Émilie du Châtelet

Gabrielle Émilie Le Tonnelier de Breteuil, markiisitar du Châtelet (17. joulukuuta 1706 Pariisi, Ranskan kuningaskunta – 10. syyskuuta 1749 Lunéville, Lorrainen herttuakunta) oli ranskalainen aatelinen, valistuksen ajan matemaatikko, fyysikko ja kirjailija.
Jälkipolvet muistavat hänet etenkin suhteesta Voltaireen. Hän ei ollut ainoastaan Isaac Newtonin teoksen "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematican" ranskantaja vaan myös uuden fysiikan airuita Ranskassa.
Tieteellinen tutkimustyö ja julkaisut.
Du Châtelet julkaisi vuonna 1737 tutkielman, jonka otsikko oli "Dissertation sur la nature et la propagation du feu", joka perustui hänen tulen kanssa tekemäänsä tutkimustyöhön. Se ennakoi nykyisin infrapunasäteilynä tunnetun ilmiön ja valon olemuksen. Hänen kirjansa "Institutions de Physique" (”Luentoja fysiikasta”) ilmestyi vuonna 1740, ja se esiteltiin uusien luonnontieteellisten ja filosofisten ajatusten katsauksena. Siinä hän yhdisti Gottfried Leibnizin teorioita ja Willem 's Gravesanden käytännön havaintoja osoittaakseen, että liikkuvan kappaleen energia on suoraan verrannollinen kappaleen nopeuden "neliöön" (E ∝ v²), ei sen nopeuteen, kuten Newton, Voltaire ja muut olivat aiemmin olettaneet. Myöhemmin du Châtelet formalisoi liike-energialle kaavan Ek = ½mv², jossa Ek on kappaleen liike-energia, m sen massa ja v sen nopeus.
Kuolinvuonnaan vuonna 1749 hän sai valmiiksi työn, jota pidetään hänen merkittävänä saavutuksenaan: hän käänsi ranskaksi Newtonin teoksen "Principia". Käännökseen hän lisäsi energiaperiaatteen johdon mekaniikan peruslaeista. Du Châtelet'n käännös "Principiasta" on edelleen teoksen ranskankielinen standardikäännös.
Suku ja koulutus.
Émilie du Châtelet'n isä oli Ludvig XIV:n hovin korkea virkamies Louis Nicolas le Tonnelier de Breteuil, joka asemansa vuoksi oli hovin seurapiirielämän keskipisteessä, mikä soi perheelle merkittävän aseman. Heidän tuttavapiiriinsä kuului Ranskan tiedeakatemian pysyvä sihteeri Fontenelle. Émilie du Châtelet'n isä Louis Nicolas huomasi tyttärensä lahjakkuuden jo varhain ja järjesti tapaamisen Fontenellen kanssa, jotta nämä voisivat keskustella tähtitieteestä, kun tytär oli kymmenvuotias. 
Émilien äiti Gabrielle Anne de Froullay oli saanut kasvatuksensa luostarissa, joka siihen aikaan oli ranskalaisten tyttöjen ja naisten pääasiallinen oppilaitos. Oletettavasti hän ei hyväksynyt älykästä tytärtään eikä miehensä harrastamaa tyttären älyllisen uteliaisuuden kannustamista, mutta myös että hän olisi hyväksynyt tyttärensä varhaisen opinsaannin sekä kannustanut tätä kyseenalaistamaan vakiintuneita käsityksiä.
Tämän kaltainen opillinen kannustaminen oli hänen asemassaan olevilta vanhemmilta ja tuohon aikaan hyvin poikkeuksellista. Kun Émilie oli pieni lapsi, isä järjesti hänelle liikuntaharrastuksia kuten miekkailua ja ratsastusta, ja kun tytär kasvoi, isä hankki hänelle opettajia. Kaksitoistavuotiaana hän osasi sujuvasti latinaa, italiaa, kreikkaa ja saksaa. Myöhemmin hän julkaisi kreikasta ja latinasta ranskaan kääntämiään näytelmiä ja filosofisia tekstejä. Hän sai opetusta myös matematiikassa, kirjallisuudessa ja luonnontieteissä. Äiti kauhisteli Émilien edistymistä ja vastusti aviomiestään joka vaiheessa, yrittipä hän jopa kerran lähettää tyttärenä luostariin.
Émilie du Châtelet piti myös tanssista, osasi soittaa cembaloa, lauloi oopperoita ja oli harrastelijanäyttelijä. Kun hän oli teini-iässä eikä rahaa kirjoihin ollut, hän hyödynsi matematiikantaitojaan kehittämällä menestyksekkäitä uhkapelimenetelmiä.
Paljon myöhemmin hän kerran menetti Fontainebleaun hovin pelipöydässä korttihuijareille 84 000 frangia (runsaat miljoona euroa nykyrahassa), josta osan hän oli lainannut. Maksaakseen suuren velkansa pian takaisin hän laati nerokkaan rahoitussuunnitelman, joka on verrattavissa nykyajan johdannaisiin ja maksoi veronkerääjille pienehkön summan, jolloin he saivat oikeuden hänen tuleviin ansioihinsa (veronkantajilla oli oikeus saada osa kuninkaalle keräämistään veroista) ja lupasi maksaa hovin pelaajille osan näistä tulevista ansioistaan.
Avioliitto ja rakkaussuhteita.
Émilie avioitui 19-vuotiaana 20. kesäkuuta 1725 markiisi Florant Claude du Chastellet'n (1695–1765) kanssa, ja hänestä tuli markiisitar du Chastellet (kirjoitustavan "Châtelet" otti käyttöön Voltaire, ja se on vakiintunut käytännöksi). Kuten ylhäisön piirissä oli tapana, heidänkin avioliittonsa oli järjestetty. Pariskunnalla ei ollut juuri mitään yhteistä, mutta ajan tavan mukaan avioitumiseen vaikutti omaisuus.
