolme, joista kaksi palasi vaalikauden aikana takaisin työväenpuolueeseen. Norjan miehityksen aikana NKP noudatti aluksi Molotovin-Ribbentropin sopimukseen perustuvaa politiikkaa ja kehotti olemaan tekemättä vastarintaa. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon puolue siirtyi aktiivisen vastarinnan kannalle.
Sodan jälkeen NKP sai vuoden 1945 suurkäräjävaaleissa 11,9 prosenttia äänistä ja 11 paikkaa, mikä oli puolueen kaikkien aikojen paras tulos. Kannatus kuitenkin hupeni nopeasti kylmän sodan puhjettua, eikä NKP saanut vuonna 1949 yhtään paikkaa. Puolueen toistaiseksi viimeinen suurkäräjäedustaja oli Emil Løvlien vuonna 1961. Vuonna 1973 kommunistisen puolueen puheenjohtaja Reidar T. Larsen valittiin suurkäräjille "Sosialistisk Valgforbund" -yhteislistalta, mutta puolue jättäytyi listan pohjalta perustetun Sosialistisen vasemmistopuolueen ulkopuolelle. Vuoden 1991 jälkeen puolue ei ole saanut edustajiaan edes aluekäräjille ("fylkesting").
Luisa Landová-Štychová

Luisa Landová-Štychová (s. Aloisie Vorlíčková) (31. tammikuuta 1885 Ratboř u Kolína, Itävalta-Unkari – 31. elokuuta 1969 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkoslovakialainen poliitikko ja tähtitieteilijä.
Elämä.
Landová-Štychová syntyi keskiluokkaiseen perheeseen lähellä Kolínin kaupunkia keskisessä Böömissä. Hänen vanhempansa omistivat ruokakaupan, mutta Landová-Štychová kieltäytyi jatkamasta perheyritystä ja omistautui politiikalle. 
Vuodesta 1905 lähtien hän oli mukana Tšekin vallankumouksellisen työväenliikkeen anarkistisessa siivessä. Erityisesti naisten aseman parantaminen oli hänelle tärkeää. Ensimmäisen maailmansodan aikana Landová-Štychová toimi silloisen anarkokommunistiliiton edustajana neuvotteluissa, jotka johtivat neljän merkittävän sosialistisen puolueen yhdistymiseen vuonna 1918. Tämän myötä hän pääsi myös Vallankumouksellisen kansalliskokouksen jäseneksi, missä roolissa hän toimi vuosina 1918–1920. Tšekkoslovakian ensimmäisissä parlamenttivaaleissa vuonna 1920 Landová-Štychová valittiin edustajainhuoneen jäseneksi Kansallissosiaalisen puolueen listalta.
Parlamentaarikkona.
Tultuaan valituksi parlamenttiin Landová-Štychová pyrki parantamaan naisten ja orpojen asemaa. Hän myös vastusti prostituutiota ja kirkon asemaa yhteiskunnassa. 
Vuonna 1923 Landová-Štychová erotettiin sekä parlamentista, että puolueestaan hänen kieltäydyttyä tukemasta tasavallan suojelulakia valtiovarainministeri Alois Rašínin murhan jälkeen. Tämän jälkeen hän oli perustamassa uutta puoluetta, joka sulautui Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen vuonna 1925. Myöhemmin samana vuonna Landová-Štychová valittiin uudelleen edustajainhuoneistoon, jossa hän toimi vuoteen 1929 saakka. 
Sosialistisessa Tšekkoslovakiassa.
Kommunistien kaapattua vallan toisen maailmansodan jälkeisessä Tšekkoslovakiassa Landová-Štychová ei enää juurikaan ottanut osaa päivänpolitiikkaan, vaan keskittyi enemmän tähtitieteen edistämiseen.
Poliittiset mielipiteet.
Landová-Štychová oli vankka neuvostokommunismin kannattaja ja Neuvostoliiton ihailija. Hän kannatti abortin laillistamista ja naiskiintiöitä poliittisissa puolueissa.
Yksityiselämä.
Landová-Štychová tapasi tulevan aviomiehenstä Jaroslav Štychin Wienissä 1900-luvun alussa. He saivat yhdessä kaksi lasta, mutta heistä huolehtiminen koitui Landová-Štychoválle raskaaksi. 50-vuotiaana hän kirjoitti avioliitostaan elämänsä suurimpana typeryytenä, jossa hänen roolinsa oli pelkkä palvelija. Toisaalta aviopari jakoi saman maailmankuvan ja suuren innostuksen tähtitiedettä kohtaan. He olivat kumpikin perustamassa observatoriota Prahan Petřínin kukkulalle. Tähtitieteen hyväksi tekemästään työstä Landová-Štychová nimettiin Tšekkoslovakian tiedeakatemian kunniajäseksi vuonna 1959.
Kalervo Seppola

