Feminiinijohdin

Feminiininjohdin, suomen kielessä -tär (etuvokaalisissa sanoissa) tai -tar (takavokaalisissa sanoissa), osoittaa henkilöä tarkoittavan sanan tarkoittavan naista. Esimerkiksi "opettajatar" on naispuolinen opettaja, "ystävätär" naispuolinen ystävä ja "kreikatar" kreikkalainen nainen. Johdin "‑tAr (: ‑ttAre-)" liittyy kantasanan (heikkoon) vokaalivartaloon ("henge-tär : henge-ttäre-"). S:ään loppuvissa sanoissa johdin korvaa kantasanan nominatiivimuodon loppu-s:n, kuten "kuninga-tar, ruhtina-tar, valtia-tar".
Nykyään tämä johdin on suomen kielessä melko harvinainen, mutta sitä käytetään yhä jonkin verran urheilussa ("juoksijatar") ja taiteissa ("tanssijatar, näyttelijätär"). Myös sanat "kaunotar" ja "onnetar" ovat yhä käytössä. Saksan kielessä feminiinijohdin "-in" on yhä pakollinen.
Suomessa sanat "opettaja" ja "ystävä" voivat aivan yhtä hyvin viitata naiseen kuin mieheen. Kun sukupuoli on saatava esiin, nykyään puhutaan esimerkiksi "nais-" ja "miesopettajasta". Toisaalta jotkut mies- ja nais-alkuiset yhdyssanat voivat aiheuttaa väärinkäsityksiäkin. Esimerkiksi "nais-" ja "miesystävä" tarkoittavat usein seurustelukumppania eikä "naissankari" ole sama kuin "sankaritar", joten toisinaan tär- tai tar-pääte on edelleen tarpeellinen.
Joskus "-tar"-, "-tär"-pääte ei tarkoita vain naispuolisuutta vaan sitä, että kyse on sellaisen henkilön vaimosta, jota tarkoittavan sanan loppuun "-tar" tai "-tär" on lisätty. "Kuningatar" voi olla naispuolinen monarkki, mutta useimmiten kuninkaan puoliso. Kauppaneuvoksen vaimo on "kauppaneuvoksetar", mutta kauppaneuvoksen arvon saanut nainen on "kauppaneuvos". Tar-/tär-päätteellä johdetaan myös jossakin maassa tai jollakin paikkakunnalla asuvaa tai sieltä kotoisin olevaa naista tarkoittavia sanoja. Esimerkiksi "ranskatar" tarkoittaa ranskalaista naista ja "pariisitar" pariisilaista naista. Suometar on käytössä myös erittäin harvinaisena etunimenä.
Feminiinijohdin itäsuomalaisissa sukunimissä.
1600–1800 -luvuilla pääte "-tar", "-tär" on esiintynyt "-nen"-päätteisten ja joskus muidenkin sukunimien naispuolisena vastineena savolaisten keskuudessa. Tällaisissa tapauksissa naisen sukunimi oli hänen isänsä sukunimi muuten, mutta -nen-päätteen tilalla oli -tar-pääte. Tuolloin naiset eivät avioituessaan yleensä ottaneet miehensä sukunimeä. 
Tällainen nimimuoto on esimerkiksi Mateli Kuivalatar (sukunimestä "Kuivalainen") tai Maiju Lassilan romaanissa "Tulitikkuja lainaamassa" esiintyvä Kaisa Karhutar (sukunimestä "Karhunen"). Muita vastaavia muotoja ovat esimerkiksi "Iotar" (sukunimestä "Ikonen"), "Kovotar" (sukunimestä "Koponen"), "Leinotar" (sukunimestä Leinonen), "Sudetar" tai jopa "Suetar" (sukunimestä "Sutinen"), "Kirjavatar" (sukunimestä "Kirjavainen"), "Parratar" (sukunimestä "Partanen") jne. 
Toisinaan feminiinijohtimen vartalo on lyhentynyt verrattuna vastaavaan maskuliinimuotoon, esimerkiksi "Liimatar" (sukunimestä "Liimatainen"), tai -tär on korvannut -lainen-johtimen, esimerkiksi "Lapitar" ("Lappalainen"). Pitempiä muotoja on esiintynyt myös rinnakkain lyhempien kanssa (esimerkiksi "Pöyhötär" tai harvemmin "Pöytär"). 
Jossain vaiheessa naisista alettiin käyttää miesten tavoin -nen-päätteisiä nimiä, mutta vielä 1800-luvun alun Paltamossa oli käytössä naisten sukunimien -tar-käytäntö. Nykyään "-tar"-, "-tär"-päätteisistä nimistä on käytössä sekä naisten että miesten sukunimenä ainakin "Kerätär" (sukunimestä "Keränen"), joka Väestörekisterikeskuksen mukaan on nykyisenä nimenä 19 henkilöllä Suomessa (20.5.2013).