tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ländler

Ländler on 3/4-tahtinen kansantanssi, joka oli suosittua Itävallassa, Etelä-Saksassa ja saksankielisessä Sveitsissä 1700-luvun lopulla.
Ländler on paritanssi, jolle ovat ominaisia hypyt ja polkeminen. Joskus sitä esitetään vain instrumentaalisesti, joskus siinä on myös lauluosuus ja jodlausta.
Monet säveltäjät ovat liittäneet sävellyksiinsä ländler-osuuksia, esimerkiksi Gustav Mahler, Ludwig van Beethoven, Franz Schubert ja Anton Bruckner.
Véronique Mang

Véronique Mang (s. 15. joulukuuta 1984 Douala, Kamerun) on ranskalainen pikajuoksija.
Mang kilpaili Ateenan olympialaisissa 2004, joissa hän karsiutui 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 11,39. Samoissa kisoissa hän oli mukana Ranskan joukkueessa, joka voitti olympiapronssia 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi kahdeksanneksi ajalla 11,30. Vuonna 2010 hän karsiutui 60 metrin välierissä Dohan sisäratojen MM-kisoissa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui 100 metrillä toiseksi ennätyksellään 11,11 s. Hän hävisi voittajalle Verena Sailerille yhden sadasosasekunnin. 200 metrin loppukilpailussa hänet hylättiin varaslähdön vuoksi. 4 × 100 metrin viestissä hän juoksi toisen osuuden Ranskan hopeajoukkueessa. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 60 metrillä kuudenneksi ajalla 7,22 s. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin välierissä.
Lähde: IAAF
Michelle Phillips

Michelle Phillips (s. 4. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä.
Phillips syntyi nimellä Holly Michelle Gilliam Kalifornian Long Beachilla. Hän tuli 1960-luvulla kuuluisaksi The Mamas &amp; the Papas -kokoonpanon jäsenenä. Hän meni 31. joulukuuta 1962 naimisiin tulevan yhtyetoverinsa John Phillipsin kanssa ja sai Chynna-tyttären (s. 1968), mutta erosi vuonna 1970. Phillips oli mukana kirjoittamassa mm. yhtyeen hittejä "Creeque Alley" ja "California Dreamin'". 
Phillipsin vuodet The Mamas &amp; the Papasissa olivat ajoittain ongelmallisia, ja vuonna 1966 hän joutui joksikin aikaa jopa erotetuksi yhtyeestä. Hänen avioliiton ulkopuolinen rakkaussuhteensa Denny Dohertyyn paljastui, ja Phillipsin aloitettua suhteen myöhemmin Gene Clarkin kanssa John Phillips ei suostunut enää esiintymään vaimonsa kanssa.
Phillips erotettiin kesäkuussa 1966 ja korvattiin tilapäisesti Jill Gibsonilla. Hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin jo elokuussa. Yhtye hajosi heinäkuussa 1968. Vuonna 1970 Phillips esitti taustalaulut Leonard Cohenin keikalla, ja samoihin aikoihin hän solmi kahdeksan päivää kestäneen avioliiton näyttelijä Dennis Hopperin kanssa. Phillips on myöhemmin kommentoinut tapausta huumorimielellä ja luonnehtinut noita kahdeksaa päivää mm. hänen elämänsä onnellisimmiksi. 
Vuonna 1973 Phillips lauloi Cheech &amp; Chongin listahitillä "Basketball Jones". Hän sai vuonna 1975 sooloartistina levytyssopimuksen A&amp;M Recordsilta, ja ensimmäinen oma albumi "Victim of Romance" ilmestyi vuonna 1977. Hän oli vuosina 1978–1980 naimisissa Robert Burchin kanssa. Hän sai vuonna 1982 toisen lapsensa Austin Hinesin. Omaelämäkerta "California Dreamin': The True Story of the Mamas and the Papas" julkaistiin vuonna 1986. Vuonna 1987 Phillips lauloi taustat Belinda Carlislen listaykköshitillä "Heaven Is a Place on Earth". Hän oli läheinen ystävä Sharon Tatelle, Abigail Folgerille, Jay Sebringille ja Wojciech Frykowskille, jotka kaikki murhattiin Charles Mansonin "Perheen" uhreina 9. elokuuta 1969. 
Phillipsillä on ollut tähän päivään saakka useita rooleja elokuvissa ja televisiossa. Hän jäi 19. tammikuuta 2007 The Mamas &amp; the Papasin viimeiseksi elossa olevaksi vakituiseksi jäseneksi Denny Dohertyn kuoltua Mississaugassa.
Denny Doherty

Dennis Gerrard Stephen "Denny" Doherty (29. marraskuuta 1940 – 19. tammikuuta 2007) oli kanadalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli 1960-luvulla tunnetuksi The Mamas &amp; the Papas -yhtyeen jäsenenä. 
Doherty syntyi Halifaxissa, Nova Scotiassa, ja aloitti uransa teini-ikäisenä rock-yhtyeessä The Hepsters. Sen jälkeen hän lauloi folk-yhtyeessä The Colonials, josta tuli myöhemmin The Halifax Three. Yhtyeestä tuli melko suosittu Kanadassa, ja se julkaisi Yhdysvaltoihin siirtymisensä jälkeen kaksi LP-levyä vuonna 1963. Yhtyeen hajottua Doherty perusti folkrock-yhtyeen The Mugwumps, jossa lauloi myös Cass Elliot. Lyhytikäiseksi jääneen yhtyeen jälkeen Doherty liittyi The Journeymen -yhtyeeseen; Elliot liittyi siihen vähän myöhemmin, minkä jälkeen yhtye muutti nimensä The Mamas &amp; the Papasiksi.
Dohertylla oli vuonna 1965 suhde yhtyetoveri Michelle Phillipsin kanssa, ja tämän paljastuttua Phillipsin miehelle John Phillipsille Michelle erotettiin tilapäisesti vuonna 1966. The Mamas &amp; the Papas hajosi vuoteen 1969 mennessä. Dohertyllä oli vielä The Mamas &amp; the Papasin hajoamisen jälkeen läheiset suhteet entiseen yhtyetoveriinsa Cass Elliotiin. Tämän kuoltua sydänkohtaukseen vuonna 1974 hän osallistui yhtyeen muiden jäsenten ohella laulajattaren hautajaisiin.
Doherty aloitti soolouransa vuonna 1971, mutta pettyi levyjensä myyntiin ja alkoi keskittyä tekemään uraa näyttelijänä. Hän esiintyi John Phillipsin Broadway-musikaalissa, juonsi kanadalaista television musiikkiohjelmaa vuonna 1978, sekä näytteli televisiosarjassa "Atlantic Summer".
Vuosina 1982–1986 Doherty esiintyi John Phillipsin kanssa uudelleen muodostetun The Mamas &amp; the Papasin mukana. Sen jälkeen hän palasi näyttelijän uralleen, jolla saavuttikin Kanadassa menestystä.
Doherty kuoli 66-vuotiaana kotonaan Mississaugassa, Ontariossa. Hän oli saanut munuaisvaurion selvittyään vaikeasta vatsa-aortanpullistumaleikkauksesta. Hänellä oli kolme lasta: yksi lyhyestä ensimmäisestä avioliitosta sekä kaksi toisesta avioliitosta Jeannetten kanssa, joka kesti kaksikymmentä vuotta aina vaimon kuolemaan 1998 saakka.
Bill Brack

