tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Station Jokela

Station Jokela on tuusulalainen vuonna 2015 perustettu helluntaiseurakunta. Station-seurakunta toimii Tuusulan Jokelassa. Seurakunnan pastoreita ovat Heidi Roihuvuo, Juha Lehtonen ja Virpi Montonen. Stationin toiminnanjohtaja on Ilari Roihuvuo. Station-seurakunnalla on oma bändi "Station Sound". 
Station Jokela pyrkii olemaan moderni seurakunta, jonka toiminnan keskiössä on nuorten tavoittaminen. Seurakunnan juuret ovat nuorisokahvilatoiminnassa ja seurakunnan tilat muistuttavat enemmän olohuonetta kuin perinteistä kirkkotilaa. Station Jokelan toimintaan osallistuu noin 200 ihmistä viikoittain. 
Station Jokela lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta.
Historia.
Kahvila nuorten hyväksi.
Seurakunnan toiminta sai alkunsa Jokelan koulusurmien jälkeen, kun Jokelassa asuvat halusivat tehdä hengellistä työtä nuorten hyväksi. Johtopäätöksenä päätettiin perustaa yhteiskristillinen nuorisokahvila, joka aloitti toimintansa vuonna 2008 Asemapäällikön talossa. Toimintaa olivat mahdollistamassa Tuusulan seurakunta, Järvenpään, Tuusulan ja Hyvinkään helluntaiseurakunnat sekä Järvenpään vapaaseurakunta Arkki. 
Alkuvuosien aikana kahvila järjesti monia tapahtumia ja mahdollisti leirejä nuorille. Vuonna 2015 vanha toimitila alkoi käydä pieneksi ja liiketilan tullessa tarjolle Jokelan keskustasta syntyi ajatus seurakunnan perustamisesta. Kahvilatoiminnan keskeinen henkilö oli Eemeli Punju. Loppuvuodesta 2014 ryhdyttiin remontoimaan uusia tiloja. Stationista tuli Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta vuonna 2019.
Seurakunnan perustaminen.
Station Jokela aloitti toimintansa maaliskuussa 2015. Station-seurakunnan myötä seurakunta aloitti "Station Sunnuntai" -jumalanpalvelukset, minkä lisäksi seurakunta on jatkanut nuorisokahviloiden järjestämistä. Seurakunnalla on myös muskaritoimintaa alle kouluikäisille lapsille. Stationin tilat on sisustettu rock-klubihenkisesti.
Station Sound.
Station-seurakunnan yhteydessä toimii Station Sound -musiikkikollektiivi. Station Sound julkaisi vuonna 2017 Henrik Sirelän tuottaman EP:n, jossa suosituimmiksi kappaleiksi nousivat "Mun Silmilläni" ja "Voittaja".
Mamady Doumbouya

Mamady Doumbouya (s. 4. maaliskuuta 1980) on guinealainen sotilas, joka on toiminut maansa johdossa siitä alkaen, kun hän johti sotilasvallankaappausta, joka syrjäytti 83-vuotiaan Alpha Condén. Doumbouya sanoi, että vallankaappaus oli välttämätön, koska maassa oli niin paljon korruptiota, ihmisoikeusrikkomuksia ja huonoa taloudenpitoa. 
Monet Conden vastustajista olivat aluksi tyytyväisiä hänen syrjäyttämisestään, mutta Doumbouyan juntan suosio on ajan mittaan vähentynyt. Keväällä 2022 juntta esitteli suunnitelman, joka johtaisi siirtymiseen siviilihallintoon 36 kuukauden kuluessa. Oppositio vastusti sitä. Kesäkuun alussa Conakryssä oli polttoaineiden hinnannousua vastustavia mielenosoituksia, jotka johtivat levottomuuksiin, joissa turvallisuusjoukot ampuivat yhden mielenosoittajan. Heinäkuussa ECOWAS ilmoitti suostutelleensa nykyhallinnon lyhentämään siirtymäajan kahteen vuoteen.
Isabelle Galmiche

Isabelle Galmiche (s. 19. marraskuuta 1971) on ranskalainen kartanlukija. Hän on vuodesta 1995 alkaen osallistunut yli 200 rallikilpailuun lähinnä Ranskan kansallisissa sarjoissa. Vuodesta 2011 hän on ollut Sébastien Loebin varakartanlukija ja toiminut testeissä Daniel Elenan korvaajana. Hän on ollut myös Loebin etuauton kartanlukijana. Kun Loeb palasi kaudeksi 2022 rallin MM-sarjaan M-Sportille osa-aikaisella sopimuksella, Galmichesta tuli hänen kartanlukijansa.
Galmiche voitti Loebin kanssa Monte Carlo -rallin 2022. Hänestä tuli ensimmäinen rallin MM-sarjan osakilpailun voittanut nainen sitten vuoden 1997, jolloin Fabrizia Pons voitti niin ikään Monte Carlossa Piero Liattin kartanlukijana.
Ralliura.
Galmiche osallistui ensimmäiseen ralliinsa vuonna 1995 ja on sen jälkeen osallistunut yli 200 ralliin lähinnä Ranskan kansallisissa sarjoissa. Hän tutustui Sébastien Loebiin 1990-luvun lopulla heidän kilpaillessaan Citroënin järjestämissä rallisarjoissa Ranskassa.
Rallin MM-sarjan kilpailuihin Galmiche osallistui harvakseltaan vuosina 2007–2017. Osan kaudesta 2013 hän oli Quentin Gilbertin kartanlukijana WRC3-sarjassa. Ensimmäisen kerran Galmiche osallistui MM-osakilpailuun WRC-autolla Jean-Michel Raoux’n parina Saksan rallissa 2017.
Galmichesta tuli vuonna 2011 Loebin varakartanlukija, ja hän korvasi ajoittain Daniel Elenan testeissä. Loebin siirryttyä Hyundaille kaudeksi 2019 Galmiche oli hänen kartanlukijanaan yksityistesteissä. Lisäksi hän on ollut kartanlukijana Loebin etuautossa. Elenan päätettyä uransa vuoden 2021 lopussa Galmichesta tuli Loebin uusi kartanlukija, kun hän teki kaudeksi 2022 paluun rallin MM-sarjaan M-Sportin osa-aikaisena kuljettajana. Galmiche ja Loeb voittivat heti kauden ensimmäisen rallin Monte Carlossa, jolloin Galmichesta tuli ensimmäinen MM-osakilpailun voittanut nainen sitten Fabrizia Ponsin, joka voitti Monte Carlossa Piero Liattin kartanlukijana vuonna 1997.
Yksityiselämä.
Galmiche on kotoisin Ternuaysta, ja hän on kuusilapsisen perheen viides lapsi. Ammatiltaan Galmiche on matematiikan opettaja ammattikoulussa Bethoncourtissa, jossa hän on työskennellyt vuodesta 1997.
Edmund Borowski

Edmund Borowski (23. tammikuuta 1945 – 22. elokuuta 2022) oli puolalainen pikajuoksija ja Euroopan mestari.
Borowski voitti 4×400 metrin viestissä Euroopan mestaruuden Budapestissa 1966. Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti viestihopeaa Prahassa 1967, Madridissa 1968 ja Wienissä 1970. Borowski kuoli 77-vuotiaana 22. elokuuta 2022. Hän oli sairastanut syöpää.
Bojarka

