tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jakob Magnus Sprengtporten

Jakob Magnus Sprengtporten (Sprengtport) (10. marraskuuta 1727 – 2. huhtikuuta 1786) oli suomalainen upseeri ja poliitikko. Hänellä oli merkittävä rooli Ruotsin kuningas Kustaa III:n vuonna 1772 tekemässä .
Sprengtporten syntyi Siperiassa, missä hänen isänsä Magnus Wilhelm Sprengtport oli sotavankina vuodesta 1709. Perhe palasi Suomeen vuonna 1722.
Sprengtporten oli koulutukseltaan linnoitusupseeri ja osallistui 1750-luvulla Suomenlinnan rakentamiseen. Pommerin sodassa (1757–1763) hän osoittautui hyväksi joukkojenjohtajaksi ja oli ylipäätään yksi niitä harvoja upseereja, jotka saavuttivat hyvää mainetta Ruotsin kannalta kehnosti sujuneessa sodassa. Vuonna 1769 hänet ylennettiin everstiksi, ja hän sai komentoonsa Uudenmaan ja Hämeen rakuunarykmentit. Hän teki perusteellisia selvityksiä siitä, miten Suomen itärajaa voitaisiin tehokkaimmin puolustaa.
Politiikassa Sprengtporten kuului aluksi hattupuolueeseen mutta siirtyi vähitellen kuningasmielisten puolelle. Vuonna 1772 hän oli suunnittelemassa ja toimeenpanemassa kuningas Kustaa III:n vallankaappausta. Hänen tehtävänään oli mennä Suomenlinnaan ja suostutella sikäläisten upseerien enemmistö kuninkaan puolelle. Kun Suomenlinna olisi saatu haltuun, purjehdittaisiin sieltä sotilasjoukon kanssa Tukholmaan, jossa pakotettaisiin säädyt luopumaan vallasta kuninkaan hyväksi.
Sprengtportenin vallankaappaussuunnitelmaan sisältyi suuria riskejä. Suomen osuus sujuikin odotettua hitaammin ja myrskyisän sään vuoksi jouduttiin Ahvenanmeren yli purjehtimista lykkäämään. Kun Sprengporten vihdoin saapui joukkoineen Tukholmaan 4. syyskuuta 1772, oli kuningas jo ehtinyt tehdä oma-aloitteisesti vallankaappauksen. Kustaa III oli kuitenkin erittäin kiitollinen Sprengtportenille ja palkitsi tämän ylennyksellä kenraaliluutnantiksi.
Sprengtporten nimitettiin vuonna 1772 Suomenlinnan rakennustöiden johtajaksi eli Augustin Ehrensvärdin seuraajaksi. Hän alkoi kuitenkin pian tuntea katkeruutta kuningasta kohtaan, sillä hän ei ollut mielestään saanut kykyjensä veroista työtä. Vuonna 1774 hän erosi tehtävistään. 
Sprengportenin loppuelämä oli onneton. Hänellä oli mielenterveysongelmia, ja kuninkaan lisäksi hän joutui riitoihin myös velipuolensa Georg Magnus Sprengtportenin kanssa.
Evel Knievel Factor

Evel Knievel Factor on Private Line -yhtyeen 1. marraskuuta 2006 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin Japanin on 2 *bonus kappaletta. Evel Knievel oli yhdysvaltalainen surmanajaja. Levyn nimi on amerikkalainen slangi-sanonta ja tarkoittaa "Vaaranpaikkaa/Mitä tahansa saattaa tapahtua".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 23.
Kappaleet.
Japanin painos
NOAA

National Oceanic and Atmospheric Administration ("NOAA") on Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatio. Yhdysvaltain kauppaministeriö perusti sen vuonna 1970.
NOAAlla on kolme tehtävää:
Sen perustoimintoja ovat
Hallinto, rakenne ja rahoitus.
NOAAn johtopaikat ovat poliittisia virkoja, joihin presidentti nimittää ehdokkaan ja senaatti vahvistaa. Pääjohtajaksi nimitettiin kesäkuussa 2021 merentutkimuksen professori Richard Spinrad.
Organisaatiossa työskentelee noin 6800 tutkijaa ja insinööriä. Kaikkiaan henkilökuntaa on 12 000.
NOAAssa on viisi suurempaa alaorganisaatiota, useita pienempiä projekteja ja hankkeita ja omat merenkulkuyksikkönsä.
NOAAn vuosibudjetti on ollut 5,6 miljardin luokkaa (2017). Donal Trump esitti siihen huomattavia leikkauksia, varsinkin ilmastonmuutoksen tutkiumuksen osalta.. Joe Biden puolestaan ohjasi alalle suuria investointeja.
Trumpin kauden leikkaukset viivästyttivät muun muassa NOAAn sääsatelliittijärjestelmien (Joint Polar Satellite System (JPSS) ja GOES) rakentamista. Toisaalta kaupallisen avaruustoiminnan rahoitusta lisätty.
Kofaktori

Kofaktori on orgaaninen molekyyli tai ioni, joka entsyymin täytyy sitoa itseensä suorittaakseen itselleen ominaisia katalyyttisiä kemiallisia reaktioita. Entsyymin ja kofaktorin välinen sidos voi olla heikko sidos tai kovalenttinen sidos. Kovalenttisesti sitoutuvaa kofaktoria voidaan kutsua prosteettiseksi ryhmäksi.
IUPAC:n määritelmän mukaan orgaaninen molekyyli ei voi olla aminohappo, peptidi tai proteiini, jotta se voidaan luokitella kofaktoriksi. Molekyyliä voidaan kutsua paitsi kofaktoriksi, myös koentsyymiksi. Monet koentsyymeistä ovat vitamiineja tai näiden johdannaisia, mutta eivät aina.
Kofaktori-ioni taas on tavallisesti metalli-ioni, kuten Mn2+, Mg2+ tai Zn2+.
Entsyymi, johon ei ole sitoutunut sen luontaista kofaktoria tai kofaktoreita on apoentsyymi, joka on toimimaton. Näitä sitova entsyymi on holoentsyymi, joka on toimiva.
Kofaktori on yleensä entsyymin katalyyttisessä keskuksessa, eli siinä kohtaa, jossa entsyymin suorittamat kemialliset reaktiot tapahtuvat.
Jotkin entsyymit tarvitsevat useamman kofaktorin. Pyruvaattidehydrogenaasikompleksi on kolmen entsyymin kokonaisuus, joka tarvitsee kofaktoreiksi NAD+-, tiamiinipyrofosfaatti-, lipoaatti- ja koentsyymi A -molekyylit.
Epäorgaaniset kofaktorit.
Epäorgaaniset kofaktorit ovat metalli-ioneita, joita saadaan kivennäisaineina ravinnosta. Alla taulukossa on muutamia esimerkkejä.
Orgaaniset kofaktorit.
Orgaanisista kofaktoreista eli koentsyymeistä, näiden ravinnon esi-asteista ja siirtämistä kemiallisista ryhmistä on taulukossa alla esimerkkejä. Monet koentsyymeistä ovat vitamiineja tai niiden johdannaisia.
D’espairsRay