William Brack (s. 26. joulukuuta 1935 Toronto, Ontario, Kanada) on entinen kilpa-autoilija.
Brack osallistui Formula 1 -sarjaan kausilla 1968, 1969 ja 1972. Hän kilpaili Lotuksen ja BRM:n autoilla kaiken kaikkiaan kolmessa kilpailussa. Brack osallistui pelkästään Kanadan Grand Prix -kilpailuihin. Hän ei saavuttanut lyhyellä F1-urallaan yhtään MM-pistettä.
F1:n jälkeen Brack menestyi Formula Atlantic -sarjassa 1970-luvun puolessavälissä ja voitti Kanadan Formula Atlantic -mestaruuden kolmesti peräkkäin vuosina 1973, 1974, 1975. Tämän jälkeen Brack vetäytyi kilpa-autoilusta.
John Phillips (muusikko)

John Edmund Andrew Phillips eli Papa John (30. elokuuta 1935 Parris Island, Etelä-Carolina – 18. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi The Mamas &amp; the Papasin jäsenenä.
Yhtyeet.
Phillipsin ensimmäinen menestynyt yhtye oli folk-yhtye The Journeymen. Sen hajottua luoviin erimielisyyksiin Phillips perusti yhtyeen The New Journeyman, jossa oli mukana hänen vaimonsa Michelle. Yhtyeeseen liittyivät myöhemmin Denny Doherty ja Cass Elliot. Yhtye otti nimekseen The Mamas &amp; the Papas ja se nousi suureen suosioon vuosina 1965–1968. Phillips oli yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä, ja hän kirjoitti myös Scott McKenzien hitin "San Francisco (Be Sure To Wear Flowers In Your Hair)" (1967).
Sooloura.
Phillipsin ensimmäinen sooloalbumi "Wolfking of L.A" ilmestyi vuonna 1970. Hän vietti vuonna 1981 kuukauden vankeudessa huumausaineisiin liittyneestä rikoksesta tuomittuna ja julkaisi 1986 menestyskirjana omaelämäkertateoksensa "Papa John". Hän oli mukana kirjoittamassa Beach Boysin listaykköshittiä "Kokomo".
Yksityiselämä.
Monien lähteiden mukaan John Phillips oli yksi aikansa musiikkipiirien vaikuttajia, ja oli samoissa piireissä tai tunsi monia viihdealan Beverly Hillsin huippuja, kuten Beach Boysin Dennis Wilson, Jay Sebring, Sharon Tate, Roman Polanski, musiikkialalle haluava Charles Manson, Anita Pallenberg ja Robert Evans. Eräs lähde mainitsee Phillipsin/Cassidyn piirin, ja että Phillips ja The Mamas and the Papasin Donny Doherty olisi olleet kutsutut Sharon Taten viimeisiksi jääneisiin juhliin. 
Perhe.
Phillipsille suoritettiin maksansiirto vuonna 1992. Hän kuoli Los Angelesissa sydänvikaan 65-vuotiaana, ja postuumisti julkaistiin albumi "Phillips 66".
Phillips eli vuosina 1962–1970 avioliitossa yhtyetoverinsa Michelle Phillipsin kanssa. Hän oli elämänsä aikana neljästi naimisissa ja sai viisi lasta:
Günther Bechem

Karl-Günther Bechem alias Bernd Nacke (21. joulukuuta 1921 Hagen – 3. toukokuuta 2011 Hagen) oli saksalainen kilpa-autoilija. Hän kilpaili Formula 1 -sarjassa kausilla 1952 ja 1953.
Bechem kilpaili urheiluautoilla ennen Formula 1 -sarjaa. Ensimmäinen kilpailu F1:ssä oli Saksan Grand Prix 1952, johon hän osallistui Bernd Nacke -nimellä. Tuolloin hän ajoi BMW:n autoa. Kilpailu päättyi keskeytykseen, eikä hän kyseisenä vuonna enää osallistunut F1-kilpailuihin. Seuraavan vuoden Saksan GP:ssä Bechem oli taas mukana. Tällä kertaa hän kilpaili omalla nimellään, mutta kilpailu päättyi keskeytykseen. Kilpailussa hän ajoi AFM:n autoa. Kilpailu jäi Bechemin F1-uran viimeiseksi.
Bechem F1-uran saldoksi jäi kaksi kilpailua, mutta yhtään pistettä hän ei saavuttanut.
Vuonna 1954 Bechem kolaroi rajusti kilpaillessaan Carrera Panamericanassa. Vaikka hän toipui saamistaan vammoistaan, hän ei enää koskaan kilpaillut näin korkealla sarjatasolla.
Henry Lee Lucas

Henry Lee Lucas (23. elokuuta 1936 – 12. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, joka väitti murhanneensa jopa 600 ihmistä vuosina 1975–1983. Hänen kuitenkin todettiin murhanneen ainakin 175 ihmistä kahdeksan vuoden aikana. Hänellä oli suhde ja hän myös murhasi ihmisiä Ottis Toole -nimisen rikollisen kanssa.
Teini-ikäisenä hän alkoi tappaa eläimiä ja sekaantua niihin.
Kun Lucas pidätettiin Texasissa, viranomaiset päättivät satojen murhien tutkinnan hänen tunnustustensa perusteella. Lucas tuomittiin 11 ihmisen murhasta, ja yhdestä niistä hän sai kuolemantuomion. 
Kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi vuonna 1998 sen jälkeen, kun sanomalehti oli selvittänyt kuinka epätodennäköistä Lucasin tunnustusten todenmukaisuus oli ja Texasin oikeuskanslerin tutkimus tuli siihen tulokseen, että tämä oli tunnustanut valheellisesti. 
Lucas kuoli vankilassa 12. maaliskuuta 2001.
Jim Corr

James Steven Ignatius ”Jim” Corr (s. 31. heinäkuuta 1964 Dundalk) on irlantilainen kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän on The Corrsin vanhin ja ainoa miespuolinen jäsen.
Corrilla on vuonna 2006 syntynyt poika vuoden 2002 Miss Northern Irelandin Gayle Williamsonin kanssa. He kuitenkin erosivat jo puoli vuotta poikansa syntymän jälkeen.
Corr on 9/11-totuusliikeen jäsen. Hän toimittaa verkkosivustoa, jossa hän kirjoittaa uudesta maailmanjärjestyksestä, johon sisältyy käsitys siitä, että syyskuun 11. päivän iskut 2001 oli sisäpiirin tekoa Jossain vaiheessa syyskuussa 2015 kaikki salaliittoon liittyvä sisältö poistettiin hänen sivustostaan ja URL-osoite alkoi ohjata Corrsin omille kotisivustolle. Osama bin Ladenin kuoleman jälkeen toukokuussa 2011 Corr väitti, että bin Laden oli tosiasiallisesti kuollut 10 vuotta aikaisemmin vuonna 2001.
Caroline Corr

Caroline Georgina Corr (s. 17. maaliskuuta 1973) on irlantilainen muusikko, joka tunnetaan The Corrsin rumpalina. Hän lisäksi soittaa bodhránia sekä pianoa ja laulaa taustoja. 
Corr meni elokuussa 2002 naimisiin pitkäaikaisen poikaystävänsä Frank Woodsin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Steve Alten

Steve Alten (s. 21. elokuuta 1959 Philadelphia) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten "Meg"-romaanisarjastaan, joka kuvaa suurten Megalodon-haiden selviytymistä. 
Teokset.
Megalodon-sarja
Domain
Goliath
Muut romaanit
Bellerofon

 
Bellerofon (; ) oli kreikkalaisen mytologian suurimpia sankareita ja hirviöiden lyöjiä ennen Heraklesta. Hänen suurin saavutuksensa oli Khimairan, pedon, jolla oli leijonan pää, vuohen ruumis ja käärme häntänään, tappaminen.
Bellerofonin tarina alkoi karkotuksella maanpakoon murhattuaan veljensä. Hakiessaan sovitusta teolleen hän saapui Proitoksen, Tirynsin kuninkaan, luokse, joka asemansa perusteella puhdisti tämän rikoksestaan. Kuninkaan vaimo kuitenkin iski silmänsä tähän, ja tultuaan torjutuksi syytti tätä yrityksestä maata hänet väkisin. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin kuningas Iobateksen, appensa, puheille mukanaan sinetöity viesti, jossa pyydettiin tappamaan sen kantaja. Bellerofonin saavuttua perille Iobates kestitsi häntä yhdeksän päivää ennen kuin avasi viestin. Hänkin kuitenkin pelkäsi erinyiden kostoa, jos hän murhaisi vieraansa, joten hän lähetti tämän suorittamaan mahdotonta tehtävää: tappamaan Khimaira Kaarian maakunnassa.
Pegasoksen sieppaus.
Lyykialainen selvinnäkijä Polyidos kertoi Bellerofonille, että tämän tarvitsisi tehtäväänsä Pegasoksen. Onnistuakseen saamaan tämän avukseen, Polyidos käski Bellerofonin nukkua Pallas Athenen temppelissä. Unessa Athene asetti kultaiset suitset hänen viereensä ja käski hänen uhrata Poseidonille, hevosten kesyttäjälle.
Bellerofon teki kuten hänen oli käsketty, ja löydettyään Pegasoksen Korintista Peirenen lähteen luota kuten Polyidos oli sanonut, hän suitsi tämän ja lensi sinne, missä Khimairan oli kerrottu olevan.
Khimairan lyöminen.
Khimairan lyömisestä on kaksi eri versiota. Pegasos on mukana versiossa, jossa hän surmasi Khimairan ampumalla sen nuolillaan korkealta Pegasoksen selästä. Sen sijaan toinen kuvaus ei mainitse Pegasosta lainkaan, ja siinä Bellerofon sitoi keihääseensä suuren lyijykappaleen, jonka hän sai tungettua Khimairan kurkkuun, ja tämän kuuma hengitys sulatti sen tukehduttaen Khimairan.
Bellerofon palasi voitokkaana Iobateen luokse, joka pettyneenä epäonnistumisestaan lähetti tämän uusiin haasteisiin: taistelemaan solymilaisia, amatsoneja ja lopuksi palkkaamiaan lyykialaisia vastaan. Bellerofon löi kuitenkin heidät kaikki, jolloin Iobates huomattuaan, kuinka toivotonta oli yrittää tappaa tätä, antoi tälle tyttärensä puolisoksi tehden hänestä samalla kruununperijänsä. He saivat lapset Isandros, Hippolokhos ja Laodamia.
Samalla kun Bellerofonin maine kasvoi, kasvoi myös hänen hybriksensä. Hän päätti nousta taivaaseen Pegasoksen selässä, mutta Zeus lähetti paarman puremaan Pegasosta, joka heitti ratsastajansa selästään. Bellerofon eli loppuelämänsä raajarikkona.
Franz Werfel

Franz Werfel (10. syyskuuta 1890 Praha, Böömi – 26. elokuuta 1945 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli itävaltalais-böömiläinen proosakirjailija, näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän kirjoitti saksaksi.
Werfel tutustui Alma Mahleriin Wienissä ensimmäisen maailmansodan aikana. He asuivat yhdessä vuosia ennen kuin avioituivat 1929. He joutuivat lähtemään 1938 maanpakoon ja 1940 Yhdysvaltoihin, sillä Werfel oli syntyperältään juutalainen.
Werfel toimi Leipzigissa kustannustoimittajana ja oli ekspressionistisen runouden edustajia ja edistäjiä. Hän lähti maanpakoon 1938 ja Yhdysvaltoihin 1940. Hänen läpimurtoteoksensa oli romaani "Verdi", joka ilmestyi 1924. Joissakin romaaneissa, kuten "Luokkakokous" (1928) näkyy psykoanalyysin vaikutus. Romaani "Neljäkymmentä päivää Musa Daghilla" (1933) kertoo armenialaisten kohtalosta Turkissa. Menestysteos oli 1941 ilmestynyt "Bernadetten laulu", joka on kiitollisuudenosoitus pelastumisesta. Hän kirjoitti myös näytelmiä.
Hanhimaa

Hanhimaa on pieni joenvieruskylä Kittilän kunnan Könkäällä, Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee Lismajoen äärellä ja Inarintien varressa, noin 44 kilometriä Kittilän kirkonkylältä koilliseen. Pohjoisesta etelään virtaava Lismajoki laskee Kapsajoen ja Loukisen kautta Ounasjokeen.
Hanhimaa on valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. Luultavasti kylä on asutettu 1700-luvulla; tätä aikaisemmasta ihmistoiminnasta kertoo alueelta löytynyt kivikautinen nuija. Kylän perinteiset talonpoikaistalot on rakennettu pääasiassa 1900-luvun taitteessa tai alkuvuosikymmeninä. Vuonna 1992 julkaistun arvokkaiden maisema-alueiden kuvauksen mukaan rakennuksissa on runsaasti mielenkiintoisia yksityiskohtia. Hanhimaan vanhimmat rakennukset sijaitsevat erittäin kauniilla paikalla Lismajoen rantatörmällä. Hanhimaan pihapiiriin kuuluvat 1920-luvulla valmistuneen, laudoituskoristeluin varustetun päärakennuksen lisäksi makasiini, sauna sekä ladon, tallin ja navetan sisältävä talousrakennus. Ylinivan pirtti on komea, ja ollut osittain alkuperäisessä asussa; pihassa on 1800-luvun talousrakennuksia. Muita arvokkaita rakennuskohteita ovat Pietilä, Alanne ja Suonperä sekä jo autioitunut Hanhivaara.
Kylän nimen sanotaan johtuvan siitä, että hanhet ovat mielellään ruokailleet Lismajoessa kylän kohdalla.
Hanhimaassa asuu noin 50 ihmistä (2013). Pääelinkeinot ovat metsä- ja porotalous.
Hanhimaan maasto on paljolti suota ja kangasmaastoa. Kapsajoki ja Lismajoki sopivat hyvin kalastukseen. Kylän luoteispuolella Vuossavaaralla voi nähdä punaista jaspista ja kylästä linnuntietä viitisen kilometriä itään sijaitsevassa Kirkkokuusikossa, Päivänhohtovuoman suoalueen pohjoispuolella ensimmäisen kirkon muistomerkin.
Javier Balboa

Javier Ángel Balboa Osa (s. 13. toukokuuta 1985 Madrid, Madridin alue, Espanja) on päiväntasaajanguinealainen jalkapalloilija. Hän edustaa portugalilaista Benficaa ja on pelipaikaltaan oikea laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Balboan vanhemmat ovat kotoisin Päiväntasaajan Guineasta, mutta pakenivat maasta diktaattori Francisco Macías Ngueman vainojen vuoksi ja asettuivat Madridiin. Juniorina Balboa pelasi Madridin naapurikunnassa Alcalá de Henaresissa Avancen ja Alcalán joukkueissa ennen liittymistään Real Madridin junioreihin vuonna 1999. Kaudeksi 2005–2006 hän nousi seuran reservijoukkueeseen Castillaan ja saman kauden aikana myös edustusjoukkueeseen. Edustusjoukkueen mukana hän debytoi Espanjan korkeimmalla sarjatasolla 26. lokakuuta Deportivoa vastaan ja Mestarien liigassa 6. joulukuuta lohkovaiheen ottelussa Olympiakosia vastaan.
Kauden 2006–2007 Balboa vietti lainassa Racingissä hankkimassa kokemusta, ja pelasi 30 Espanjan korkeimman sarjatason ottelussa. Kesällä 2007 hän teki Real Madridin kanssa neljävuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2007–2008 Balboa kuului Real Madridin edustusjoukkueen kokoonpanoon, mutta peliaika jäi vähäiseksi. Espanjan liiga, Espanjan cup ja Mestarien liiga mukaan lukien hän pelasi yhteensä kymmenessä ottelussa, joista useimmat hän aloitti vaihtopenkiltä. Hän onnistui kuitenkin kertaalleen maalinteossa sekä cupissa että Mestarien liigassa.
Kesällä 2008 Balboa siirtyi portugalilaisseura Benficaan, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Benfica maksoi Real Madridille neljän miljoonan euron siirtokorvauksen. Balboan hankinta oli Benfican valmentajan Quique Sánchez Floresin toive, sillä kaksikko oli työskennellyt yhdessä jo Real Madridin juniorijoukkueessa.
Tammikuussa 2010 Balboa palasi synnyinmaahansa Espanjaan, kun sarjanoususta kamppaillut Segunda Divisiónin Cartagena hankki hänet riveihinsä loppukauden 2009–2010 kestäneellä lainasopimuksella.
Maajoukkueura.
Maajoukkuetasolla Balboa edustaa Päiväntasaajan Guineaa. Hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2007 Afrikan-mestaruuskilpailuiden karsintaottelussa Ruandaa vastaan. Vuoden 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa hän pelasi kolmessa ottelussa.
David Draiman

David Michael Draiman (s. 13. maaliskuuta 1973 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalaisen Disturbed-yhtyeen laulaja.
Draiman on opiskellut taloushallintoa, yhteiskuntatieteitä ja filosofiaa. Draimanin taustat ovat juutalaiset, mutta hän ei ole uskonnollinen.
Carlos Ortiz

Carlos Ortiz (9. syyskuuta 1936 Ponce – 13. kesäkuuta 2022 New York) oli puertoricolainen ammattinyrkkeilijä. 
Ortiz aloitti ammattinyrkkeilyuransa vuonna 1955, jolloin hän tyrmäsi Harry Bellin New Yorkissa Yhdysvalloissa. Hän pysyi mieluiten Uuden-Englannin osavaltioissa, lähinnä Massachusettsista New Jerseyyn.
Ortiz piti hallussaan kevyen välisarjan maailmanmestaruutta 12.6.1959–1.9.1960 ja saavutti kevyen sarjan maailmanmastaruuden 21. huhtikuuta 1962 voitettuaan Joe Brownin. Hän menetti mestaruutensa lopullisesti vasta 29. kesäkuuta 1968 Carlos Teo Cruzille. Mestaruus oli tosin huhtikuusta marraskuuhun 1965 väliaikaisesti Ismael Lagunalla.
Yhteensä Ortiz saavutti ammattilaisurallaan 61 voittoa, seitsemän häviötä ja yhden ratkaisemattoman.
Lost Highway (albumi)

Lost Highway on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Bon Jovin 8. kesäkuuta 2007 julkaistu, yhtyeen kymmenes studioalbumi. Albumin tuottivat John Shanks, Desmond Child ja Dann Huff. Ilmestymikuukautensa aikana albumi sijoittui "Billboard 200"-listan kärkisijalle, ollen ensimmäinen kyseisellä listalla ykkössijan saavuttanut yhtyeen albumi sitten vuoden 1988. Suomessa albumi nousi Albumilistan sijalle 3.
Albumin taustatiedot.
"Lost Highway" on päätyyliltään pophenkistä kantrirokkia. Idea kantrialbumin tekemiseen lähti alun perin tyyliä edustavan, yhtyeen menestyksekkään singlen "Who Says You Can't Go Homen" suosion myötä. Albumia päätettiinkin lähteä nauhoittamaan "kantrimusiikin pääkaupunkiin", Nashvilleen.
Ilmestymisviikollaan "Lost Highway" sijoittui ensimmäiselle sijalle Sveitsin, Japanin, Saksan ja Tanskan albumilistoilla. Lisäksi albumi oli toisella sijalla Yhdistyneen kuningaskunnan virallisella albumilistalla. Irlannissa ja Australiassa levy oli listansijalla 5, ja nousi Bon Jovin Australian-kiertueen jälkeen toiselle sijalle Australiassa. 
Albumi julkaistiin Japanissa vasta 14. kesäkuuta, ja ilmestymisviikollaan sitä myytiin yli 73,212 kappaletta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa albumi julkaistiin 11. kesäkuuta, ja ilmestymisviikollaan sitä myytiin 79,000 kappaletta.
RIAA myönsi yhtyeelle albumista platinalevyn, kun levy ohitti platinalevyn myynnin oikeuttavan määrän ilmestymisvuotensa loppupuolella.
Emil Jakob Schindler

Emil Jakob Schindler (27. huhtikuuta 1842 Wien, Itävalta – 9. elokuuta 1892 Westerland, Sylt) oli itävaltalainen maisemamaalari.
Schindler avioitui 1879 laulaja Anna Sofie Bergenin (1857–1938) kanssa, joka oli avioliittoa solmittaessa kolmannella kuulla raskaana. Parin taloudellinen tilanne oli tiukka, ja he joutuivat jakamaan asuntonsa taiteilijatovereidensa, muun muassa Julius Victor Bergerin kanssa. Vielä silloinkaan kun ensimmäinen lapsi, myöhemmin nimellä Alma Mahler tunnettu tytär, syntyi, ei parin tilanne ollut parantunut. Schilndler joutui olemaan sairauden vuoksi pitkän aikaa pois, jolloin Annan ja Bergerin välille kehittyi suhde. Anna synnytti 1880 toisen tyttären, Margarethe Julie Schindlerin, jonka oletetaan olevan Bergerin lapsi.
Seuraavana vuonna perheen taloudellinen tilanne koheni, kun Schindler sai huomattavan palkinnon.Myös työtilanne parani, kun hän sai Itävalta-Unkarin kruununprinssiltä Rudolfilta merkittävän tilauksen johon kuului kuvitusta hankkeeseen "Die österreichisch-ungarische Monarchie in Wort und Bild", jonka ansiosta häntä pidettiin yhtenä monarkian merkittävimmistä taiteilijoista. Vuonna 1887 hänet nimitettiin Kuvataideakatemian jäseneksi.
Yksityiselämä ei ollut yhtä onnekas, sillä vaikka Annan suhde Bergeriin oli päättynyt, hänellä oli uusi suhde Schindlerin oppilaan ja avustajan Carl Mollin kanssa. Perhetilannetta pidetään syynä molempien tyttärien psyykkisiin ongelmiin.
Schindler kuoli uransa huipulla 1892 umpisuolentulehdukseen. Hänen leskensä avioitui Carl Mollin kanssa 1895.
Eliot Ness (DJ)

Eliot Ness on helsinkiläinen DJ, joka on vaikuttanut merkittävästi klubi- ja ravekulttuurin kehitykseen Suomessa. Hän on yksi niistä, jotka käytännössä toivat dance- ja teknomusiikin maahan 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Hän on myös ensimmäinen suomalainen dj, joka on laajamittaisesti keikkaillut ulkomailla.
Ness aloitti dj-uransa vuonna 1987. Aluksi hän soitti erilaisissa laittomissa warehouse-tyylisissä tapahtumissa, mutta siirtyi sitten pian järjestämään omia tapahtumia. 1980-luvun lopulla hän oli Suomen ensimmäisen teknoklubin Berlinin vakituinen dj. Vuosikymmenen vaihteessa hän otti osaa DMC:n arvostettuun dj-kilpailuun, jossa hän sijoittui kahtena vuonna kolmanneksi kisattaessa maailmanmestaruudesta. 1990-luvulla hän oli järjestämässä useita merkittäviä tapahtumia Suomessa, muun muassa "Planet of Love", "Members of Mayday" ja "House Nation", ja paljolti hänen ansiostaan maahan saatiin vuosikymmenellä useita nimekkäitä kansainvälisiä artisteja ja dj:tä, esimerkiksi Aphex Twin ja Paul van Dyk. Ness on esiintynyt Love Paraden ja Maydayn kaltaisissa suurissa kansainvälisissä tapahtumissa. 2000-luvulla hän jatkaa edelleen keikkailua niin Euroopassa kuin kotimaassaan.
Ness on myös tehnyt radiotyötä muun muassa Yleisradiolle ja juontanut esimerkiksi Beat Box -ohjelmaa Radio Helsingin taajuudella. Hänen Art of Mixing -settejään on kuultu useissa ohjelmissa. Lisäksi hän on kirjoittanut klubikulttuuria käsittelevää kolumnia kaupunkilehti Metropoliin.
Hohtoviiripyrstö

Hohtoviiripyrstö ("Fundulopanchax gularis" syn. "Aphyosemion gulare") on hammaskarppeihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Hohtoviiripyrstö kasvaa yhdeksän senttiä pitkäksi. Sen vartalo on punaruskean ja neonsinisen läikikäs. Selkäevässä on sinisellä pohjalla punaisia pilkkuja, suuressa vatsaevässä on sinisellä pohjalla punainen raita. Pyrstö on viiripyrstöille ominaisella tavalla kolmijakoinen, keskimmäinen lohko on pisin "viiri". Kolmen lohkon rajalla on punaiset raidat. 
Alkuperä.
Hohtoviiripyrstö on kotoisin Länsi-Afrikan suoalueilta: Niger-joen deltasta Nigeriassa, Beninistä ja Ghanasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Hohtoviiripyrstö viihtyy parhaiten akvaariossa jossa on riittävästi kasveja.
Vesiolot ja ravinto.
Hohtoviiripyrstölle sopiva lämpötila on 22–26 °C. Veden tulisi olla hiukan hapanta. Vaikka kala pärjää kovemmassakin vedessä, sen hyvinvointi ja pitkä ikä edellyttävät kovuuden pysymistä alle 10° dGH:n.
Gene Clark

Harold Eugene ”Gene” Clark (17. marraskuuta 1944 – 24. toukokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän kuului The Byrds -yhtyeen perustajajäseniin 1960-luvulla.
Clark syntyi Missourissa toiseksi kolmestatoista lapsesta. Hän aloitti kitaransoiton yhdeksänvuotiaana ja soitteli jo pian Hank Williamsin, Elvis Presleyn ja Everly Brothersin melodioita. The Byrds sai alkunsa Clarkin muutettua Los Angelesiin ja tavattua siellä Roger McGuinnin. Clark oli mukana kirjoittamassa muun muassa hittejä ”Feel a Whole Lot Better”, ”Set You Free This Time”, ”Here Without You”, ”She Don’t Care About Time” ja ”Eight Miles High”.
Clark aloitti The Byrds -uransa jälkeen menestyksekkään soolouran. Hän kokeili uransa aikana muun muassa barokkipopin, newgrassin, country rockin ja vaihtoehtocountryn suuntauksia. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli "Gene Clark with the Gosdin Brothers" (1967), mutta tunnetuimmaksi ja suurimmaksi myyntimenestykseksi osoittautui "So Rebellious a Lover" vuonna 1987. Clarkin albumit "White Light" (1971) ja "No Other" (1974) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Clarkin viimeisiä vuosia varjostivat vakavat terveysongelmat. Hän kärsi alkoholismista, mahahaavoista, pitkäaikaisesta matkustamisen pelosta (joka oli haitannut häntä jo The Byrds -aikoina) ja mahdollisesta paniikkihäiriöstä. Clark ehti nähdä The Byrdsin pääsyn Rock and Roll Hall of Fameen tammikuussa 1991, mutta kuoli 24. toukokuuta vuotavaan mahahaavaan Sherman Oaksissa.
Clarence White

Clarence White (7. kesäkuuta 1944 – 14. heinäkuuta 1973) oli yhdysvaltalainen kitaristi, joka vaikutti mm. The Byrdsissä. Hänen vanhempansa olivat kanadanranskalaisia. 
Whiten perhe muutti Kaliforniaan vuonna 1954. Vielä The Byrdsin ensimmäisen hajoamisen jälkeen hän teki musiikillista yhteistyötä Gene Clarkin kanssa.
The Byrdsin toiminta käynnistettiin uudestaan, mutta yhtye hajosi lopullisesti hieman ennen kuin rattijuoppo tappoi Whiten Palmdalessa, Kaliforniassa 1973. White joutui juopuneen autoilijan yliajamaksi täyttäessään keikan jälkeen autoaan.
Gerino Gerini

Gerino Antonio Achille Gerini (10. elokuuta 1928 Rooma – 17. huhtikuuta 2013 Cremona) oli italialainen kilpa-autoilija. Hän osallistui seitsemään Formula 1:n MM-sarjan Grand Prix -kilpailuun kausilla 1956 ja 1958.
Gerini saavutti heti ensimmäisessä kilpailussa uransa ainoiksi jääneet 1,5 pistettä. Ne hän saavutti Argentiinan Grand Prix’n neljännestä sijasta kaudella 1956. Koska hän vaihtoi kesken kilpailua autoa Chico Landin kanssa, he jakoivat neljännestä sijasta tulleet kolme pistettä.
Gerini osallistui lisäksi useisiin MM-sarjan ulkopuolisiin F1-kilpailuihin.
Potemkin (puisto)

Potemkin on suomalaisten arkkitehtien ja ympäristötaiteilijoiden Casagrande &amp; Rintalan toteuttama teräksinen puisto Kuramatan kylässä Japanissa. Puisto sisältää sisä- ja ulkotiloja "jälkiteolliseen meditaatioon." Työn on tilannut Echigo Tsumarin nykytaiteen triennaali vuonna 2003.
Puisto on rakennettu entisen laittoman kaatopaikan paikalle. "Potemkin on temppelin, koneen ja raunion yhdistelmä. Se on Akropolis uudelleenjärjestetystä kaupunkijätteestä - laivateollisuuden metallilevyistä, murskatusta lasista, betonista ja asfaltista ja koneiden palasista." Echigo Tsumari Triennaalin tarkoituksena on taiteen keinoin elvyttää autioituvaa maaseutua ja avata nykytaiteelle väyliä kaupunkiympäristön ulkopuolella.
Michael Clarke

Michael Clarke (3. kesäkuuta 1946 – 19. joulukuuta 1993) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi The Byrds -yhtyeen rumpalina. 
Clarke syntyi Spokanessa ja lähti kotoa 17-vuotiaana. Hän saapui Kaliforniaan ja aloitti ammattiuransa musiikin alalla vasta tultuaan liitetyksi The Byrdsin kokoonpanoon. 
Clarke erotettiin "The Notorious Byrd Brothersin" äänityksissä ja tuli tilapäisesti korvatuksi Jim Gordonilla. Hän harrasti kuvataidetta ja lähti erottamisensa jälkeen Havaijille harjoittamaan alaa. Palattuaan hän jatkoi muusikonuraansa The Flying Burrito Brothersissa, Firefallissa ja Jerry Jeff Walkerissa. 
Clarke kuoli maksasairauteen Treasure Islandilla Floridassa 1993. Hänen maalauksiaan julkaistiin vuonna 1994 postuumisti kirjassa "Musicians As Artists".
Petseri

Petseri (, ) on kaupunki Pihkovan alueen Petserin piirissä Viron ja Venäjän välisellä kontrollilinjalla (rajalla). Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 11 195 ihmistä. Tämä on noin puolet koko piirin väliluvusta (22 123). Petseri ja siellä sijaitseva Petserin luostari on kautta aikain muodostanut Setumaan historiallisen keskuksen, joka on perinteistä suomensukuisten setukaisten asuma-aluetta.
Historiaa ja nähtävyyksiä.
Tarton rauhansopimuksessa vuonna 1920 kaupunki jäi Virolle ja muodosti Petserimaan hallinnollisen keskuksen. Neuvostoliiton miehitettyä Viron 17. kesäkuuta 1940 Petserimaa jäi Viron SNT:n osaksi. Vuoden 1934 väestönlaskennan mukaan Petserin asukkaista oli 54,4 % virolaisia ja 40,6 % venäläisiä. Saksalaiset miehittivät Petserin 10. heinäkuuta 1941 ja jättivät sen 10. elokuuta 1944 neuvostojoukkojen saapuessa. Kreml siirsi yksipuolisesti Petserin maakunnasta 75 prosentin osuuden Venäjän SFNT:lle 23. elokuuta 1944, ja tämän vahvisti Viron SNT:n johto jälkikäteen tammikuussa 1945. Alueelle jäi kyydistysten jälkeenkin Viron tasavallan kansalaisia. Vuonna 1956 perustettiinkin vironkielinen Petserin 2. koulu, joka lukuvuoteen 2006-2006 asti toimikin vironkielisenä. Alueen Viron kansalaiset, setukaisett ja etniset virolaiset ovat pääasiassa jättäneet alueen, jonka asukkaista vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan oli 89,1 prosenttia venäläisiä ja vain 1,4 prosenttia virolaisia.
Petserin kaupungissa sijaitsee vuonna 1473 perustettu Petserin luostari, joka jatkoi toimintaansa myös koko Neuvostoliiton ajan. Koko kaupunki on saanut nimensä luolista, joita erakkomunkit kaivoivat suojakseen; vanhassa venäjän kielessä "petšera" merkitsi luolaa. Luostarialueelta ja kaupungista löytyy useita kirkkoja. Kaupungissa on myös historiallinen museo.
Rajakaupunki ja sen liikenne.
Petseri sijaitsee aivan Viron itärajan vieressä; kaupungin luoteispuolella on Venäjän ja Euroopan yhteisön välinen rajanylityspaikka. Pihkovasta Viroon johtava rautatie kulkee kaupungin pohjoisosien kautta; kaupungissa on rautatieasema. Suurempi valtatie eli maantie A212, eurooppatie Pihkovasta Viroon kulkee noin 15 kilometriä kaupungin eteläpuolitse.
Nancy Allen

Nancy Anne Allen (s. 24. kesäkuuta 1950 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Carrie" (1976), "Tappava tunnustus" (1980), "Blow Out – viimeinen todistaja" (1981) ja "RoboCop"-trilogia (1987, 1990, 1993). 
Allen tuli tunnetuksi myös televisiosta. Hän oli naimisissa Brian De Palman kanssa vuosina 1979–1983. Hänellä on ollut sittemmin kaksi uutta avioliittoa Craig Shoemakerin (1992–1998) ja Randy Baileyn (1998–2005) kanssa.
Deborah Allen

Deborah Lynn Thurmond eli Deborah Allen (s. 30. syyskuuta 1953) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja pianisti. Hän nousi maineeseen 1980-luvun alun countryhiteillään. 
Allen syntyi Memphisissä, Tennesseessä, ja sai vahvoja vaikutteita Patsy Clineltä. Hän sai vuonna 1980 levytyssopimuksen Capitol Recordsilta ja siirtyi 1983 RCA Recordsille. Hänen tunnetuin laulunsa "Baby I Lied" on peräisin RCA-debyytiltä "Cheat the Night" (1983). Laulu nousi countrylistan viidenneksi ja Billboard Hot 100:n 26. sijalle. Useissa myöhemmissä 1980-luvun lauluissa oli kuultavissa elektronisen musiikin vaikutteita.
Useimpia Allenin hittejä oli mukana kirjoittamassa hänen miehensä Rafe Van Hoy. Hän julkaisi vuonna 1987 Princen kirjoittaman singlen "Telepathy", joka ilmestyi myös samannimisellä albumilla. Allen kuitenkin pudotettiin levy-yhtiöstä samana vuonna. Hän ja hänen miehensä alkoivat työskennellä lauluntekijöinä; heidän kirjoittamiaan ovat muiden muassa Janie Fricken "Don't Worry 'Bout Me Baby" ja Tanya Tuckerin "Can I See You Tonight". 
Allen teki comebackin 1990-luvulla. Hän julkaisi Warner Bros. Recordsin kautta albumit "Delta Dreamland" (1993) ja "All That I Am" (1994).
Marliinit

Marliinit ("Makaira") on piikkimakrillikalojen (Carangiformes) lahkon purjekalojen (Istiophoridae) heimoon kuuluva kalasuku. Marliinit ovat lämpimien vesien kaloja. Niitä esiintyy kaikissa merissä. Marliinit ovat nopeita uimareita, sillä ne voivat uida jopa 25 m/s (90 km/h) nopeudella. Marliinit ovat suosittuja saaliita urheilukalastuksessa.
Jessica Andrews

 
Jessica Danielle Andrews (s. 29. joulukuuta 1983) on yhdysvaltalainen countrylaulaja. 
Jessica Andrews syntyi Huntingdonissa, Tennesseessä, Jessie ja Vicki Andrewsin tyttäreksi. Hän oli vasta 16-vuotias saadessaan debyyttialbuminsa "Heart Shaped Worldin" (1999) julkaistuksi. Albumin suurin hitti oli single "Unbreakable Heart", joka nousi Yhdysvaltain countrylistan 24. sijalle.
Vuonna 2001 ilmestyi toinen albumi "Who I Am", jonka suurin hittisingle "Who I Am" nousi countrylistan ykköseksi ja Billboard Hot 100:n 28. sijalle. Hänelle myönnettiin samana vuonna Academy of Country Musicin "parhaan uuden naislaulajan" palkinto. 
Andrewsin kolmas albumi "Now" ilmestyi keväällä 2003, ja hän on sittemmin työstänyt neljättä albumia "Ain't That Life". Laulaja on kihloissa kollegansa Marcel Chagnonin kanssa.
Nelimarkka-museo

Nelimarkka-museo on Alajärvellä Pekkolanniemellä sijaitseva Etelä-Pohjanmaan alueellinen vastuumuseo. Sen tilat sijaitsevat taiteilijaprofessori Eero Nelimarkan isän kotitilan alueella. Museorakennuksen on suunnitellut Hilding Ekelund ja sen avajaisjuhla oli kesällä 1964.
Museo ja Nelimarkan huvila on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Asematunneli

Asematunneli () on Helsingin päärautatieaseman ja City-Centerin (nk. Makkaratalo) yhdistävä maanalainen liikekeskus Helsingissä. Asematunnelissa sijaitsee myös Rautatientorin metroaseman lippuhalli ja maanalaiset yhdyskäytävät Sokoksen tavarataloon, Kaivotaloon ja Forumin kauppakeskukseen.
Asematunneli rakennettiin kaivamalla sen yläpuolella kulkeva Kaivokatu auki ja valamalla tunnelille betoninen kansi. Se valmistui vuosina 1966–1967. Tunnelityömaa näkyy hyvin Risto Jarvan ohjaamassa elokuvassa "Onnenpeli" (1965).
Alusta lähtien Asematunnelin liikkeet ovat erikoisluvalla olleet avoinna iltaisin klo 22:een saakka ja myös pyhäpäivinä.
Asematunnelissa tapahtui 8. marraskuuta 2009 mittava vesivahinko, kun Helsingin rautatieaseman edustalla oleva 400 millimetrin vesijohto repesi päästäen veden ryöppyämään asematunnelin alla oleviin kuiluihin ja Rautatientorin metroasemalle.
Matthew Wilson (ralliautoilija)

Matthew Wilson (s. 29. tammikuuta 1987) on englantilainen ralliautoilija. Hän on Malcolm Wilsonin poika.
Wilson ajoi rallin MM-sarjassa Stobart M-Sport Ford WRT-tallissa. Hänen kartanlukijanaan ovat toimineet brittiläinen Michael Orr ja Scott Martin.
Ura.
Ralliuran alku.
Matthew'n ensimmäinen ralli oli kartanlukijana isälleen vuonna 2003.
Wilsonin toistaiseksi paras suoritus on kaudella 2004 kolmas sija Britannian rallisarjassa. Vuonna 2005 hänestä tuli sarjan nuorin osakilpailuvoittaja 18 vuoden ikäisenä. Jo tässä vaiheessa brittimedia näki Wilsonin Colin McRaen ja Richard Burnsin seuraajana ja seuraavana brittinä, joka menestyy MM-tasolla.
Vuonna 2005 hän ajoi ulos Ison-Britannian rallissa, jolloin häneltä murtui polvi ja vasen käsi. Kartalukijalta Scott Martinilta murtui reisiluu.
Nousu MM-sarjaan.
Matthew Wilson aloitti rallin MM-sarjassa vuonna 2006, mutta kausi kului lähinnä opettelun merkeissä. Hän saavutti ensimmäisen MM-pisteensä sijoittumalla kahdeksanneksi Argentiinan MM-rallissa. Toisen kerran hän pääsi pisteille 8. sijallaan Meksikon MM-rallissa maaliskuussa 2007. Hän saavutti kauden aikana 11 pistettä.
Lokakuussa 2007 ajetussa Japanin MM-rallissa Wilson saavutti uransa toistaiseksi parhaan sijoituksen ollen neljäs.
Vuonna 2008 Wilson ajoi parhaimmillaan viidenneksi Jordanian rallissa. Hän saavutti kauden aikana 15 pistettä. Kaudella 2009 menestys oli hieman parempaa hänen saavuttaessa 28 pistettä parhaina tuloksinaan viidennet sijat Kyproksen, Argentiinan ja Puolan ralleista. Vuonna 2010 Wilson saavutti uudistuneen pistejärjestelmän ansiosta peräti 74 pistettä ja seitsemännen sijan MM-taulukossa. Hän oli pisteillä kauden jokaisessa kilpailussa paitsi Meksikon ja Japanin ralleissa. 
Wilson on saavuttanut rallissa kolme erikoiskoevoittoa.
Ralliuran jälkeen.
Ralliuran jälkeen Wilson on pyörittänyt M-Sportin Bentley GT3 -ohjelmaa.
Nouadhibou

Nouadhibou (, ennen vuotta 1969 "Port-Étienne") on kaupunki ja Dakhlet-Nouadhiboun alueen hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee maan luoteisosassa Atlantin valtameren rannalla. Nouadhibou on Nouakchottin jälkeen Mauritanian toiseksi suurin kaupunki. Vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan siellä oli 118 200 asukasta.
Maantiede ja ilmasto.
Kaupunki sijaitsee Ras Nouadhiboun () niemimaan valtamerestä erottaman Nouadhibounlahden ("Baie du Lévrier") länsirannalla. Niemimaan länsiosa kuuluu Länsi-Saharaan. Syvä ja suojaisa lahti tarjoaa Saharan länsirannikon ainoan suurille aluksille soveltuvan sataman. Viileän ja ravinteikkaan Kanarianvirran ansiosta rannikolla on maailman parhaisiin kuuluvat kalavedet.
Ilmastoa leimaavat tasainen noin 26 asteen lämpötila ja tuulten aiheuttama melko alhainen ilmankosteus. Sadetta alueella ei saada juuri lainkaan.
Historia.
Portugalilaisten 1400-luvulta lähtien tuntemia kalavesiä hyödynsivät aikaisemmin etupäässä kanarialaiset kalastajat. Ranskalaiset perustivat vuonna 1907 Port-Étiennen kaupungin, joka sai nimensä entisen siirtomaaministeri Eugène Étiennen mukaan. Seuraavana vuonna alettiin rakentaa linnoitusta, hallintorakennuksia, sääasemaa ja 29 kilometrin päässä sijaitsevaa Cap Blancin majakkaa. Ranskalaiset perustivat vuonna 1919 kalateollisuusyhtiön, mutta juomaveden vähäisyyden ja liikenneyhteyksien puutteen takia kaupungin kehitys oli hidasta.
Vuonna 1952 perustettiin kaivosyhtiö MIFERMA, joka sai kansallistamisen yhteydessä vuonna 1974 nimen Société nationale industrielle et minière (SNIM). Se rakensi 1960-luvun alussa Nouadhibouun malmisataman ja rautatien Zouératen rautakaivoksilta. Kaivostoiminnan ansiosta kaupungista tuli Mauritanian talouden keskus, ja myös sen juomavesiongelma onnistuttiin ratkaisemaan. Nouadhiboun väkiluku, joka oli 500 vuonna 1940, kasvoi nopeasti ja oli 22 000 vuonna 1977 ja 80 000 vuonna 2000. Kaupunkiin on muuttanut asukkaita eri puolilta Mauritaniaa, Senegalista, Malista ja muualta Länsi-Afrikasta. Marokon rajan sulkeuduttua vuonna 2005 se on toiminut myös Eurooppaan pyrkivien siirtolaisten lähtösatamana.
Liikenne ja talous.
Nouadhibouun johtaa vuonna 2006 valmistunut päällystetty maantie Nouakchottista. Kaupungissa on kalastus-, kauppa- ja malmisatamat sekä kansainvälinen lentokenttä. Väestön pääelinkeinot ovat kalastus, kaupankäynti, hallinto ja palvelut, teollisuus, rakentaminen ja liikenne.
Matkailu.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat keskustori, Mahfoudin kauppahalli ja kalasatama. Sen eteläpuolella on hylättyjen ulkomaisten kalastusalusten muodostama laivojen hautausmaa. Nouadhibounlahdella on hyvät urheilukalastusmahdollisuudet, hiekkarantoja ja eroosion synnyttämiä erikoisia kalliomuodostumia. Lähistöllä sijaitsee Banc d’Arguinin kansallispuisto, johon kuuluu myös osa niemimaan kärjestä.
Wargasm

Wargasm on yhdysvaltalainen metalliyhtye, joka on toiminut pääasiassa 1980- ja 1990-luvulla. Yhtye hajosi 1995, mutta esiintyi vielä kerran 18.9.2004 Middle East Clubilla Cambridgessa (MA.). Reunion Concert -cd on tulossa. Yhtye on kotoisin Bostonista.
Yhtye perustettiin 1982 nimellä Overkill nelijäsenisenä: Rich Spillberg (kitara), Barry Spillberg (rummut), Peter Schiffer (basso) ja Bob Mayo (kitara). 1985 nimeksi tuli Maniac. Bob vaihtoi kitaran bassoon, Peter jäi pois, ja yhtye oli nyt kolmijäseninen. Yhtye julkaisi demon "Rainbows, Kittens, Flowers and Puppies". Nimi muuttui Wargasmiksi 1986. Yhtye teki demon "Satan Stole my Lunch Money", jonka ansiosta se sai levytyssopimuksen. Tuloksena oli "Why Play Around" Profile Recordsille 1988.
Luettelo Lordin jäsenistä ja kokoonpanoista

Lordi oli aluksi Tomi Putaansuun taiteilijanimi hänen soolourallaan vuosina 1992-1996. Lordi sai yhtyeenä alkunsa vuonna 1996, jolloin aiemmin Kiss-faniristeilyllä tutustuneet muusikot perustivat yhtyeen. Aluksi yhtye oli trio, mutta seuraavana vuonna kokoonpano vahvistui kosketinsoittajalla. Ensimmäiset vuodet Lordi toimi ilman rumpalia, sillä rumpuosuudet tehtiin tietokoneella. Kokoonpanoon liittyi ensimmäinen rumpali vuonna 2000, josta lähtien Lordissa on soittanut viisi jäsentä.
Hirviöhahmot.
Kaikki yhtyeen jäsenet ovat luoneet itse hahmonsa Mr. Lordin avustuksella, lukuun ottamatta alien-hahmoa, joka otettiin basisti G-Stealerin erottua uusiokäyttöön rumpali Kitalle.
Alajärven vapaaseurakunta

Alajärven Vapaaseurakunta on Suomen Vapaakirkon jäsenseurakunta, joka toimii Alajärvellä ja sen ympäristössä. Alajärvellä alkoi vapaakirkollinen kokoustoiminta 1920-luvulla, mutta varsinainen seurakunta perustettiin vuonna 1973. Seurakunta toimii Alajärven, Lappajärven, Vimpelin ja Vetelin alueelle mutta enimmäkseen toiminta on keskittynyt Alajärvelle. Seurakunnan vt. johtaja on Jorma Suopuro. Vapaaseurakunta on vuodesta 2016 lähtien toteuttanut ruoka-apua seurakuntasalin edustalla.
Stein

Stein tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Stein on seuraavien henkilöiden etu- tai sukunimi:
Stein on myös seuraavien henkilöiden etunimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Haurasloikko

Haurasloikko ("Cystopteris fragilis") on pohjoisella pallonpuoliskolla laajalle levinnyt hento saniainen.
Ulkonäkö ja koko.
Haurasloikon maavarsi on lyhyt ja väriltään musta. Lehdet kasvavat juurakosta harvahkoina kimppuina 5–25 cm korkeiksi. Ruoti on 1/3–2/3 lehtilavan pituudesta. Kapeanpuikea lapa on kaksi kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat kapeanpuikeita ja lyhytsuippuisia, pikkulehdykät ovat puikeita, hammaslaitaisia tai liuskaisia ja suippotyvisiä. Ainakin lehden tyvipuoliskossa pikkulehdykät ovat vuorottain. Lehtien alla sijaitsevat itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä. Suomessa haurasloikon itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöpesäkkeiden kypsyessä niiden katesuomut varisevat pois.
Haurasloikosta tunnetaan Pohjoismaissa kaksi alalajia, yleinen kalliohaurasloikko (ssp. "fragilis") ja harvinainen kalkkihaurasloikko (ssp. "dickieana"). Alalajien erot ovat lähinnä niiden itiöissä. Ensin mainitulla itiöt ovat tiheään piikkisiä, jälkimmäisen itiöt ovat piikittömiä ja matalaharjuisia.
Levinneisyys.
Haurasloikkoa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Ukrainan ja Venäjän eteläosia ja mantereen aivan arktisimpia alueita. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa, Turkissa sekä laajalla mutta hajanaisella alueella Keski-Aasiassa, Siperiassa ja Kiinassa. Pohjois-Amerikassa lajia kasvaa lähes koko mantereella. Se on levinnyt laajalle myös Grönlannissa.
Suomessa haurasloikkoa kasvaa koko maassa. Runsain laji on Etelä- ja Lounais-Suomessa. Alalajeista kalliohaurasloikko on Suomessa vallitseva. Kalkkihaurasloikkoa on tavattu ainoastaan Pohjois-Karjalasta, Kainuusta ja Lapista. Uusimman tutkimuksen mukaan Suomessa tavatut kalkkihaurasloikot eivät kuitenkaan välttämättä kuulukaan kyseiseen alalajiin, vaan olisivat yksi kalliohaurasloikon muoto.
Elinympäristö.
Haurasloikolle tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kallionraot, erityisesti seinämillä, siirtolohkareilla, louhikoissa, rakkakentillä, muureilla ja kiviaidoilla. Toisinaan lajia saattaa tavata tuoreissa metsissä kannoillakin. Alalajeista kalkkihaurasloikko on kalkinsuosija.
Wies

Wies on kunta Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Se sijaitsee Deutschlandsbergin piirissä lähellä Slovenian vastaista rajaa. Kunnan pinta-ala on 76,5 neliökilometriä ja korkeus merenpinnasta 341 metriä.
Wiesissä oli vuoden 2019 arvion mukaan 4 380 asukasta. Ulkomaalaisten osuus väestöstä oli vuonna 2001 1,7 prosenttia.
Vuonna 2015 Wiesin kuntaan liitettiin Limberg bei Wiesin, Wernersdorfin ja Wielfresenin kunnat.
Kunnassa on rautatieasema, josta Graz-Köflacher Eisenbahn-yhtiön lähijunat liikennöivät Deutschlandsbergin kautta Graziin.
Rheine

Rheine on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Ems-joen varrella, noin 40 kilometriä pohjoiseen Münsteristä, 45 kilometriä länteen Osnabrückistä ja 45 kilometriä itään Enschedestä. Kaupunki sai kaupunginoikeudet vuonna 1327.
Rheinessä asui vuoden 2022 lopussa 77 893 ihmistä. Pinta-alaltaan kaupunki on 145 neliökilometrin suuruinen. Kaupunki jaetaan 15 kaupunginosaan. Sillä on ystävyyskaupunkitoimintaa Alankomaiden Bornen, Saksan Bernburgin, Portugalin Leirian ja Liettuan Trakain kanssa.
Tom Fogerty

Thomas Richard ”Tom” Fogerty (9. marraskuuta 1941 Berkeley, Kalifornia – 6. syyskuuta 1990 Scottsdale, Arizona) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko, joka muistetaan pääasiassa Creedence Clearwater Revival -yhtyeen kitaristina. Hän oli John Fogertyn vanhempi veli.
Fogertyn ensimmäinen sooloalbumi "Tom Fogerty" (1971) nousi Billboard 200 -listan 78. sijalle. Hän jatkoi levytysuraansa läpi 1970- ja 1980-lukujen. 
Fogerty kuoli AIDSiin vuonna 1990. Hänen perheensä mukaan tartunta oli todennäköisesti tapahtunut hänelle selkäleikkausten yhteydessä tehdyissä verensiirroissa.
Stu Cook

Stuart Alden ”Stu” Cook (s. 25. huhtikuuta 1945 Stanton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän tuli tunnetuksi Creedence Clearwater Revival -yhtyeen basistina.
Myöhemmällä urallaan Cook on toiminut muun muassa country-yhtyeessä Southern Pacific vuosina 1986–1991. Hän perusti vuonna 1995 Doug Cliffordin kanssa Creedence Clearwater Revisitedin.
Yksityiselämässään Stu on aktiivinen radioamatööri jonka harrasteen keskuudessa hänet tunnetaan kutsumerkillä N6FUP.
Laurent Jalabert

Laurent Jalabert (s. 30. marraskuuta 1968 Mazamet) on entinen ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1989–2002.
Jalabert tunnettiin aluksi lähinnä kirimiehenä, mutta vuosien myötä hän kehittyi huipputekijäksi pyöräilyn kaikilla osa-alueilla. Hän voitti Espanjan ympäriajon vuonna 1995, aika-ajon maailmanmestaruuden 1997 sekä useita klassikkokilpailuja.
Jalabert on yksi viidestä pyöräilijästä Eddy Merckxin, Djamolidine Abdoujaparovin, Alessandro Petacchin ja Mark Cavendishin ohella, joka on voittanut kaikkien kolmen suuren ympäriajon pistekilpailun. Lisäksi vain Merckx ja Tony Rominger ovat hänen lisäkseen saavuttaneet " trifectan", voittaneet suuressa ympäriajossa samana vuonna sekä kokonais-, piste- että mäkikilpailun, kuten Jalabert teki voittaessaan Espanjan ympäriajon.
Lähteet.
Laurent Jalabert Memoire du cyclisme -tietokannassa 
Aiheesta muualla.
Virallinen kotisivu