Elisabeth Jerichau-Baumann

Elisabeth Jerichau-Baumann (syntyjään Anna Maria Elisabeth Lisinska Baumann; 21. marraskuuta 1819 Varsova – 11. heinäkuuta 1881 Kööpenhamina) oli saksalais-puolalaissyntyinen tanskalainen taidemaalari. Hän oli 1800-luvun merkittävimpiä naispuolisia taiteilijoita Tanskassa ja tunnettiin erityisesti muotokuvistaan, kansallisista aiheistaan sekä itämaisia teemoja kuvaavista teoksistaan. Jerichau-Baumann oli yksi harvoista naistaiteilijoista omana aikanaan ja kohtasi urallaan paljon vastustusta erityisesti saksalaisen taustansa vuoksi.
Elämä ja ura.
Elisabeth Jerichau-Baumann syntyi saksalaiseen perheeseen Varsovassa, Kongressi-Puolassa. Hänen isänsä Philip Adolph Baumann (1776–1863) oli kartoittaja. Yhdeksäntoistavuotiaana Elisabeth aloitti opintonsa Düsseldorfin taideakatemiassa, ja hänet yhdistetään Düsseldorfin koulukuntaan. Hän alkoi pitää näyttelyitä Düsseldorfissa ja herätti ensimmäisen kerran julkista huomiota vuonna 1844.
Myöhemmin Jerichau-Baumann muutti Roomaan, missä hänen maalauksensa keskittyivät pääasiassa paikalliseen elämään. Roomassa hän tapasi tulevan aviomiehensä, kuvanveistäjä Jens Adolf Jerichaun, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1846. Pariskunta muutti Kööpenhaminaan vuonna 1849, kun Jens Adolf nimitettiin Tanskan kuninkaallisen taideakatemian professoriksi.
Tanskassa Elisabeth Jerichau-Baumannia ei aluksi otettu hyvin vastaan taiteen piireissä. Naisena ja saksalaisena hän kohtasi kaksinkertaista ennakkoluuloa konservatiivisessa tanskalaisessa taideyhteisössä. Tästä huolimatta hän onnistui maalaamaan merkittävien tanskalaisten muotokuvia ja teki useita muotokuvia kuningatar Louise'sta ja tämän tyttäristä, joiden kanssa hän ylläpiti kirjeenvaihtoa. Vuonna 1858 hänelle myönnettiin taideakatemian juhlavuoden mitali, ja vuonna 1861 hänet valittiin akatemian jäseneksi.
Jerichau-Baumann saavutti kansainvälistä tunnustusta erityisesti Ranskassa, missä hän oli edustettuna Pariisin maailmannäyttelyssä kahdesti, vuosina 1867 ja 1878. Vuonna 1852 hän esitteli teoksiaan Lontoossa, ja kuningatar Victoria pyysi yksityisen esityksen Buckinghamin palatsissa. Esiteltävien teosten joukossa oli muun muassa hänen vuonna 1850 valmistunut Hans Christian Andersenin muotokuva, sillä Jerichau-Baumann oli kirjailijan ystävä ja maalasi hänet useaan kertaan.
Jerichau-Baumannin merkittävä läpimurto tapahtui vuonna 1866, kun Tanskan kansallisgalleria osti ja asetti näytteille hänen teoksensa "Haavoittunut tanskalainen sotilas". Lisäksi hänen teoksensa "Tanska" (1851) onnistui vetoamaan tanskalaiseen kansallistunteeseen personoimalla maan sankarillisena naisena ja juhlisti Tanskan voittoa Saksasta ensimmäisessä Schleswigin sodassa (1848–1850).
Vuosina 1869–1870 Elisabeth Jerichau-Baumann matkusti laajasti itäisellä Välimerellä ja Lähi-idässä, ja uudelleen 1874–1875 poikansa Haraldin kanssa. Hän pääsi harvinaisena naisena vierailemaan Osmanien valtakunnan haaremeissa ja saattoi siten maalata haaremielämää henkilökohtaisten havaintojen pohjalta. Tältä kaudelta peräisin olevat työt ovat toisinaan koristeellisia ja usein tunteellisia, mutta niissä on hieno väri- ja valaistustaju. Joidenkin näiden maalausten aistillisuutta pidettiin edelleen tabuna osissa Eurooppaa, ja tanskalainen taideyhteisö yritti pitää nämä teokset piilossa. Monet näistä teoksista pidettiin museoiden varastoissa Tanskassa viime aikoihin asti.
Elisabeth ja Jens Adolf Jerichau saivat yhdeksän lasta, joista kaksi kuoli vauvaiässä. Muista useista tuli taitavia taiteilijoita, mukaan lukien maalarit Harald Jerichau (1851–1878) ja Holger Hvitfeldt Jerichau (1861–1900). Hänen lapsenlapsensa Jens Adolf Emil Jerichau (1891–1916) oli yksi Tanskan lahjakkaimmista modernisteista maalareista.
Elisabeth Jerichau-Baumann kuoli Kööpenhaminassa 11. heinäkuuta 1881, 61 vuoden iässä.
Taide ja perintö.
Jerichau-Baumannin taiteen aiheet vaihtelivat laajalti muotokuvista kansallisiin ja historiallisiin teemoihin sekä itämaisiin aiheisiin. Hän oli kiinnostunut saduista ja fantasiasta, ja maalasi useita merenneitoja sekä Hans Christian Andersenin ja Grimmin veljesten tarinoihin liittyviä teoksia. Hänen "eksoottista" itämaista elämää kuvaavat teoksensa, joita usein luonnehtivat aistilliset aiheet ja kultaiset sävyt, herättivät aikanaan ristiriitaisia reaktioita.
Huolimatta kohtaamistaan haasteista Jerichau-Baumann onnistui luomaan merkittävän uran miesvaltaisella alalla ja saavutti kansainvälistä tunnustusta elinaikanaan. Hänen saavutuksensa sekä kotimaassa että ulkomailla vahvistivat hänen asemaansa taiteilijana. Hänen taiteensa osoittaa poikkeuksellista taitoa verkostoitumisessa ja kykyä sopeutua erilaisiin kulttuureihin ja taiteellisiin ympäristöihin.