D'espairsRay oli japanilainen industrial-vaikutteinen raskaan musiikin yhtye. Yhtyeen perustivat 9. syyskuuta 1999 nahkaan, PVC:hen ja mustaan pitsiin pukeutuneet Hizumi, Karyu, Zero ja Tsukasa. Heidän musiikkinsa on enimmäkseen raskasta rockia/industrialia. Yhtye on julkaissut kolme albumia ja saavuttanut mainetta myös Japanin ulkopuolella, niin Euroopassa kuin Amerikassakin.
Yhtyeen alkutaipaleen ahkera keikkailu ja demojen jakaminen kannatti, sillä ensimmäinen single "Kumo" myytiin loppuun. Samoin kävi toiselle "Genwakulle" ja ensimmäisen minialbumin, Terrors, jälkeen oli vuorossa ensimmäinen one-man-keikka syksyllä 2001.
Seuraavina vuosina julkaistut singlet Sexual Beast, Itanji, Maverick ja Gärnet toivat yhtyeelle lisää faneja, ja vuonna 2004 yhtye esiintyi ensi kerran Euroopassa. Yhtyeen esikoisalbumi julkaistiin Japanissa vuonna 2005 ja Euroopassa 2006, nimellä Coll:set. Suomessa yhtye esiintyi ensimmäisen kerran 26. marraskuuta 2006 Tavastialla. Keväällä 2007 yhtye julkaisi toisen albuminsa "Mirror" ja esiintyi kesällä festarikeikoilla Tuskassa ja Ruisrockissa.
Hizumille tulleiden kurkkuongelmien takia bändi jäi tauolle joulukuussa 2010 ja kesällä 2011 yhtyeen jäsenet ilmoittivat yhtyeen lopettavan.
Diskografia.
Albumit
Mini-Albumit
Singlet
DVD:t
Robert Hunter

Robert C. Hunter (synt. Robert Burns, 23. kesäkuuta 1941 Kalifornia – 23. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen runoilija, lauluntekijä, laulaja ja kitaristi. Hän sanoitti ja yhdessä Jerry Garcian kanssa sävelsi merkittävän osan Grateful Dead -yhtyeen tuotannosta. Hän julkaisi myös soololevyjä, runoteoksia ja käänsi maailmanrunoutta englanniksi.
Varhainen elämä.
Hunter syntyi Kaliforniassa Arroyo Grandessa 1941 ja sai nimen Robert Burns. Hänen ollessaan 9-vuotias perhe hajosi ja hän joutui asumaan välillä sijaiskodeissa. 11-vuotiaana hän palasi asumaan äitinsä luokse, ja uudeksi sukunimeksi tuli Hunter isäpuolen mukaan. Biologiseen isäänsä hän ei pitänyt juurikaan yhteyttä. Vuonna 1973 Rolling Stone -lehti vihjasi Burnsin olevan skotlantilaisen laulunkirjoittajan ja runoilijan Robert Burnsin jälkeläisiä.
Robert Hunter ja Grateful Dead.
Hunter tutustui Jerry Garciaan 1960-luvun alussa, ja he soittivat yhdessä folk- ja bluegrass-yhtyeissä. Tuolloin he eivät kuitenkaan vielä tehneet kappaleita yhdessä, koska ajan hengen mukaisina genre-uskollisina puristeina katsoivat, että folk-muusikoiden tehtävänä on kunnioittaa ja pitää hengissä kansanperinnettä soittamalla ainoastaan vanhoja muiden tekemiä kappaleita.
Varsinainen sävellysyhteistyö Grateful Deadin kanssa alkoi 1967. Runouteen ja huumausaineisiin perehtynyt Hunter lähetti Garcian uudelle yhtyeelle tekstiluonnoksia, jotka bändi sovitti yhteen säveltämiinsä kappaleisiin "Alligator", "China Cat Sunflower" ja "St. Stephen". Pian tämän jälkeen syntyi "Dark Star", jonka Hunter on katsonut olevan ensimmäinen yhtyeen kanssa nimenomaan yhdessä sävelletty kappale. "Alligator" julkaistiin yhtyeen toisella studio-levyllä "Anthem Of The Sun" (1968). "China Cat Sunflower" ja "St. Stephen" olivat mukana kolmannella studio-levyllä "Aoxomoxoa" (1969) – tällä sekä neljännellä studio-levyllä Workingman's Dead (1970) Hunter oli jo merkitty yhdeksi kirjoittajaksi levyn jokaiseen kappaleeseen. Hän jatkoi yhtyeen pääsanoittajana ja jäsenenä myös kaikilla myöhemmillä levyillä.
Tärkeästä roolistaan huolimatta Hunter ei ollut koskaan Grateful Deadin näkyvä jäsen. Hän ei esiintynyt yhtyeen levyillä, konserteissa tai valokuvissa muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta:
Supertec

Supertec oli moottoritoimittaja Formula ykkösissä 1999 ja 2000. Supertecin toimittamat moottorit olivat F1-kausille 1999 ja 2000 päivitettyjä versioita Renault'n suunnittelemista, Mecachromen rakentamista kauden 1998 moottoreista.
Vuonna 1998 Flavio Briatoren yhtiö, Super Performance Competition Engineering, allekirjoitti vuonna 1999 alkavan moottorisopimuksen Mecachromen kanssa. Moottorit julkaistiin Supertecin nimellä. Supertecin moottoreita käytti Williams kaudella 1999, BAR 1999 ja Arrows 2000. Moottoreilla ajettiin kolme palkintosijaa. Benetton nimesi moottorit Playlifeksi.
I-DEAS

I-DEAS ("Integrated Design Engineering and Analysis Software") on teollisuuden 3D-CAD -suunnitteluohjelmisto. Ohjelman kehittäjä on SDRC ("Structural Dynamics Research Corporation"), jonka EDS osti vuonna 2001. EDS yhdisti SDRC:n ja UGS:n ja myi sen pois vuonna 2004. Yhdistetty yritys, UGS, alkoi yhdistää SDRC:n I-DEAS-ohjelmistoa UGS:n Unigraphicsiin. Uuden ohjelman nimi on NX. Nykyisin (2011) Siemens omistaa nämä ohjelmat.
Yleistä.
I-DEAS koostuu seuraavanlaisista moduleista:
I-DEASin tällä hetkellä (1/2009) myynnissä oleva versio on I-DEAS NX 13.
Ominaista.
I-DEAKSEN tärkeimpiä ominaispiirteitä käyttäjän näkökulmasta: 
Tiedonsiirto.
Yleensä I-DEAS-tiedonsiirto hoituu tiimi-kirjaston kautta. Tiimi on lähinnä verkossa oleva kansio johon tieto on tallennettu. Tätä tiimiä hallitaan TDM:llä. Jos I-DEAS-käyttäjät eivät kuitenkaan voi olla saman tiimin ulottuvissa eli yrityksen sisäverkossa, voidaan käyttää kirjastopaketteja ("I-DEAS library data"). I-DEASin ja muiden CAD-ohjelmien välillä tietoa voidaan siirtää useissa eri muodoissa, joista käytetyimpiä lienevät IGES ja STEP. Jälkimmäisen kääntämiseen tarvitaan erillinen moduuli. Uusin formaatti lienee JT.
Ongelmia.
Ohjelmassa on joitain I-DEASille ominaisia ongelmia, joista useimmat voidaan kiertää tai välttää kokemuksen avulla. Täytyy kuitenkin muistaa, että jokaisessa ohjelmassa on omat ongelmansa, ja nämä mainitut ovat vain esimerkkejä I-DEASin erikoisista ongelmista.
Ajoaine (raketti)