Heille syntyi kolme lasta:
Tämän jälkeen Émilie du Châtelet katsoi aviolliset velvollisuutensa täytetyiksi ja sopi aviomiehensä kanssa, että kumpikin eläisi omaa elämäänsä, joskin yhteinen talous säilyisi. Markiisi oli sotilas ja Burgundissa sijaitsevan Semur-en-Auxois'n kuvernööri, hän keskittyi lasten syntymän jälkeen sotilasuraansa ja näki vaimoaan enää harvoin. Sen ajan ranskalaisen yläluokan piirissä sekä aviomiehen että aviovaimon oli soveliasta pitää rakastajaa sen jälkeen kun lailliset perilliset olivat syntyneet. Rouva du Châtelet palasi Pariisiin ja sen häikäisevään seuraelämään vuonna 1730 ja hänellä oli useita rakastajia ennen kuin hän aloitti suhteen ja henkisen liiton Voltairen kanssa vuonna 1733.
Tutustuminen Newtonin ajatuksiin.
Émilie du Châtelet'lla oli suhde 24-vuotiaana Richelieun herttua Louis-François-Armand de Vignerot du Plessis'n (1696–1788) kanssa, ja suhde kesti puolitoista vuotta. Herttuaa kiinnosti kirjallisuus ja filosofia, ja du Châtelet oli harvoja naisia, jotka pystyivät keskustelemaan hänen kanssaan hänen tasollaan. Du Châtelet luki kaikki merkittävät kirjat, kävi säännöllisesti teatterissa ja nautti älyllisestä keskustelusta. Hän osoitti kiinnostusta Isaac Newtonin teoksiin, ja Richelieu kannusti häntä opiskelemaan korkeampaa matematiikkaa, jotta hän ymmärtäisi paremmin Newtonin teorioita. Ranskan akatemian jäsenestä Pierre Louis Moreau de Maupertuis'sta tuli du Châtelet'n geometrian opettaja, ja heillä oli myös suhde. Maupertuis oli matemaatikko, tähtitieteilijä ja fyysikko ja hän kannatti Newtonin teorioita, jotka olivat Akatemiassa kiihkeän keskustelun aihe.
Émilie du Châtelet ja Voltaire, joka oli hänen neljäs rakastettunsa, tapasivat kun Voltaire palasi maanpaosta Lontoosta. Du Châtelet kutsui hänet asumaan maaseutuasuntoonsa Cirey-sur-Blaiseen Haute-Marneen Koillis-Ranskaan, ja Voltairesta tuli hänen pitkäaikainen seuralaisensa – pitkämielisen aviomiehen silmien alla. Du Châtelet opiskeli fysiikkaa ja matematiikkaa ja julkaisi tieteellisiä artikkeleita ja käännöksiä. Voltairen ystävilleen lähettämien kirjeiden ja heidän toistensa teoksista esittämiensä kommenttien perusteella he elivät yhdessä toisistaan pitäen ja toisiaan kunnioittaen.
Hän onnistui vapauttamaan hillittömän Voltairen monista henkilökohtaisista ja poliittisista vaikeuksista, kuten niistä, jotka seurasivat hänen "Lettres philosophiques" -teoksensa julkaisemista vuonna 1734. Välttääkseen pidätysmääräyksen Voltaire lähti Pariisista saman vuoden kesäkuussa ja turvautui madame du Châteletin linnaan Cireyssä Champagnessa. Tässä turvapaikassa he jatkoivat kirjoittamistaan ​​sekä filosofisia ja tieteellisiä keskustelujaan. Vuonna 1738 du Châtelet ja Voltaire kilpailivat itsenäisesti Ranskan tiedeakatemian tarjoamasta palkinnosta esseestä tulen luonteesta. Vaikka palkinnon voitti sveitsiläinen matemaatikko Leonhard Euler, Émilie du Châteletin "Dissertation sur la nature et la propagation du feu" julkaistiin vuonna 1744 Akatemian kustannuksella. Hän kirjoitti useita muita tieteellisiä tutkielmia ja monia postuumisti julkaistuja teoksia filosofiasta ja uskonnosta.
Voltaire ja madame du Châtelet jatkoivat yhdessä asumista, vaikka Émilie du Châtelet aloitti suhteen runoilija Jean-François de Saint-Lambertin kanssa, joka osoittautui kohtalokkaaksi. Vähän yli 40-vuotiaana hän tuli raskaaksi. Kirjeessään ystävälleen hän kertoi peloistaan, ettei hän ikänsä vuoksi selviäisi synnytyksestä. Lapsen syntymän jälkeen hän kuoli kuuden päivän kuluttua 42-vuotiaana veritulppaan Lorrainen herttua Stanislas Leszczyńskin hovissa Lunévillessä, Voltaire, de Saint-Lambert ja hänen aviomiehensä markiisi du Châtelet olivat hänen luonaan.
Lapsi, joka syntyi oli:
Kirjeessään ystävälleen Preussin kuningas Frederik II Suurelle Voltaire sanoi, että du Châtelet oli "suurmies, jonka ainoa vika oli, että hän oli nainen". 
Vuodesta 1745 kuolemaansa asti hän oli työskennellyt lakkaamatta Isaac Newtonin teoksen "Principia Mathematica" kääntämisen parissa. Se julkaistiin osittain vuonna 1756 Voltairen esipuheella ja ranskalaisen matemaatikko Alexis-Claude Clairaut'n johdannolla. Koko teos ilmestyi vuonna 1759 ja oli monien vuosien ajan Principian ainoa ranskankielinen käännös.