Pekka Kaarle Kalervo Seppola (29. kesäkuuta 1913 Kangasniemi – 2. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen pääsarjatason jää- ja jalkapalloilija 1930-luvulla. Ammatiltaan hän oli myyntiedustaja.
Kalervo Seppola oli ammatiltaan tehtaanedustaja. Hän suoritti merkonomitutkinnon Helsingin Liikemiesten Kauppaopistossa. Vuodesta 1939 hän työskenteli Suomen Kumitehtaan palveluksessa Seppola osallistui niin talvi- kuin jatkosotaan sotilasarvona yliluutnantti. Sodan ajan ansioista hänelle myönnettiin Vapaudenristin ritarikunnan 4. luokka. 
Seppola harrasti nuoruudessaan 1920-luvulta lähtien jää- ja jalkapalloa seuranaan HJK. Hän nousi HJK:n jääpallon mestaruussarjamiehistöön hyökkääjäksi vuonna 1932. Hän pelasi kaikkiaan 50 pääsarjaottelua vuosina 1932–1948. Maajoukkueessa Seppola pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1934 Viroa vastaan. Kaikkiaan maaotteluita kertyi 5 A- ja 2 B-maaottelua. Jalkapallossa Seppola pelasi HJK:n pääsarjajoukkueessa kaikkiaan 12 ottelua kausilla 1936–1941 tehden niissä kolme maalia. Näinä vuosina HJK voitti kaksi Suomen mestaruutta, mutta Seppolan rooli oli enemmän vaihtomiehenä.
Saavutukset urheilijana.
Jääpallo:
Jalkapallo:
Vakoilupeli (vuoden 1988 televisiosarja)

Vakoilupeli ("Game, Set and Match") on brittiläinen 13-osainen tv-sarja vuodelta 1988. Se perustuu Len Deightonin romaanitrilogiaan "Berliinin peli, Meksikon erä" ja "Lontoon ottelu". Sarjan pääosassa näyttelee Ian Holm. Sarjan esitti Suomessa Kolmoskanava syksyllä 1989.
Firdaposten

Firdaposten on norjalainen vuonna 1948 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Florøssä Kinnin kunnassa. Lehti ilmestyy kahdesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin. Vuodesta 1976 lehti on ollut tabloid-kokoinen.
Don Richardson

Don Richardson voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Šuvalovin palatsi

Šuvalovin palatsi () on Pietarissa sijaitseva palatsi. Palatsin rakentamisen aloitusvuotta ei tiedetä.
Historia.
Palatsin vanhin osa on sen uusklassista tyyliä edustava vasen siipirakennus, jonka suunnitteli 1780-luvulla oletettavasti arkkitehti Giacomo Quarenghi ja rakennutti Vorontsovin suku. Vuonna 1799 suku myi palatsin kreivitär Marija Naryškinalle. Oikea siipirakennus rakennettiin vuonna 1821–1822, ja sen suunnitteli oletettavasti arkkitehti Carlo Rossi. 1800-luvulla palatsissa pidettiin paljon tanssiaisia, joihin osallistui Pietarin ylimystöä ja Venäjän keisarillinen perhe.
Vallankumouksen jälkeen.
Vuosina 1919–1925 palatsin tiloissa toimi museo, ja sen jälkeen vuorotellen eri neuvostoliittolaisia instituutioita. Palatsi vaurioitui koko Leningradin piirityksen aikana laajalti, ja joitain osia palatsista tuhoutui. Syksyllä 1941 palatsin pylvässali vaurioitui pommituksen synnyttämässä tulipalossa. Sali kuitenkin entisöitiin 1940-luvun aikana. Lisää entisöintejä palatsissa tehtiin vuosien 1963–1965 ja 2006–2013 välillä.
Marraskuussa 2013 palatsin tiloihin avautui Fabergén pääsiäismunia esittelevä Pietarin Fabergé-museo.
Jari Heino

Jari Heino (s. 1963) on suomalainen basisti. Heino on opiskellut Oulunkylän Pop &amp; Jazz -opistossa 1978-1982. Hän on työskennellyt freelancemuusikkona ja tehnyt studio- ja livetöitä lukuisille artisteille Suomessa. Heinon bassonsoittoa voi kuulla monilla suomalaisilla levyillä eri genreissä, kuten popissa, rockissa, iskelmässä ja jazzissa.
Heino on soittanut muun muassa Mambassa, Maarit ja Sami Hurmerinnan, Tapani Kansan ja Jarmo Nikun yhtyeissä sekä Kirkan albumilla "Surun pyyhit silmistäni", Kari Tapion "Myrskyn jälkeen" ja Jari Sillanpään albumilla "Jari Sillanpää" Jari Heino on myös Tommi Rautiaisen London Allstars -yhtyeen jäsen. 
Heinon ura studiomuusikkona on ollut pitkä ja menestyksekäs. Hän esiintyy yli 1500 äänilevyraidalla ja hän on tehnyt yhteistyötä monien tunnettujen artistien kanssa. Hän on esiintynyt monissa TV-orkestereissa ja lukuisilla suomalaisilla musiikkifestivaaleilla sekä konserteissa.
Heino on arvostettu basisti Suomessa, ja hänen monipuolinen työnsä studiomuusikkona on ollut merkittävä osa suomalaista musiikkikulttuuria.
Don Richardson (ohjaaja)

Don Richardson (30. huhtikuuta 1918 New York, Yhdysvallat – 10. tammikuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ohjaaja ja näyttelemisen opettaja.
Richardson teki pitkän uran sekä ohjaajana että opettajana. Hän ohjasi kolme Broadway-tuotantoa sekä yli 800 jaksoa televisiosarjoihin. Hän opetti sekä Barnard Collegessa että American Academy of Dramatic Artsissa sekä kirjoitti näyttelemisestä kirjan "Acting Without Agony: An Alternative to the Method".
Richardsonin kehittämä tekniikka perustuu lihasmuistiin, ja Richardsonin mielestä näytteleminen on kuin urheilua. Harjoitusten tarkoituksena on saada näyttelijä toimimaan lihasmuistinsa varassa. Näyttelijän ei pitäisi ajatella seuraavia liikkeitensä, vaan niiden pitäisi tulla luonnostaan ilman ajattelua. Richardsonin oppilaisiin kuuluivat muun muassa Anne Bancroft, Grace Kelly, Elizabeth Montgomery ja Zero Mostel.
Meranian Agnès

Agnès (Marie) de Merian (saks. Agnes-Maria von Andechs-Meranien); (n. 1176 – 18. /19. heinäkuuta 1201 Poissyn linna, Ranskan kuningaskunta) oli saksalainen aatelisnainen, josta Filip II:n puolisona tuli Ranskan kuningatar vuosiksi 1196-1200.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Meranian herttua Berthold IV ja Agnes von Rochlitz.
Avioliitto ja lapset.
Agnes ja Filip avoituivat Compiègnessä 1. kesäkuuta 1196. Filip oli edelleen naimisissa toisen puolisonsa kuningatar Ingeborgin kanssa, eikä ollut saanut paavi Celestinus III:tta mitätöimään avioliittoa vuonna 1195.
Avioliitosta syntyi kaksi lasta, jotka laillistettiin vuonna 1201.
Filip oli mennyt ensimmäisen vaimonsa Isabella de Hainaultin kuoleman vuonna 1190 jälkeen naimisiin vuonna 1193 tanskalaisen prinsessa Ingeborgin kanssa, mutta ilmeisestikin rakasti Agnèsia ja halusi erota Ingeborgista. Kirkko, Tanskan tai Ranskan kansa eivät hyväksyneet eroa, eikä Ingeborg itsekään muuttanut takaisin Tanskaan vaan jäi luostariin Ranskaan ja vetosi paaviin asemansa palauttamiseksi. Hänet suljettiin lopulta Étampesin linnaan. Agnès ja Filip vihittiin kesäkuussa 1196, Agnès asui hovissa ja eli kuningattaren tavoin ja heille syntyi kaksi lasta, mahdollisesti kolme. Elokuussa 1200 Filipin oli pakko erota Agnesista, jotta paavi Innocentius III kumosi Ranskan kuningaskunnan tammikuussa 1200 saaman ekskommunikaation. Agnèsin kuoltua synnytykseen heinäkuussa 1201 Filip otti Ingeborgin takaisin. Hänet haudattiin St. Corentin-lès-Mantesin benediktiiniläisluostarin kirkkoon Pariisin luoteispuolelle, Nantesiin.
Operation Finale (elokuva)

Operation Finale on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Chris Weitz ja käsikirjoittanut Matthew Orton. Se kertoo Israelin kommandojen vuonna 1960 tekemästä salaisesta operaatiosta, jonka tarkoituksena oli vangita entinen SS-upseeri Adolf Eichmann ja kuljettaa hänet Jerusalemiin oikeudenkäyntiin syytettyinä rikoksista ihmisyyttä vastaan. 
Elokuvan pääosissa ovat Oscar Isaac, Ben Kingsley, Lior Raz, Mélanie Laurent, Nick Kroll ja Haley Lu Richardson.
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi elokuvan teattereissa Yhdysvalloissa 29. elokuuta 2018 Annapurna Picturesin kanssa (nykyään United Artists Releasing), ja se sai kriitikoilta ristiriitaisia arvosteluja.
Christopher A. Wray

Christopher Asher Wray (s. 17. joulukuuta 1966) on yhdysvaltalainen asianajaja, joka toimi Yhdysvaltain liittovaltion poliisin vuodesta 2017 vuoteen 2025. Vuodesta 2003 vuoteen 2005 Wray toimi George W. Bushin hallinnon rikososaston apulaissyyttäjänä. Vuodesta 2005 vuoteen 2016 hän oli oikeudenkäyntikumppani King &amp; Spalding -lakitoimistossa.
Sara Hershkowitz

Sara Hershkowitz on yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan sopraano.
Hershkowitz on lähtöisin Los Angelesista. Hän sai kandidaatin arvon laulussa Manhattan School of Musicissa. Lisäksi hän opiskeli Aix-en-Provencen festivaalin Académie lyriquessa ja osallistui Salzburgin musiikkijuhlien nuorten laulajien hankkeeseen. Hershkowitz oli kiinnitettynä Bremenin teatteriin oopperalaulajana vuosina 2007–2012. Hänen oopperaohjelmistoonsa on kuulunut rooleja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Johann Strauss II:n, Engelbert Humperdinckin, Jacques Offenbachin, Richard Straussin, Benjamin Brittenin, Alexander von Zemlinskyn ja György Ligetin teoksissa. Hershkowitzin konserttiohjelmistoon kuuluneiden teosten joukossa ovat olleet muiden muassa Antonio Vivaldin "Gloria", Ludwig van Beethovenin yhdeksäs sinfonia ja Johannes Brahmsin "Saksalainen sielunmessu". Vuonna 2019 Hershkowitz loi Claire Claremontin roolin Michael Wertmüllerin teoksen "Diodati. Unendlich" kantaesityksessä.
Hershkowitz voitti yleisöpalkinnon Wienin Klassik-Mania-laulukilpailussa. Vuonna 2020 hän sai kolmannen ehdokkuutensa parhaan laulajan kategoriassa "Opernweltin" kilpailussa. Hershkowitz on toiminut myös laulaja-lauluntekijänä pseudonyymillä Sara Shiloh Rae yhtyeessään Bluebird Junction. Hän on tulkinnut klassisen ohjelmistonsa lisäksi bluegrassiin, americanaan tai kansanmusiikkiin luettavaa musiikkia.
Fie Hækkerup