Ajoaine on raketin polttoaineen ja hapettimen yhdistelmä. Ajoaineen englanninkielinen nimi "propellant" (propel = työntää) kuvaa hyvin sitä, että ajoaine on raketin työntövoiman lähde. Ajoaine voi olla kiinteää tai nestemäistä. 
Kiinteä ajoaine.
Kiinteä ajoaine on joko jokin ruuti, esimerkiksi nitroselluloosa, tai muovi-alumiinikomposiitti. Kiinteä ajoaine sisältää hapettimen ja polttoaineen samassa materiaalissa. Tällainen rakettimoottori on hyvin yksinkertainen eikä tarvitse liikkuvia osia. Se sytytetään sytytyspanoksella eikä yleensä ole uudelleensytytettävissä. 
Vanhimmat ruutiraketit ovat vähintään 800 vuotta sitten käytettyjä. Ne olivat silloinkin kiinalaisten suunnittelemia ja valmistamia.
Ajoaineet
Nestemäinen ajoaine.
Nestemäinen ajoaine vaatii monimutkaisemman rakettimoottorin. Polttoaine ja hapetin ovat yleensä eri nesteet. Ne on pumpattava suurella paineella ajoainetankeista moottorin polttokammioon. Tämä vaatii tankkien paineistusta ja hyvin tehokkaita pumppuja (turbopumppu). Nesteajoaineen etu on sen antama suurempi ominaisimpulssi ja se, että nesteajoainetta voi käyttää polttokammion ja suuttimen jäähdytysnesteenä. Koska nestemäiset ajoaineet koostuvat usein hyvin mataliin lämpötiloihin jäähdytetyistä kaasuista kuten vedystä ja hapesta, käytetään näistä nimitystä kryogeeninen ajoaine.
Monopropellantti on ajoaine joka sisältää sekä hapettimen että polttoaneen. Kuuluisin on hydratsiini. Tunnetuin Hydratsiinia ajoaineena käyttäneistä raketeista oli Toisen maailmansodan aikaisen Saksan ilmavoimien (Luftwaffe) kehittämä Messerschmitt Me 163 Komet-rakettihävittäjälentokone, joka jäi ainoaksi laatuaan. Myös typpihappo-seoksesta (RFNA-versio) voidaan tehdä monopropellantti. Myös RFNA kehitettiin Saksassa toisen maailmansodan aikana.
Yleisin hapetin on nestehappi. Sitä tehokkaampi olisi fluori, mutta sitä ei voi maapallolla käyttää sen myrkyllisyyden vuoksi. 
Yleisimmät polttoaineet ovat kerosiini, alkoholi ja vety.
Muita ajoaineita.
Myös hybridiajoaineita, ts. nestemäisen (hapetin) ja kiinteän ajoaineen (polttoaine) polttamista keskenään, on kokeiltu. 
Satelliiteissa käytetään myös typpikaasua ilman palamista purkavia raketteja, trustereita. 
Ionipropulsio eli sähköinen propulsio tarvitsee sekin ajoaineen, joka on tyypillisesti ksenonkaasua. Kokeiluasteella 1950-luvulta asti pysynyt ydinpropulsio kiihdyttäisi sekin jonkin materiaalin suihkuksi, joka tuottaisi työntövoiman. 2000-luvulla Suomessa on ollut kehitteillä sähköpurje.
Aavikkotasku

Aavikkotasku ("Oenanthe deserti") on kivitaskulle sukua oleva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 14,5–15,5 senttimetriä ja paino 17–23 grammaa, eli kivitaskun kokoinen. Pyrstö on lähes kokonaan musta ja yläperä valkoinen.
Esiintyminen.
Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä Mongoliaan. Suomessa laji on havaittu hyväksytysti vuoden 2024 loppuun mennessä 32 kertaa, useimmiten loka-marraskuussa.
Elinympäristö.
Aavikkotaskun elinympäristöä ovat aavikkoiset, kallioiset ja pensaikkoiset kuivat maat.
Lisääntyminen.
Lajin pesä sijaitsee kivikossa, kivenkolossa tai vanhassa jyrsijän kolossa. Munia on 4–5, ja naaras hautoo niitä 13–14 päivää.
Ravinto.
Lajin ravintoa ovat valtaosin maassa liikkuvat hyönteiset ja muut selkärangattomat.
Karyatidi

Karyatidi (, monikossa ) on naishahmoinen patsas ("kore"), joka kannattelee rakennuksen palkistoa pylvään tavoin. Karyatidit olivat tyypillisiä antiikin Kreikan arkkitehtuurissa. Kuuluisimpia ovat Erekhtheionin karyatidit eli Ateenan Akropoliin Erekhteion-temppelin naishahmoiset pylväät. Karyatidit ovat olleet suosittuja myös kertaustyylejä edustavissa rakennuksissa. Esimerkiksi Helsingin Ateneumin fasadia koristavat muusia kuvaavat karyatidit.
Veistostyyppi on saanut nimensä juuri Erekhtheionissa olevista pylväistä. Antiikin aikana niitä kutsuttiin yksinkertaisesti nimellä "korai", ”neidot”. Nimitys ”karyatidi” sai alkunsa, kun Vitruvius yhdisti Erekhtheionin neidot virheellisesti Lakonian Karyain Artemiin papittariin, joista käytettiin nimitystä "karyatides". Tätä kautta kaikkia vastaavankaltaisia pylväitä kutsutaan edelleen samalla nimellä.
Alaniemi

Alaniemi on kylä Simojoen sekä seututien 924 varrella Simon kunnassa. Se sijaitsee noin 25 kilometrin päässä pohjoiseen Simon liikekeskustasta. Kylä on osa maakunnallisesti arvokasta Huhtalan–Alaniemen kulttuurimaisemaa. Kylässä on noin 200 asukasta. 
Kylä on muodostunut pääasiassa Simojoen eteläiselle rannalle, joen ja Simoskanoja-nimisen pikkujoen yhtymäkohtaan. 
Kylään perustettiin vuonna 1910 Simojokivarren ensimmäinen kansakoulu, Keskijoen koulu. Koulun nimi vaihtui Alaniemen kouluksi vuonna 1948, ja se lakkautettiin 1993 yhdessä Pömiön koulun kanssa. Entisen Alaniemen koulun tiloissa toimii nykyisin Alaniemen luontokeskus. Alaniemelle perustettiin vuonna 1905 Lapin maakunnan ensimmäinen osuuspankki. Alaniemellä toimi lukuisia pieniä kauppoja, viimeisin lopetti toimintansa vasta vuonna 2010. Alaniemen entisiä nimiä ovat Keskijoki ja Alakärppä, joista jälkimmäistä käytetään yhä yleisesti.
Ryan Donowho

Ryan Wayne Donowho (s. 20. syyskuuta 1980, Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko. 
Donowho muutti Texasista Brooklyniin, New Yorkiin. Brooklynissä hän on soittanut kaduilla ja pienissä baareissa. Ryanin isän nimi on Wayne, joka on myös Ryanin toinen nimi. Donowholla on isoveli Matthew. 
Donowho on näytellyt ainakin O.C.:ssä ja elokuvissa nimeltä Koti maailman laidalla ja Bandslam.
Aachenin tuomiokirkko

Aachenin tuomiokirkko eli Aachenin katedraali () on Saksan Aachenissa sijaitseva Pohjois-Euroopan vanhin katedraali. Kaarle Suuri rakennutti itselleen Aacheniin palatsin ja siihen Einhardin johdolla suuren kappelin, joka on karolingisen arkkitehtuurin tunnetuin muistomerkki. Palatsista on jäljellä vain tämä kappeli, josta tuli myöhemmin tuomiokirkko. Rakennustyöt alkoivat 786. Kaarle Suuri kuoli 814, ja hänet haudattiin omaan kirkkoonsa.
Nykyisen muotonsa katedraali on saanut vähitellen yli tuhannen vuoden kuluessa. Sen ytimessä on Kaarle Suuren palatsin kappeli. Tuomiokirkon nykyisiin rakenteisiin verrattuna se näyttää varsin pieneltä, mutta valmistuessaan se oli Alppien pohjoispuolen suurin muurattu kupoli.
Katedraali on Unescon maailmanperintökohde.
Historia.
Tuomiokirkko oli kuudensadan vuoden ajan (936–1531) Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijoiden kruunauspaikka. Goottilaisella kaudella katedraalia laajennettiin, jotta pyhiinvaeltajien joukot mahtuivat sisään. Laajennusosa vihittiin käyttöön Kaarle Suuren kuoleman 600-vuotisjuhlallisuuksissa.
Aarrekammio.
Aachenin tuomiokirkon aarrekammiossa on monia myöhäisklassisia, karolinginisia ja ottolaisia sekä taide- että kirkkohistoriallisesti merkittäviä aarteita. Eräs näistä on Lotharin risti, joka valmistettiin Otto III:n tilauksesta n. vuonna 1000. Risti on puoli metriä korkea, ja se on tehty kullasta, filigraanista, jalokivistä ja cloisonné-emalista. Lisäksi ristiin on upotettu antiikin aikaisia gemmoja: sivussa oleva kuvaa kolmea sulotarta, kun taas keskellä oleva kamee kuvaa keisari Augustusta. Tapa koristella risti juontaa juurensa Ilmestyskirjasta, jonka mukaan taivaallinen Jerusalem tullaan rakentamaan jalokivistä, minkä myötä Rooman ensimmäinen kristitty kreisari Konstantinus otti tunnuksekseen jalokivikoristeisen ristin ().
Muhammad ibn Arafa