Bojarka (; ) on kaupunki Ukrainan Kiovan alueen Fastivin piirissä. Bojarka sijaitsee vain 22 kilometriä pääkaupunki Kiovan keskustasta lounaaseen eli käytännössä se on suurkaupunki Kiovan lounainen esikaupunki. Kaupungin kautta kulkee Kiovasta lounaaseen lähtevä, Fastivissa haarautuva tärkeä rautatielinja. Eurooppatie kulkee kaupungin itäpuolelta. 
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 35 312 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 Bojarkan väkiluku oli 35 968; asukkaat olivat etniseltä taustaltaan enimmäkseen ukrainalaisia (65 %) ja venäläisiä (20 %), ja lisäksi siellä oli valkovenäläisiä, armenialaisia, juutalaisia, azerbaizanilaisia, puolalaisia ja bulgaarialaisia. 
Nykyisen Bojarkan seutu oli asuttua jo muinaisina aikoina. Skyyttien aikakaudelle (700–600-luvuille eaa.) sijoittuvan asuinpaikan jäänteitä on löydetty kaupungin alueelta. Kiovan Rusin aikana seudulla sijaitsi Budajivkaksi nimetty slaaviasutus. Kirjallisia mainintoja kylästä 1500-luvulta. 
1860-luvulla rakennettiin Kiovan ja Fastivin välinen rautatieyhteys, joka kulki kylän lähistötä; radan varteen rakennettiin rautatieasema. Näihin aikoihin seudulle rakennettiin maaseutuhuviloita. Seudusta tuli taiteilijoiden ja kirjailijoiden suosioon. Heidän joukossaan oli säveltäjä Mykola Lysenko ja kirjailija Šolom Aleichem. Aleichemin teoksen "Tewje, maitomies" tapahtumapaikka on kuvitteellinen Bojberikin huvila-asutus, joka pohjautuu Bojarkaan. Teoksen tunnetuin jatkosovitus lienee musikaali "Viulunsoittaja katolla". 1880-luvulta lähtien seutu tuli tunnetuksi hengitystiesairaille ihmisille tervellisestä ilmastostaan.
Vuosina 1923–1927 Bojarka-Budaivka sai kaupunkityyppisen taajaman aseman, keskuksenaan Budajiv (Будаїв). Vuodesta 1956 paikkakunnalla on ollut piirin alaisen kaupungin asema; tällöin Bojarka, Budajivka ja Nova Tarasivka liitettiin yhteen. Bojarka on Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Fastivin piiriin. Tätä ennen se oli osa Kiova-Svjatošynskyin piiriä. 
Kaupungissa on paikallismuseo.
Guchen

Guchen (oksitaaniksi: "Gushen") on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Neste-joen varrella, noin 39 kilometriä Bagnères-de-Bigorren kaupungista kaakkoon.
Notre-Dame-du-Bouchet’n kappeli on rakennettu keskiaikaisen Johanniittain ritarikunnan ylläpitämän sairaalan paikalle. Alkuperäinen kappeli tuhoutui Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla. Nykyinen kappeli rakennettiin vuosina 1944-1946 paikallisten pappien aloitteesta.
Denmanin jäätikkö

Denmanin jäätikkö on Itä-Etelämantereella sijaitseva, 20 kilometriä leveä jäätikkö. Denmanin jäätikön pinta-ala on 24 000 neliökilometriä. Shackletonin jäähylly sijaitsee alueella.
Vuonna 2019 havaittiin, että Denmanin jäätiköllä sijaitsee 3,5 kilometriä merenpinnan alapuolelle ulottuva eli syvin maalla sijaitseva kanjoni. Kanjoni on täynnä hitaasti virtaavaa jäätä, joka estää kanjonia ja merivettä kohtaamasta. Sen pohjamuodot kuitenkin herkistävät jäätikköä sulamiselle ja romahtamiselle: jäätikkö on vetäytynyt vuosien 1996–2018 aikana viisi kilometriä, ja sen länsipuolella oleva kallistus saattaa tehdä vetäytymisen nopeammaksi. Vetäytymisen myötä kanjoniin tulvisi lämmintä merivettä, joka sulattaisi jäätikköä. Jäätikön itäpuolella vetäytymistä estää sen alla sijaitseva kivinen harjanne. Denmanin jäätikön sulamisvedet nostaisivat maapallon merenpintaa 1,5 metriä.
Anderson Silva (karateka)

Anderson da Silva on brasilialainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa All American Openissa pronssia ja brasilian mestaruuskilpailuissa hopeaa.
Kilpaura.
Silva saavutti All American Openissa käydyn yhdysvaltain mestaruudesta käydyssä turnauksessa pronssia. Seuraavina vuosina hän sijoittui samassa turnauksessa seitsemänneksi vuonna 2006 ja kahdeksanneksi 2007. Silva eteni toista kertaa mitalikamppailuun 2008, mutta hävisi All American Openin pronssimitalin Eduardo Tanakalle. Samana vuonna Silva saavutti hopeaa Brasilian mestaruuskilpailuissa hävittyään loppuottelussa Diogo Silvalle.
Silva oli vielä mukana vuoden 2009 maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hän sijoittui kuudenneksi superraskaassasarjassa.
James Marshall

James Marshall (s. 2. tammikuuta 1967 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi James Hurleyn roolista vuonna 1990 televisiosarjassa "Twin Peaks". Marshallin merkittävimpiin elokuvatöihin kuuluvat Rob Reinerin ohjaama vuoden 1992 oikeussalidraama "Kunnian miehiä", sekä vuoden 2001 kauhuelokuva "Down – kuoleman hissi" jossa hänen vastanäyttelijänään toimi Naomi Watts.
Michael Ontkean

Michael Ontkean (s. 24. tammikuuta 1946 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa George Roy Hillin ohjaamassa komediaelokuvassa "Lämäri" ja sheriffi Harry S. Trumanin roolissa David Lynchin ja Mark Frostin sarjassa "Twin Peaks".
Ura.
Ontkean muutti nuorukaisena perheensä mukana Yhdysvaltoihin, jossa hän pelasi opiskeluvuosinaan yliopistosarjassa 1966–1969 jääkiekkoa. Osittain jääkiekkotaitojensa ansiosta hän sai vuonna 1977 toisen pääroolin Paul Newmanin rinnalla klassikoksi muodostuneessa jääkiekkomaailmaan sijoittuvassa elokuvassa "Lämäri." Ontkeanin näyttelemää Ned Bradenin roolia tavoittelivat myös Nick Nolte ja Peter Strauss, mutta he eivät osanneet luistella tarpeeksi hyvin roolia varten. 
Ontkean näytteli vuosina 1990–1991 sheriffi Harry S. Trumanin roolia televisiosarjassa "Twin Peaks". Hänen oli tarkoitus palata vuonna 2017 sarjan , mutta tuntemattomiksi jääneistä syistä hän jättäytyi pois. Sheriffin rooli korvattiin alkuperäisen hahmon veljellä, jota esitti Robert Forster. Ontkeanin viimeiseksi näyttelytyöksi jäi "The Descendants" vuonna 2011.
Thyra von Beetzen-Östman

Thyra Elvira von Beetzen-Östman (23. helmikuuta 1872 Tukholma − 18. lokakuuta 1954) oli Suomessa vaikuttanut ruotsalaissyntyinen naisasianainen, ihmisoikeusaktivisti ja kirjailija. Hän toimi muun muassa Naisasialiitto Unionin puheenjohtajana vuosina 1928−1938.
Elämä.
Tukholmassa syntynyt Beetzen muutti Helsinkiin vuonna 1899 avioiduttuaan Suomessa työskennelleen ruotsalaisen insinöörin Carl Östmanin kanssa. Helsingin ohella pariskunta asui Pietarsaaressa. Beetzen lähti naisasialiikkeeseen 1920-luvulla. Vuonna 1926 hän julkaisi vastineensa tanskalaisen K. A. Wieth-Knudsenin naisasialiikettä kritisoineeseen teokseen. Beetzenin vastine, "Problemet man och kvinna," voitti vuonna 1927 Naisasialiitto Unionilta Adelaïde Ehrnroothin muistorahaston palkinnon. Beetzen kuului Naisasialiitto Unionin ohella muun muassa kansainvälisen Open Door International -naisjärjestön hallitukseen vuosina 1931−1936. Naisasialiitto Unionion puheenjohtajana Beetzen ajoi naisen taloudellista vapauttamista työskentelemällä muun muassa samapalkkaisuuskysymyksen parissa Suomessa. Hän oli myös vuosina 1935 toimintansa aloittaneen Ihmisoikeuksien liiton perustajajäseniä. Jatkosodan käynnistyttyä Beetzen muutti puolisoineen ja lapsineen Ruotsiin, jossa hän kuoli 82-vuotiaana.
Cubieboard

Cubieboard on Cubietechin valmistama yhden piirilevyn tietokone. Cubieboard käyttää Allwinnerin valmistamaa järjestelmäpiiriä.
Tietokoneella voi käyttää muun muassa Androidia ja Linux-jakeluja.
BeagleBoard

BeagleBoard on yhden piirilevyn tietokone, joka on yksi esimerkki avoimen lähdekoodin laitteistosta kuten Arduino.
BeagleBoardilla voi ajaa muun muassa Linux-jakeluja.
Ensimmäinen malli käyttää Texas Instrumentsin OMAP3530:tä ja uudempi BeagleBone AI-64 käyttää Texas Instrumentsin TDA4VM-järjestelmäpiiriä. BeagleBoard AI-64:ssä on PowerVR GPU ja kaksi C66x DSP:tä.
BeagleBoard-xM on monipuolisempi ja tehokkaampi malli kuin alkuperäinen BeagleBoard.
BeagleBone on "riisuttu" barebone-malli, josta on useita variaatioita. PocketBeagle on erittäin pienikokoinen malli, jossa suoritin ja RAM-muisti on integroitu yhdelle piirille.
BeagleV käyttää neliytimistä 64-bittistä T-Headin (Alibaba Group) RISC-V-suoritinta.
Laajennusmoduuleista käytetään nimeä Capes.
Dan Hedaya

Daniel G. ”Dan” Hedaya (s. 24 heinäkuuta 1940 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hedaya on tullut tunnetuksi lähinnä sivuosien, erityisesti rikollisten, poliisien ja muiden karkealuonteisten roolihahmojen esittäjänä. 
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Hedaya on näytellyt ovat mm. "Epäillyt, Clueless, Mulholland Drive, Commando, Blood Simple, Hinnalla millä hyvänsä, Hylättyjen vaimojen kerho, Alien – ylösnousemus," sekä "Ihmeotukset ja niiden olinpaikat." 
Hedaya on myös esiintynyt useissa televisiosarjoissa,kuten "Hill Street Blues, Terveydeksi, Miami Vice"", L.A. Law"", Teho-osasto" sekä "Blue Bloods""."
Illeana Douglas

Illeana Douglas (oikealta sukunimeltään Hesselberg, s. 25. heinäkuuta 1965 Quincy, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi televisiosarjasta "Mullan alla". Tunnetuimpia elokuvia joissa Douglas on näytellyt ovat muun muassa Mafiaveljet, Cape Fear, Elossa sekä Hinnalla millä hyvänsä. 
Douglas on kaksinkertaisen Oscar-voittajan, näyttelijä Melvyn Douglasin lapsenlapsi. 1990-luvulla Douglas seurusteli elokuvaohjaaja Martin Scorsesen kanssa noin 10 vuoden ajan.
Kairento

Kairento on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Karihtala

Karihtala on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kaskimies

Kaskimies on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kolkka (sukunimi)

Kolkka on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kopponen

Kopponen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kupari (sukunimi)

Kupari on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Isaskar

Isaskar oli Raamatussa yksi Jaakobin pojista. Hänen äitinsä oli Lea ja tätinsä Raakel. Genesiksen kolmannenkymmenennen luvun kertomuksessa Lean ja Jaakobin esikoinen Ruuben tuo äidilleen lemmenmarjoja, luultavasti rohtomandrakkeen ("Mandragora officinarum") marjoja, jotka Lea antaa Raakelille saadakseen maata tulevana yönä Jaakobin kanssa. Syntyneelle pojalle Lea antaa nimeksi Isaskar, joka muistuttaa heprean sanaa "sakar", "ostaa", "korvata" tai "palkka". 
Ennen kuolemaansa Jaakob siunaa poikansa. Isaskarista hän sanoo
Österhankmon vapaaseurakunta

Österhankmon vapaaseurakunta () oli vuosina 1947–1971 Koivulahden Österhankmossa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 20 henkilön toimesta ja sen tausta oli Koivulahden hengellisessä herätyksessä ja Elim-seurakunnassa.
Seurakunnan saarnaajana toimi muutaman vuoden ajan Arne Nyman ja tämän jälkeen seurakunta palasi takaisin Elim-seurakunnan yhteyteen. Österhankmon rukoushuone vihittiin kylän entisen koulun saliin vuonna 1971. Seurakunnat yhdistyivät vuonna 1971.
Luttilan työväentalo

Luttilan työväentalo oli Varkauden kaupungin Luttilan kaupunginosassa sijainnut työväentalo. Se oli toiminnassa vain neljä vuotta, 1931–1935.
Luttilan sosialidemokraattinen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1928. Perustavassa kokouksessa 17.6.1928 yhdistykseen liittyi 27 jäsentä, ja kokouksen henki oli ”reipas ja innostava”. Yhdistykselle otettiin sosialidemokraattisen puolueen säännöt. Yhdistyksen toiminta ilmeisesti loppui jossain vaiheessa hetkeksi, sillä sen perustamisvuodeksi mainitaan myös 1943. 
Vuonna 1931 yhdistys osti vuonna 1915 rakennetun Vanhatalo-nimisen kiinteistön Osuusliike Työnvoimalta, suurelta osin velaksi. Talossa oli sali sekä kaksi pientä huonetta talonmiehen käyttöön. Suunnitelmissa oli tehdä talosta yhdistykselle monikäyttöinen toimitalo, mutta velkaa ei saatu suoritettua, ja yhdistys päätyi myymään talon takaisin Työnvoimalle vuonna 1935. Työnvoima on sen puolestaan myynyt eteenpäin yksityisomistukseen. Talolla ehdittiin sen toiminnan aikana järjestää muun muassa valistusiltamia.
Jomalan Filadelfia-seurakunta

Jomalan Filadelfia-seurakunta () oli vuonna 1946 perustettu Ahvenanmaan Jomalassa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin Maarianhaminan seurakuntalaisten yhteydestä, kun Jomalassa asuneet seurakuntalaiset halusivat panostaa säännölliseen toimintaan. Seurakunnan johtajana toimi Bertel Lindstedt. Vuosien aikana toiminta kuitenkin hiipui ja seurakunnan jäsenet liittyivät Maarianhaminan Filadelfiaan.
The Car

The Car on brittiläisen rockyhtye Arctic Monkeysin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2022. Siltä on julkaistu singleinä kappaleet ”There’d Better Be a Mirrorball”, ”Body Paint” ja ”I Ain’t Quite Where I Think I Am”.
Taustaa.
Yhtye ensiesitti albumilta kappaleen ”I Ain’t Quite Where I Think I Am” Sveitsissä elokuun loppupuolella. Solisti Alex Turnerin mukaan uusi albumi tulee olemaan tyyliltään enemmän paluu juurille edelliseen studioalbumiin, vuoden 2018 "Tranquility Base Hotel &amp; Casinoon" verrattuna. Albumin kansikuva on yhtyeen rumpalin ja innokkaan valokuvaharrastajan Matt Heldersin ottama.
Kruunupyyn helluntaiseurakunta

Kruunupyyn helluntaiseurakunta () oli vuonna 1942 perustettu Kruunupyyssä toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta jakautui kahtia, kun Kolpin vapaaseurakunnasta erosi 26 jäsetä. Kruunupyyn seurakuntaa ylläpitivät pääosin kiertävät saarnaajat. Tunnetuimpia Kruunupyyn seurakunnan toimintaa rakentaneita olivat Ådahlin sisarukset Wiolett, Albin ja Åke. Vähitellen seurakunnan toiminta laantui ja seurakunnan jäsenet liittyivät osaksi Kokkolan Betania-seurakuntaa.
Korsnäsin Filadelfia-seurakunta

Korsnäsin Filadelfia-seurakunta () on vuonna 1939 perustettu korsnäsiläinen helluntaiseurakunta.
Korsnäsin seutu koki hengellisen herätyksen 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Monet seudun uskovat kuuluivat Åmossan baptistiseurakuntaan aina vuoteen 1929 asti, jolloin Korsnäsiin perustettiin oma baptistiseurakunta. Evankelista Hilda Nyman ja saarnaaja Herman Sand vaikuttivat Korsnäsin hengelliseen elämään ja monet kokivat Pyhän Hengen kasteen.
Ajatus helluntaiseurakunnan perustamisesta kypsyi hiljalleen. Vuonna 1939 seurakunta perustettiin Mattias Karlssonin johdolla. Seurakunta kokoontui baptistien kappelissa ja kodeissa kymmenen vuoden ajan. Vuonna 1949 vihittiin käyttöön Filadelfia-rukoushuone. Seurakunnan johtajina ovat vuosien aikana toimineet mm. Oskar Eriksson, Gunnar Backman (1946–1952), Åke Ådahl, Harry Blomberg, Rafael Kecklund, Jan-Erik Nyholm, Runar Nylund ja Daniel Lindström.
Kärklaxin vapaaseurakunta

Kärklaxin vapaaseurakunta () oli vuonna 1938 perustettu helluntaiseurakunta Vöyrin Maksamaalla. Kärklaxin rukoushuone vihittiin käyttöön vuonna 1938 ja rukoushuone Tottesundissa vuonna 1944. Seurakunnalla on ollut rukoushuone myös Maksamaan kirkonkylässä. 
Vuosien varrella seurakunnan saarnaajina ovat palvelleet mm. Astrid Anderson, Valdemar Blomqvist, David Klemetz, Oskar Eriksson, Henry Haga, Doris Backlund, Anita Bergstén, Annel Forsén, Greta Nylund, Börje Nissfolk, Rolf Strömvall, Levi Solborg ja Kaj Kanto.
Dragsfjärdin Sion-seurakunta

Dragsfjärdin Sion-seurakunta () oli vuosina 1937–1954 toiminut dragsfjärdiläinen helluntaiseurakunta. Seurakunta syntyi Hilda Hännisen ja Laidi Grönblomin toiminnan ansiosta ja toiminta syntyi vapaakirkollisten yhteisöjen toiminnan pohjalle.
Seurakunnan johtajaksi valittiin vuonna 1937 Henry Latvanen. Hänen jälkeensä seurakunnan johtajina toimivat Felix Nyqvist, Fingal Rudstam, Lars Koskinen, Anton Vesterholm, Edvin Nyqvist ja viimeiseksi usean vuoden ajan Pirkko Anttinen. Vuonna 1954 seurakunta yhdistyi Kemiönsaaren helluntaiseurakuntaan, joka tuolloin tunnettiin nimellä "Tabor".
Pirttikylä-Petolahden helluntaiseurakunta

Pirttikylä-Petolahden helluntaiseurakunta () on vuonna 1935 perustettu Maalahden Petolahdessa ja Pirttikylässä sijaitseva helluntaiseurakunta. Seurakunnan johtavana pastorina toimii Maria Prost.
Historia.
Petolahden Filadelfia-seurakunta perustettiin 16 hengen voimin talvella 1935 ja seurakunnan johtaja oli Gunnar Backman (1935–1937). Suuri osa seurakunnan jäsenistä oli Bergön Taborin jäseniä. Talvisodan alla 1939 vihittiin käyttöön helluntaikirkko, jota tuolloin kutsuttiin Filadelfiaksi. Myöhemmin seurakunnan nimi on muuttunut "Pirttikylä-Petolahden helluntaiseurakunnaksi", sillä seurakunnan toiminta on laajentunut Pirttikylään.
Seurakunnan johtajina ja saarnaajina ovat vuosien aikana toimineet muun muassa Birger Bäck, Semer Liljeroos, Gunnar Backman (1935–1937, 1949–1952), Anna Yrjölä, Henry Haga, Signe Bäck, Linnea Berg, Alice Ågren, Nils Björklund, Lea Lindqvist, Rakel Westerholm, Åke Ådahl, Wiolett Ådahl, Viking Eriksson, David Sjöblom, Rolf Strömvall, Harry Blomberg, Margareta Westerholm, Ann-Christine Blom, Erik Rönnlund ja Rafael Kecklund sekä Tom Kecklund.
Kunin Betesda-seurakunta

Kunin Betesda-seurakunta () on Koivulahden Kunissa sijaitseva ruotsinkielinen helluntaiseurakunta. Se perustettiin 28. toukokuuta 1934 18 henkilön voimin, joista suuri osa kuului Koivulahden lähetysseurakuntaan. Koivulahdessa oli jo ennen seurakuntaa pitkät perinteet vapaakirkollisessa herätyksessä. Seurakunnalla oli vaikutusta myös muiden seurakuntien saarnaajiin.
Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Birger Bäck jonka jälkeen tehtävässä toimivat David Klemetz ja Emil Dahl. Tämän jälkeen Bäck tuli uudelleen seurakunnan johtajaksi. Hän menehtyi auto-onnettomuudessa vuonna 1967. Tämän jälkeen seurakunnan johtajana toimi Arne Herberts muutaman vuoden ajan. Herbertsin jälkeen seurakuntaa ovat johtaneet vanhimmistoveljet sekä Håkan Nitovuori saarnaajana. Betesdan rukoushuone vihittiin käyttöön vuonna 1946.
Kvimon Salem-seurakunta

Kvimon Salem-seurakunta () oli vuosina 1932–1954 Maksamaan Kvimossa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 21. elokuuta 1932. Kvimon seurakunnasta raportoitiin vuosien aikana useista karismaattisista herätyksistä. Seurakunnan johtajana toimi useiden vuosien ajan John Henriksson. Vuonna 1954 Kvimon seurakunta yhdistyi Oxkangarin Betel-seurakuntaan.
Kokkolan Betania-seurakunta

Kokkolan Betania-seurakunta () on Kokkolassa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunnan juuret ovat Kolpin ja Kälviän helluntaiseurakunnissa, sekä näiden jäsenten vuonna 1932 muodostamassa Kokkolan Smyrna-seurakunnassa. Rafael Öhbergin johtaman seurakunnan toiminta oli kaksikielistä vuoteen 1941, jolloin perustettiin Betania-seurakunta Vilhelm Gladin johdolla.
Betaniaan kuului aluksi 19 Kolpin seurakunnan jäsentä. Vuonna 1966 seurakunta oli kasvanut noin sataan jäseneen. Seurakunnan johtajina ovat vuosien aikana toimineet mm. Gunnar Backman, Uriel Lindell, Samuel Bingmert, Nils Björklund, Kurt Allén, Lars Koskinen, Emil Dahl, Levi Solborg, Lars Mangs, Sten Lönnqvist ja Lilian Holm.
Pihtimeritähdet

Pihtimeritähdet (Forcipulatida tai Forcipulata) on meritähtiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Pihtimeritähtiin luettavien heimojen määrä vaihtelee lähteittäin ja useimmiten niitä esitetään olevan kolmesta kuuteen. Pihtimeritähtien ruumiinrakenne on tukevahko ja koostuu pienestä keskiruumiista, josta lähtee sädehaaroja. Sädehaaroja voi olla viidestä useaan kymmeneen, ja niissä on pihtimäisiä pedikellaarioita. Pihtimeritähtien ihossa on nystyjä ja matalia piikkejä.
Pihtimeritähtiä tavataan erityisesti lauhkeista ja kylmistä vesissä ja trooppisilla alueilla ne elävät syvissä vesissä. Monet lahkon lajeista ovat petoja ja syövät nilviäisiä.
Novojavorivsk

Novojavorivsk (; vuosina 1965-1966 nimellä Jantarne; 1969-2008 Novojavorivske) on kaupunki Lvivin alueella Länsi-Ukrainassa. Novojavorivsk on maaseutuvaltaisen Javorivin piirin (179 219 as., 2021) väkirikkain kaupunki. 
Novojavorivsk sijaitsee 35 kilometriä aluekeskus Lvivstä länteen ja 15 kilometriä piirikeskus Javorivista itään. Eurooppatie eli valtatie M10 kulkee kaupungin eteläpuolitse, yhdistäen sen idässä muun muassa Lviviin, Rivneen ja Kiovaan; eurooppatie jatkuu alle 40 kilometriä lännessä Puolan puolelle.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 31 280 (2021). Vuonna 2001 kaupungissa asukkaita oli 26 483, jotka enimmäkseen olivat etnisesti ukrainalaisia. Kaupunki on aluehallinnon kolmatta tasoa edustavan Novojavorivskin hromadan keskus; tämä hromada kattoi 272,8 neliökilometriä ja siellä asui 51 605 ihmistä (2020).
Rautatieasema sekä työperäinen kaivos- ja kemianteollisuuden työntekijöiden kylä perustettiin vuonna 1965 nimellä Jantarne (). Vuonna 1969 se sai nimen Novojavorivske () ja kaupunkityyppisen taajaman aseman. Kaupungiksi se tuli vuonna 1986. Vuonna 2008 kaupunki sai nykynimensä. 
Kaupungissa on muun muassa rakennus- ja elintarviketeollisuutta. Vuonna 1715 valmistunut puurakenteinen Pyhän Yrjön kirkko on siirretty paikkakunnalle Vilšanytsja Javoririn kylästä.
Mikko With

Mikko With (s. 1971 Suomussalmi) on suomalainen kirjailija ja johtamisen ammattilainen. Hän asuu Oulussa ja on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan tietojenkäsittelyoppi.
Melodi Grand Prix 2007

Melodi Grand Prix 2007 oli Norjassa 20. tammikuuta – 10. helmikuuta 2007 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Norjan edustaja Eurovision laulukilpailuun 2007. Kilpailu koostui kolmesta semifinaalista, toisesta mahdollisuudesta ja finaalista. Jokaisessa semifinaalissa kilpaili kuusi kappaletta, joista puhelinäänestäjät äänestivät kaksi suoraan finaaliin, ja puhelinäänestyksen seuraavat kaksi pääsivät toiseen mahdollisuuteen. Toisesta mahdollisuudesta puhelinäänestäjät äänestivät vielä kaksi kappaletta finaaliin.
Finaalissa voittaja valittiin kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella puhelinäänestäjät äänestivät neljä kappaletta toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella puhelinäänestäjät ja alueraadit äänestivät yhdessä voittajan. Kilpailun voitti Guri Schanke kappaleella "Ven a bailar conmigo".
Kilpailun kulku.
Ensimmäinen semifinaali.
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 20. tammikuuta Finnmarkshallenissa Alattiossa.
Toinen semifinaali.
Toinen semifinaali kilpailtiin 27. tammikuuta Bodø Spektrumissa Bodøssä.
Kolmas semifinaali.
Kolmas semifinaali kilpailtiin 3. helmikuuta Oslofjord Convention Centerissa Stokkessa.
Toinen mahdollisuus.
Toinen mahdollisuus kilpailtiin 8. helmikuuta Oslo Spektrumissa Oslossa.
Finaali.
Finaali kilpailtiin 10. helmikuuta Oslo Spektrumissa Oslossa.
Hirvensalon työväentalo Sorto

Hirvensalon työväentalo Sorto sijaitsi Hirvensalossa, silloisen Maarian kunnan alueella. Työväentalo tuhoutui tulipalossa marraskuussa 1951.
Historiaa.
Työväenyhdistys Sorto perustettiin vuonna 1906, ja yhdistys liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen seuraavana vuonna. Yhdistyksessä oli 16 maksavaa jäsentä, joista yksi oli nainen. Työväenyhdistys osti Syvälahden maatilan torpparilta hirsirakenteisen talon, jota laajennettiin rakentamalla taloon juhlasali. Laajennusosa tehtiin lautarakenteisena. Juhlasalin yhteydessä oli näyttämö ja pukuhuone. Talo valmistui vuonna 1907.
Yhdistyksen toiminta kiellettiin vuonna 1924 ja kaksi vuotta myöhemmin yhdistys lakkautettiin, koska sen katsottiin kuuluvan Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Yhdistyksen toiminta jatkui Urheiluseura Sorron Veikkojen jatkajan Urheiluseura Heiton kautta. Työväentalo takavarikoitiin vuonna 1931, ja se palautettiin SKDL:n Hirvensalon yhdistykselle vuonna 1944.
Toimintaa talolla.
Työväentalon yhteydessä toimi urheiluseura Sorron Veikot, vuodesta 1926 urheiluseura Hirvensalon Heitto. Hirvensalon nuorisoseura oli suunnitellut talon rakentamista monta vuotta, mutta ei ollut saanut sellaista aikaiseksi. Ennen sisällissotaa nuorisoseura käyttikin työväentaloa omien tapahtumiensa järjestämiseen, ja yhteistyötä tehtiin muun muassa näytelmän lavasteiden hankkimisessa. Myös kunta ja seurakunta käyttivät taloa tilaisuuksien tapahtumapaikkana, ja suojeluskuntakin piti talolla kokouksen.
Kun talo oli saatu takaisin vuonna 1944, toiminta jatkui vilkkaana. Talolla harjoittelivat Urheiluseura Heiton voimistelijat, ja siellä kokoontuivat opinto- sekä näytelmäkerhot. Yhdistys järjesti iltamia ja tansseja varojen keräämiseksi. Toiminta jatkui aina vuoden 1951 marraskuuhun, jolloin talo tuhoutui tulipalossa. Rakennuksen vanhempi hirsinen osa säilyi tulipalossa, mutta juhlasalin käsittänyt uudempi puoli purettiin kokonaan. Hirsirakennus myytiin yksityisomistukseen.
Slavuta

Slavuta (, , ) on kaupunki Ukrainan länsiosassa Hmelnytskyin alueen Šepetivkan piirissä. Dneprin vesistön Pripetjoen haarajoki Horyn virtaa kaupungin halki, ja siihen liittyy kaupungissa pienempi sivujoki Utka. Kaupungissa on rautatieasema. Kaupungin kautta kulkee paikallistie R-05 () Rivnestä Starokostjantynivin, jossa se liittyy Žytomyrin ja Hmelnytskyin väliseen kansalliseen maantieosuuteen N-03 ().
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 35 068 (2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa (34 278 as.) väestöstä 90,0 prosenttia oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia, 6,6 prosenttia venäläisiä, 2,0 prosenttia puolalaisia, 0,4 prosenttia valkovenäläisiä ja 0,3 prosenttia juutalaisia.
Kaupungista ja sen ympäristöstä on löydetty yli 20 erillistä arkeologista asuinpaikkaa myöhäispaleoliittiselta kaudeelta lähtien. Myös vanhan Rusin ajan asutuksen jäänteitä 1100-1200-luvuilta.
1500-luvun lopulla Utkajoen vasemmalla rannalla oli Volynin voivodikuntaan kuulunut Volja Deražnjanskan kylä (). Tataarit hävittivät kylän vuonna 1617. Vastahyökkäyksen tehnyt Zaslavin ruhtinas Avel Toškovskyi perusti vuonna 1619 kylän perustalle uuden asutuksen, Slavutynin, josta on ensimmäinen kirjallinen maininta tältä vuodelta. Utkajoen oikealle rannalle rakennettiin kolmitorninen puinen linnoitus. Vuonna 1633 asutus sai Magdeburgin kaupunginoikeudet. Vuonna 1637 kaupungissa oli 435 'savua', kolme katua, tori ja sitä ympäröi puinen muuri, jossa oli kahdeksan tornia. Asukkaita oli noin 1 320 (95 % kristittyjä, 5 % juutalaisia). 1600-luvun jälkipuoliskolla rakennettiin kirkko.
Zaslavin ruhtinassuvun jälkeen kaupungin omistaja vaihtui 1673 ja 1720 edelleen Sanhuškivin ruhtinassuvulle. Uudet omistajat purkivat vanhat linnoitukset. Puolan kuningas vahvisti kaupunginoikeudet uudelleen 1754. Slavytian linna rakennettiin uudelleen kartanopihan muotoon (1765-1767), ja lähelle rakennettiin barokkipalatsi (1782-1786, arkkitehti F. Mercks). Kaupungista tuli Sanhuškivin ruhtinassuvun pysyvä asuinpaikka. 
Nykypäivään säilyneitä tunnettuja rakennuksia tai rakennelmia ovat muun muassa katolinen Pyhän Doroten kirkko (1790-1820), Sanhuškivin ruhtinaiden hallintorakennus (1700-luvun loppu), arboretum (1772) ja Pyhän Theotokoksen kirkko (1812). 
Slavuta oli vuosina 1923-2020 Slavutan piirin hallintokeskus. Ukrainan kesän 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa kaupunki piireineen liitettiin osaksi laajenettua Šepetivkan piiriä.
Hassin työväentalo

Hassin työväentalo on Jämsässä Hassin kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti arvokas. Työväentalon omistaa Hassin työväenyhdistys, ja se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Historia.
Hassin työväenyhdistys on perustettu 1905. Ensimmäisiä iltamia on pidetty Norolassa. Tontti on saatu lahjoituksena Nestori Hintalta vuonna 1910. Kylän ohi virtaavasta uittoväylästä on talkoilla ongittu uppotukkeja rakennustarpeiksi. Joonas Korola lainasi rahaa 1 600 mk rakentamista varten. Talo on rakennettu talkoilla.
Yhdistykselle valmistui oma lippu vuonna 1912. Kyläkuntien väliset erimielisyydet johtivat helposti jopa tappeluihin, minkä vuoksi vuonna 1913 perustettiin järjestysvaliokunta valvomaan erityisesti iltamien järjestystä. Erimielisyyksien voimistuessa Hassiinkin perustettiin järjestyskaarti vuonna 1917. Sisällissodan jälkeen haavat umpeutuivat. Työväenyhdistys oli kyläkunnan ensimmäinen virallinen yhdistys, ja siitä tuli kyläläisten yhdysside. Työväentalosta tuli samalla kyläkunnan sivistysrientojen keskus. Siellä oli kauppias Jutilan lisäksi Hassin kylän ensimmäinen puhelin. 
Kieltolain aikana järjestyshäiriöt lisääntyivät, ja erityisen vaikeita Hassissa olivat vuodet 1926–1927. Huvitilaisuuksiin jouduttiin jakamaan pääsykieltoja ja erottamaan jäseniä määräajaksi kieltolakirikkomusten vuoksi. Vuoden 1927 alussa jopa huvitoimikunnan jäseniä oli osallisena talolla sattuneissa järjestyshäiriöissä. 
Toiminta hiljeni 1950-luvulta lähtien, ja 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa yhdistys ajautui kassakriisiin lunastettuaan omakseen työväentalon tontin. Yhdistys joutui myymään 1930-luvulla rakennetun putkan ja levysoittimenkin. 1970-luvulla yhdistys ajoi aktiivisesti oman kylän etuja.
Rakennus.
Työväentalo on valmistunut vuonna 1911. Sen on piirtänyt rakennusmestari Risto Enroos Jämsästä. Talo on hirsirunkoinen ja vuorattu laudoilla 1920-luvulla. Samaan aikaan talo maalattiin punaiseksi paitsi seinien yläosat keltaiseksi. Alkuperäinen kate on päre, myöhemmin huopa. Sisäkatto on paneloitu. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja asunto. Vuonna 1935 talon päärappu valettiin betonista. Vuonna 1936 on korjattu uunit ja sisustettu uudelleen. Vuonna 1945 talon on sähköistetty, ja vuonna 1950 katto on korjattu ja talo maalattu.
Toimintaa työväentalolla.
Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, iltamia, tansseja ja juhlia.
Paula Mononen

Paula Mononen (s. 1979 Kuopio) on suomalainen käsikirjoittaja ja kirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa televisiosarjoissa "Sorjonen", "Mustat lesket" ja "Helppo elämä".
Mononen toimitti vuonna 2018 Schildts &amp; Söderströms -kustantamon julkaiseman kirjan "Aihe vapaa – Vauva.fi-keskustelujen parhaat". Idea "Vauva"-lehden keskustelunpalstan Aihe vapaa -osion parhaista keskusteluketjuista koostetusta kirjasta kehittyi yhteistyössä "Vauva"-lehden kustantamon kanssa.
Victor Langellotti

Victor Langellotti (s. 7. kesäkuuta 1995 Monaco) on monacolainen maantiepyöräilijä. Hän edusti espanjalaista UCI Pro Team -tason Burgos BH -tallia vuosina 2018–2024, ja siirtyi UCI World Tour -tason Ineos Grenadiersiin vuonna 2025.
Langellotti saavutti Euroopan pienten valtioiden kisoissa hopeaa aika-ajossa 2017. Hän voitti kahdeksannen etapin Portugalin ympäriajossa 2022. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän siirtyi mäkikirikilpailun johtoon viidennen etapin jälkeen, ja johti kilpailuosiota kolmen etapin ajan. Hän voitti kuudennen etapin Presidential Cycling Tour of Türkiye -kilpailussa 2023 ja oli toinen Classic Grand Besançon Doubs -ajossa 2024. Hän sijoittui Tour of Norwayn kokonaiskilpailussa toiseksi 2025. Saman vuoden Puolan ympäriajossa hän voitti kuudennen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa viidenneksi.
Barebone

Barebone tarkoittaa tietotekniikassa tietokonetta, jossa on vain välttämättömät komponentit mukana jolloin kustannukset ovat alhaisimmat.
Barebone-tietokoneet voidaan myydä osittain koottuna rakennussarjana ja niitä myyvät sekä yritykset että yksityiset rakentajat.
Barebone on yhdistelmä, jossa on emolevy, kotelo ja virtalähde sekä muita valinnaisia komponentteja ja joka myydään yhtenä yksikkönä.
Barebone-koneen mukana ei normaalisti tule oheislaitteita (näyttöä, näppäimistöä tai hiirtä). Myös suoritin ja RAM-muisti on ostettava erikseen. Lisäksi massamuistilaitteet (kiintolevy, CD-ROM-asema, SSD-asema) sekä laajennuskortit (näytönohjain, verkkokortti) ovat erikseen hankittavia komponentteja. Barebone-konetta voidaan käyttää pohjana tilauskohtaiselle räätälöidylle tietokoneelle, johon valmistaja asentaa halutut komponentit.
Masjid Omar Kampong Melaka

Masjid Omar Kampong Melaka on Singaporen vanhin moskeija. Alkuperäinen rakennettiin vuonna 1820, joskin rakennusta on myöhemmin uudistettu. Alkuperäisen moskeijan rahoitti vauras liikemies Syed Omar bin Ali Aljunied.
Rakennus.
Masjid Omar Kampong Melaka sijaitsee Singaporen Keng Cheow Street -tiellä. Vieressä sijaitsee Singaporen työvoimaministeriön rakennus. Nykyinen moskeijarakennus on rakennettu tiilistä. Vuonna 1982 moskeijaan lisätiin hallinnollinen rakennus ja myöhemmin on lisätty myös opiskelutiloja ja naisten rukoustila. Moskeijan minareetti on peräisin vuodelta 1985 ja se käsittää kupolikaton. Moskkejassa on tilat 500 henkilölle.
Moskeijan ympäristö on pääosin kiinalaisten asuttamaa. Sen käyttäjät ovat etenkin lähistön toimistojen työntekijöitä.
Historia.
Masjid Omar Kampong Melaka on Singaporen vanhin moskeija. Sen rakennuttaminen liittyi Singaporen brittiläisen siirtokunnan perustaja Stamford Rafflesin kaupunkisuunnitelmaan, johon kuului muslimien käyttöön luovutettu tontti, jolle moskeija rakennettiin. Alkuperäisen vuonna 1820 rakennetun puisen moskeijan rakenteamisen rahoitti Singaporeen asettunut arabiliikemies Syed Omar bin Ali Aljunied, joka haudattiin myöhemmin moskeijalle. Moskeijaa käyttivat paitsi muslimisiirtolaiset, mutta myös paikalliset malaijit ja jawi-peranakanit. Nykyinen tiilinen moskeijarakennus valmistui vanhan puisen tilalle vuonna 1855.
Moskeija sijaitsee keskellä muuten pääsääntöisesti kiinalaisten asuttamaa aluetta. Moskeija säästyi kuitenkin rotumellakoilta vuonna 1964. Moskeija julistettiin vuonna 2001 historialliseksi kohteeksi.
Starokostjantyniv

Starokostjantyniv (, , ) on kaupunki Ukrainan länsiosassa Hmelnytskyin alueen H’melnytskyin piirissä. Kaupunki sijaitsee Ikopotjoen varrella.
Starokostjantyniv on rautatien risteyspaikkakunta. Kaupungin kautta kulkee Žytomyristä H’melnytskyihin ja edelleen Romanian rajalle johtava kansallinen maantie N-03 (). Lisäksi Starokostjantynivin saapuu paikallistie R-05 () luoteesta Rivnestä. Kaupungin kaakkoispuolella sijaitsee lentotukikohta.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 34 232 (2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa (35 015 as.) väestöstä 91,1 prosenttia oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia, 6,7 prosenttia venäläisiä, 1,0 prosenttia puolalaisia, 0,4 prosenttia valkovenäläisiä ja 0,2 prosenttia juutalaisia.
Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1505. Vuonna 1561 ruhtinas Konstanty Wasyl Ostrogski (Ostrozkyi) osti kylän ja perusti siihen Konstantinovin kaupungin, jolle hän sai kuninkaalta Magdeburgin kaupunginoikeudet. Yksityisesti omistetun kaupungin omistajasuku vaihtui vuosikymmenten saatossa.
Puola-Liettuan toisessa jaossa (1793) kaupunki siirtyi Venäjän keisarikunnan hallintaan. 1800-luvulle saakka kaupungin nimenä pysyi Konstinov, kunnes nimeen lisättiin vanhaa tarkoittava alkuosa Staro-. Starokonstantinovista tuli osa Zaslavin käskynhaltijakuntaa, myöhemmin osa Volynian kuvernementtia. Vuonna 1905 kaupungissa asui noin 17 000 ihmistä, joista 60 prosenttia oli juutalaisia. Neuvostohallinto perustettiin marraskuussa 1920. Starokostjantyniv (Starokonstantinov) oli vuosina 1923-2020 Starokostjantynivin piirin hallintokeskus. Toisen maailmansodan alla (1939) noin 31 prosenttia väestöstä oli juutalaisia. Natsi-Saksan miehityksen 8. heinäkuuta 1941 – 9. maaliskuuta 1944 aikana kaupunkiin perustettiin ghetto. Vuonna 1943 suuri osa juutalaisista ammuttiin.
Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki kasvoi merkittävästi teollisuuden ja kaupunkiin sijoitetun varuskunnan (erityisesti lentotukikohdan) myötä. Vuonna 1999 alueellisesti merkittävän kaupungin asema.
Vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa kaupunki piireineen liitettiin osaksi laajempaa H’melnytskyin piiriä.
Tunnettuja historiallisia rakennuksia ovat muun muassa: Ostrogskin linna Pyhän Kolminaisuuden kirkkoineen (1561-1571), dominikaanisen luostarin rakennukset (1500-luvulta, kirkon rauniot 1612) ja Johannes Kastajan kirkko (1754—78).
Raymond Nonnatus

Pyhä Raymond Nonnatus (1204 Portell, Urgelin hiippakunta, Katalonia, Espanja – 31. elokuuta 1240 Cardona, Espanja) oli espanjalainen pyhimys, pappi, kardinaali ja yhteisön "Ordo B. Mariae Virginis de Mercede" jäsen. Hän sai sukunimensä “Nonnatus” eli “Ei-syntynyt” siitä että hänen äitinsä kuoli synnyttäessään hänet ja hänet piti poistaa kohdusta keisarileikkauksella.
Raymondin isä suunniteli hänelle uraa Aragonian hovissa mutta mies tunsi kutsua uskonnolliseen elämään ja rupesi lopulta papiksi. Hän auttoi ostamaan kristittyjä orjia Pohjois-Afrikan maurilaisista maista ja antoi itsensä panttivangiksi järjestääkseen yhden heistä vapautettavaksi. Raymond lunastattiin lopulta vapaaksi, palasi Espanjaan ja paavi Gregorius IX teki hänestä kardinaalin. Hän kuoli kuumeeseen matkalla Roomaan vastatakseen paavilliseen kutsuun. Paavi Urbanus VIII julisti hänet autuaaksi 5. marraskuuta 1625 ja paavi Aleksanteri VII julisti hänet pyhimykseksi 1657. Hän eli seuraavien 3 paavien hallintokausien aikana: Innocentius III (1198-1216), Honorius III (1216-1227) ja Gregorius IX (1227-1241).
Hän on vauvojen, synnyttämisen, lasten, odottavien äitien, raskaana olevien naisten, kätilöiden, synnytyslääkäreiden, väärin syytettyjen ihmisten, Dominikaanien tasavallan Baltoan ja Costa Rican San Ramon suojeluspyhimys ja suojeluspyhimys kuumetta vastaan. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 31. elokuuta.
Miestä on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Taborförlaget

Taborförlaget oli Helsingin Filadelfia-seurakunnan ja suomenruotsalaisen helluntailiikkeen kirjakustantamo. Yhtiön perusti vuonna 1931 Helsingin Tabor. Ensimmäinen kustantaja oli Gösta Bergstén. Vuodesta 1933 lähtien kustantamosta tuli Tukholman Filadelfia-kustantamon toimituskumppani Suomessa.
Seurakuntien yhdistyessä yhtiön nimeksi vahvistui Taborförlaget. Yhtiö on julkaissut suomenruotsalaisen helluntailiikkeen kirjoja sekä ruotsalaisten kustantajien kirjoja. 1950-luvulla Taborförlaget julkaisi myös musiikkia ja on myöhemmin julkaissut mm. Edbergin veljesten, Erik Rönnlundin, Marina Sigfridsin ja Janne Nyholmin laulu- ja musiikkitallenteita.
Filadelfian seurakunnan ja Helsingin Tabor-seurakunnan yhdistyessä seurakunta sai nimekseen Filadelfia ja uuden kirjankustantajan nimeksi tuli Tabor. Siitä lähtien Tabor Publishing on palvellut suomalais-ruotsalaista helluntailiikettä ja kauas sen rajojen ulkopuolella. Vuonna 1983 kustantamon omisti Filadelfia-seurakunta. Tuolloin kustantamo yhtiöitettiin ja sen omistajiksi tuli useita helluntaiseurakuntia.
Kustantajat.
Vuosien varrella Taborförlagetin kustantajia ovat olleet mm.:
Jamal Ben Saddik

Jamal Ben Saddik (s. 3. lokakuuta 1990 Antwerpen) on belgialais-marokkolainen raskaansarjan potkunyrkkeilijä. Hän voitti Gloryn raskaansarjan turnauksen 2018. Ben Saddik on otellut myös kahdesti Gloryn raskaansarjan mestaruudesta häviten molemmilla kerroilla Rico Verhoevenille.
Josh Garrels

Josh Garrels (s. 25. syyskuuta 1980 South Bend, Indiana, Yhdysvallat) on laulaja-lauluntekijä, musiikin tuottaja ja yksi levy-yhtiö "Small Voice Recordsin" perustajajäsenistä. Musiikissaan hän yhdistelee perinteisempää folk ja soul -henkistä tyyliä kokeellisempaan ja modernimpaan hiphop ja electronica -äänimaailmaan. Garrels käsittelee teksteissään paljon kristillisiä teemoja, mutta ei tahdo lokeroida itseään kristityksi artistiksi. 
Ura.
Teinivuosinaan punk-yhtyeissä musiikin harrastamisen aloittanut Garrels kääntyi kristityksi hieman yli 20-vuotiaana, ja alkoi tekemään musiikkia sooloartistina. Ensimmäiset kaksi albumiaan "Stonetree" (2002) ja "Underquiet" (2003) Garrels julkaisi omakustanteisesti kotona poltettuina CD-levyinä itse tulostetuilla kansilehdillä. Albumien jakelu tapahtui suoraan Garrelsilta hänen konserteissaan tai postimyynnin kautta. Garrels poisti myöhemmin albumit myynnistä niillä ilman lupaa käyttämiensä cover-kappaleiden ja samplejen käytön vuoksi, ja tuotti sekä julkaisi albumien kappaleet uusiksi "" -nimisellä julkaisulla vuonna 2020.
Vuonna 2006 Garrels perusti yhtenä jäsenenä "Small Voice Records" -levy-yhtiön, jonka kautta hänen musiikkiaan on siitä lähtien julkaistu. Yhtiön ensimmäiset albumijulkaisut olivat "Over Oceans" (2006) ja "Jacaranda" (2008), joka sai kriitikoilta ylistystä ja jolta singlenä julkaistua kappaletta ”Don't Wait for Me” kuultiin CBS:n televisiosarjassa "Aavekuiskaaja" (The Ghost Whisperer). Vuonna 2009 Garrels julkaisi albumin "Lost Animals", joka on kokoelma singlejulkaisujen b-puolia ja ennen julkaisemattomia kappaleita.
Vuonna 2011 Garrels julkaisi tupla-albumin "Love &amp; War &amp; the Sea in Between", joka fyysisen levyjulkaisun lisäksi oli vuoden ajan ilmaiseksi ladattavissa netistä, ja keräsi tuona aikana yli 150.000 latausta. Albumi sai positiivisen vastaanoton sekä kristillisen että sekulaarin median puolelta. Christianity Today -lehti kutsui sitä ”mestariteokseksi” ja nimitti sen vuoden 2011 albumiksi. Myös seuraavaa albumijulkaisua "Home" (2015) sai ladata netistä maksutta. Albumi saavutti korkeimmillaan sijan 19 Billboardin digitaalisten albumien listalla, sekä sijan 83 Billboard 200 -listalla. 
Vuonna 2016 Garrels julkaisi joulualbumin"The Light Came Down", ja vuonna 2019 yhdeksännen studioalbuminsa "Chrysaline". Näiden jälkeen Garrels on julkaissut varhaisista äänityksistään uudelleen tuottamansa albumit "Early Work, Vol.1 (2002-2005)" ja "Early Work, Vol.2 (2020 Versions)", sekä akustisen cover-albumin "Peace to All Who Enter Here".
Gerald Schreck

Gerald Click Schreck (8. maaliskuuta 1939 Pensacola, Florida – 2. huhtikuuta 2022 Pensacola, Florida) oli yhdysvaltalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Schreck voitti Louhi-veneluokan olympiakultaa Méxicossa 1968. Hän voitti myös muita kansainvälisiä kilpailuja ja teki työuransa purjeentekijänä. Scheck kuoli Pensacolassa 83-vuotiaana 2. huhtikuuta 2022.