Fie Thorsted Hækkerup (s. 25. heinäkuuta 1994 Hillerød) on tanskalainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta. Hän on toiminut vuodesta 2022 Tanskan parlamentin eli kansankäräjien jäsenenä.
Hækkerup valittiin kansankäräjille marraskuun 2022 vaaleissa Pohjois-Sjællandin vaalipiiristä. Hän sai vaaleissa 5 789 ääntä. Hänen isänsä, useissa ministerintehtävissä toiminut Nick Hækkerup toimi kansankäräjäedustajana samasta vaalipiiristä vuosina 2007–2022. Samaan sukuun kuuluu muitakin merkittäviä poliitikkoja, muun muassa ministereinä olleet Fien isosetä Hans Hækkerup, isoisoisä Per Hækkerup ja isoisosetä Hans Erling Hækkerup.
Fie Hækkerup on opiskellut tanskan kieltä ja viestintää Kööpenhaminan yliopistossa. Hän suoritti kandidaattitutkinnon (cand. mag.) vuonna 2020. Ennen valintaansa kansankäräjille hän työskenteli vuodesta 2020 viestintäyritys Rud Pedersenin konsulttina. Vuosina 2018–2020 hän toimi puolueensa opiskelijajärjestön Frit Forumin puheenjohtajana.
Fie Hækkerup avioitui syyskuussa 2022 Mikkel Juulin kanssa. Hänen puolisonsa otti avioitumisen myötä käyttöön yhdistelmäsukunimen Juul Hækkerup.
Katalin Miklóssy

Katalin Miklóssy (s. 1964 Budapest) on suomalainen valtiotieteilijä. Hän on tutkinut poliittista historiaa ja Itä-Eurooppaa. Hänen erikoistumisalueinaan ovat olleet varsinkin kilpailun ja autoritaaristen järjestelmien muutosten tutkimukset etenkin Visegrád-ryhmän maissa ja Kaakkois-Euroopassa.
Miklóssy on oppiarvoltaan valtiotieteiden tohtori. Hän on toiminut yliopistonlehtorina Aleksanteri-instituutissa sekä Helsingin yliopiston poliittisen historian dosenttina. Miklóssyn väitöskirja on "Manoeuvres of national interest : internationalism and nationalism in the emerging Kádárist criticism of Romania, 1968-1972" vuodelta 2003. Miklóssy on lisäksi muun muassa toimittanut teoksen "Demokratian karikot – itäinen Eurooppa suuntaa etsimässä" (Gaudeamus, 2018) yhdessä Jouko Nikulan kanssa. Hänen kotipaikkansa on Mäntsälä. Hän asettui Suomeen mentyään helmikuussa 1988 Tukholmassa naimisiin suomalaisen miehen kanssa.
V-Rally (pelisarja)

V-Rally on ajopelisarja, jonka aiheena on ralli. Ensimmäiset kolme osaa kehitti Eden Studios.
Yhdysvalloissa sarjan pelejä on markkinoitu osana "Need for Speed" ja "Test Drive" -sarjoja.
"The Guardianin" mukaan sarjan pelejä oli myyty lähes viisi miljoonaa kappaletta lokakuuhun 1999 mennessä. IGN:n mukaan sarja on myynyt neljä miljoonaa kappaletta kesäkuuhun 2002 mennessä.
Sarjan neljännen osan "V-Rally 4" on kehittänyt Kylotonn ja julkaissut Bigben Interactive.
Oslon käräjätalo

Oslon käräjätalo (norj. Oslo tinghus) on Oslossa C. J. Hambron aukiolla sijaitseva oikeustalo, jossa toimii Oslon käräjäoikeus. Rakennus valmistui vuonna 1994 ja edustaa modernismia. Talo tuli laajalti tunnetuksi heinäkuun 2011 terrori-iskujen oikeudenkäynnistä.
Riina Solman

Riina Solman (s. 23. kesäkuuta 1972 Viljandi) on virolainen Isänmaa-puolueen poliitikko. Hän toimi Viron väestöministerinä 2019–2021 ja julkishallintoministerinä 2022–2023. Hän on äitinsä puolelta vironinkeriläinen.
Mansaaren ralli

Mansaaren ralli (Rally Isle of Man ja ennen Manx International Rally) on Mansaarella ajettava rallikilpailu, jota on järjestetty yli 40 vuoden ajan. Kilpailu kuuluu Britannian ja Irlannin rallisarjaan. Kilpailu on kuulunut myös rallin EM-sarjaan.
Historia.
Vuonna 1962 John Hopwood otti yhteyttä turismilautakunnan Leonard Bondiin ja päätyi vapaaehtoiseksi järjestämään kilpailua. Seuraavana vuonna järjestettiin ensimmäinen Manx Trophy Rally, johon ilmoittautui 75 autokuntaa. Myöhemmin Manx Trophy Rally ja Conister Trust Historical Rally kuuluivat Manx International Rally -kilpailuun.
Pentti Roiko-Jokela

Pentti Tuomas Roiko-Jokela (21. joulukuuta 1941 Kannus – 1. heinäkuuta 2015 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja, tutkija ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Roiko-Jokelan vanhemmat olivat maanviljelijä Reino Fredrik Roiko-Jokela ja emäntä Martta Jenny Raita ja puoliso vuodesta 1966 lehtori Marja Tellervo Juntunen. Roiko- Jokela tuli ylioppilaaksi Kannuksen yhteiskoulusta 1961 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1966 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Tekniikan tohtorin tutkinnon hän suoritti 1974 Sveitsissä, ETH Zürich -korkeakoulussa. Se rinnastettiin Suomessa maatalous- ja metsätieteiden tohtorin tutkintoon 1988. Roiko-Jokela oli Helsingin yliopiston ja valtion maatalous-metsätieteellisen toimikunnan tutkimusapulainen 1966–1968, Helsingin yliopiston kurssiassistentti 1966–1969 ja tutkija Sveitsissä 1969–1974. 
Metsäntutkimuslaitoksen Rovaniemen tutkimusaseman puuntuotostutkija hän oli 1974–1982, vt. johtava tutkija 1978–1979 ja johtaja 1982–1984, Metsähallituksen suunnitteluosaston metsäneuvos 1984–1987, tuotanto-osaston osastonjohtaja 1987–1992, va. ylijohtaja 1990, kiinteistöasioiden, kiinteistöpalveluiden ja omaisuuspalveluiden johtaja 1992–1998 ja kiinteistöjohtaja 1999–2005. Hänellä oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsämiesten Säätiön hallituksen puheenjohtajana hän toimi 1995–2010. Metsäneuvoksen arvonimen Roiko-Jokela sai 2010.
Beta Camelopardalis

