Raivo Roosna

Raivo Roosna (nyk. Daniel Ladion; s. 31. lokakuuta 1963) on virolaissyntyinen mies, joka on tullut tunnetuksi kahdesta vuonna 1985 Suomessa tehdystä ryöstöstä. Roosna ja hänen maanmiehensä Alex Lepajõe (nyk. Aleksander Pertel) loikkasivat kahden muun nuorukaisen kanssa keväällä 1984 Neuvosto-Virosta Suomen kautta Ruotsiin. Seuraavana vuonna Roosna ja Lepajõe suorittivat Helsingissä kaksi aseellista ryöstöä peräkkäisinä päivinä. Ryöstöjen kohteina olivat Tillanderin kultasepänliike Helsingin keskustassa ja Helsingin Osakepankin konttori Käpylässä.
Loikkaus Suomen kautta Ruotsiin.
Keväällä 1984 Raivo Roosna, Aleks Lepajõe ja kaksi muuta nuorta virolaismiestä loikkasivat Neuvosto-Virosta Suomen kautta Ruotsiin. Lepajôen mukaan loikkauksen motiivina oli sosialistisen yhteiskuntajärjestelmän ankeus ja se, miten länsimaista elämäntyyliä oli romantisoitu Virossa, mutta myös pelko joutumisesta Afganistanin sotaan. Matkan Virosta Suomenlahden yli Suomen puolelle miehet suorittivat kumiveneellä. Ruotsissa heille myönnettiin turvapaikkaoikeudet ja lehdistö teki heistä sankareita. Elämä ei kuitenkaan sujunut Ruotsissa niin kuin Roosna ja Lepajõe olivat odottaneet. Keväällä 1985 he lähtivät päähänpiston ohjaamana ryöstöretkelle Suomeen.
Vuonna 1985 tehdyt ryöstöt.
Tillanderin ryöstö.
Keskiviikkoaamuna 17. huhtikuuta 1985 noin kello 9.00 Roosna ja Lepajõe tapasivat ennalta sopimassaan paikassa Helsingin olympiastadionin edustalla ja vaihtoivat autossa vaatteensa pukuihin. Seuraavaksi he ajoivat ydinkeskustaan ja pysäköivät autonsa Annankadulle. Kaksikko käveli Mannerheimintien yli ja kävi Esplanadilla, Aleksanterinkadulla ja niitä yhdistävällä sisäpihalla varmistamassa, ettei siellä olisi esimerkiksi kuorma-autoa pakotien tukkeena. Sisäpihalla he kaivoivat mukanaan olleesta urheilukassista esille konepistoolin. Toinen miehistä laittoi konepistoolin takkinsa alle ja toinen sujautti Parabellum-pistoolin takkinsa sivutaskuun. Tämän jälkeen miehet siirtyivät Aleksanterinkatu 48:ssa sijainneen Tillanderin kultasepänliikkeen läheisyyteen varmistuen siitä, että liikkeessä ei sillä hetkellä ollut asiakkaita. Reittien harjoittelu etukäteen mahdollisti nopean liikkumisen.
Miehet menivät sisään liikkeeseen klo 10:05 ja liikkeessä ollut myyjä meni palvelemaan heitä. Toinen miehistä halusi katsella sormuksia ja myyjän lähtiessä noutamaan lisää malleja, mies tuli tämän perässä ja osoitti tätä aseella sanoen, että kyseessä on ryöstö. Myyjän yrittäessä poistua konttoritilojen suuntaan tilanne riistäytyi ammuskeluksi ja toinen miehestä ampui konepistoolillaan kaksi kertaa. Laukaukset osuivat aivan myyjän viereen. Miehet poistuivat liikkeestä takapihan suuntaan.
Tekijät pakenivat juosten ja katosivat Lönnrotinkadun mäkeen. Heidän pakoautonsa, mitä ilmeisimmin Ruotsista varastettu 7-sarjan BMW oli parkkeerattuna Vanhan kirkon puistossa, Japanin suurlähetystöä vastapäätä. He ajoivat ennalta harjoitettua reittiä noin puolitoista kilometriä erääseen pysäköintihalliin Malminkatu 34:ään. Koko pakomatkan he suorittivat alle kymmenessä minuutissa.
Poliisi oli paikalla ryöstöpaikalla klo 10:10, minkä jälkeen aloitettiin tiivis tutkinta. Molempien ryöstäjien iäksi arvioitiin noin 30 vuotta ja molemmista sai tutkinnan mukaan vaikutelman, että he olisivat ulkomaalaisia. Eräs myyjistä kertoi, että mies puhui suomea virolaisittain. Ryöstöä koskevat sanomat ja tiedotteet lähtivät välittömästi ympäri maan. Samoin informoitiin kaikkia rajanylityspaikkoja siltä varalta, että ryöstäjät yrittäisivät poistua maasta.
Roosna ja Lepajõe ajoivat autollaan Helsingin Töölössä lähelle kerrostaloa, jossa asui Roosnan tyttöystävä. Tämän asunnossa miehet kävivät läpi saalistaan, jonka suuruus osoittautui pettymykseksi. Lepajõe kertoi myöhemmin muistelmissaan, ettei saalis ollut läheskään heidän odottamansa viiden miljoonan markan arvoinen. Saaliin kätkemisestä Lepajõe kertoi: 
Illan aikana varmistui, että ryöstösaaliin ulosmyyntihinta olisi ollut noin 1,4 miljoonaa markkaa. Tapaus herätti laajaa julkisuutta röyhkeydellään. "Helsingin Sanomat" kirjoitti: ”Röyhkeä kaappaus keskellä Helsinkiä, konepistoolimies ampui 2 varoituslaukausta.” Tutkijoille tuli aavistus ulkomaalaisten suorittamasta tilaustyöstä, sellaiseen heidän mielestään viittaisi muun muassa se, että tekijät eivät olleet naamioituneet.
HOP:n ryöstö.
Torstaina 18. huhtikuuta kello 10:50 poliisi sai ilmoituksen HOP:n Käpylän-konttorissa osoitteessa Pohjolankatu 1 meneillään olevasta ryöstöstä, joka muistutti edellispäivän Tillanderin tapausta. Kaksi siististi pukeutunutta ulkomaalaista miestä oli ryöstänyt pankin, jossa oli myös ammuttu. Poliisien tultua paikalle aloitettiin pakoreitin varrella asuvia puhuttaa talo talolta. Samaan aikaan tehtiin teknistä tutkintaa.
Ennen ryöstöä toinen miehistä halusi vaihtaa 500 markkaa kruunuiksi. Virkailijan hakiessa rahalipasta, mies otti aseen esille ja totesi kyseessä olevan ryöstön. Toinen miehistä oli kiertänyt henkilökunnan puolelle ja alkanut latoa kassalippaita päällekkäin syliinsä. Ryöstön aikana ammuttiin kaksi kertaa lattialle.
Ryöstön jälkeen tekijät pakenivat Kalervonkatua pitkin Koskelantietä kohti. Silminnäkijät kertoivat, että Kalervonkatu 12:n kohdalla olleeseen siniseen BMW:hen, jonka rekisterinumero oli ARS-316, oli juossut kaksi miestä ja heittäneet takapenkille jotain. Sen jälkeen auto oli lähtenyt silminnäkijöiden mukaan vauhdikkaasti liikkeelle. Saalis oli noin 150 000 markkaa sekä suuri joukko arvopapereita ja shekkejä. Runsaan tunnin kuluttua poliisi löysi etsityn auton Vallilasta, Hauhontie 4:n kohdalta. Auto jäi tarkkailuun ja sen alkuperää selviteltiin. Pian tiedettiin, että siinä olleet rekisterikilvet oli varastettu pari päivää aikaisemmin eräästä toisesta BMW:stä. Hetken kuluttua auto hinautettiin rikospoliisiin. Autosta löytyi koko ryöstösaalis, aseet, vaatteet ja naamiointivälineet. Autosta löytyi myös kaksi puhelinnumeroa, joista toinen viittasi helsinkiläiseen lähiöön ja toinen Lahteen.
Tutkinta.
Puhelinnumeroon viittaavassa lähiössä asuva nainen soitti samana iltana yhdeksän aikaan illalla ja kertoi kahdesta virolaisnuorukaisesta sekä heidän sinisestä BMW:stään. Myös Lahdesta otettiin yhteyttä ja saatiin selville, että miehet asuvat tilapäisesti jossakin päin Tukholmankatua. Poliisin huomio kiinnittyi virolaiskytkentään ja saatiin selville eräs Reiska, joka oli muuttanut Suomeen vuonna 1978. Reiska oli kova bisnesmies ja huhun mukaan hän auttoi loikkaamaan ihmisiä Neuvostoliitosta ja järjesteli niin sanottuja paperiavioliittoja.
Samaisena torstai-iltana poliisi teki rynnäkön Reiskan asuntoon. Asunnossa oli samaan aikaan vierailulla Reetta, joka kertoi asuvansa tyttärensä Piritan kanssa Tukholmankadulla, missä ovat parhaillaan tämä mainittu Pirita ja Raivo-niminen nuorukainen. Reiska kuitenkin kiisti tuntevansa ylipäätään ketään, mutta hänestä näki, että hän pelkäsi valtavasti. Pian tehtiin rynnäkkö myös siihen Tukholmankadun asuntoon, missä Piritan ja Raivon piti olla, mutta asunto olikin tyhjä. Raivo Roosnan passi sieltä kuitenkin löytyi ja se otettiin talteen.
Etsintöjä laajennettiin Ruotsiin, kun saatiin tietää, että Raivolla on asunto Uppsalassa. Koko Suomi kohisi. "Iltalehti" kirjoitti: ”Konepistooli-isku nyt pankkiin, ajojahti laajeni koko maahan.”
Perjantaina tiedettiin jo toisenkin ryöstäjän nimi, mutta kuvaa hänestä ei ollut. Sen sijaan Roosnan kuvalla varustettu tiedote pyydettiin julkaisemaan kaikissa sanomalehdissä ja televisiossa. Tämä tietysti poiki lukuisia perättömiäkin ilmoituksia, mutta saatiin myös varma tieto siitä, että Alex Lepajõe oli nähty Raivo Roosnan seurassa vain pari päivää ennen ryöstöä. Tämän vihjeen antoi eräs toimittaja, joka tunsi molemmat miehet ja oli tehnyt heidän loikkaamisestaan jutun.
Eräs virolaista alkuperää ollut 19-vuotias tyttö kuuli autolla ajellessaan radiosta, että kahta virolaista etsitään ryöstöistä ja hänelle tuli heti mieleen, että ryöstäjät saattaisivat olla hänen tuttavansa Piritan kanssa hänen asunnollaan, koska Pirita oli pyytänyt häneltä asunnon avainta maanantaihin saakka lainaksi. Tyttö ajoi saman tien Porvoon poliisiin ja ilmoitti, että tekijät ovat mahdollisesti hänen asunnossaan Caloniuksenkadulla Helsingin Töölössä. Asunnon tarkkailun yhteydessä lauantaina saatiin sen edustalta kiinni Pirita, joka paljasti itsensä kääntäessään päänsä poliisin kutsuttua häntä etunimellä. Pirita tosin antoi väärät henkilötiedot ja heittäytyi sen jälkeen puhumattomaksi.
Pidätys.
Perjantaina 19. huhtikuuta kello 17.15 poliisin erikoisyksikkö, Karhu-ryhmä, ryntäsi sisään asuntoon. Roosna ja Lepajõe yllätettiin täysin eivätkä he ehtineet ryhtyä minkäänlaiseen vastarintaan. Operaatio oli ohi parissa minuutissa. Aseita ja Tillanderin timantteja ei kuitenkaan löytynyt.
Kuulusteluissa miehet väittivät, että heidät oli kiristetty mukaan ryöstöön ja oikeasti ryöstöjen takana on poliittinen taho sekä propagandistinen liike. Pirita taas näytteli jatkuvasti viatonta kuulusteluissa. Pirita laskettiin vapaaksi 17 pidätysvuorokauden jälkeen ja häntä esitettiin pantavaksi syytteeseen vain rikoksen suosimisesta. Piritan äitiä Reettaa epäiltiin myös osuudesta ryöstöihin.
Roosna ilmoitti puhumisen ehdoksi selvyyden siitä, mihin hän joutuisi tuomion jälkeen. Hän tyytyi lopulta siihen vastaukseen, että pohjoismaisten sopimusten perusteella hän ehkä pääsisi vielä takaisin Ruotsiin.
Tapauksen tutkinnan edistymistä ja oikeuskäsittelyä seurattiin julkisuudessa tiiviisti. Aleks Lepajõen oikeusavustajana toimi asianajaja Heikki Salo.
Lepajõe kertoi muistelmissaan vuonna 2018:
Tuomio ja saaliin kohtalo.
Heinäkuussa 1985 Roosna tuomittiin kahdesta törkeästä ryöstöstä seitsemäksi vuodeksi ja 11 kuukaudeksi vankeuteen sekä maksamaan lähes 800 000 markan korvaukset. Lepajõe tuomittiin hänelle tehdyn mielentilatutkimuksen jälkeen tammikuussa 1986 seitsemäksi vuodeksi ja 10 kuukaudeksi vankeuteen. Tillanderin ryöstösaalista, jonka löytymiseen johtavista tiedoista vakuutusyhtiö oli luvannut 50 000 markan palkkion, ei koskaan löydetty, ja tekijöiden taustavoimat jäivät vapaalle jalalle.
Aleks Lepajõe vietti vankeusaikansa Katajanokan vankilassa, Raivo Roosna puolestaan siirrettiin ruotsalaiseen vankilaan.
Lepajõe väittää Virossa vuonna 2018 julkaistussa kirjassaan "Röövlinnud", että eräs toimittajaksi esittäytynyt suomalaismies, johon hän oli tutustunut vankilassa, olisi pari vuotta myöhemmin hakenut ryöstösaaliin vintiltä, johon se oli piilotettu. Henkilö oli sulattanut kullan ja nyppinyt sormuksista arvokivet. 
Toimittaja Harri Nykänen kertoi vuonna 2015 muistelmateoksessaan "Likainen Harri", että samassa vankilassa Lepajõen kanssa istunut, petoksista tuomittu mies oli saanut puhutuksi tämän ympäri ja luvannut vapauduttuaan realisoida Tillanderin ryöstösaaliin Roosnan ja Lepajõen puolesta pientä korvausta vastaan. Mies oli noutanut saaliin hänelle neuvotusta paikasta Caloniuksenkadun talon ullakolta, mutta pitänytkin kaiken itse. Myöhemmin viranomaiset saivat selville, että mies oli antanut koruista osan silloiselle ruotsalaiselle naisystävälleen ja vaihtanut loput kahteen ravihevoseen, jotka eivät lopulta tuottaneet mitään. Vaihtokaupan toisena osapuolena ollut hevoskasvattaja oli ottanut koruissa olleet jalokivet itselleen ja myynyt kullan eteenpäin.
Roosnan ja Lepajõen tapauksen tutkintaa vuonna 1985 johtanut, eläkkeelle siirtynyt rikoskomisario Seppo Sillanpää vahvisti vuonna 2019 Aleks Lepajõen kertomuksen Tillanderin korusaaliin kohtalosta. Lepajõelle toimittajaksi esittäytynyt vankitoveri oli pari vuotta ryöstöjen jälkeen järjestänyt itsensä vankilasta lomalle ja käynyt pikkuveljensä kanssa kaivamassa korusaaliin esiin ullakolta, minkä pikkuveli myöhemmin tunnusti poliisin kuulusteluissa. Vanhempi veli jätti palaamatta vankilaan ja pakeni Ruotsiin korut mukanaan. Poliisin haltuun oli Sillanpään mukaan vuonna 1985 jäänyt ainoastaan yksi Roosnalta ja Lepajõelta heidän pakoreitilleen Kalevankadulle pudonnut koru.
Aleks Lepajõe kertoi muistelmissaan Raivo Roosnan tulleen tapaamaan häntä vuonna 2002 hänen Tallinnassa omistamaansa ravintolaan saadakseen selville, mitä Tillanderin ryöstösaaliille todella oli tapahtunut:
Myöhempiä vaiheita.
Aleks Lepajõe vapautui vankilasta alkuvuonna 1989 ja vietti aluksi puoli vuotta Ruotsissa omien sanojensa mukaan toimettomana. Myöhemmin hän päätyi eri vaiheiden kautta Alankomaihin, jossa hän työskenteli kukkia eri puolille maailmaa välittäneessä yrityksessä. Lepajõe palasi Viroon vuonna 1995 ja on toiminut ravintolan pitäjänä Tallinnassa. Hänellä on ollut myös oma talk show -televisio-ohjelma "Täna õhtul Aleks Lepajõe." Vuonna 2019 Lepajõe kertoi työskentelevänsä lasten koripallovalmentajana, omistavansa pienen asuntoja Tallinnassa vuokraavan yrityksen ja asuvansa omistamallaan maatilalla Etelä-Virossa.
Turun Sanomien mukaan Aleks Lepajõe jäi maaliskuussa 1998 Tallinnan lentoasemalla kiinni väärennetyllä passilla matkustamisesta ollessaan matkalla Suomeen. Saman vuoden joulukuussa Helsingin Sanomat kertoi Raivo Roosnan palanneen Ruotsista Viroon 14 vuoden poissaolon jälkeen. Siihen saakka Roosna oli kärsinyt hänelle vuonna 1993 huumausainerikoksista langetettua vankeustuomiota Ruotsissa.
Populaarikulttuurissa.
Juha Vainio sävelsi, sanoitti ja levytti Roosnan ja Lepajõen tapauksen pohjalta vielä samana vuonna humoristisen kappaleen "Aleks ja Jaan".
Jaak Kilmin ohjaama virolainen veijarikomediaelokuva "Loikkarit" (2017) pohjautuu löyhästi Roosnan ja Lepajõen tarinaan. Roosna, Lepajõe ja kolmas loikkari Harry Gelstein haastoivat elokuvan tuottajan oikeuteen ja vaativat 200 000 euron korvauksia, koska heidän tarinaansa oli käytetty elokuvassa ilman heidän lupaansa.