Muhammad ibn Arafa, tai Ben Aarafa (1889–1976) oli Marokon sulttaanin Muhammad V:n kaukainen sukulainen, jonka ranskalaiset viranomaiset asettivat Marokon valtaistuimelle vuonna 1953. 
Ibn Arafa luopui kruunusta vuonna 1955. Vastalauseet Muhammad ibn Arafaa vastaan auttoivat Marokon itsenäistymistä. Muhammad ibn Arafa kuoli Ranskassa vuonna 1976.
Yksikköympyrä

 Yksikköympyrä on suorakulmaisessa koordinaatistossa ympyrä, jonka säde on 1 ja jonka keskipiste sijaitsee origossa. Sille käytetään toisinaan merkintää "S"1 (vrt. yksikköpallo "S"2). Yksikköympyrän kehäpisteet toteuttavat yhtälön formula_1.
Yksikköympyrää käytetään usein trigonometristen funktioiden määrittämiseen. Tämä perustuu siihen, että kun yksikköympyrästä valitaan tietty piste ja siihen piirretään keskipisteestä viiva, josta taas piirretään kohtisuora viiva x-akselille, saadaan suorakulmainen kolmio, jonka x-akseli on kulman kosini ja y-akseli kulman sini. 
Yksikköympyrää vastaava kolmiulotteinen yleistys on yksikköpallo.
Jorma Ikävalko

Jorma Ikävalko (7. marraskuuta 1918 Viipuri – 19. joulukuuta 1987 Vantaa) oli suomalainen laulaja, kitaristi, lauluntekijä ja näyttelijä. 
Viipurin Kolikkoinmäessä syntynyt Ikävalko oli 1950-luvun alussa osa suomalaista rillumarei-buumia laulaen levylle "Säkkijärven polkan" (1953) sekä useita Toivo Kärjen sävellyksiä kuten "Siirtolaisen muistoja" (1950, san. Eino Kettunen), "Hevosmiesten polkka" (1950, san. Eino Kettunen) ja "Rumarellumarillumarei" (1953, san. Reino Helismaa) . Kolmikko Ikävalko, Reino Helismaa ja Esa Pakarinen olivat mukana elokuvissa "Rovaniemen markkinoilla" (1951) ja "Hei, rillumarei!" (1954). Ikävalkon osalta rillumareikausi niin levytysten kuin filmiroolienkin suhteen kuitenkin varsin lyhytaikaiseksi ja musiikkikiertueetkin loppuivat, kun sekä Helismaa että Pakarinen keskittyivät entistä enemmän elokuvantekoon. 1960-luvulla Ikävalko siirtyi töihin Fazerin makeistehtaalle Vantaalla, jossa hän olikin eläkeikään asti.
Lauluntekijänä Ikävalkon tunnetuin kappale on Erkki Junkkarisen esittämä "Hopeahääpäivänä" (ensilevytys vuonna 1952).
Timo Koivusalon elokuvassa "Kulkuri ja joutsen" (1999) Ikävalkoa esittää Ilkka Koivula.
Timo Kokon kirjoittama Jorma Ikävalkon elämäkerta "Viipurin Sorvalista Rovaniemen markkinoille - Viihdetaiteilija Jorma Ikävalkon ura ja elämä" ilmestyi vuonna 2011 Moreenin kustantamana. Ikävalko on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle Vantaalle.
Jimmy Bryan

James Ernest "Jimmy" Bryan (28. tammikuuta 1926 – 19. kesäkuuta 1960) oli yhdysvaltalainen kilpa-autokuljettaja, joka voitti Indianapolis 500 -kilpailun vuonna 1958.
Hän kuoli onnettomuuden jälkeen Langhorne Speedwayn radalla 19. kesäkuuta vuonna 1960, samana päivänä kuin kaksi kuljettajaa kuolivat Belgian Grand Prix'ssa, tehden päivästä yhden traagisimman moottoriurheilun historiassa.
Kunnianosoitukset.
Bryan on usean moottoriurheilun kunniagallerian jäsen, muun muassa
Kuumekouristus

Kuumekouristus on tila, jossa kuumeisella potilaalla esiintyy kouristuskohtauksia. Arvioidaan, että lapsista 2–5 % kärsii vaivasta.
Tyypillisintä kuumekouristus on lapsilla, joiden ikä vaihtelee puolesta vuodesta viiteen vuoteen. Kohtaus menee yleensä ohi alle viidessä minuutissa. Tavalliset kuumekouristuskohtaukset eivät ole vaarallisia, mutta komplikoituneet voivat kestää jopa yli puoli tuntia. Komplikoitunut kuumekouristuskohtaus on vahingollinen ja saattaa jättää potilaan esimerkiksi osittain halvaantuneeksi. Noin kaksi kolmasosaa kuumekouristustapauksista on tavallisia ja vaarattomia.
Osalla lapsista on tavallista suurempi alttius kuumekouristeluun. Kolmanneksella potilaista kohtaus toistuu uudelleen kuumeen yhteydessä. Yleensä kuumekouristusta ei esiinny yli 6-vuotiailla. 
Kuumekouristuksen ei ole voitu osoittaa altistavan epilepsialle. Kuumekouristus voi olla merkki useista infektioista, kuten flunssasta, välikorvantulehduksesta tai nielutulehduksesta, harvemmin mm. vakavasta aivokuumeesta tai aivokalvontulehduksesta. Kuumekouristuksen aiheuttaa yleensä ruumiinlämpötilan nopea nousu eikä niinkään lämpötilan poikkeuksellinen korkeus.
Macintosh Classic II

Macintosh Classic II on Applen 21. lokakuuta 1991 julkaisema tietokone. Macintosh SE/30:n korvannut laite tunnettiin myös nimellä Performa 200. Muiden Macintosh Classic -mallien tavoin koneen keskusyksikkö ja näyttölaite oli koteloitu yhteen, mutta arkkitehtuuriltaan laite muistutti enemmän Macintosh LC -mallia. Macintosh Classic II -tietokoneiden tuotanto lakkautettiin 13. syyskuuta 1993 ja Apple lakkautti niiden tukipalvelut 1. tammikuuta 1998.
Rasmussenin aivokuume

Rasmussenin aivokuume on aivoissa esiintyvä keskushermostoa vaurioittava tulehdussairaus. Tyypillisesti tautia esiintyy alle 10-vuotiailla lapsilla mutta harvinaisempana myös nuoruusikäisillä ja aikuisilla. 
Rasmussenin aivokuumeessa potilaan aivokalvot vaurioituvat pahoin ja hänen kehityksensä taantuu. Sairastuneella esiintyy epileptisiä kohtauksia ja toisinaan toispuolinen halvaus tai sokeutuminen. 
Rasmussenin aivokuume kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1958. Sairautta voidaan hoitaa esimerkiksi kirurgisesti, mutta epilepsialääkkeet eivät yleensä auta kohtauksiin.
Rasmussenin aivokuume aiheuttaa monesti ongelmia puheessa. Sairaus etenee vaivihkaa ja vammauttaa potilaan useimmiten vakavasti. Kyseessä on erittäin harvinainen enkefaliitti, johon arvioidaan sairastuvan yhden ihmisen 500 000–1 000 000:sta.
Brian Campbell

Brian Wesley Campbell (s. 23. toukokuuta 1979 Strathroy, Ontario) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija.
Peliura.
Campbell pelasi junioriuransa OHL-joukkueessa Ottawa 67’s ja teki puolustajille korkeita pistemääriä. Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään kuudennella kierroksella numerolla 156. Brian pelasi seuraavan kauden junioreissa, mutta hän pelasi myös kaksi pudotuspeliottelua Sabresin farmijoukkue Rochester Americansissa. Seuraavan kauden Campbell aloitti farmissa, mutta pelasi myös 12 NHL-ottelua. Myös seuraava kausi kului Campbellilta pääasiassa farmissa Americansissa. Kaudella 2001–2002 Campbell pelasi jo 29 NHL-ottelua, mutta osa kaudesta meni farmissa. Brian sai ensi kertaa vakiopaikan NHL:stä kaudella 2002–2003, jolloin hän pelasi liigassa koko kauden ajan. Tuolloin Campbell ei kuitenkaan vielä saanut vakiinnutettua kovin suurta roolia joukkueesta.
Kaudella 2004–2005 astui voimaan työsulku, ja Brian lähti pelaamaan Eurooppaan. Seura oli Jokerit. Campbell toi Jokereille taitoa ja luisteluvoimaa puolustukseen. Campbell voitti Jokereissa hopeaa, ja oli yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista.
Työsulku päättyi ja kaudella 2005–2006 Brian teki läpimurron NHL:n eliittiin kehittyen yhdeksi NHL:n parhaista kiekollisista puolustajista. Kausilla 2006–2007 ja 2007–2008 hänet valittiin un. Helmikuussa 2008 NHL:n siirtorajan viimeisenä päivänä Campbell kaupattiin San Jose Sharksiin vaihdossa Steve Bernieriin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Buffalo antoi vielä Sharksille seitsemännen kierroksen varausvuoron. Kesällä 2008 Campbell teki sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa ns. vapaana agenttina.
Campbell pelasi Chicagossa kolme kautta ja voitti kaudella 2009–2010 Stanley Cup -mestaruuden. Kauden 2010–2011 jälkeen hänet myytiin Florida Panthersiin. Campbell suostui purkamaan kauppaamisen estävän sopimuspykälän vaihtokauppaa varten. Chicago sai vaihdossa hyökkääjä Rostislav Oleszin.
Lars Svedberg

Lars Runar Svedberg (s. 23. tammikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hänet tunnetaan myös kertojana ja äänikirjojen lukijana.
Elämä ja ura.
Svedberg alkoi näytellä teatterissa jo nuorella iällä, ja hän avusti radiossa ja televisiossa vuodesta 1963 alkaen ohjauksessa ja näytelmätehtävissä. Vuosina 1963–1967 hän näytteli ja ohjasi sekä Ylioppilasteatterissa että Studentteaternissa, ja hän oli myös Kammarteaternin jäsen.
Svedberg valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1966. Vuosina 1967–1969 hän näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa. Vuosina 1969–1972 Svedberg toimi Turun ruotsalaisessa teatterissa johtajana, ohjaajana ja näyttelijänä. Vuosina 1974–1996 hän toimi Suomen Kansallisteatterissa näyttelijänä ja vuosina 1989–1996 Kansallisteatterin apulaisjohtajana. Vuosina 1980–1982 hän toimi Svenska Teaternin taiteellisena johtajana ja vuosina 1996–2002 Svenska Teaternin johtajana.
Näyttelijänrooliensa lisäksi Svedberg on toiminut kertojana ja ääninäyttelijänä, ja hän on lukenut yli sata suomen- ja ruotsinkielistä äänikirjaa. Svedberg on ohjannut "Knalli ja sateenvarjo" -kuunnelmasarjaa.
Svedberg on naimisissa näyttelijä Aila Svedbergin kanssa.
Kantatie 44

Kantatie 44 on Sastamalan Kiikasta Kauhajoen Aronkylään kulkeva kantatie. Tien pituus on 150 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja laadultaan vaihteleva.
Historiaa.
Kiikan ja Kauhajoen välinen tie on rakennettu useassa osassa ja vaiheessa vuosikymmenten saatossa. Muutaman kilometrin pituinen yhdystie nykyiseltä valtatie 12:lta Kiikan kirkonkylään rakennettiin jo 1960-luvun alussa. Varsinkin Kiikan ja Kiikoisten välinen tie oli 1980-luvun lopulle saakka kapeaa ja mutkaista soratietä ja tämä osuus rakennettiinkin käytännössä kokonaan uudelleen. Myös Kiikoisten ja Kankaanpään välillä tie siirtyi uudelleen rakennettaessa monin paikoin sivuun entisestä reitistä. Kiikan ja Kankaanpään välinen seututie 258 muutettiin kantatieksi 44 vuoden 1996 tienumerouudistuksessa. Honkajoen ohikulkutie valmistui 90-luvun lopulla. Vuosituhannen vaihteessa myös seututiet 271 ja 669 muutettiin osaksi kantatietä 44. Valtatien 23 liittymä Kankaanpäässä on muutettu 2000-luvun puolivälissä kiertoliittymäksi.
Gerberat

Gerberat ("Gerbera") on asterikasvien heimoon kuuluva suku, johon kuuluu noin 25 lajia. Niiden luontainen levinneisyysalue kattaa Afrikan, Madagaskarin, trooppisen Aasian ja Etelä-Amerikan. Yleensä viljellään Etelä-Afrikasta kotoisin olevaa lajia "Gerbera jamesonii" tai sen ja "Gerbera viridifolian" välistä hybridiä.
Gerbera on suosittu leikkokukkana ja ruukkukasvina. Ruukkugerberaa kastellaan kerralla paljon ja annetaan mullan kuivahtaa kasteluiden välillä. Kesällä lannoitetaan joka viikko. Gerbera ei viihdy hyvin sisätiloissa, koska se vaatii runsaasti valoa kukkiakseen.
Gerbera kukkii koko kesän ulkona, ja sisällä vain pienen hetken. Kasvin voi tuoda talvehtimaan viileään paikkaan, mutta usein siihen on kesän aikana iskenyt niin paljon tuholaisia, että se kannattaa heittää pois.
Kantatie 53

Kantatie 53 on Hämeenlinnan Tuuloksesta Padasjoelle kulkeva kantatie. Tien pituus on 47 kilometriä. Tie on valtatien 10 jatke valtatielle 24.
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 53 oli Lohjanharjun ja Tammisaaren välinen maantie. Myöhemmin tietä jatkettiin niin, että pisimmillään se ulottui Mäntsälästä Hankoon. Vuoden 1996 tienumerouudistuksesta tie muutettiin valtatieksi 25.
Nykyinen kantatie 53 on osittain valtatien 4 ensimmäistä linjausta. Kun valtatie 4 siirrettiin kulkemaan Lahden kautta, jäi vanha tie maantieksi. Tuuloksen ja Padasjoen välisestä tiestä tehtiin kantatie 53 vuonna 1996. Muutos tehtiin jo muutamaa kuukautta ennen Mäntsälän ja Hangon välisen tien muuttamista valtatieksi, joten Suomessa oli hetken aikaa kaksi kantatietä 53.
Tuuloksen kohdalle rakennettiin kiertoliittymä kesällä 2009 osana Pohjoisten huoltoasema-alueen liikennejärjestelyjä.
Tiehankkeita.
Kantatien 53 ja valtatien 24 liittymä Padasjoella tullaan rakentamaan tulevaisuudessa eritasoliittymäksi.
Älvsborgin silta

Älvsborgin silta () on Götajoen ylittävä riippusilta Göteborgissa Ruotsin länsirannikolla. Se yhdistää kaupungin pohjoisen ja eteläisen osan. Sillan vihki käyttöön 8. marraskuuta 1966 silloinen viestintäministeri Olof Palme. Sillan rakentaminen alkoi vuonna 1963, sen suunnittelija on Sven Olof Asplund. Silta on kokonaispituudeltaan 933 metriä, sen pääjänne on 417 metriä ja kannen leveys 28,1 metriä. Teräsbetoniset pylonit kohoavat noin 90 metrin korkeuteen.
Silta maalattiin vihreäksi Göteborgin isännöimien vuoden 1995 yleisurheilun MM-kilpailujen kunniaksi. Maalausurakka aloitettiin vuonna 1993, ja maalaukseen käytettiin noin 36 000 litraa maalia.
Korvike

Korvike tarkoittaa erilaisten asioiden "korvaajaa", korvaamansa asian tilalla käytettävää. Nimitystä on käytetty erityisesti pula-aikoina, jolloin ulkomailta tuotavia tai muuten vaikeasti saatavia tuotteita on korvattu helpommin saatavilla. Kahvi korvattiin osittain tai kokonaan sikurilla tai paahdetulla viljalla. Paperia on käytetty korvaamaan kangasta. Suomessa käytettiin talvella 1941-42 paperia mattojen, patja-, verho- ja huonekalukankaiden sekä jalkineiden vuorimateriaalien valmistukseen tekstiilitehtaissa. Leipäviljan perinteinen korvike oli Suomessa pettu. Suomen 1940-luvun pula-aikana korvikkeista ja niiden käytöstä annettiin ohjeita kirjoissa, lehdissä ja mm. Martta-järjestön tilaisuuksissa. 
Kahvin korvike.
Sota-aikana ja sen jälkeen sanaa korvike käytettiin erityisesti kahvin korvikkeista. Suomessa vuonna 1941 kauppaan tullut kahvin korvike oli pääasiassa valmistettu rukiista, ohrasta, lantusta ja voikukan juuresta, mutta sisälsi myös noin 25 prosenttia aitoa kahvia. Vuonna 1942 tuli käyttöön myös kahvin "vastike", joka ei sisältänyt aitoa kahvia lainkaan. Vastike sisälsi 85 % viljaa lopun ollessa sokerijuurikasta ja sikuria. Kahvin puute ylläpiti salakuljetusta. Suomeen tuotiin salaa Ruotsista sikäläistä kahvinkorviketta, jonka tuotenimi oli Mabou. Sitä välitti erityisesti haaparantalainen kauppias Erik (Erkki) Innala; hänet tunnettiinkin lisänimellä "Mabou-Erkki".
Korvikevoi.
Korvikevoita valmistettiin siten, että osa voista korvattiin muilla ainesosilla, kuten jauhoilla ja maidolla. Korvaavina osina käytettiin myös kananmunaa ja perunasosetta. Munavoita käytetään edelleenkin yleisesti karjalanpiirakoiden kanssa. Korvikevoin ohjeita sisältyi esimerkiksi vuonna 1943 julkaistuun, kansanhuoltoministeriön tiedotustoimiston päällikkö Untamo Utrion toimittamaan kirjaan "Pois pula, pois puute: keinot ja korvikkeet käyttöön".
Korvikealkoholi.
Korvikealkoholilla tarkoitetaan etyylialkoholia sisältävien, ei nautittavaksi tarkoitettujen aineiden käyttöä päihtymistarkoituksessa. Korvikealkoholi on siis alkoholijuoman korviketta. 
Pula hyödykkeistä ja erilaisten korvikkeiden ilmaantuminen ärsytti kansalaisia. Tätä ilmentää Matti Jurva säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella Lauluke, eli laulun korvike (1934), joka ottaa kantaa myös kielen muuttumiseen. Siinä mm. todetaan: "Kaikki on nyt vastiketta, soossikin on kastiketta."
Terence Tao

Terence Chi-Shen Tao (s. 17. heinäkuuta 1975 Adelaide, Australia) on australialais-amerikkalainen matemaatikko. Hän työskentelee muun muassa osittaisdifferentiaaliyhtälöiden, kombinatoriikan ja analyyttisen lukuteorian parissa. Tao on tällä hetkellä UCLA:n matematiikan professori. Hän sai lukuteorian tutkimuksistaan matematiikan arvostetuimman palkinnon, Fieldsin mitalin, elokuussa 2006. Vain kuukausi myöhemmin, syyskuussa 2006, hän sai MacArthur Fellowship -palkinnon.
Nykyään Tao asuu vaimonsa ja lapsensa kanssa Los Angelesissa, Yhdysvalloissa.
Perhetausta, lapsuus, nuoruus ja opinnot.
Taon molemmat vanhemmat ovat ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajia Hongkongista Australiaan. Hänen isänsä Tao Xiangguo on lastentautilääkäri ja äitinsä on entinen matematiikan opettaja. Terence Taon isä kertoi lehdistölle, että kahden vuoden iässä Terence yritti opettaa perhejuhlan aikana muutamia viisivuotiaita laskemaan numeropalikkoja käyttämällä. Lisäksi isä kertoi, että Tao puhuu kantoninkiinaa, mutta ei kirjoita kiinaksi. 
Terence Tao osoitti matemaattisen lahjakkuutensa jo nuorena. Hän suoritti yliopisto-opintoja jo yhdeksän vuoden iässä. Hän on toinen niistä kahdesta lapsesta, jotka ovat saaneet Johns Hopkinsin Study of Exceptional Talent -ohjelmassa vähintään 700 pistettä SAT:n matematiikkatestissä kahdeksanvuotiaana. Hänen tuloksensa oli 760. 
Vuosina 1986, 1987 ja 1988 Tao oli nuorin osallistuja Kansainvälisissä matematiikkaolympialaisissa. Hän osallistui olympialaisiin ensi kertaa kymmenvuotiaana ja voitti pronssia 1986, hopeaa 1987 ja kultaa 1988. Hän voitti kultamitalin juuri täytettyään 13 vuotta ja on toistaiseksi olympialaisten nuorin kultamitalisti. 14-vuotiaana Tao liittyi Research Science Instituteiin. Hän suoritti kandidaatin ja maisterin tutkinnon 17-vuotiaana Flindersin yliopistossa Garth Gaudryn ohjauksessa. Vuonna 1992 hän sai Fulbright-stipendin aloittaakseen jatko-opinnot Yhdysvalloissa. Vuosina 1992–1996 Tao oli jatko-opiskelijana Princetonin yliopistossa ohjaajanaan Elias Stein. Tao väitteli tohtoriksi 20-vuotiaana. Samana vuonna hän alkoi työskennellä Kalifornian yliopistossa.
Beckholmsbron

Beckholmsbron () on Tukholman keskustassa sijaitseva puinen silta, joka yhdistää Djurgårdenin ja Beckholmenin saaret. Se rakennettiin alun perin vuosina 1848–1858, mutta useiden korjaustöiden jälkeen se päätettiin vuonna 1922 rakentaa kokonaan uudelleen. 
Silta on Tukholman säilyneistä puisista silloista ainoa, jota edelleen käyttävät myös raskaat kulkuneuvot. Tukholman kaupunginmuseo on luokitellut sillan historialliseksi monumentiksi. Nykyinen nimi virallistettiin vuonna 1961.
Kantatie 56

Kantatie 56 on Jämsästä Mänttään kulkeva kantatie. Tien pituus on 38 kilometriä. 
Tie oli varsin kapea ja mutkainen, mutta vuosina 2013-14 sitä parannettiin merkittävästi noin 30 kilometrin matkalla eli lähes koko pituudeltaan. Tien päällysrakennetta stabiloitiin ja routivia kohtia korjattiin teräsverkoilla. Tien poikkileikkausta levennettiin noin kaksi metriä ja jyrkimpiä mutkia oikaistiin. Koko tiejakso myös päällystettiin uudelleen ja uusittiin kaksi kapeaa ja huonokuntoista siltaa. Mustalahden alueella Mäntässä rakennettiin uutta jalankulun ja pyöräilyn väylää noin 2,5 kilometriä ja uusittiin tievalaistus. Hanke maksoi noin 7 miljoonaa euroa ja se paransi merkittävästi erityisesti raskaan liikenteen ajo-olosuhteita ja liikenneturvallisuutta.
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 56 oli tie Hämeenlinnasta Toijalan kautta Tampereelle. Alkuperäinen kantatie 56 on sittemmin lakkautettu valtateiden 3 ja 9 muutosten yhteydessä. Alkuperäisen kantatien 56 linjaus on pääpiirteissään sama kuin nykyisellä Hämeenlinnan ja Tampereen välisellä moottoritiellä.
Nykyinen kantatie 56 syntyi vuoden 1996 tienumerouudistuksessa, kun entiset maantiet 347 ja 603 muutettiin kantatieksi.
Djurgårdsbron

Djurgårdsbron ("Djurgårdenin silta") on Tukholman keskustassa sijaitseva silta, joka yhdistää Djurgårdenin saaren mantereeseen Östermalmin kaupunginosan kohdalla. Silta toimii Narvavägenin eteläisenä jatkeena ja alkaa Strandvägeniltä.
Silta rakennettiin Tukholman isännöimää vuoden 1897 suurta taide- ja teollisuusnäyttelyä varten ja se valmistui 1896. Sillan suunnitteli arkkitehti Erik Josephson ja sen rakennutti insinööri Carl Fraenell. Silta on koristeltu Rolf Adlersparren veistämillä neljää skandinaavisen mytologian jumalaa esittävillä patsailla, jotka seisovat korkeiden graniittipylväiden päällä. Sillan pohjoispäässä ovat Heimdall ja Frigg, eteläpäässä Freija ja Thor.
Saaren ajoneuvoliikennettä rajoitetaan kesäaikaan sulkemalla silta moottoriajoneuvoilta busseja, takseja ja saaren asukkaita lukuun ottamatta. Vuonna 2018 siltaa on suljettu viikonloppuisin ja tiistai-iltaisin, jolloin saarelta kuvataan "Allsång på Skansen" -tv-ohjelma.
Miki Roqué

Miguel ”Miki” Roqué Farrero (8. heinäkuuta 1988 Tremp, Lleidan maakunta, Espanja – 24. kesäkuuta 2012) oli espanjalainen jalkapalloilija, hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Roqué pelasi juniorina Lleidassa, josta hän siirtyi englantilaiseen Liverpooliin kesällä 2005. Hän oli voittamassa nuorten FA Cupia kaudella 2005–2006. Debyyttinsä Liverpoolin edustusjoukkueessa hän teki 5. joulukuuta 2006 Mestarien liigan ottelussa turkkilaista Galatasarayta vastaan. Vuosina 2007–2009 hän pelasi lainalla Oldham Athleticissä, Xerezissä ja Cartagenassa.
Liverpoolin vapautettua Roquén kesällä 2009 hän siirtyi Real Betisiin.
Roque kuoli kesäkuussa 2012 lantiosyöpään.
Prix de Rome

Prix de Rome (Rooman-palkinto) oli vuosina 1663–1968 myönnetty taideopiskelijoiden apuraha, jonka kustansi Ranskan valtio. Samannimisiä palkintoja ovat jakaneet tai jakavat myös Belgian, Kanadan, Hollannin ja Yhdysvaltain valtiot, mutta tässä käsitellään Ranskan valtion palkintoa. 
"Prix de Rome" luotiin Ludvig XIV:n kaudella. Palkinto jaettiin vuosittain lupaaville taideopiskelijoille (taidemaalareille, kuvanveistäjille ja arkkitehdeille), jotka osallistuivat vaikeaan karsintakilpailuun. Kilpailu oli avoin Ranskan kuninkaallisen taideakatemian opiskelijoille. Voittaja sai asua neljä vuotta Ranskan akatemian Mancini-palatsissa Roomassa Ranskan kuninkaan kustannuksella. Voittaja saattoi jatkaa asumistaan, jos instituutin johtaja piti sitä tarpeellisena.
Rooman-palkinto oli tärkeä ja haluttu, koska Roomaa pidettiin varsinkin ennen vuotta 1850 maailman taiteen keskuksena. 
Palkinto jaettiin kolmen alan opiskelijoille: maalaustaide, kuvanveisto ja arkkitehtuuri. Vuonna 1803 lisättiin neljäs, musiikki, ja 1804 viides, piirustus.
Esimerkiksi Eugène Delacroix, Edouard Manet, Edgar Degas ja Maurice Ravel yrittivät saada "Prix de Romen" mutta eivät onnistuneet. Kun Jacques-Louis David oli epäonnistunut kolme kertaa peräkkäin, hän harkitsi itsemurhaa. Ravel yritti yhteensä viisi kertaa voittaa palkinnon, mutta viimeinen epäonnistuminen johti sellaiseen kiistaan, että Pariisin konservatorion hallinto järjestettiin uudelleen. 
Kirjailija ja kulttuuripoliitikko André Malraux lopetti Prix de Romen vuonna 1968 toimiessaan Ranskan kulttuuriministerinä. Sen jälkeen on perustettu uudenlaisia kilpailuja, ja akatemiat yhdistettiin Ranskan instituuttiin. Nykyisin voittajat saavat oleskella 18 tai joskus 24 kuukautta Ranskan akatemian omistamassa Villa Medicissä Roomassa.
Torben Ulrich

Torben Ulrich (4. lokakuuta 1928 Tanska – 20. joulukuuta 2023) oli tanskalainen tennispelaaja, kirjailija, muusikko, journalisti, taiteilija, elokuvaohjaaja ja Metallican perustajajäsenen rumpali Lars Ulrichin isä.
Tennis.
Ulrich pelasi tennistä 1940-luvun loppupuolelta 1970-luvulle ja Tennis Grand Masters tourilla hän pelasi 1970- ja 1980-luvuilla. Vuonna 1976 hän oli rankingissa paras senior-pelaaja. Ulrichin paras sijoitus maailmanlistalla oli 96:s sija, jonka hän saavutti lokakuussa 1973.
Beckholmen

Beckholmen on pienehkö saari Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Djurgårdenin saaren eteläpuolella. Beckholmsbron-silta yhdistää Beckholmenin Djurgårdeniin. Saari on näytellyt historiansa aikana suurta roolia Tukholman merenkulkuteollisuudessa. 1900-luvulla se oli vuosikymmeniä Ruotsin merivoimien hallinnassa. Nykyisin Beckholmen on suojeltua aluetta, osa kansallista kaupunkipuistoa ja luokiteltu historialliseksi monumentiksi.
Saaren nimi (”Pikisaari”) tulee vuonna 1633 perustetusta pienkeittämöstä, jossa keitettiin piestä laivanvalmistuksessa tarvittavaa tervaa. Sitä ennen saari tunnettiin nimellä Biskopsholmen (”Piispansaari”). Kuningatar Kristiina lahjoitti 1600-luvun puolivälissä saaren kruunulta Tukholman kaupungille. Myöhemmin saarella harjoitettiin pitkään tervan varastointia ja käsittelyä. Saaren rakennuksista vanhin on vuonna 1690 valmistunut vanha tervamestarin virkatupa, jonka alkuperäinen versio tosin tuhoutui tulipalossa 1723. Se rakennettiin uudelleen 1725.
Ruotsin tervakauppa kuihtui Suomen menettämisen jälkeen 1800-luvun alkupuolella, joten vuonna 1848 Ruotsin tukkukauppiaiden seura hankki Beckholmenin haltuunsa ja rakennutti sinne 1850 kaksi laivatelakkaa sekä laivaveistämön. Saaren keskelle rakennettiin 1871 Axel Kumlienin suunnittelema telakkamestarin asuinhuvila. Tukholman kaupunki osti koko saaren vuonna 1918 ja myi sen Ruotsin merivoimille. Merivoimat rakennutti 1920-luvun puolivälissä aiempien telakoiden rinnalle kuningas Kustaa V:n mukaan nimetyn niin sanotun GV-telakan. GV-telakan telakka-allas on pidentämisen jälkeen 197 metriä pitkä. Sitä vuokrattiin myöhemmin aina 1980-luvun puoliväliin asti Finnboda Varv -laivanrakennusyhtiölle. Telakkatoiminta jatkuu saarella edelleen. Koko saari on ollut vuodesta 1995 osa Tukholman kansallista kaupunkipuistoa.
Beckholmenin nähtävyyksiin kuuluvat myös kirahvien näköisiksi maalatut satamanosturit, jotka siirrettiin saarelle 1988 Hammarbyn satamasta.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004

 
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004 olivat historian yhdeksännet maailmanmestaruuskilpailut ja viidennet miesten MM-kisat. Ne pelattiin Sveitsissä. Mukana oli yhteensä 26 maata kolmessa eri sarjassa. Mestaruuden vei Ruotsi, toiseksi tuli ensimmäistä kertaa mitaleille päässyt Tšekki ja kolmanneksi Suomi.
C-sarja pelattiin kuukautta aiemmin kuin A- ja B-sarja, ja sarjan pelit pelattiin Espanjassa. Alun perin C-sarjassa mukana piti olla myös Georgia, mutta Espanjan järjestäjät eivät antaneet joukkueelle pelilupaa.
B-sarja.
B-sarjan loppuottelu (sijat 11-12).
Italia nousi A-sarjaan
Viimeinen syksy

Viimeinen syksy on suomalaisen rockyhtye Pelle Miljoona &amp; 1980:n syksyllä 1979 julkaistu toinen albumi ja Pelle Miljoonan kolmas. Ennen levyä julkaistiin singlet ""Lanka palaa" / "Intiaanikesä" (joka ei ole levyllä) ja "Tahdon rakastella sinua" / "Viimeinen syksy (jukebox)"". Levyn varsinainen hitti oli "Tahdon rakastella sinua", Tumppi Varosen laulama Ari Taskisen sävellys ja sanoitus. Sen levytti myöhemmin mm. Taiska.
Albumin kaksi puolta ovat selkeästi erottuvia kokonaisuuksia. Pelle Miljoona laulaa ja on sanoittanut kaikki A-puolen laulut, mutta B-puoli on soundeiltaan Problems?-henkinen, ja sen neljä ensimmäistä kappaletta laulaakin Tumppi Varonen. 1980 tarjoaa kokonaisuuteen uusia värejä mm. hienoisia jazz-sävyjä. Levyn kannessa oli ensimmäisessä painoksessa yhtyeen nimenä pelkästään "1980", mutta albumin myöhemmissä painoksissa on käytetty yhtyeen pitempää nimeä. Levyn rummut ja basso äänitettiin "Finnvox"-ykkösstudiolla ja kitarat sekä laulu "Finnscandia"-kakkosstudiolla, jossa levy myös miksattiin. Pelle Miljoona voitti Soundi-lehden lukija-äänestyksessä vuoden 1979 säveltäjä/sanoittaja-sarjan. "Viimeinen syksy" -albumin jälkeen yhtyeeltä ilmestyi livealbumi "Näyttämökuvia", joka oli äänitetty yhtyeen viimeiseltä keikalla Tavastialla 17. joulukuuta 1979. 
Pelle Miljoona &amp; 1980:n kitaristi Stefan Piesnack erotettiin yhtyeestä juuri ennen "Viimeinen syksy" -levynjulkaisutilaisuutta. Tässä levynjulkaisutilaisuudessa laulaja Matti "Makke" Fagerholm (joka myöhemmin tunnetaan paremmin nimellä Michael Monroe) ja kitaristi Nasse Stenfors (taiteilijanimenä 'Nasty Suicide' Hanoi Rocks -aikoina) perustivat Hanoi Rocksin Stefan Piesnackin kanssa. 
Seuraava Pelle Miljoonan yhtye oli Pelle Miljoona Oy.
Kappalelista.
A-puoli
B-puoli
Sileä lihaskudos

Sileä lihaskudos () on lihaskudosta, joka muodostaa ruumiin painosta noin kolme prosenttia. Sileällä lihaskudoksella on suuri merkitys sisäelinten toiminnalle. Sileää lihaskudosta on onttojen putkimaisten ja pussimaisten elinten kuten verisuonten, hengitysteiden, ruoansulatuskanavan, virtsateiden ja sukuelinten ympärillä. Ihon pienet karvankohottajalihakset muodostuvat sileästä lihaskudoksesta. Myös silmissä on sileää lihaskudosta. Sydämen ympärillä sileän lihaskudoksen sijasta on poikkijuovaista sydänlihaskudosta. Sileän lihaskudoksen toiminta on tahdosta riippumaton.
Rakenne.
Verrattuna monitumaisiin jättiläismäisiin poikkijuovaisiin lihassoluihin, sileät lihassolut muistuttavat paljon enemmän muiden kudosten soluja sekä kooltaan että rakenteeltaan. Sileä lihaskudos koostuu tavallisesti sukkulamaisista 0,02–0,5 mm pitkistä ja 3–10 µm:n paksuista poikkijuovattomista soluista, joissa on yksi tuma keskellä solua. Sileät lihassolut ovat uusiutumiskykyisiä. Sileissäkin lihassoluissa on aktiinia ja myosiinia, mutta ne eivät ole järjestyneet filamenteiksi ja sarkomeereiksi. Epäsäännöllisen järjestyksen ansiosta sileä lihas pystyy supistumaan tehokkaasti laajalla pituusalueella. Se on tärkeää, koska monien onttojen elinten tilavuus vaihtelee erittäin paljon. Niiden on supistuttava, vaikka ne olisivat äärimmilleen venyneitäkin. Kun sileä lihaskudos supistaa onttoa sisäelintä, voi sisäelimen paine palauttaa sileän lihaksen takaisin alkuperäiseen pituuteensa supistuksen jälkeen.
Toiminta.
Sileät lihassolut, kuten poikkijuovaisetkin, supistuvat aktiini- ja myosiinisäikeiden liukuessa toistensa lomaan. Sileän lihaskudoksen toiminta ei ole tahdonalaista vaan tahdosta riippumatonta autonomisen hermoston säätelemää. Välittäjäaineina toimivat ainakin asetyylikoliini ja noradrenaliini. Suurin osa sileistä lihaksista supistuu spontaanisti myös ilman hermoimpulssia (esimerkiksi suolen seinämän lihassyyt). Myös hormoneilla on vaikutusta sileän lihaksen ärsytyskynnykseen ja supistumiseen. Sileän lihaksen supistus alkaa ja päättyy paljon hitaammin kuin poikkijuovaisen. Yksittäinen lihasnykäys saattaa kestää useita satoja millisekunteja. Sileät lihakset ovat väsymättömiä ja ne toimivat koko ajan vaihtelevalla teholla.
Tehtäviä.
Sileät lihakset muun muassa kuljettavat ravintoaineita ruoansulatuskanavassa, tyhjentävät virtsarakon, osallistuvat keuhkojen ilmavirtaukseen, kohottavat ihokarvoja ja säätelevät verisuonten läpimittaa, silmän mustuaisen muotoa sekä katseen kohdistusta.
Charge-oireyhtymä

Charge-oireyhtymä () on vuonna 1979 kuvattu oireisto, jonka arvioitu esiintymistiheys on noin 1/12 000. Sairaus on yleisempi naisilla kuin miehillä. Charge-nimi on muodostettu oireiston tyypillisiä piirteitä kuvaavien englannin sanojen alkukirjaimista. 
Charge-oireyhtymän keskeisiä piirteitä ovat silmän kolobooma, kuulovaurio, kehitysvammaisuus, synnynnäinen sydänvika, nenänieluaukon umpeuma sekä epämuodostumat mm. sukupuolielinten alueella. Joskus oireyhtymä aiheuttaa munuaisvaurioita, tasapaino-ongelmia, keskushermostomuutoksia ja harvoin silmättömyyttä. Nenänieluaukon umpeutuminen voi olla oireyhtymän kanssa syntyneelle vaarallista.
Silmähalkiot johtavat toisinaan heikentyneeseen näkökykyyn. Potilaat ovat useimmiten myös kuulovammaisia, ja charge-oireyhtymä onkin yleisimpiä synnynnäisen kuurosokeuden syitä. Oireissa on myös yksilöllistä vaihtelua.
On arvioitu, että charge-yhdistelmävammaa potee Pohjoismaissa yhteensä parisensataa ihmistä. Suomessa ei ole Charge-potilasjärjestöä.