Beta Camelopardalis, Beta Cam tai β Camelopardalis on Kirahvin tähdistön kirkkain tähti. Sen näennäinen magnitudi on 4,02, joten se näkyy himmeänä paljaalla silmällä. Se on noin 870 valovuoden päässä Maasta. Sillä ei tiedetä olevan kumppaneita.
Beta Camelopardaliksen spektriluokka on G Ib tai G IIa. Se on keltainen ylijättiläinen tai kirkas jättiläinen, arviolta 50-60 miljoonaa vuotta vanha. Se pyörii poikkeuksellisen nopeasti (11,7 km/s) tämän tyyppiseksi tähdeksi. Yksi mahdollinen selitys on, että se on nielaissut lähellä kiertäneen jättiläisplaneetan, 'kuuman Jupiterin'.
Sen massa on 6,5 kertaa Auringon massa ja se on laajentunut n. 58 kertaa Auringon säteen suuruiseksi. Sen valovoima on 1592 kertaa Auringon valovoima, ja efektiivinen lämpötila 5300 K.
Seinäjoen adventtiseurakunta

Seinäjoen adventtiseurakunta on Seinäjoella toimiva adventtiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1950. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Seinäjoen Pohjan kaupunginossa. Seurakunnan pastorina toimii Satu Mäkelä. Seurakunta kuuluu Suomen Adventtikirkko -kirkkokuntaan.
Jyväskylän Aalto

Jyväskylän Aalto ry on jyväskyläläinen uimaseura, joka syntyi, kun Swimming Jyväskylä ja Kampuksen Plaani yhdistyivät vuoden 2021 lopussa. Seura tarjoaa kilpauintia, taitouintia, uimahyppyjä, uimakouluja ja kurssitoimintaa. Sillä on myös Masters toimintaa ja vauvauintia.
Kotiuimahallina on Jyväskylän AaltoAlvari.
Seuran kilpauimareita ovat muun muassa Ari-Pekka Liukkonen ja uransa päättänyt Mimosa Jallow.
Vuonna 2022 seurassa oli noin 1 400 jäsentä.
Kylkiäinen (täsmennyssivu)

Kylkiäinen voi tarkoittaa seuraavia:
Park Lane

Park Lane on kaksiajoratainen tie Lontoon City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Se alkaa Hyde Park Cornerin kiertoliittymästä läheltä Piccadillyn länsipäätä, seuraa Hyde Parkin itäreunaa pohjoiseen ja päättyy Marble Archiin Oxford Streetin tuntumassa. Park Lanen itälaidalta alkaa Mayfairin kaupunginosa, jossa tien välittömässä läheisyydessä sijaitsee useita loistohotelleja, esimerkiksi Grosvenor House Hotel, The Dorchester, Hilton ja Four Seasons. Hotellien lisäksi tien varrella on kalliiden automerkkien esittelytiloja.
Historia.
Park Lane sai alkunsa Hyde Parkin itäreunaa seuranneesta kulkuväylästä, joka muodostui Henrik VIII:n ympäröityä puiston aidalla 1500-luvulla. Se ei ollut pahaista polkua kummempi ja tunnettiin nimellä Tyburn Lane 1700-luvulle asti. Vaunuliikenteen lisäännyttyä tiellä Kensington Turnpike Trust otti sen hallintaansa vuonna 1741 ja päällysti sen eteläisimmän osuuden kivillä.
Mayfairin väkiluvun kasvaessa Park Lanen itälaidalle alettiin rakentaa aatelisten herraskartanoita. Dorchester House valmistui vuonna 1751; tosin rakennuksesta alettiin käyttää tätä nimeä vasta, kun sen ostanut Joseph Damer sai Dorchesterin jaarlin arvonimen vuonna 1792. Grosvenorit, joista myöhemmin tuli Westminsterin herttuoita, asuivat Park Lanella vuodesta 1806 alkaen.
Park Lanen merkitys liikenneväylänä alkoi kasvaa 1820-luvulla, jolloin Hyde Park Cornerin ympäristöä kehitettiin arkkitehti Decimus Burtonin suunnitelmien perusteella. Samanaikaisesti Park Lanelle rakennettiin useita uusia arvokiinteistöjä ja kunnostettiin vanhoja. Esimerkiksi Benjamin Dean Wyatt suunnitteli Londonderry Housen ja Apsley Housen uudelleen, ja pohjoisempana kunnostettiin muun muassa Dudley Housea ja Grosvenor Housea. 1800-luvun puolivälissä Robert Stayner Holford muutti Dorchester Housen loisteliaaksi renessanssipalatsiksi. Park Lanen kapeudesta alkoi muodostua ongelma liikenteelle, kunnes hallitus lopulta levensi sitä Oxford Streetiltä Stanhope Gatelle asti vuonna 1868.
Kauniit puistonäkymät houkuttelivat kiinteistökeinottelijoita rakentamaan loistohotelleja Park Lanelle maailmansotien välisenä aikana. Keinottelijoita eivät säikäyttäneet edes 1700- ja 1800-luvulla rakennettujen kartanoiden korkeat hinnat. Vuonna 1927 avattu art deco -tyylinen Park Lane Hotel (nykyinen Sheraton) oli Britannian ensimmäinen hotelli, jossa jokaiseen huoneeseen kuului oma kylpyhuone. Grosvenor House Hotel avattiin vuonna 1929, ja samana vuonna purettiin myös Dorchester House, joka korvattiin myöhemmin The Dorchester -hotellilla.
Hyde Parkista erotettiin vuonna 1962 kaistale, jotta Park Lane saatiin levennettyä kaksiajorataiseksi. Itäisen ajoradan eteläisin osuus reititettiin Apsley Housen itäpuolitse Hyde Park Corneriin. Hyde Parkin alle rakennettiin valtava pysäköintiluola, jonne mahtuu 1 100 autoa. Vuonna 1963 valmistui 28-kerroksinen Hilton, josta tuli Lontoon uusi maamerkki, ja vuonna 1970 Inn on the Park -hotelli (nykyinen Four Seasons).
Andrew Stanton

Andrew Ayers Stanton (s. 3. joulukuuta 1965 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten työstään Pixarin animaatioelokuvien parissa. Hän on voittanut kaksi Oscar-palkintoa ja yhden Baftan elokuvapalkinnon.
Koulutus.
Stanton suoritti kandidaatintutkinnon ("Bachelor of Fine Arts") California Institute of the Arts -yliopistossa vuonna 1987.
Farrell

Farrell () on englanninkielinen sukunimi. Se perustuu iirinkieliseen sukunimeen Ó Fearghail, joka tarkoittaa "Fearghalin jälkeläistä". Vuonna 2025 Suomen väestötietojärjestelmässä oli 31 elävää henkilöä, joiden sukunimi oli Farrell.
Mys Šmidtan lentoasema

Mys Šmidtan lentoasema (; ICAO: UHMI; kansallinen lentopaikka-tunnus: УХМИ ja ЬХМИ;) on lentoasema Mys Šmidtan kaupunkityyppisessä taajamassa Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa Venäjän kaukoidässä, Tšuktšienmeren lähellä. Lentoasema sijaitsee noin kaksi kilometriä Mys Šmidtan keskustasta itäkaakkoon. Mys Šmidta tarkoittaa kirjaimellisesti 'Schmidtinniemeä' ja on nimetty Otto Schmidtin mukaan.
Lentokenttä on rakennettu vuonna 1954 silloisen polaaritutkimusaseman läheisyyteen.
&lt;br clear=left&gt;
Via Aurelia (Venetia)

Via Aurelia oli roomalainen tie, joka kulki Venetiassa Italiassa. Se johti Pataviumista Acelumin kautta Raetiaan johtaneelle Via Claudia Augustalle. Venetian Via Aureliaa ei tule sekoittaa paremmin tunnettiin Via Aureliaan, joka kulki Etrurian rannikolla.
Venetian Via Aurelia tunnetaan vain huonosti. Sen rakennuttajana pidetään yleensä Gaius Aurelius Cottaa, joka toimi konsulina vuonna 75 eaa. ja Gallia cisalpinan prokonsulina vuonna 74 eaa. Tie mainitaan lähinnä seudun "centuriation" eli maanmittauksen yhteydessä.
Via Aurelia (täsmennyssivu)

Via Aurelia voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin roomalaisiin teihin:
Via Claudia

Via Claudia voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin roomalaisiin teihin: