tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Varkauden Teatteri

Varkauden Teatteri (vuoteen 1952 "Varkauden Työväen Näyttämö", vuoteen 1963 "Varkauden Työväen Teatteri") on teatteri, joka toimii Varkaudessa. Se on yksi Suomen vanhimmista yhtäjaksoisesti toimineista taidelaitoksista.
Varkauden Teatteri tuo nykyisin näyttämölle puolen tusinaa ensi-iltaa näytäntökaudessa, ja näytöksiä on yhteensä noin 170 vuodessa. Omien tuotantojen ohella teatteriin kutsutaan vuosittain muutamia suomalaisia vierailuesityksiä.
Teatterin henkilökuntaan kuuluu noin 20 kuukausipalkkaista ja noin 60 tehtäväkohtaisesti palkattua työntekijää. Teatteria ylläpitää kannatusyhdistys jonka hallitukseen kuuluu puheenjohtaja sekä yhdistyksen vuosikokouksen valitsemaa 6-8 jäsentä.
Historiaa.
Varkauden Teatteri syntyi vuonna 1898 nuorisoseuran ja työväenyhdistyksen näytelmäryhmistä. Ensimmäisenä näyttämönä oli työväenyhdistyksen käyttämä tehtaan sali, kunnes alettiin kerätä rahaa omaan työväentaloon. Vuoden 1908 alussa vuokrattiin tontti Taulumäeltä Järvelän virkatalon maalta, ja talo alkoi nousta lahjoitushirsien ja talkootyövoiman avulla Herman Kinnusen johdolla.
Työväentalon tupaantuliaisissa vuonna 1911 esitettiin näytelmä "Aatteen voima". Talosta tuli keskus kaikelle Varkauden kulttuuritoiminnalle. Vuonna 1913 teatteritoiminta järjestettiin omaksi seurakseen, jonka johtokunta kiinnitti teatterin johtajaksi Juho Öhmanin. Tätä pidetään varsinaisen teatteritoiminnan alkuna Varkaudessa.
Ensimmäinen ensi-ilta vuonna 1913 oli Minna Canthin "Työmiehen vaimo", ja samalla näytäntökaudella esitettiin kaikkiaan 12 eri näytelmää. Kaudella 1924–1925 ensi-illan sai 23 näytelmää, muun muassa musiikkinäytelmä "Tukkijoella" ja operetti "Kosijat". 1930-luvun lama lopetti monia teattereita, mutta Varkauden Teatteri oli maakunnan ainoa toiminnassa pysynyt. Vuonna 1929 se sai ensi kerran tukea sekä valtiolta että kaupungilta, ja vuonna 1935 perustettiin kannatusyhdistys rahoituksen varmistamiseksi. Sotavuosinakin Varkauden Teatteri pystyi tuottamaan 10-16 ensi-iltaa vuodessa ja kävi asemasodan aikana esiintymässä rintamalla.
Vuonna 1952 teatterin nimi vaihtui Varkauden Työväen Näyttämöstä Varkauden Teatteriksi.. Vuonna 1958 teatterin kannatusyhdistys osti Varkauden Työväentalon ja kunnosti sen erityisesti teatteritilaksi. Sittemmin taloa on korjattu ja laajennettu usein, viimeksi 1990-luvulla. Vuoteen 2005 saakka esityksiä järjestettiin myös Lomakeskus Kuntorannassa, ja noin viiden vuoden välein teatteri on tuottanut ison näyttämöteoksen Warkaus-saliin. Näitä ovat olleet Marion Rungin tähdittämä "Annie Mestariampuja" vuonna 2005 ja vuoden 2008 musikaali "Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen", pääosissa Ossi Ahlapuro, Petri Hervanto ja Marianne Kettunen.
Varkauden Teatterissa ovat uransa aloittaneet esimerkiksi Rauni Luoma, Matti Kassila ja Martta Kinnunen. Pitkäaikaisiin ohjaajiin kuului Kurt-Henrik Putkonen, joka aloitti Varkaudessa 1961. Ensimmäinen ammattinäyttelijä Varkaudessa oli Väinö Heiskanen, joka teki teatterissa yli 40 vuoden uran 17-vuotiaasta eläkeikään asti, myös lavastajan ja teatterinjohtajan tehtävissä..
Nereo Rocco

Nereo Rocco (20. toukokuuta 1912 – 20. helmikuuta 1979) oli italialainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän on yksi varhaisimmista puolustusvoittoisen Catenaccio-pelitavan kehittäjistä ja soveltajista kotimaassaan. 
US Triestina Calcion uusi kotistadion nimettiin vuonna 1992 Roccon mukaan Stadio Nereo Roccoksi.
Ura pelaajana.
Rocco aloitti oman pelaajauransa US Triestina Calcion keskikentällä 1929. Seura nousi samana vuonna ensimmäistä kertaa historiassaan Serie A:han ja Rocco kuului joukkueen avainpelaajistoon. Vuonna 1934 hänestä tuli seuran ensimmäinen pelaaja Italian maajoukkueessa. Hän siirtyi 1937 SSC Napoliin, jossa pelasi kolme kautta. Sotavuosina hän edusti vielä Calcio Padova lopettaen pelaajauransa 30-vuotiaana 1942.
Ura valmentajana.
Rocco aloitti valmennusuransa kotiseurassaan US Triestinassa vuonna 1947. Hänen johdollaan seura sijoittui sensaatiomaisesti Serie A:ssa toiseksi kaudella 1947/48, mikä on edelleen seuran paras sijoitus pääsarjatasolla. Menestyksestä huolimatta Rocco ajautui erimielisyyksiin seurajohdon kanssa ja erosi tehtävistään vuonna 1950. Tämän jälkeen hän valmensi kolme vuotta Trevisoa luotsaten seuran Serie B:ssä kuudenneksi kaudella 1950/51, mikä on seuran paras saavutus. Rocco palasi 1953 Triestinaan yhdeksi kaudeksi.
Vuonna 1954 Rocco palasi entiseen seuraansa Calcio Padovaan valmentajaksi. Debyyttikaudellaan hän johdatti Padovan takaisin pääsarjaan, jossa seura jatkoi hyviä esityksiään sijoittumalla kolmanneksi kaudella 1957/58. Rocco jätti Padovan kauden 1960/61 jälkeen ja siirtyi suurseura AC Milanin peräsimeen. Roccon johdolla Milan pelasi menestyksekkäästi ja voitti Italian mestaruuden 1962 sekä Euroopan Cupin 1963. Hän siirtyi cupin mestaruuden jälkeen Torinon päävalmentajaksi ja yritti palauttaa 1940-luvun menestysseuran takaisin mestaruuskantaan, muttei onnistunut tavoitteessaan vaikka Torino pelasikin hyvin. 
Rocco palasi AC Milaniin 1967 ja jatkoi seuran peräsimessä huimaa menestystä. Ensimmäisellä kaudella tuli Italian mestaruuden lisäksi Cup-voittajien Cupin mestaruus. Seuraavalla kaudella Rocco palautti Milanin mestariksi Euroopan Cupissa, kun AFC Ajax kaatui finaalissa komeasti 4–1. Rocco jatkoi seuran päävalmentajana viisi vuotta, muttei onnistunut voittamaan toista liigamestaruutta. Hän jätti joukkueen 1973 toisen Cup-voittajien Cupin mestaruuden jälkeen. Hän valmensi kaudella 1973/74 ACF Fiorentinaa lopettaen uransa kauden jälkeen. 
Vuonna 1977 Rocco palasi vielä lyhyeksi aikaa AC Milanin päävalmentajaksi ja Nils Liedholmin apulaiseksi. Rocco kuoli 20. helmikuuta 1979 Triestessä 66-vuotiaana.
Wallace

Wallace viittaa muun muassa seuraaviin:
Sukunimi.
Alun perin skotlantilainen sukunimi, joka on tai on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Surimi

Surimi on elintarvike, jota valmistetaan kala- tai lihamassasta, joka puristetaan muotoon ja maustetaan uudeksi elintarvikkeeksi. Surimiin käytetään esimerkiksi kummeliturskaa tai alaskanseitiä. Siitä valmistetaan rapupuikkoja (rapujäljitelmä) ja Aasiassa myös monen muun tyyppisiä tuotteita.
Historia.
Surimi syntyi alun perin 1200-luvulla, kun japanilaiset kokit jauhoivat ja suolasivat ylijäämäkalaa. 1960-luvulla japanilainen kemisti havaitsi, että lisäämällä perinteiseen surimin valmistusmenetelmään sokeria sen pystyi stabiloimaan, pakastamaan ja näin takaamaan sen säilyvyyden. Hänen keksintönsä käynnisti nykyään miljardin dollarin maailmanlaajuisen teollisuudenalan. Surimi on suosittu osa japanilaista, eteläkorealaista, ranskalaista, thaimaalaista ja espanjalaista ruokakulttuuria. Sitä voidaan maustaa ja muokata muistuttamaan erilaisia mereneläviä, kuten hummeria, kampasimpukoita ja rapuja.
Perinteisesti "kamabokoksi" kutsuttu surimin valmistusmenetelmä on ensimmäisen kerran mainittu vuonna 1528 kirjoitetussa japanilaisessa keittokirjassa.
Koostumus.
Koostumukseltaan äyriäisten lihaa muistuttavaa surimia voidaan valmistaa monista eri kalalajeista. Se maustetaan ravulla, katkaravulla, kampasimpukalla tai hummerilla. Se muotoillaan, kypsennetään ja leikataan ja tarjoillaan erilaisina annoksina ja tyyleinä, kuten ravunsaksia muistuttavina tuotteina, tankoina, paloina tai silppuna. Se on myös esikypsennetty ja käyttövalmis, joten sitä voidaan käyttää missä tahansa reseptissä, jossa tarvitaan äyriäisten makua.
Valmistus.
Kala jauhetaan hienoksi ja sekoitetaan sen jälkeen muiden ainesosien, kuten tärkkelyksen, suolan, ravunlihan ja kananmunan valkuaisen kanssa. Valmistuksen jälkeen surimimassa annostellaan muotteihin ja ulkopinnalle maalataan ohut kerros oranssia elintarvikeväriä, jotta se jäljittelisi ravun luonnollista värisävyä.
Ravintoarvo.
Ravitsemuksellisesti surimi eroaa aidosta ravunlihasta. Aidossa ravunlihassa on lähes kolme kertaa enemmän proteiinia kuin surimissa. Lisäksi surimissa on enemmän sokeria ja vähemmän natriumia kuin aidossa ravunlihassa. Gluteeniyliherkkien tulisi välttää surimia, sillä se on usein käsitelty tärkkelyksellä ja muilla gluteenipohjaisilla sakeuttamisaineilla.
Sars (taajama)

Sars () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Permin aluepiirin Oktjabrskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tjuin sivujoen Sarsin varrella 7 kilometriä piirikeskus Oktjabrskista luoteeseen. Asukkaita on 5 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1864 perustetusta lasitehtaasta. Lasin tuotanto lopetettiin vuonna 1946 ja tehdas muutettiin puunjalostuslaitokseksi. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Sars sai vuonna 1939.
Nykyään Sarsissa toimii talotehdas. Taajamassa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja sairaala.
Nidarosin hiippakunta

Nidaros on luterilainen hiippakunta Norjan kirkossa. Siihen kuuluvat Nord-Trøndelag ja Sør-Trøndelag ja sen piispanistuin on Trondheimissa, tunnetussa Nidarosin tuomiokirkossa. 
Piispana on vuodesta 2017 lähtien ollut Herborg Finnset.
Historia.
Nidarosin hiippakunta perustettiin 1068. Silloin siihen kuuluivat nykyisistä lääneistä Sør-Trøndelag, Nord-Trøndelag, Nordland, Troms ja Finnmark - lisäksi myös alueet Nordmøre, Romsdal ja Härjedalen (sekä myös pohjoisosa Østerdalenista: Tynset, Tolga and Os). Sunnmøren alue siirrettiin Bjørgvinin hiippakunnasta uuteen Nidarosin arkkihiippakuntaan vuoden 1152 jälkeen turvaamaan arkkihiippakunnan tuloja.
Østerdalenin pohjoisosa siirrettiin Oslon hiippakuntaan vuoden 1537 jälkeen. Jämtland siirtyi Uppsalan hiippakunnasta Nidarosille 1570. Sunnmøren alue siirtyi takaisin Nidarosilta Bjørgvinin hiippakunnalle vuonna 1622. Jämtland ja Härjedalen menetettiin Ruotsille 1645. Nord-Norge perustettiin omaksi hiippakunnakseen vuonna 1804 (virallisesti 1844). Innsetin seurakunta siirrettiin Hamarin hiippakunnasta Nidarosiin 1966. Nordmøren ja Romsdalin alueet (yhdessä Sunnmøren Bjørgvinistä kanssa) perustivat oman hiippakuntansa, Møren hiippakunnan, vuonna 1983.
Kaksi piispaa.
Nidarosin hiippakunta eroaa muista Norjan kirkon hiippakunnista siten, että sillä on kaksi piispaa, hiippakunnan piispa ja Norjan kirkon piispainkokouksen preses, puheenjohtaja. Preses on Nidarosin rovastikunnan piispa ja muita osia hiippakunnasta johtaa Nidarosin piispa. Preseksen virkaa on vuodesta 2020 hoitanut Olav Fykse Tveit. Preses on Norjan kirkon Kirkerådetin (Kirkkohallituksen) jäsen ja Norjan kirkon ylin edustaja.
Rovastikunnat.
Hiippakunta jakautuu 11 rovastikuntaan ja 131 seurakuntaan.
Oktjabrski (Permin aluepiiri)

Oktjabrski () on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Oktjabrskin piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ufan vesistöön kuuluvan Tšad-joen rannalla 219 kilometriä Permistä kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie (Tšadin asema). Asukkaita on 10 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1900-luvun alussa rautatieaseman yhteyteen. Alun perin taajaman nimenä oli "Tšad". Vuonna 1957 se sai nykyisen nimensä ja kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Oktjabrskissa toimii suurkanala, elintarviketeollisuutta ja asfalttitehdas. Taajamassa on kaksi keskikoulua, ammattikoulu, musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy "Vperjod" (”Eteenpäin”).
Orda

Orda () on kylä, maalaiskunta ja Ordan piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Irenin sivujoen Kungurin varrella 126 kilometriä Permistä kaakkoon. Asukkaita on 6 001 henkeä (vuonna 2012).
Ordan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1662. Vuonna 1703 siellä tapahtui suuri talonpoikaiskapina. Vuonna 1924 kylästä tuli Ordan piirin keskus.
Nykyään Ordassa toimii maatalousyritys, juustola ja metsäteollisuusyritys. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, lasten taidekoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy "Vernyi put" (”Oikea tie”). Nähtävyyksiä ovat 1800-luvulla rakennettu profeetta Eliaan kirkko, kunnanhallinnon ja koulurakennukset sekä vanhat kauppiastalot.
Royal Northern Sinfonia

Royal Northern Sinfonia on brittiläinen kamariorkesteri. Se piti avajaiskonserttinsa 24. syyskuuta 1958.
Royal Northern Sinfonian kanssa yhteistyötä tehneiden kapellimestarien ja solistien joukossa ovat olleet Christian Tetzlaff, Roger Norrington, Paul McCreesh, Jess Gillam, Nicholas McGegan, Mahan Esfahani, Viktoria Mullova ja Jessica Cottis. Orkesteri on tehnyt yhteistyötä myös populaariartistien, kuten Stingin, Ben Foldsin, John Grantin, Mercury Revin, Field Musicin ja Maxïmo Parkin kanssa. Royal Northern Sinfonia on tilannut uusia teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin David Langilta, John Caskenilta, Tansy Daviesilta, Errollyn Wallenilta ja James Weeks. Se on järjestänyt myös vuosittaisia nuorten säveltäjien kilpailuja. Orkesterin levytyksiä on julkaistu Chandos-, EMI- ja Naxos-levymerkeillä. Orkesterin pääpaikka siirtyi vuonna 2004 Sage Gatesheadiin. Sitä ennen se oli ollut Newcastle City Hall. Vuonna 1973 perustettiin Royal Northern Sinfonian yhteydessä toimiva kuoro.
Royal Northern Sinfonian perustaja oli Michael Hall. Hänen jälkeensä orkesterin taiteellisena johtajana toimi vuosina 1964–1973 Rudolf Schwarz, joka käytännössä jakoi tehtävät Boris Brottin kanssa. Myöhemmin orkesterin pääkapellimestareita ovat olleet Christopher Seaman (1973–1979), Tamás Vásáry ja Iván Fischer (yhdessä 1979–1982), Richard Hickox (1982–1990), Heinrich Schiff (1990–1996), Jean-Bernard Pommier (1996–1999) ja Thomas Zehetmair (2002–2014). Kaudella 2015–2016 Royal Northern Sinfonian musiikillisena johtajana aloitti työskentelyn Lars Vogt. Hänen seuraajakseen nimitettiin vuonna 2021 Dinis Sousa. 
Orkesterin nimeen lisätyn kuninkaallisen tittelin myönsi Elisabet II vuonna 2013.
Patristiikka

Patristiikka eli patrologia on kirkkoisien eli 200–700-luvulla toimineiden kirkollisten opettajien ja heidän oppiensa tutkimusta. Nykyaikana patristiikka voi tarkoittaa laajemmassa mielessä varhaiskristillisyyden tutkimusta. Suomen patristinen seura perustettiin vuonna 2011 edistämään patristiikan tutkimusta. 
Patristiikan keskeisiin julkaisuihin kuuluvat kokoomateokset "Patrologia Græca" (1857–1866) ja "Patrologia Latina" (1844–1864).
Uinskoje

Uinskoje () on kylä, maalaiskunta ja Uinskojen piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Irenin sivujoen Aspan varrella 185 kilometriä Permistä etelään. Asukkaita on 4 500 henkeä (vuonna 2002).
Kuparitehtaan yhteyteen kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1747 nimellä Aspa. Jemeljan Pugatšovin johtamat kapinalliset polttivat sen vuonna 1774. Tehdas suljettiin vuonna 1862. 1860-luvulta lähtien kylä oli Osan kihlakuntaan kuuluneen Uinskojen kunnan keskus. Piirikeskus siitä tuli vuonna 1926.
Nykyään Uinskojessa toimii maatalousyritys, elintarviketeollisuutta ja metsäalan yrityksiä. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, lasten luomistyön keskukset, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja sairaala. Paikallislehtenä ilmestyy "Rodnik" (”Lähde”). Nähtävyyksiä ovat vuonna 1843 rakennettu Pietari-Paavalin kirkko, 1900-luvun alun koulurakennus ja kuparitehtaan patorakennelma. Lähistöllä sijaitsee metsäpuisto ja rauhoitusalue.
Damien Monier

Damien Monier (s. 27. elokuuta 1982 Clermont-Ferrand, Ranska) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti harjoittelijana Cofidis-tallissa 2003 ja edusti samaa joukkueetta ammattilaisena 2004–2012. Kausilla 2013–2017 hän kilpaili Bridgestone Anchor -joukkueessa ja viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2018–2022 Aisan Racing Teamissa.
Monier on kilpaillut myös ratapyöräilyssä, jossa hän on voittanut Ranskan-mestaruuden takaa-ajossa 2005 ja 2008. Maantiepyöräilyssä hän saavutti ammattilaisuransa ensimmäisen voiton Italian ympäriajossa 2010. Hän kuului 17. etapilla 19 pyöräilijän kärkiryhmään, ja karkasi viimeisillä kilometreillä yksinäiseen irtiottoon voittaen osuuden 36 sekunnin erolla Danilo Hondoon. Hän voitti kolmannen etapin Tour international de Constantine -kilpailussa 2014. Hän voitti Tour Cycliste International de la Guadeloupen kokonaiskilpailun ja aika-ajoetapin 8b vuonna 2016. Hän voitti Tour de Kumano -kilpailun kolmannen etapin ja pistekilpailun 2017.
Jens Adler

Jens Adler (s. 25. huhtikuuta 1965 Halle Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Ura.
Adler aloitti ammattilaisuransa Halleschen FC Chemiessä vuonna 1983. Hän edusti seuraa 87 DDR-Oberliga-pelissä, jonka lisäksi hän pelasi alemmilla sarjatasoilla seuran paidassa. Vuonna 1992 Adler siirtyi FC Stahl Brandenburgiin kolmeksi kaudeksi, jonka jälkeen hän vaihtoi Herthaan. Hän jäi kuitenkin pieneen rooliin seurassa, eikä pelannut kuin yhden 2. Bundesliiga-ottelun. Uransa lopussa Adler siirtyi Vfl Halleen.
Adler pelasi yhden ottelun Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa. Hän oli myös maan viimeinen maajoukkuepelaaja.
Olli Kuurna

Olavi Oskari Aalto kirjailijanimi Olli Kuurna (7. huhtikuuta 1912 Helsinki – 20. lokakuuta 1939 Lahti) oli suomalainen lentäjä, ilmavoimien reservikersantti ja jännityskirjailija.
Kuurna kirjoitti lentämiseen liittyviä seikkailukertomuksia pääasiassa Kustannus Oy Ilmarisen julkaisemiin lehtiin. Helsinkiläinen Seaflower-kustantamo julkaisi 2000-luvun alussa useita Kuurnan 1930-luvulla kirjoittamia jännityskertomuksia kirjoina.
Kuurna toimi reservilentäjän ominaisuudessa avustajana "Siivet" lehdessä vuonna 1939. Omalla nimellään hän kirjoitti "Maanpuolustusnuoriso" lehteen. Aalto oli ylioppilas ja hän kuoli lento-onnettomuudessa Lahdessa.
Goottilaiset kirjaintyypit

Goottilaiset kirjaintyypit eli murretut kirjaimet ovat gotiikan myötä Pohjois-Ranskassa ja Saksassa kehittyneitä kirjaintyyppejä. Nykyään niitä käytetään lähinnä käsin tehtävässä koristekirjoituksessa, kuten kutsukorteissa tasapäistä tussiterää tai huopakynää käyttäen. Mahdollinen viimeistely hoituu kärkiterällä. Kirjoittaessa terä kulkee 40–45 asteen kulmassa vetoon nähden. Perinteisiä goottilaisia kirjaintyylejä ovat tekstuura, schwabach ja fraktuura, mutta myös rotunda on luettu niihin. On myös muotoiltu uudempia, 1900-luvulla syntyneitä kirjaintyyppejä, jotka ovat saaneet omat nimensä.
Kehitys.
1100-luvulla gotiikan myötä kirjaimet pohjoisemmassa Euroopassa muuttuivat korkeiksi, kapeiksi ja kulmikkaiksi ja kirjoitus tiiviiksi. Syntyi tekstuura ( ’palmikoitu’). Tekstuuran suuraakkoset pohjautuvat 300-luvulla kehittyneeseen unsiaaliin. Nämä "murretut kirjaimet" syrjäyttivät karolingisen minuskelikirjoituksen ja länsimaisen kirjapainotaidon isä Johannes Gutenberg käytti juuri tekstuuraa varhaisimmissa painotöissään. Espanjassa ja Italiassa gotiikan vaikutus ei juurikaan tuntunut ja siellä kehittyivät rotunda ja karoliinista minuskelia muistuttava lettera antica, josta vuoden 1460 tienoilla Venetsiassa kehitettiin painokirjasintyypiksi niin sanottu "vanhempi antiikva".
Parempaa kirjoitusnopeutta haettaessa syntyi Saksassa 1400-luvulla pyöreämuotoisempi ja yksinkertaisempi schwabach (mahdollisesti viittaa samannimiseen paikkakuntaan). Numerot olivat samanlaiset kuin tekstuurassa. Renessanssin aikakaudella 1500-luvulla edellisistä kehittyi koristeellisempi, schwabachia ohuempi ja korkeampi fraktuura ( 'murtunut'), jonka varhaisten tunnuspiirteiden on sanottu edustavan tyypillistä barokkia.
Suomessa goottilaiset kirjaimet säilyttivät Ruotsin ja Saksan vaikutuksesta asemansa painetussa tekstissä aina 1900-luvun alkuun asti. Helsingin Sanomissa goottilaiset kirjaimet olivat käytössä helmikuun loppuun 1925.
Pieninkä (romaani)

Pieninkä: Erätarinoita Itä-Karjalasta 1942–44 on Jorma Ollikaisen eräromaani. Sen tarinat on alun perin julkaistu Savon sanomissa vuosina 1957–58 ja 1969–72. Tarinat on koottu kirjaksi postuumisti vuonna 1985 ja kirjaa varten ne ovat toimittaneet Mauri Auvinen ja Jouni Hirvaskero.
Kirja kertoo Ollikaisen kokemuksista Pieningän erämaista Itä-Karjalassa, joissa hän liikkui ja metsästi jatkosodan asemasodan aikana, vuosina 1942–44. Tuona aikana Ollikainen toimi ammattimaisena metsästäjänä vallatulla alueella, toimittaen lihaa ja kalaa armeijan tarpeisiin.
Kerho

Kerho tai kerhotoiminta on yleensä harrastusluonteista. Kerho on vapaa-ajan pienimuotoinen ryhmä, joka voi olla joko vapaa-aloitteinen tai esimerkiksi koulun, seurakunnan, yhdistyksen, kunnan tai poliittisen järjestön ohjaama ryhmä. Kerhotoimintaa voi olla myös laajemmassa muodossa esimerkiksi vapaaehtoisjäsenyyteen perustuvissa markkinointiorganisaatioissa.
Aiemmin kerhoa kutsuttiin klubiksi.
Eino Hyyryläinen

Eino Eemeli Hyyryläinen (23. helmikuuta 1916 Säräisniemi – 5. kesäkuuta 1992 Kajaani) oli suomalainen sotakirjailija.
Hyyryläisen esikoisromaani "Omat vaiko viholliset" kertoi talvisodan tapahtumista Suomussalmen rintamalla konekiväärijoukkueen ryhmänjohtajan näkökulmasta. Romaani "Kaukopartioelämää" taas kuvasi kahta luutnantti Ilmari Honkasen johtamaa kaukopartioretkeä Äänisen yli venäläisten selustaan tammi-helmikuussa 1942. Toisella näistä retkistä helmikuussa 1942 tuhottiin Petrovski Jamin huoltokeskus.
Hyyryläisen puoliso oli Laila Hyyryläinen (o.s. Kari) (1922–2014).
Barda

Barda (ven. ja tataariksi Барда́) on kylä, maalaiskunta ja Bardan piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tulvan sivujoen Kazmaktyn varrella 189 kilometriä Permistä lounaaseen. Asukkaita on 8 500 henkeä (vuonna 2002).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuosina 1630–1631. Sen nimitys perustuu kalmukkilaisperäiseen henkilönimeen "Borda". Kylä oli Osan kihlakuntaan kuuluneen Bardan kunnan keskus. Piirikeskuksen aseman se sai vuonna 1926. 1970-luvulla kylästä tuli kuuden maakaasuputken risteysasema.
Nykyään Bardassa toimii maatalousyrityksiä, elintarviketeollisuutta, metsäalan yrityksiä ja kaasujohtojen käyttöä hoitava laitos. Kylässä on keskikoulu ja kansallinen lukio, ammattikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja paikallinen TV-asema. Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkielinen "Rassvet" ja tataarinkielinen "Taŋ" (”Aamunkoitto”). Nähtävyyksiä ovat 1800–1900-lukujen vaihteessa pystytetyt sairaalarakennukset ja kauppias Kurbangalijevin talo. Lähistöllä on useita muinaisia asuinpaikkoja ja Tulvan rauhoitusalue.
Luettelo televisiosarjan Dibleyn kirkkoherra jaksoista

Tämä on luettelo "Dibleyn kirkkoherra" -televisiosarjan jaksoista. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin 10. marraskuuta 1994 ja viimeinen pääjakso esitettiin 1. tammikuuta 2007. Tätä kuitenkin seurasi lyhyt Comic Relief -erikoisjakso, joka esitettiin 16. maaliskuuta 2007. Kaiken kaikkiaan ohjelmaa tehtiin 20 jaksoa ja neljä lyhyttä Comic Relief -erikoisjaksoa.
The Vicar of Dibley... in Lockdown (2020).
Joulukuussa 2020 BBC esitti neljä lyhyttä erikoisjaksoa.
F-Musiikki

F-Musiikki Oy (osa entisestä Fazer Musiikista) on suomalainen musiikkilaitteiden, soittimien ja nuottien maahantuoja ja vähittäiskauppaketju. F-Musiikin valikoimassa on yli kaksikymmentätuhatta tuotetta ja yli satatuhatta nuottia. F-Musiikin myymälä Antaksentiellä Vantaanportissa Vantaalla on Pohjoismaiden suurin musiikkialan tavaratalo.
F-musiikin edeltäjä oli Fazerin musiikkikauppa.
Tulva (joki)

Tulva (, tataariksi "Tol") on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se saa alkunsa aluepiiriin eteläosasta ja laskee Votkinskin tekojärveen Osan kaupungin luona. Joen pituus on 118 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 3520 neliökilometriä.
Joen varrella asuu Tulvan tataareiksi ja baškiireiksi kutsuttu etninen ryhmä.
Jukka Heino

Jukka Oiva Heino (käytti nimimerkkiä Jouko Niuha, 16. elokuuta 1949 Hattula – 27. helmikuuta 2020 Espoo) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja iskelmälaulaja, jonka ensimmäinen single ilmestyi vuonna 1972. Se sisälsi kappaleet "Kerran saapui ilta" ja "Näin vaan".
Heino on ollut mukana monilla lastenlaululevyillä ja myös levyttänyt duettoja Dianan kanssa. Lisäksi Heino on tehnyt jäljitelmä-äänityksiä, joita on julkaistu Disco City-, Salamahitit-, Super Turbo- ja muilla kokoelmilla.
Heino voitti Kokemäenjoki-aiheisen sävellys- ja sanoituskilpailun kappaleellaan "Kokemäenjoesta ylpeä". 
Jouko Niuha julkaisi vuonna 1993 singlen, joka sisälsi kappaleet "Lamaletkis" ja "Turpaan, turpaan". Vuonna 1995 Niuha osallistui MTV3:n Kiitorata-ohjelmaan, jossa esitti kappaleen "Tupakkahuoneessa". Kappale julkaistiin ohjelmassa esitetyistä kappaleista koostetussa "Kiitorata - 32 uutta sävellystä" -kokoelmalevyllä. 
Niuha voitti vuonna 1996 Valkeakoskella Työväen musiikkitapahtumassa järjestetyn pilkkalaulun SM-kilpailut. Myös voitto Keuruun SM-kuplettikisassa on plakkarissa. 
Niuhalta on ilmestynyt 2005 myös olutlauluaiheinen "Tuopeissa vaahtoaa"-niminen CD.
Yö on hellä (kirja)

Yö on hellä () on yhdysvaltalaisen F. Scott Fitzgeraldin vuonna 1934 julkaistu romaani. Se sijoittui 28. sijalle Modern Libraryn 1900-luvun sadan tärkeimmän kirjan listalla. Teos on ilmestynyt suomeksi Pentti Saarikosken kääntämänä.
Vuonna 1932 Fitzgeraldin vaimo Zelda oli mielisairaalassa hoidossa skitsofreniasta ja kirjailija itse oli vuokrannut asunnon läheltä, jotta voisi kirjoittaa tarinansa nuoren ja menestyvän psykologin noususta ja tuhosta. Kirja tulisi olemaan Fitzgeraldin ensimmäinen yhdeksään vuoteen, hänen viimeksi kirjoittamansa "Kultahatun" jälkeen, ja viimeinen romaani, jonka hän sai valmiiksi. Työstäessään kirjaa Fitzgerald joutui muutamaan kertaan taloudellisiin ongelmiin ja hänen täytyi lainata rahaa kustannustoimittajaltaan ja agentiltaan, ja kirjoittaa kaupallisia novelleja lehtiin. 1930-luvun alku, jolloin hän kirjoitti "Yö on hellää", oli kaikin puolin hänen elämänsä synkintä aikaa, ja tuo synkkyys on jättänyt jälkensä kirjaankin.
Kirjan nimi on otettu John Keatsin runosta ”Oodi satakielelle”.
Henry King on ohjannut kirjasta samannimisen elokuvasovituksen, joka sai ensi-iltansa vuonna 1962. Elokuvan pääosia näyttelivät Jennifer Jones ja Jason Robards.
Synopsis.
Dick ja Nicole Diver ovat hyvin lumoava nuori pariskunta, joka asuu huvilassa Ranskan Rivieralla. He järjestävät upeita illalliskutsuja ja viettävät täydelliseltä vaikuttavaa elämäänsä ystäväpiirinsä kanssa kuluttaen rahaa niin paljon kuin mieli tekee. Nuori näyttelijätär Rosemary Hoyt saapuu Rivieralle äitinsä kanssa. Hän lumoutuu heti sekä Nicolesta että Dickistä, jota kohtaan hän alkaa tuntea syvempiäkin tunteita kuin ihailua. Vähitellen Rosemarystä alkaa tuntua, että kaikki ei ole sitä miltä näyttää, ja Diverit salailevat jotain.
Tausta.
Monet ovat kokeneet kirjan perustuvan kirjailijan ystäväpariskuntaan, Gerald ja Sara Murphyyn. Monet yksityiskohdat ulkonäköä myöten täsmäävät heihin. Useimmat Zelda ja Scott Fitzgeraldin ystävistä, Murphyt mukaan lukien, olivat kuitenkin sitä mieltä, että Dick ja Nicole Diverin välinen suhde ja heidän luonteensa ovat hyvin samanlaiset kuin kirjailijan ja tämän vaimon. "Yö on hellä" onkin Fitzgeraldin henkilökohtaisin romaani, jossa hän käsittelee Zeldan mielenterveysongelmia Diverien kautta.
Jakub Klepiš

Jakub Klepiš (s. 5. kesäkuuta 1984 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari.
Ura.
Klepiš siirtyi kaudeksi 2001–2002 HC Slavia Prahan junioreista WHL-joukkue Portland Winterhawksiin. Kauden jälkeen Ottawa Senators varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 16. varauksena kesällä . Helmikuussa 2003 Klepišin oikeudet kaupattiin Buffalo Sabresille. Senators sai vaihdossa Václav Varaďan ja viidennen kierroksen varausvuoron. 
Klepiš palasi kaudeksi 2002–2003 kotimaahansa ja Slavia Prahaan. Hän pelasi siellä koko kauden miesten Extraliigan joukkueessa. Klepišin oikeudet kaupattiin maaliskuussa 2004 Washington Capitalsiin vaihdossa Mike Grieriin. Hän siirtyi kaudeksi 2004–2005 Capitalsin organisaatioon ja teki NHL-debyyttinsä kaudella 2005–2006. Klepiš pelasi kauden aikana 25 ottelua tehoin 1+3=4. Hän pelasi enimmäkseen vielä farmijoukkue Hershey Bearsissa, jossa Klepiš voitti Calder Cupin keväällä 2006. Kaudella 2006–2007 hän pelasi 41 ottelua tehoin 3+7=10. Yhteensä Klepiš pelasi NHL:ssä 66 ottelua tehoin 4+10=14 ja jäähyminuutteja tuli 36.
Kesken kauden 2007–2008 Klepiš jätti Washington Capitalsin organisaation 19 AHL-ottelun jälkeen ja palasi Slavia Prahaan. Hän voitti keväällä 2008 Tšekin mestaruuden. Klepiš siirtyi kaudeksi 2008–2009 KHL:ään ja Avangard Omskiin. Hän pelasi kauden aikana myös . 
Klepiš siirtyi kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella sopimuksella Salavat Julajev Ufaan. Hän voitti joukkueessa KHL:n mestaruuden, Gagarin Cupin keväällä 2011. Kesken kauden 2011–2012, lokakuussa 2011, Klepiš siirtyi OHK Dinamo Moskovaan. Moskovan joukkueessa hän voitti toisen KHL:n mestaruutensa. Kauden jälkeen hän siirtyi samassa sarjassa pelaavaan tšekkiläiseen Lev Prahan joukkueeseen.
Maajoukkue.
Debyytti Tšekin A-maajoukkueessa Klepišillä tapahtui kaudella 2003–04. Hän on sittemmin kuulunut maajoukkueen vakiokalustoon palattuaan Pohjois-Amerikasta. Klepiš pelasi MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2010. Vuonna 2010 hän voitti maailmanmestaruuden.
Aiemmin Klepiš on pelannut myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2003 ja 2004. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2002 voittaen pronssia.
Saulkrasti

Saulkrasti on pientalovaltainen pieni merenrantakaupunki ja kunta Latviassa Riianlahden itärannalla, linnuntietä noin 40 kilometriä Riiasta pohjoiseen.
Vuoden 2012 alussa Saulkrastin kaupungissa arvioitiin olevan 3 303 asukasta. Koko Saulkrastin kunnassa (Saulkrastu novads) heitä asui 6 157.
Vuonna 1933 joukko Riianlahden kyliä liitettiin yhdeksi kunnaksi. Kunnalle annettiin nimi Saulkrasti, joka suomennettuna tarkoittaa "Aurinkorantoja". Vuodesta 1991 Saulkrasti on ollut kaupunki.
Saulkrasti on tunnettu luonnonkauneudesta ja hiekkarannoistaan. Siellä vietetään Saulkrasti Jazz Festivalia.
Kaupungin läpi kulkee Latvian rautateiden junanrata (Saulkrastin rautatieasema). Rataosuus Riiasta kaupunkiin on sähköistetty ja sinne liikennöidään pääkaupungin lähijunin. Hieman radan itäpuolella kaupungin läpi kulkee myös Latvian valtatie A1 (osa Via Balticaa ja eurooppatietä ). Lisäksi kantatie P6 lähtee kaupungista itään ja yhdistää sen valtatiehen A3 Siguldan pohjoispuolella.
Sian proliferatiivinen enteropatia

Sian proliferatiivinen enteropatia eli sian ileiitti (lyh.PPE) on "Lawsonia intracellularis" -bakteerin aiheuttama sikojen suolistotauti, jota esiintyy etenkin vierotetuilla porsailla. "Lawsonia intracellularis" hakeutuu infektoituneen sian suolistoon, etenkin sykkyräsuolen alueelle, jossa se stimuloi suolirauhasten solujen toimintaa. Tämän seurauksena kehittyy erilaisia tautitiloja, joihin liittyvä kuolleisuus vaihtelee. Tyypillisesti nuorilla vieroitetuilla eli alle neljän kuukauden ikäisillä porsailla bakteeri saa aikaan suoliston limakalvon liikakasvua, ja tähän taudinkuvaan liittyvä kuolleisuus on alhaista. Vanhemmilla eli yli neljän kuukauden ikäisillä porsailla liikakasvuun liittyy yleensä verenvuotoja, joka on hengenvaarallisempi tila. Bakteeritulehduksesta voi seurata myös suoliston nekroosi, johon liittyvä kuolleisuus on korkeaa. Kaikkiin tiloihin liittyy tavallisesti suoliston limakalvon villusten rakenteen häviäminen ja suolistotulehdus, etenkin sykkyräsuolen alueella.
Oireet.
Oireina infektoituneilla sioilla on yleensä heikentynyt ruokahalu ja epätasainen kasvu. Lisäksi sioilla esiintyy ripulia, joka on tavallisesti väriltään harmaata ja voi sisältää verta.
Kopiokynä

Kopiokynä eli kosmoskynä on alun perin kynä, jonka jälki mahdollistaa kopioinnin vesijäljennöksenä eli painamalla kostutettu ohut kopiopaperi alkuperäistä paperia vasten. Kopioitaessa väri siirtyy alkuperäisestä paperista kopiopaperiin. Menetelmä tuotti kopion paperiin peilikuvana, joka voitiin lukea paperin läpi valoa vasten tai läpikuultavaa kopiopaperia käytettäessä valkeaa taustaa vasten.
Historia.
Kopiokynällä tehtävän märkäkopiointiprosessin kehitti James Watt, joka patentoi sen vuonna 1780. Kopiokynän väri sisälsi yleensä kaoliinin ja grafiitin lisäksi veteen liukenevaa aniliiniväriä, joka oli useimmiten metyyliviolettia.
Kopiokynälle on ominaista, ettei jälkeä voi poistaa pyyhekumilla. Tämä ominaisuus mainitaan eräässä patentissa jo vuonna 1877. Värin pysyvyys menetti merkityksensä kuulakärkikynän yleistyessä. 
Kopiokynä patentoitiin Englannissa 1874. Petit valmisti ensimmäisen kopiokynän vuonna 1874.
Nykyisin.
Italiassa kopiokyniä käytetään edelleen yleisissä vaaleissa äänestyslippujen merkitsemiseen.
Kosmoskynä-nimen alkuperä.
Suomessa kopiokynän yleinen nimitys on kosmoskynä tai joskus myös kosmuskynä. Nimi on peräisin saksalaisen kopiokynävalmistaja Fa. Josef Schroppin Kosmos-tuotemerkistä.
Kääpiölepakko

Kääpiölepakko ("Pipistrellus pygmaeus") on pienikokoinen siippojen heimoon kuuluva lepakkolaji, jota pidettiin aiemmin samana lajina kuin vaivaislepakko ("Pipistrellus pipistrellus"). Lajit voidaan erottaa toisistaan yleensä vain ultraäänen perusteella. Kääpiölepakkoja tavataan Euroopan alueella ja vaikka sen levinneisyystiedot ovat puuttellisia, lajin tiedetään olevan runsaslukuinen. Kääpiölepakko on ruskea lepakkolaji, ja sen paino on noin viisi grammaa.
Ulkonäkö ja äänet.
Kääpiölepakon paino on normaalisti 4–7 grammaa ja siipien kärkiväli vähän yli 20 cm. Turkki on selkäpuolelta vaaleanruskea tai kellertävän punaruskea, vatsapuolelta hieman vaaleampi. Korvat ja siivet ovat vaalean harmaanruskeat ja kuono vaalean punaruskea.
Lajin kaikuluotausäänet ovat taajuudeltaan noin 55 kHz.
Levinneisyys ja suojelu.
Lajia tavataan vain Euroopassa ja Azerbaidžanin alueella. Vaikka lajia ei ole tunnettu kauan, ja sen levinneisyyttä koskevat tiedot ovat osin puutteellisia, sen tiedetään kuitenkin olevan runsaslukuinen ja laajalle levinnyt. Skandinaviassa se elää pohjoisempana kuin vaivaislepakko, ja esimerkiksi Ruotsissa se on melko yleinen. Suomessa lajia on tavattu vain satunnaisesti: ensimmäinen havainto on vuodelta 2006 Hangosta. Havainto tuli tosin ilmi vasta vuonna 2007, jolloin kääpiölepakon ääniä tunnistettiin sekä 2006 että 2007 tallennetuilta detektoriaineistoilta. Havaintojen vähyydestä ja lisääntymis- ja talvehtimislöytöjen puuttumisesta huolimatta lajilla saattaa olla Suomessa vakituinen kanta. Uusimpien tutkimusten mukaan Suomessa elävät kääpiölepakot muuttavat talveksi manner-Eurooppaan.
Kääpiölepakko on rauhoitettu laji useimmissa maissa, jossa sitä esiintyy, mukaan lukien Suomessa. Sen suojelu on vahvistettu Bonnin ja Bernin yleissopimuksissa. Kääpiölepakko kuuluu myös Euroopan unionin luontodirektiivin IV liitteen mukaisiin suojeltaviin lajeihin.
Käyttäytyminen.
Kääpiölepakko elää yleensä lähempänä vesistöjä kuin vaivaislepakko. Lajille tyypillinen elinalue on kosteikko, muu vesialue tai puita sisältävä ympäristö. Sen tyypillinen ruokavalio koostuu pääosin pienistä kaksisiipisistä hyönteisistä, kuten hyttysistä. Lisääntymispaikkoina kääpiölepakko käyttää usein rakennuksia, mutta talvisista horrostamispaikoista ei ole tietoa.
Communio

Communio tai Antiphona ad Communionem on katolisen kirkon messun osa, joka alun perin laulettiin ihmisten osallistuessa ehtoolliseen. Communio on messun neljästä muuttuvasta osasta ("Missa Proprium") viimeinen. Ennen Vatikaanin toista kirkolliskokousta "Communio"-osa oli lyhentynyt huomattavasti alkuperäisestä ja yleensä vain pappi luki sen ehtoollisen jakamisen jälkeen, vaikka se edelleen saatettiin joskus myös laulaa. Nykyisin antifoni lauletaan jälleen ehtoollisen jakamisen aikana. Jos messussa ei ole laulajia, lukija tai kirkkokansa lukee sen. "Communion" teksti on tavallisesti Raamatun jae ja se viittaa käsillä olevaan juhlaan tai messun toimittamisen perusteeseen.
Alkuperäisessä muodossaan "Communio"-osa on säilynyt vain sielunmessussa, jossa ensimmäisen säkeen ("Lux aeterna") jälkeen tulee antifoni "Cum sanctis tuis", sitten viimeinen säe sielunmessun "Introitus"-osasta ("Requiem aeternam") ja lopuksi antifoni kerrataan.
Naval Criminal Investigative Service

Naval Criminal Investigative Service eli NCIS on Yhdysvalloissa liittovaltion poliisiviranomainen, joka tutkii laivaston ja merijalkaväen toiminnassa tapahtuneita rikoksia. NCIS osallistuu myös terrorismin torjuntaan. NCIS koostuu noin 2 000 työntekijästä, joiden asemapaikkoja on yli 40 maassa.
NCIS:tä on tehty myös televisiosarja, "NCIS Rikostutkijat", josta on tehty kaksi spin-off -sarjaa: ' ja '.
Teivaan venesatama

Teivaan venesatama on Lahden kaupungin eteläisin venesatama, joka sijaitsee Jalkarannantien varrella Pikku-Vesijärven puiston länsipuolella. Teivaan venesataman ja puiston erottaa toisistaan entinen Vesijärven rautatieasemalta johtaneen rautatien penkka, jonka on muutettu kävely- ja pyörätieksi. Penkan alitse kulkee jalankulun ja pyöräilyn alikulkutunneli. Teivaan venesatamassa on 530 venepaikkaa moottori- ja purjeveneille, 72 paikkaa soutuveneille, sekajätepiste, pilssivesien- ja septitankkien tyhjennysmahdollisuus, juomavesi ja laiturisähkö, veneiden vesille laskua varten betoniluiska ja koirien uimapaikka.
Teivaan venesatamasta liikennöi ennen Jyväskylään Tehi. Nykyään alueella on ravintola Lokki, jossa on avoin langaton lähiverkko. Sataman osoite on Jalkarannantie 15, 15110 LAHTI.
Niemen venesatama

Niemen venesatama on Lahden kaupungin pohjoisin venesatama. Se sijaitsee Niemen kaupunginosassa. Se sijaitsee Vesijärven sataman ja Lahden Polttimon pohjoispuolella. Niemen venesatamassa on ravintola ja veneenmyyntipiste. Sen läheisyydessä laitureiden päässä on myös melontamuseo. Niemen venesatamassa on 540 paikkaa moottori- ja purjeveneille sekä 125 paikkaa soutuveneille. Siellä on myös polttoaineen myynti veneille, telakka-alue ja talvisäilytysalue kuin myös koirien ulkoilutuspaikka. Alueella sijaitsee myös Päijät-Hämeen pelastuslaitoksen Lahden toinen paloasema.
Niemen venesatamasta on näköala Vesijärven suurille saarilla ja Mukkulan kartanon rantaan.
Niemen sataman alueelle on 2011 perustettu Suomen moottoripyörämuseo.
Helmuth Duckadam

Helmuth Duckadam (1. huhtikuuta 1959 Arad, Romania – 2. joulukuuta 2024) oli romanialainen jalkapallomaalivahti.
Ura.
Duckadam pelasi Constructorul Aradissa 1977–1978, UTA Aradissa 1978–1982, Steuaua Bukarestissa 1982–1986 ja Vagonul Aradissa 1989–1991. Duckadam tuli kansainvälisesti tunnetuksi, kun Steaua Bukarest voitti Euroopan cupin 1986, kaadettuaan Sevillassa pelatussa loppuottelussa FC Barcelonan 2–0. Hän torjui ennätykselliset neljä rangaistuspotkua. Duckadam palkittiin ottelun parhaana, ja hän sijoittui kahdeksanneksi France Football -lehden arvostetussa Euroopan parhaan jalkapalloilijan äänestyksessä samana vuonna.
Verisuonisairaudesta kärsinyt Duckadam joutui leikkauksen vuoksi päättämään huippu-uransa pian loppuottelun jälkeen. Lopettamisen ajankohta sai aikaan villejäkin huhuja, saksalainen suurilevikkinen Bild-iltapäivälehti väitti Securitaten murskanneen Duckadamin kädet tämän kieltäydyttyä luovuttamasta palkinnoksi saamaansa Mercedes-Benz -henkilöautoa kommunistijohtaja Ceaușescun pojalle. Duckadam on itse kuitenkin kiistänyt huhut perättöminä, todeten finaalin jälkeen saamansa autonkin olleen käytetty ARO-maastoajoneuvo. Kuntouduttuaan hän pelasi vielä muutaman vuoden alemmalla tasolla Vagonul Aradin joukkueessa päättäen uransa lopullisesti vuonna 1991.
Jalkapallouran jälkeen.
Huippu-uransa jälkeen Duckadam työskenteli kotiseudullaan rajapoliisissa yleten majuriksi. Asuttuaan lyhyen aikaa Yhdysvalloissa hän palasi takaisin Aradiin ja osallistui politiikkaan moninaisista skandaaleistaan tunnetun liikemies Gigi Becalin johtaman populistisen pienpuolueen varapuheenjohtajana. Becali osti myös Steaua Bukarestin jalkapalloseuran, ja Duckadam nimettiin sen kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2010.
Muuta.
Vuonna 2005 suomalainen Yö-yhtye levytti hänestä kertovan Jussi Hakulisen sanoittaman laulun "Ducadam". Kappaleen alkuperäinen sävel on Chileläinen vallankumouslaulu El pueblo unido.
Asperula taygetea

Asperula taygetea on matarakasvien heimoon ja marattien sukuun kuuluva kasvi. Kasvi kukkii huhtikuusta kesäkuuhun.
"Asperula taygetea" kasvaa 150–250 metrin korkeudella kivien halkeamissa ja kalkkikivijyrkänteillä. Laji on eteläisen Egeanmeren alueen kotoperäinen laji. Lajia tavataan Kreikassa Kreetan saaren länsiosassa, Peloponnesoksen niemimaalla, Kytheran saarella sekä Antikytheran, Porín (Prasonísi) ja Porétin (Lagoúvardos) saarten muodostamalla Natura 2000 -alueella.
Kasvi on suojeltu Kreikan presidentin asetuksella (67/1981).
Isomesitangara

Isomesitangara ("Cyanerpes cyaneus") on laajalla alueella Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan isomesitangara on 11–13 cm pitkä, lyhytpyrstöinen ja pitkä- sekä käyränokkainen lintu. Koiras on pesimäasussaan väritykseltään pääosin sinisen ja mustan kirjava. Selkä ja siivet ovat mustat ja siivissä on sininen raita. Pää on mustaa maskia lukuun ottamatta sininen. Päälaen höyhenet ovat vaaleanturkoosit. Siipien alustojen keltaiset höyhenet näkyvät vain lennossa. Koiraan jalat ovat punaiset. Pesimäajan ulkopuolella koiras on väritykseltään vihreä ja muistuttaa naarasta, mutta sen selkä on musta. Naaras on väritykseltään vaalean mintunvihreä ja sen kellertävässä vatsassa on vihreitä juovia. Naaraan jalat ovat väriltään punertavat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keski-Amerikassa isomesitangaran levinneisyysalue ulottuu Meksikosta Panaman. Lisäksi lajia tavataan muun muassa Kuubassa, Alankomaiden Antilleilla ja Trinidadissa ja Tobagossa. Etelä-Amerikassa lajia tavataan Venezuelassa, Boliviassa, Amozonasin alueen Brasiliassa, Surinamessa, Guayanassa ja Ranskan Guayanassa. Lajin elinympäristöä ovat monenlaiset trooppiset metsät. Lajia tavataan niin kuivissa, kosteissa kuin märissäkin metsissä ja metsien reunamailla. Isomesitangaran elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 100 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat.
Isomesitangarat liikkuvat useimmiten ryhminä tai liittyneinä sekaparviin. Linnun ravinnosta suurimman osan muodostaa kukkien mesi. Lisäksi laji syö hedelmiä ja marjoja sekä puiden lehvästöistä hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Isomesitangaran pesimäkausi kestää tammikuulta heinäkuulle. Kuppimainen pesä sijaitsee puussa ja naaras munii kaksi valkoista, leveämmästä päästään ruskeapilkullista munaa.
Aivastustauti

Aivastustauti eli atrofinen riniitti on sioilla esiintyvä ylähengitysteiden sairaus, jonka aiheuttajia ovat "Bordetella bronchiseptica" ja toksiset "Pasteurella multocida" -kannat. Toksiset "Pasteurella multocida" -kannat tuottavat toksiineja, jotka estävät osteoblastien toimintaa ja stimuloivat osteoklastien toimintaa kärsän luissa. Seurauksena on kärsän väliseinän rappeutuminen ja nenäkuorikon surkastuminen. Kasvavilla sioilla aivastustauti voi aiheuttaa koko kärsän vinoutumista ja lyhentymistä.
Oireet.
Yleisimmät oireet aivastustautia kärsivillä sioilla ovat aivastelu, yskiminen ja nenävuoto. Myös kyynelkanavan tukkeutuminen on tavallista, jolloin kyynelneste ei pääse poistumaan normaalia reittiä vaan tahrii silmäkulmat.
Löydökset.
Tavallisimpia avauslöydöksiä aivastustaudista kärsineellä sialla on nenän väliseinän epänormaali asento ja rappeutuminen sekä nenäkuorikoiden surkastuminen. Vakavimmissa tapauksissa nenäkuorikot voivat puuttua kokonaan. Lisäksi nenäkuorikoiden pinnalta voi joissain tapauksissa löytää märkäeritettä. Nenän epiteeleissä saatetaan havaita hyperplasiaa tai metaplasiaa.
Petr Frydrych

Petr Frydrych (s. 13. tammikuuta 1988 Klatovy) on tšekkiläinen keihäänheittäjä.
Vuonna 2005 hän sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa yhdenneksitoista. Vuonna 2006 hän karsiutui alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja vuonna 2007 hän sijoittui yhdeksänneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Vuonna 2009 hän voitti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui kymmenenneksi, samoin Barcelonan EM-kisoissa 2010. Daegun MM-kilpailuissa 2011, Helsingin EM-kisoissa 2012, Lontoon olympialaisissa 2012, Zürichin EM-kilpailuissa 2014 ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui loppukilpailusta. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 12:nneksi.
Frydrych saavutti Lontoon MM-kilpailuissa 2016 pronssia ennätystuloksellaan 88,32. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän oli kahdestoista.
Frydrychiä valmentaa Jan Železný.
Kia Venga

Kia Venga on Kia Motorsin vuosina 2009–2019 valmistama pieni tila-automalli. Sen sisarmalli on hieman myöhemmin esitelty Hyundai ix20.
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Venga sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Venga esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2009. Auton akseliväli on kokonaispituuteen nähden erittäin pitkä, millä on pyritty maksimoimaan sisätilojen koko. Takaistuimet voi taittaa suhteessa 60/40, ja ne alas laskettuna takatilan lattiasta tulee täysin tasainen, mikä helpottaa suurten tavaroiden kuljetusta.
Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2014 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Venga. Ulkonäöllisiä uudistuksia olivat uudempia Kia-malleja vastaava suurempi etusäleikkö, uusi etupuskuri sekä LED-takavalot. Aiempi neliportainen automaattivaihteisto korvattiin uudella kuusiportaisella.
Victory-alus

Victory-alus oli Yhdysvalloissa toisen maailmansodan aikana rakennettu rahtilaivatyyppi. Alustyyppi kehitettiin korvaamaan saksalaisten sukellusveneiden aiheuttamia tappioita liittoutuneiden kauppalaivastolle ja se suunniteltiin mahdollisimman halvaksi valmistaa. Victory perustui aikaisempaa Liberty-alustyyppiin ja sen valmistaminen alkoi vuonna 1944. 
Höyrykäyttöisistä Libertyistä poiketen Victory-aluksia valmistui myös moottorilaivoina tai niitä dieselöitiin sotakäytön jälkeen. 
Victory-alusta valmisti kuusi eri yhdysvaltalaista telakkaa ja aluksia valmistui yhteensä 534 kappaletta. Niistä yksi, s/s Park Victory, ajoi karille ja upposi Suomen vesillä Utön edustalla 25. joulukuuta 1947. Alus oli öljylämmitteinen höyrylaiva. Sen polttoaineista osa vuoti jo haaksirikossa ja viimeiset öljyt pumpattiin hylystä merivoimien ja Ympäristökeskuksen sukellustyönä 1990-luvulla.
Toinen tunnettu on m/s "Flying Enterprise", joka tammikuussa 1953 ajelehti peräsinrikkoisena ja kallistuneena toista viikkoa Atlantilla hiukan Land´s Endistä länteen. Sitä yritettiin pelastaa mutta alus upposi kesken hinauksen puhjenneessa uudessa myrskyssä hinausvaijerin katkettua. Aluksella loppuun asti pysytellyt tanskalaissyntyinen merikapteeni Kurt Carlsen ja häntä avustamaan hylkyyn noussut hinaaja Turmoilin perämies Kenneth Dancy pelastettiin merestä. 
Tanskalainen kirjailija ja toimittaja Mogens Kofod-Hansen kirjoitti kapteeni Carlsenin vaiheista ja tästä erityistapauksesta kirjan joka julkaistiin suomeksikin. 
Kirjassa mainitaan että aluksen lastiin olisi kuulunut jopa kahdeksan Stradivarius-viulua muun antiikkilastin ohella, joka menetettiin kokonaisuudessaan. Kirjailijan mukaan haaksirikko herätti maailmanlaajuista huomiota ja kapteeni olikin juhlittu sankari niin kotimaassaan Tanskassa kuin Yhdysvalloissakin.
Lähteet.
Helsinki : Otava, 1955
Viulukonsertto (Berwald)

Franz Berwald sävelsi viulukonserttonsa cis-mollissa (op. 2) yhtenä nuoruudentöistään 24-vuotiaana. Säveltäjän veli August kantaesitti teoksen vuonna 1821. 
Konserton sävellaji on epätavanomainen, ja teos sisältää lukuisia teknisiä hankaluuksia. On väitetty, että Berwald sävelsi ne serkulleen Johan Fredrikille, joka kehuskeli voivansa hallita mitä vain. Lehdistö ei ottanut konserttoa vastaan innostuneesti. Teos leimattiin kömpelöksi; sen esityksessä keskimmäisen osan kohdalla kuultiin yleisön joukosta jopa säestyksen aiheuttamaa naurua.
Konsertto unohtui pian ja pysyi soittamattomana lähes 90 vuoden ajan. Vuonna 1909 teoksen esitti Henri Marteau, joka kiersi sen kanssa ympäri Eurooppaa.
Lamjed Chehoudi

Lamjed Chehoudi (s. 8. toukokuuta 1986) on tunisialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Chehoudi edustaa Tunsian pääsarjassa pelaavaa Stade Tunisienia.
Ura.
Chehoudi aloitti ammattilaisuransa svetsissä Genèven joukkueessa, josta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Bahrainiin. Aluksi Chehoudi pelasi yhden kauden Al Muharraq Clubissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Bahrainin mestaruuden. Kaudeksi 2007-2008 Chehoudi siirtyi Al Najma Manamaan, josta matka jatkui Arabiemiirikuntiin Dubai Club joukkueeseen. Hän vietti seurassa myös yhden kauden ja siirtyi Qatariin Al-Siliyaan, josta Chehoudi siirtyi kesken kauden tammikuussa 2010 kotimaahansa Tunisiaan CA Bizertinin joukkueeseen. Puolikkainen kausi oli hänelle menestys sillä Chehoudi onnistui tekemään seitsemän maalia kymmenessä ottelussa.
Toukokuussa 2010 Chehoudi allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen ES Sahelin kanssa. Chehoudi pelasi joukkueessa kahden kauden verran tehden kymmenen maalia 24 ottelussa.
Syksyllä 2012 Chehoudi siirtyi Espéranceen.
Maajoukkueura.
Chehoudi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Tunisian maajoukkueessa 29. maaliskuuta 2011 ystävyysottelussa Omania vastaan. Ensimmäisen maajoukkue maalinsa hän teki 29. toukokuuta 2011 Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan.