tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kanadan geologia

Kanadan geologia käsittää Kanadan kallioperään, maaperään ja niihin kätkeytyviin luonnonvaroihin liittyviä seikkoja.
Kallioperä.
Atlanttia lähimmillä alueilla on vanhojen ja pois kuluneiden vuorien juuria ja tällä alueella kallioperä on varsin vanhaa. Kaikkein vanhinta kallioperää on Kanadan kilven (ts. Laurentian Kilven) alueella, johon kuuluu noin puolet Kanadan maapinta-alasta. Tällä alueella on enimmäkseen loivaa maastoa, mistä eroavat Quebecin ja Labradorin alueella sijaitsevat vuoristot. Kanadan kilpi ulottuu Yhdysvaltain rajaseudulla sijaitsevien Isojenjärvien alueelta Pohjoiselle jäämerelle. Alueella on maailman laajin prekambriselta ajalta peräisin olevien kivilajien esiintymä. Kivilajit ovat kiteytyneet aikojen kuluessa, mihin ovat vaikuttaneet maan nousemiset ja romahtamiset, vuorijonojen poimuttumiset ja eroosio. Kilven alueella on entisten vuorten jäänteitä, joiden alueella on mäkimaastoa. Viimeisimmän jääkauden aikana mannerjäätikkö muokkasi alueen maaperää merkittävästi. Osittain Yhdysvaltain puolella sijaitsevat Kalliovuoret ulottuvat Kanadan Brittiläiseen Kolumbiaan. Tämä vuoristo alkoi muodostua 60 miljoonaa vuotta sitten, ja se on kaikkiaan noin 4 800 kilometrin pituinen. Kanadan alueella sijaitsevilla Kalliovuorilla on monin paikoin jäätiköitä. Vuorten huippujen väleissä on usein U:n muotoisia, jäätiköiden muodostamia laaksoja. Vuoret ovat jyrkkäpiirteisiä. Kanadan alueella sijaitsevien Kalliovuorten huipuista ovat korkeimpia 3 747 metriä korkea Mount Columbia ja 3 964 metriä korkea Mount Robson.
Maaperä.
Kanadan maannostyyppeihin FAO:n luokittelun mukaan kuuluvat maan pohjoisosassa regosolit, litosolit, podsolit ja cambisolit, tasangoilla histosolit, maan keskiosassa luvisolit, eteläosassa mustamulta ja kastanotseemit.
Kanadalla on myös oma maannosluokittelunsa.
Kaivannaiset.
Kanada tuottaa öljyä, maakaasua ja kultaa.
Vuonna 2016 arvioitiin, että Kanadan maaöljyvarat ovat maailman kolmanneksi suurimmat, Venezuelan ja Saudi-Arabian jälkeen.
Kanadassa on 127 kultakaivosta, joista suurimmat ovat Canadian Malartic Quebecissä, Detour Lake Ontariossa ja Meadowbank Nunavutissa. Vuonna 2022 Kanada oli maailman neljänneksi suurin kullan tuottaja, ja se tuotti noin 220 tonnia kultaa.
M/S Aurora (1938)

M/S Aurora oli suomalainen Turussa Crichton-Vulcanin telakalla vuonna 1938 rakennettu moottorirahtilaiva. Laiva oli valmistuessaan suurin Suomessa siihen asti rakennettu alus. Laivan tilaaja oli helsinkiläinen Laivanvarustaja Oy Atlanta ja se asetettiin valmistuttuaan Suomen Etelä-Amerikan linjalle. Laivan sisaralus oli M/S Atlanta.
Yhdysvallat otti laivan haltuunsa toisen maailmansodan aikana 1941. Laiva saapui New Yorkiin 28. heinäkuuta 1941 ja ankkuroitui Hudson-joen varrelle. 22. elokuuta 1941 laivalla syttyi tulipalo, jossa laivan 1. perämies kuoli ja kapteeni sai pahoja palovammoja. Tulipalon jälkeen laiva korjattiin Newport Newsin telakalla. Vuosina 1942-1946 laiva oli Tyynen valtameren liikenteessä Panaman lipun alla nimellä S/S Rosemont. Laiva palasi toukokuussa 1946 New Yorkiin ja syyskuussa 1946 se palautettiin alkuperäiselle omistajalleen Oy Suomen Etelä-Amerikan Linjalle.
M/S Auroraan asennettiin vuonna 1952 ensimmäisenä suomalaisena kauppalaivana tutka. Laiva myytiin vuonna 1964 kreikkalaiselle Piraeuksessa toimineelle G.&amp; N.Angelakis, D.&amp; S.Grigoriou &amp; J.Maltezos-varustamolle ja se sai nimekseen M/S Ioannis. Laiva romutettiin toukokuussa 1971 Shanghaissa Kiinassa.
Laivan pituus oli 130,2 metriä, leveys 16,6 metriä ja syväys 7,7 metriä. Bruttotonnimäärä oli 4 850 ja kuollut paino 7 300 tonnia. Laivan dieselmoottorin teho oli 5 800 hevosvoimaa.
Turun linnan seurakunta

Turun linnan seurakunta (ruots. "Åbo slottsförsamling") oli keskiajalla perustettu seurakunta, johon kuului Juhana Herttuan hovin aikaan Turun linnan asukkaat, Vähä-Heikkilän kuninkaankartanon ja Ruissalon asukkaat, sekä sotaväki ja vangit. Luterilainen seurakunta palveli siis niin kutsuttuna hoviseurakuntana. Turun linnan seurakunnan kirkkoherran virka lakkautettiin vuonna 1779 ja linnansaarnaajan virka vuonna 1852. Turun linnan kirkko toimi seurakunnan kirkkona vuodesta 1706.
Vuonna 1824 Turun linnan hallussa olleiden maatilojen asukkaat siirrettiin Maarian seurakuntaan ja Kaarinan seurakuntaan. Ruissalon asukkaat siirrettiin vuonna 1852 Turun tuomiokirkkoseurakuntaan, jonka jälkeen Turun linnan seurakunta lakkasi toimimasta.
Ei vain verestä

Ei vain verestä. Vampyyriantologia on Ellen Datlow’n toimittama antologia, johon on koottu vampyyriaiheisia kauhunovelleja.
Oscar Heine

Oscar Heine (ent. Oskar Heinonen, Oskari Juhola-Friisi; 15. maaliskuuta 1854 Vähärauma – 5. elokuuta 1911 Pori) oli porilainen merikapteeni, laivanvarustaja ja liikemies. Hän oli yksi Porin suurimmista laivanvarustajista ja rakennutti monta arvokasta rakennusta Poriin. Hän avioitui Edith Sofia Vilhelmina Gyllenbergin kanssa. Perheeseen syntyi kolme lasta, poika ja kaksi tyttöä.
Hän muutti nimeänsä kaksi kertaa ja lähti merille 15-vuotiaana. Hän on rakennuttanut Heinen talon ja Heinen näköalahuvilan Uniluotoon.
Unikankareen kumpu

Unikankareen kumpu (ruots. "Sömnens kulle") on Turussa Varsinais-Suomessa sijaitseva kumpare, jonka päälle on rakennettu Suomen kansallispyhäkkö, Turun tuomiokirkko. Kumpu on saanut nimensä jo keskiajalla siitä, että se toimi myös hautapaikkana, kun Turun tuomiokirkon lattian alle haudattiin vainajia. Noin 5 000 vainajaa on haudattu tuomiokirkon alle.
On myös arveltu, että nimen elementti "uni" voisi viitata myös jonkinlaiseen rajamerkkiin. Näin ollen kyseessä olisi jokin hyvin vanha raja. Myös muun muassa Alastarolla ja Somerolla tunnetaan Unikankare -nimiset paikat.
Suomen Madridin-suurlähetystö

Suomen Madridin-suurlähetystö () on Suomen ulkomainen edustusto Espanjan pääkaupungissa Madridissä. 
Suomi avasi diplomaattiset suhteet Espanjan kanssa 26. helmikuuta 1918. Suomea edusti aluksi asianhoitaja, sitten konsuli. Vuodesta 1957 lähtien Suomella on ollut suurlähettiläs Madridissa. Edustustoa on syyskuusta 2021 lähtien johtanut suurlähettiläs Sari Rautio.
Ulf Lindholm

Ulf Roland Lindholm (s. 12. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti HIFK:n riveissä puolustajan sekä hyökkääjän pelipaikalla vuosina 1961–1968. "Uffe" Lindholm on nuorin SM-sarjassa pelannut. Lindholm oli mukana nostamassa IFK:ta takaisin mestaruussarjaan kun se kohtasi Töölön Vesan helmikuussa 1967.
Pia Jardi

Pia Jardi (o.s. "Rahikka"; s. 1964 tai 1965) on suomalainen islamilainen aktivisti.
Jardi sai lapsen 17-vuotiaana. Hän tapasi 20-vuotiaana marokkolaissyntyisen Abdessalam Jardin. Tuohon aikaan Pia Jardi työskenteli mainostoimistossa ja oli kahden lapsen yksinhuoltajaäiti. Pariskunnan avioliitto vahvistettiin kesällä 1986 tuomarin edessä Casablancassa. Jardi oli vielä tuolloin kristitty, mutta kääntyi islamiin muutama kuukausi myöhemmin. Muslimiaktivistina toimimisen hän aloitti auttamalla islamilaisten hautajaisten järjestelyssä. Jardi on toiminut muun muassa Suomen Muslimifoorumin pääsihteerinä, Suomen musliminaiset ry:n puheenjohtajana, Suomen islamilaisen neuvoston varapuheenjohtajana ja European Forum for Muslim Womenin hallituksen jäsenenä. Maaliskuussa 2021 Jardi valittiin ensimmäisenä naisena Uskot-foorumin puheenjohtajaksi. Hän oli toiminut Uskot-foorumissa sen perustamisesta lähtien ja ollut sen varapuheenjohtajana kaksi puheenjohtajaksi valitsemistaan edeltänyttä vuotta. Vuonna 2023 Jardia seurasi Uskot-foorumin puheenjohtajana Heikki Huttunen.
Jardi on työskennellyt Suomessa sosiaaliohjaajana. Osan ajasta hän on asunut toisessa kotimaassaan Marokossa. Jardi nousi julkisuuteen Helsingin suurmoskeijahankkeen tiimoilta. Hän oli järjestelemässä hanketta puolisonsa Abdessalam Jardin, imaami Anas Hajjarin ja entisen suurlähettiläs Ilari Rantakarin kanssa. Pia Jardi totesi, että suurmoskeija voisi yhdistää eri maista kotoisin olevia sunnimuslimeita eri yhdyskunnista. Hänen mukaansa moskeijan yhteyteen suunnitellusta monitoimikeskuksesta voisi olla apua kotoutumisessa ja kohtaamispaikan tarjoamisessa kotiin jääneille naisille. Jardi on nimennyt länsimaisen musliminaisen esikuvaksi Muhammadin ensimmäisen vaimon Khadijan.
M/S Aurora (1971)

M/S Aurora oli suomalainen vuonna 1971 rakennettu moottorirahtilaiva. Laivan tilaaja oli Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiö ja se asetettiin valmistuttuaan Suomen Etelä-Amerikan linjalle.
Vuodesta 1985 laiva oli panamalaisen Novashire Shipping Inc.-varustamon omistuksessa nimellä M/S Bruma I, vuodesta 1992 se oli bangkokilaisen Jutha Maritime Public Co Ltd-varustamon omistuksessa nimellä M/S Jutha Nattaka ja viimeksi vuodesta 1995 se oli Saint Vincent ja Grenadiinit-saarivaltion Kingstownissa toimineen Hyperion Nav Corpin omistuksessa nimellä M/S Nattaka. Laiva romutettiin toukokuussa 1996 Mumbaissa.
Laiva rakennettiin Smith's Dock Company Ltdin telakalla Middlesbroughssa Englannissa. Laivan pituus oli 159,76 metriä, leveys 22,06 metriä ja syväys 9,17 metriä. Kuollut paino oli 11 700 tonnia. Laivassa oli kaksi Sulzer-dieselmoottorin teholtaan 14 850 hevosvoimaa. Suurin nopeus oli noin 19 solmua. Seitsemästä laivan ruumasta kolme oli jäähdytysruumia.
Nuoren Voiman Liitto 3/1969

Nuoren Voiman Liitto 3/1969 on vuonna 1969 julkaistu EP-levy. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Marija Zankovetska

Marija Zankovetska, , s. "Adasovska", avioliiton kautta: H’lystova, (4. elokuuta 1854 Zanky, Tšernihivin alue – 4. lokakuuta 1934 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen näyttelijä, laulaja ja teatteriaktivisti.
Zankovetska kävi yksityistä koulua Tšernihivissä. Hän avioitui nuorena ratsuväenupseeri Nikolai H’lystovin kanssa ja asui 1881–1882 Suomenlinnassa, jonne H’lystov sai siirron. Sinä aikana hän opiskeli laulua Helsingin konservatoriossa, mutta laulajanuralle ei ääni kantanut. Hän debytoi 1882 näyttelijänä Ivan Kotljarevskyin näytelmässä "Natalka Poltavka" Marko Kropyvnytskyin seurueessa. Tuotanto merkitsi vuoden 1876 Emsin ukaasilla tukahdutetun Ukrainan ammattimaisen teatterin uudelleensyntymistä. Zankovetska esiintyi useiden ukrainalaisten teatteriseurueiden keskeisenä näyttelijänä vuosina 1882–1922. Venäjän näyttämötyöntekijöiden kongressissa 1897 hän vaati Ukrainan teatterin sensuroinnin lopettamista. Vuosina 1909–1915 hän ohjasi harrastelijaryhmiä Nižynissä ja Krolevetsissa. Hän esiintyi näyttämöllä viimeisen kerran Kiovassa 1922, ja samana vuonna perustettiin hänen nimeään kantava teatteri Zankovetskan teatteri.
Zankovetska näytteli teatterissa yli 30 roolissa ja myös kahdessa elokuvassa, "Natalka Poltavka" (1910) ja "Ostap Bandura" (1923). Hän kirjoitti muistelmat, ja Kiovassa on julkaistu hänen elämäkertojaan (1950, 1953, 1982). Hänen muistoaan kunnioittava museo perustettiin 1964 Zankyyn.
Trifosgeeni

Trifosgeeni (C3Cl6O3) on karbonaattiestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa trifosgeeni on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta ja reagoi alkoholien kanssa karbonaateiksi ja amiinien kanssa karbamaateiksi. Aine liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi tetrahydrofuraaniin, dietyylieetteriin, etyyliasetaattiin ja kloroformiin. Voimakkaasti kuumennettaessa trifosgeeni hajoaa fosgeeniksi ja difosgeeniksi.
Trifosgeenia valmistetaan dimetyylikarbonaatin ja kloorin fotokemiallisella reaktiolla.
Trifosgeenia käytetään fosgeenin sijaan useissa reaktioissa, koska se on kiinteänä fosgeenia helpompaa käsitellä. Yhdiste reagoi alkoholien kanssa pyridiinin katalysoimana alkyyliklorideiksi. Dimetyylisulfoksidin ja trifosgeenin seos on hyödyllinen hapetin alkoholien hapettamiseen aldehydeiksi. Muita reaktioita, joissa trifosgeenia voidaan käyttää, ovat esimerkiksi karbonaattien, karbamaattien, klooriformiaattien, happokloridien ja heterosyklisten yhdisteiden valmistus.
John F. Larchet

John Francis Larchet (13. heinäkuuta 1884 Dublin – 10. elokuuta 1967) oli irlantilainen säveltäjä.
Larchet opiskeli Trinity Collegessa ja Royal Irish Academy of Musicissa. Hänen opettajiinsa kuului Michele Esposito. Larchet sai musiikin kandidaatin arvon vuonna 1915 ja musiikin tohtorin arvon vuonna 1917. Hän toimi Abbey Theatren musiikkijohtajana vuosina 1907–1934. Hän oli Royal Irish Academy of Musicin harmonian ja kontrapunktin professori vuosina 1920–1955 sekä University College Dublinin musiikkiprofessori vuosina 1921–1958. Larchetin johdolla opiskelivat muiden muassa Michael Bowles, Frederick May, Walter Beckett, Joan Trimble, Brian Boydell, T. C. Kelly, Havelock Nelson, Gerard Victory ja Seóirse Bodley.
Larchet sai moniin teoksiinsa vaikutteita irlantilaisesta kansanmusiikista. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuoro- ja muita vokaaliteoksia sekä orkesterimusiikkia. Hän teki myös sovituksia. Larchetin vuoden 1954 sovitus Irlannin kansallislaulusta ("Amhrán na bhFiann") on yhä virallisissa yhteyksissä käytettävä versio.
Evald Rygh

Evald Rygh (26. toukokuuta 1842 Verdal – 9. toukokuuta 1913 Kristiania) oli norjalainen juristi, liikemies ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1892–1894 ja toimi Norjan valtiovarainminsiterinä 1889–1891.
Suomen Méxicon-suurlähetystö

Suomen Méxicon-suurlähetystö () on Suomen ulkomainen edustusto Meksikon pääkaupungissa Méxicossa (Mexico Cityssä). Edustustoa on johtanut suurlähettiläs Päivi Pohjanheimo syyskuusta 2019 elokuuhun 2023 saakka. Syyskuussa 2023 suurlähettiläänä aloittaa Ari Mäki. Meksikon suurlähettiläällä on perinteisesti ollut useita sivuakkredointeja pienempiin Väli-Amerikan maihin.
Meksiko tunnusti Suomen itsenäisyyden heinäkuussa 1920. Diplomaattiset suhteet maiden välillä astuivat voimaan 12. toukokuuta 1937. Suomen suurlähettiläs oli aluksi sivuakkredoitu Suomen Washingtonin-suurlähetystöstä (1949-). Myöhemmin perustettiin suurlähetystö Méxicoon.
Bernhard Steckmest

Bernhard Steckmest (15. helmikuuta 1846 Hampuri – 20. syyskuuta 1926 Oslo) oli saksalaissyntyinen Norjassa vaikuttanut arkkitehti. Hän muutti Kristianiaan (nyk. Oslo) vuonna 1866, ja toimi aluksi muun muassa Paul Duen apulaisena. Tämän kanssa hän perusti vuonna 1870 yhteisen toimiston, jota hän vuodesta 1890 jatkoi yksin.
Suomen Ottawan-suurlähetystö

Suomen Ottawan-suurlähetystö () on Suomen ulkomainen edustusto Kanadan pääkaupungissa Ottawassa. Edustustoa on kesäkuusta 2019 elokuuhun 2023 saakka johtanut suurlähettiläs Roy Eriksson. Syyskuussa 2023 suurlähettiläänä aloittaa Jari Vilén.
Kanadan ystävyyssuhteet Suomeen käynnistyivät huomattavasti ennen Suomen itsenäistymistä, jo Suomen ollessa Ruotsin kuningaskunnan osa ja sittemmin autonominen suuriruhtinaskunta Venäjän keisarikunnassa. Osana ensimmäisen maailmansodan liittoutuneiden maiden kantaa, Kanada tunnusti Suomen itsenäisyyden Pariisissa 3. toukokuuta 1919. Toisen maailmansodan aikana suhteet viilenivät (1941-), mutta palautettiin 1947. Kanadan suhteiden hoitamisen tehostamiseksi Ottawan-edustusto nostettiin suurlähetystöksi 1960.
Kristian Viding

Kristian Viding (s. 1980 tai 1981 Helsinki) on suomalainen kansalaisvaikuttaja. Hän asettui ehdolle Suomen Sisun puheenjohtajaksi syksyllä 2022 ja tuli valituksi.
Viding on toiminut myös Suomen Sisun Uudenmaan piiripäällikkönä ja järjestön esikunnassa valistusjohtajana. Lisäksi hän on istunut Kiuas Kustannuksen hallituksessa. Viding on työskennellyt taksiyrittäjänä ja luonnehtinut itseään liberaaliksi oikeistolaiseksi. Hän oli ehdolla Suomen Sisun puheenjohtajaksi jo vuonna 2019. Viding liittyi vuonna 2007 kokoomukseen ja ryhtyi Wille Rydmanin aktiiviseksi tukijaksi. Hän oli Rydmanin tukija myös tämän tullessa valituksi Kokoomusnuorten puheenjohtajaksi vuonna 2010. Viding on kuvannut valinnan muuttaneen nuorisojärjestön suuntaa hänelle mieluisasti oikeistolaisemmaksi. Suomen Sisussa Viding eteni järjestön sisäiseksi tiedotus- ja viestintävastaavaksi.
Kokoomuksen jälkeen Viding on vaikuttanut perussuomalaisissa.
Jevhen Kornijtšuk

Jevhen Volodymyrovytš Kornijtšuk (; s. 18. lokakuuta 1966 Vinnytsja) on ukrainalainen poliitikko, ja diplomaatti, joka on vuodesta 2020 lähtien toiminut Ukrainan Israelin-suurlähettiläänä. Aikaisemmin hän on toiminut kansanedustajana ja varaoikeusministerinä.
Kornijtšuk valmistui vuonna 1987 Minskin ylemmästä sotilaspoliittisesta oppilaitoksesta, minkä jälkeen hän palveli asevoimissa vuosina 1987–1992. Vuonna 1996 hän valmistui Kiovan kansallisesta yliopistosta lakimieheksi, ja vuonna 1998 hän suoritti Texasin Southern Methodist Universityssä maisterintutkinnon pääaineenaan kansainvälinen oikeus.
Vuosina 1992–1993 Kornijtšuk työskenteli konsulttina Ukrainan oikeusministeriössä. Vuosina 1993–1998 hän toimi Ukrainan varakonsulina New Yorkissa. Vuosina 1997–1998 hän toimi Teksasin pohjoisen tuomiopiirin liittovaltion tuomioistuimen tuomarin sihteerinä. Vuosina 1998–2000 hän toimi Ukrainan ulkoasiainministeriössä neuvonantajana osaamisalueenaan suhteet Yhdysvaltain ja Kanadan kanssa.
Vuonna 2005 Kornijtšuk valittiin Ukrainan sosiaalidemokraattisen puolueen Kiovan paikallisjärjestön johtajaksi. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Julija Tymošenkon ryhmittymän listan 113:ntena ehdokkaana. Hän erosi parlamentista kesäkuussa, mutta tuli valituksi parlamenttiin uudelleen saman vuoden vaaleissa marraskuussa Julija Tymošenkon ryhmittymän listan kymmenentenä ehdokkaana. Toukokuussa 2008 hän erosi jälleen parlamentista. Vuosina 2007–2010 hän toimi varaoikeusministerinä. Toukokuussa 2008 Venäjän ulkoasiainministeriö kielsi Kornijtšukin pääsyn Venäjälle.
Joulukuussa 2010 Ukrainan syyttäjänvirasto ratsasi sosiaalidemokraattisen puolueen puoluetoimiston. Kornijtšuk vangittiin epäiltynä korruptiosta varaulkoministeriytensä aikana. Helmikuussa 2011 hänet vapautettiin asetettiin maastapoistumiskieltoon. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vuonna 2018 antaman nojalla Kornijtšukin pidätys todettiin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 5 artiklan vastaiseksi, ja Ukrainan valtio määrättiin maksaman hänelle 6500 eura korvauksia.
Syyskuussa 2020 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi nimitti Kornijtšukin Ukrainan Israelin-suurlähettilääksi.
Nykroppa

Nykroppa on taajama Filipstadin kunnassa Ruotsin Värmlannin läänissä. Se sijaitsee 13 kilometriä kaakkoon keskustaajama Filipstadista. Vuoden 2020 väestönlaskennassa siellä oli 725 asukasta.
Nykroppa on vanha ruukkialue, jossa on käsitelty rautaa 1500-luvulta alkaen. Se toimi kruununruukkina vuoteen 1622, jolloin omistajaksi tuli muiden muassa Louis De Geer. Vuonna 1714 ainoaksi omistajaksi tuli Claes Linroth, joka yhdisti toiminnan läheisen Storforsin ruukin kanssa. Vuonna 1809 molemmat ruukit osti kreivi C. G. Lövenhielm, ja hänen kuoltuaan 1839 muodostettiin Storfors-yhtiö, josta tuli vuonna 1866 osakeyhtiö. Vuodesta 1909 yhtiön enemmistöomistajana oli Uddeholm-yhtiö, joka uudisti terästehdasta korvaamalla Bessemer-prosessin Siemens-Martin-prosessilla. Vuonna 1918 tehdasyhtiö sulautettiin Uddeholmiin, mutta tehdas jatkoi.
Nykroppan tehtaan huippuaikaa oli 1950-luku, mistä alkoi alamäki joka johti tehtaan sulkemiseen vuonna 1973. Tehtaassa työskenteli paljon suomalaisia, kuten muissakin Uddeholm-yhtiön Värmlannin tehtaissa.
Hubert Parry

Sir Charles Hubert Hastings Parry (27. helmikuuta 1848 Bournemouth – 7. lokakuuta 1918 Rustington) oli brittiläinen säveltäjä, musiikkikirjailija ja musiikkipedagogi. Hän oli merkittävä vaikuttaja englantilaisen musiikin elpymisen taustalla 1800-luvun loppupuolella. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1898, ja hänestä tehtiin baronetti vuonna 1903.
Parry opiskeli Eton Collegessa sävellystä ja sai musiikin kandidaatin arvon Oxfordin yliopistosta vuonna 1867. Myöhemmin hän sai opetusta muun muassa pianisti Edward Dannreutherilta. Parryn kuorosävellysten sarja alkoi teoksella "Scenes from Prometheus Unbound" (1880). Parry sävelsi myös oratoriot "Judith" (1888), "Job" (1892) ja "King Saul" (1894). Vuodelta 1887 on kuorolle ja orkesterille sävelletty "Blest Pair of Sirens", ja vuosina 1916–1918 Parry laati teoksen "Songs of Farewell". Hänen unisonolaulunsa "Jerusalem" (1916) William Blaken "" sanoihin nousi lähes epävirallisen toisen kansallislaulun asemaan Isossa-Britanniassa ensimmäisen maailmansodan aikana ja jälkimainingeissa. Parryn muun tuotannon joukossa on viisi sinfoniaa, sinfoniset muunnelmat, urkumusiikkia, motetteja ja monia lauluja.
Vuonna 1883 Parry sai nimityksen Oxfordin yliopiston "choragukseksi" eli festivaaliaikaiseksi kuoronjohtajaksi. Hän liittyi myös Lontoon Royal College of Musicin henkilökuntaan ja nousi sen johtajan asemaan vuonna 1894. Parrysta tuli vuonna 1900 Oxfordin yliopiston musiikin professori. Parry oli myös musiikkikirjailija, jonka kirjallisiin julkaisuihin kuuluvat "Studies of Great Composers" (1886), "The Evolution of the Art of Music" (1896), "Johann Sebastian Bach" (1909) ja "Style in Musical Art" (1911).
Uddeholm (yritys)

Uddeholm () oli ruotsalainen metalliteollisuusyhtymä, jolla oli aiemmin myös metsäteollisuutta. Se oli Värmlannin Hagforsissa sijainneesta Uddeholmin ruukista kasvamaan lähtenyt yritys, jolla oli tehtaita myös Värmlannin Brattforsissa, Degerforsissa, Munkforsissa ja Nykroppassa. Yritys on pilkottu ja osat myyty tai lopetettu. Vanhasta monialayrityksestä on nykyisin jäljellä työkaluteräksen tuotanto Hagforsissa ja kylmävalssatun nauhan tuotanto Munkforsissa, molemmat itävaltalaisen Voestalpinen omistuksessa.
Historiaa.
Yritys juontaa juurensa vuoteen 1668 kun Johan Karlström, Karlstadin pormestarin poika ja paikallisen kaivoksen johtaja, sai luvan perustaa rautaruukin Hagforsin Stjärnsforsiin. Karlstömin kuoltua ruukin omistajaksi tuli kaivosyrittäjä Bengt Gustaf Geijer vuonna 1720. Hän kehitti ruukkia niin, että häntä pidetään sen varsinaisena perustajana. Geijer määräsi testamentissaan yhtiön säilyväksi hänen jälkeläistensä omistuksessa, ja suvun hallussa yhtiö laajeni ja keskitti sekä metalli- että metsätoimintaansa samoille paikkakunnille Värmlantiin. 
Vuonna 1897 Uddeholm tuotti 17 700 tonnia terästä, 4 800 tonnia sulfaattisellua, 2 200 tonnia sulfiittisellua ja 211 000 tonnia puuhiiltä. Sahatavaraa tuotettiin noin 320 400 rungosta, valtaosin omista metsistä korjatuista. Yhtiöllä oli omat rautatiet väleillä Nordmark–Klarälven ja Skymnäs–Munkfors. Myöhemmin yhtiön satojen kilometrien rataverkko ulottui moniin osiin Värmlantia, ja vuonna 1921 pääosuus Karlstadista Hagforsin kautta Filipstadiin sähköistettiin.
Yhtiön kehitys jatkui 1900-luvulla, ja samalla yhtiön omistus laajeni tuhansille tavallisille piensijoittajille ympäri maan. 1960-luvun alussa yhtiö työllisti noin 14 500 ihmistä ja omisti 220 000 hehtaaria metsää, kaivoksia (mm. Tuolluvaara Kiirunassa), kartanoita, tehtaita ja omia vesivoimaloita. Suurimpia tuoteryhmiä olivat tuolloin paperit, kylmävalssattu rauta, teräslevyt ja kemialliset tuotteet. Uddeholm työllisti 1900-luvulla satoja suomalaisia, joko uudempia siirtolaisia tai jo 1600-luvulla Värmlantiin asettuneiden metsäsuomalaisten jälkeläisiä.
Uddeholm kävi muiden ruotsalaisten teräsyhtiöiden tavoin läpi suuren rakennemuutoksen 1970- ja 1980-luvun vaihteessa. Metsäteollisuus siirtyi 1978 Billerudin kanssa perustetulle yhteisyritykselle, se puolestaan 1980-luvun puolivälissä Storalle ja sitä myötä 1998 Stora Ensolle. Degerforsin terästehtaan omistaa nykyisin Outokumpu. Vuonna 1984 Avesta osti sekä Uddeholmin että kilpailija Fagerstan erikoisterästuotannon. 
Vuonna 1985 Uddeholm-yhtiön osti Marcus Storchin johtama Aga-kaasuyhtiö. Se myi vuonna 1988 Hagforsissa toimivan työkaluterästuotannon Trustor AB:lle ja voimalat Värmlandsenergi AB:lle, joka myöhemmin siirtyi osaksi Fortumia. Vuonna 1991 Trustor myi Hagforsin tehtaan itävaltalaiselle Böhlerille, joka fuusioi sen tytäryhtiöksi Böhler-Uddeholm. Tämän yrityksen osti 2008 itävaltalainen Voestalpine. Hagforsin tehdasyhtiö käytti vuoteen 2010 asti nimeä Uddeholm Tooling AB, sitten nimeä Uddeholm AB.
Vuosina 2002–2008 Uddeholm oli Ruotsin rallin pääsponsori, ja kilpailun keskuspaikkana oli Hagfors.
Uddeholm

Uddeholm on noin 600 asukkaan taajama Hagforsin kunnassa Ruotsin Värmlannin läänin pohjoisosassa.
Uddeholmin kylä kasvoi aikoinaan rautaruukin ympärille, josta kehittyi 1950-luvulla suurimmillaan ollut teräs- ja metsäteollisuuskonserni Uddeholm. Sillä oli 1960-luvun alussa 14 500 työntekijää ja tehtaita eri puolilla Värmlantia. Nykyisin tätä teollisuusperinnettä jatkaa Uddeholmissa itävaltalaisen Böhlerin vuonna 1991 ostama työkaluterästehdas Uddeholm AB.
Qajar-dynastia

Qajar-dynastia (tai qadzar-dynastia) tarkoittaa Iranissa vuosina 1794–1925 hallinnutta šiialaista dynastiaa, jonka hallitsemaa aluetta on kutsuttu Qajar-valtioksi. Dynastian taustavoimana olivat kajarit, turkkilaissukuinen heimo, jonka jäsenet olivat yleensä paimentolaisia. 
Dynastian synty.
Vuonna 1779, kun Moḥammad Karim Khan Zand, Zand-dynastian viimeinen hallitsija oli kuollut, kajarien heimon päällikkö Agha Moḥammad Khan (vallassa 1779–1797) pyrki yhdistämään Iranin valtansa alle. Vuoteen 1794 mennessä hän oli vakiinnuttanut asemansa Georgiassa ja Kaukasuksella, ja vuonna 1796 hänet kruunattiin šaahiksi. 
Agha Moḥammad salamurhattiin vuonna 1797, minkä jälkeen valtaistuimelle nousi hänen serkkunsa Fatḥ Alī Šah (1797–1834). Tämä hävisi kaksi sotaa Venäjälle (1804–1813 ja 1826–1828) ja menetti sille Georgian, Armenian ja pohjoisen Azerbaidzanin.
Šaahit.
Dynastiaan kuuluvia hallitsijoita olivat:
Dynastian tuho.
Dynastian viimeinen hallitsija Ahmad Shah Qajar, joka nousi valtaistuimelle, ei kyennyt pitämään valtakunnan ohjia käsissään. Ensimmäisessä maailmansodassa (1914–18) Iran joutui Venäjän, Britannian ja Osmanien valtakunnan miehittämäksi. Helmikuussa vuonna 1921 Reza Shah Pahlavi, (hallitsijana 1925–1941) kaappasi vallan itselleen. Ahmad Shah Qajar syrjäytettiin lopullisesti lokakuussa 1925, kun hän oli matkalla Euroopassa. Tämän jälkeen vallassa oli Pahlavien hallitsijasuku.
Qajar-valtion luonne.
Qajar-valtio oli tyypillinen heimovaltio siinä, että sen byrokratia oli ohut instituutio, joka liittoutui paikallisten heimojen kanssa ja ohjasi niitä löyhästi edustajiensa välityksellä. Byrokratia keskittyi hovin ympärille. Väestöstä kolmannes tai jopa puolet oli paimentolaisia tai puolipaimentolaisia, jotka karjankasvatuksen ohella viljelivät myös maata. Maakuntien kuvernööreiksi nimettiin heimojohtajia, jotka lähettivät valtiolle tietyn osan kokoamistaan veroista.
Cadillac-sur-Garonne

Cadillac-sur-Garonne on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Garonne-joen varrella, noin 13 kilometriä Langonin kaupungista luoteeseen.
Cadillac-sur-Garonnen nimi oli 31.12.2022 saakka Cadillac.
Cadillac on vuonna 1280 perustettu uusi kaupunki eli bastide. Sen perusti Jean de Grailly Englannin kuningas Henrik III:lle. Vanhoja bastiden linnoituksia on yhä jäljellä, kuten kaksi porttia: vuonna 1315 rakennettu meriportti "Porte de la Mer" ja kelloportti "Porte de l’Horloge". Saint-Martinin kirkko on Gaston III de Foix-Candalen vuonna 1490 perustama kirkko. Se rakennettiin uudelleen vuosina 1541–1544. Kirkon länsijulkisivu ja kellotorni rakennettiin noin vuonna 1865. Cimetière des Oubliés on unohdettujen hautausmaa, joka kuului kaupungin psykiatriselle sairaalalle vuosina 1920-1994. Nykyään se on kunnan hallinnoima, ja siinä on noin 900 hautaa. Yhdellä aukioista on 98 hautaa, joissa lepää ensimmäisen maailmansodan taisteluissa traumatisoituneita veteraaneja.
Château du Cadillac on Épernonin ensimmäisen herttuan Jean-Louis de Nogaret de La Valetten vuosina 1598-1634 rakennuttama linna. Hän oli Ranskan kuningas Henrik III:n suuri suosikki. Linna on ranskalaisen arkkitehtuurin esimerkkejä. Linnassa on säilynyt runsas sisustus, erityisesti sen monumentaaliset takat. Lisäksi siellä on lähes 40 historiallista kuvakudosta. Linna on historiallinen muistomerkki.
Cadillac (täsmennyssivu)

Cadillac voi tarkoittaa seuraavia:
Ajoneuvot.
Cadillac, yhdysvaltalainen automerkki
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2022

Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2022 olivat järjestyksessään 95. maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin 18.–25. syyskuuta 2022 Wollongongissa, Australiassa.
Paula Meehan

Paula Meehan (s. 1955 Dublin) on irlantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija.
Meehan syntyi työväenluokkaisen perheen kuudesta lapsesta vanhimpana. Lapsuudessaan hän vietti aikaa sekä Dublinissa että Isossa-Britanniassa. Meehan sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon englannin kielessä, historiassa ja klassisen sivilisaation tutkimuksessa Trinity Collegesta. Taiteiden maisterin oppiarvon hän suoritti Eastern Washington Universityssa, jossa hän omaksui kirjallisia vaikutteita Gary Snyderilta ja Carolyn Kizerilta. Meehan asettui jälleen Dubliniin vuonna 1983. Hän alkoi pitää kirjoitusworkshopeja vangeille ja matalan tulotason yhteisöille Dublinin kantakaupungissa. Meehan onkin kirjoitustyönsä ohella ajanut sosiaalista oikeudenmukaisuutta ja heikossa asemassa olevien asioita. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa oli "Return and No Blame" (1984). Sitä seurasivat "Reading the Sky" (1986), "The Man Who Was Marked by Winter" (1991), "Pillow Talk" (1994) ja "Mysteries of the Home" (1996). Meehanin runokokoelma "Dharmakaya" (2001) sai Denis Devlin -palkinnon. Hänen myöhempiä runoteoksiaan ovat "Painting Rain" (2009), "Geomantic" (2016) ja "As If By Magic" (2020). "Geomantic" palkittiin Cholmondeley Award for Poetrylla. Meehan on usein tehnyt poikkitaiteellista työtä. Hän on muun muassa laatinut runoja elokuviin ja tanssiesityksiin. Lauluntekijät ovat myös tehneet musiikkia hänen sanoihinsa. Meehan teki yhteistyössä kuvataiteilija Marie Foleyn kanssa kirjan "Six Sycamores" (2004). 14 Henrietta Street -museon innoittaman teoksen "Museum" (2019) hän teki yhteistyöhankkeena valokuvaaja Dragana Jurišićin kanssa. 
Meehanin näytelmien joukossa ovat "Mrs Sweeney" (1997) ja "Cell" (1999). Hän on tehnyt myös monia näytelmiä lapsille. Hänen draamateoksiaan on esitetty sekä laajalti näyttämöillä että radiossa kuunnelmamuodossa. Meehanin tuotantoa on käännetty muun muassa iirin, ranskan, saksan, kreikan, viron ja japanin kielille. Meehanille on myönnetty Marten Toonder Award, Butler Literary Award, Lawrence O'Shaughnessy Award ja PPI Award for Radio Drama. Meehan on valittu Aosdánan jäseneksi, ja vuonna 2013 hän sai nimityksen "Ireland Professor of Poetry" -asemaan toisena naisena sen historiassa. Vuonna 2015 hänet otettiin Hennessy Hall of Fameen saavutuksistaan runoudessa. Meehanin elämänkumppani on runoilija, kirjailija Theo Dorgan.
Vauhtia, vauhtia!

Vauhtia, vauhtia! ("Deprisa, deprisa") on Carlos Sauran käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 1981.
"Vauhtia, vauhtia!" kertoo suurkaupungin laitamilla elävistä nuorista, Ángelasta, Pablosta, Mecasta ja Sebaksesta, jotka haluavat ansaita helppoa rahaa. Pablo ja hänen ystävänsä Meca varastavat autoja ja tekevät sitten ryöstöjä. Baarissa työskentelevästä Ángelasta tulee Pablon tyttöystävä, joka lähtee mukaan rikollisille retkille. Heidän elämänsä jakautuu tylsyyden ja hetkellisen jännityksen välillä.
Saura valitsi rooleihin amatöörinäyttelijöitä. Elokuva edustaa "quinqui"-alagenreä eli espanjalaisia nuorisorikoselokuvia, joiden tähtinäyttelijöinä nähtiin aitoja kadulta poimittuja nuorisorikollisia. Pabloa näytellyt José Antonio Valdelomar kuoli heroiinin yliannostukseen vuonna 1992 suorittaessaan vankeusrangaistusta. Mecan roolin tehnyt Jesús Arias kuoli 32-vuotiaana käytyään läpi useita vankiloita.
"Vauhtia, vauhtia!" voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1981. Digitaalisesti entisöidyn version maailmanensi-ilta oli Berliinissä helmikuussa 2024.
Liisa Taskinen

Liisa Taskinen (s. 1952 Karhula) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hänet valittiin Suomen kommunistisen puolueen (SKP) puheenjohtajaksi kesäkuussa 2022.
Tausta.
Taskinen syntyi työläisperheeseen Karhulassa. Hän loi työuransa lääkärinä ja erikoistui yleislääketieteeseen sekä gynekologiaan. Taskinen suoritti lääketieteelliset opintonsa seitsemässä vuodessa Leningradissa. Erikoistumisensa hän suoritti työn lomassa Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Taskinen työskenteli enimmäkseen Kymenlaakson keskussairaalassa ja Karhulan terveysasemalla. Hän toimi myös ylilääkärin asemassa. Vuosina 1982–1983 hän työskenteli namibialaisille perustetulla pakolaisleirillä Angolassa.
Taskinen jäi eläkkeelle joulukuussa 2019 työskenneltyään lääkärinä neljänkymmenen vuoden ajan.
Järjestö- ja puoluetoiminta.
Taskinen liittyi silloiseen SKP:hen vuonna 1971. Ennen valintaansa SKP:n puheenjohtajaksi hän oli toiminut SKP:n varapuheenjohtajana. Lisäksi hän on johtanut Kotkan Vapaa-ajattelijoita.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Taskinen sai 123 ääntä Kaakkois-Suomen vaalipiiristä.
Europarlamenttivaaleissa 2024 Taskinen sai 280 ääntä koko maassa eikä tullut valituksi.
Poliittiset näkemykset.
Taskinen on vaatinut ilmasto- ja ympäristökriisiin reagoimista suurin päätöksin ja ratkaisuin, joihin hän kokee vallitsevan järjestelmän päättäjät haluttomiksi. Hän ei usko ympäristökriisin ratkaisun mahdollisuuteen markkinatalouden vallitessa. Taskinen on ottanut kantaa Suomen Nato-jäsenyyttä vastaan ja perusterveydenhuollon rahoituksen lisäämisen puolesta. Hän osallistui "Suomen Naiset rauhan puolesta" -liikkeen edustajana Pietarissa syyskuussa 2024 pidettyyn ”Rauhaa, luontoa, yhteistyötä Itämerellä ja arktisilla alueilla” -seminaariin, jossa vaaditiin Ukrainan aseavun lopettamista
Hyvän olon keskus Pirtti

Hyvän olon keskus Pirtti on Pudasjärven keskustaajamassa Kurenalla sijaitseva vuonna 2021 valmistunut ja avattu monitoimitalo. Monitoimitalo rakennettiin samalle tontille, jossa sijaitsi aiemmin vuonna 2018 purettu Kurenalan koulu.
Monitoimitalon tiloissa toimivat Pudasjärven kirjasto, nuorisotilat, kunnan työllisyyspalvelut, Pudasjärven kansalaisopiston toimisto, Pudasjärven Kelan toimisto ja kaupungin terveyskeskus. Lisäksi tiloista löytyy 300-paikkainen auditorio, jossa voidaan järjestää esimerkiksi konsertteja.
Monitoimitalon on suunnitellut Lukkaroinen Arkkitehdit Oy, ja rakentamisesta ja ylläpidosta vastasi YIT. Talon julkisivun hirret toimitti pudasjärveläinen rakennustuotevalmistaja Kontiotuote.
Australian kansalaisuus

Australian kansalaisuus on laillinen suhde Australian ja yksittäisen henkilön välillä. Kansalaisuus on myönnetty rajoitetulla ius soli -periaatteella vuodesta 1986 alkaen. Rajoitetussa ius solissa ulkomaan kansalaisille maassa syntynyt lapsi voi saada maan kansalaisuuden tiettyjen ehtojen täyttyessä. Tätä ennen oli käytössä puhdas ius soli.
Kansalaisen oikeudet ja velvollisuudet.
Australian kansalaisen oikeuksiin kuuluu:
Australian kansalaisen velvollisuuksiin kuuluu:
Kansalaisuuden saaminen syntymällä.
Vuoteen 1986 asti kaikki Australiassa syntyneet saivat maan kansalaisuuden. Tämän jälkeen kansalaisuuden saamiseen syntymän perusteella on vaadittu, että henkilön vanhemmista vähintään toinen on Australian kansalainen tai vähintään yhdellä vanhemmista on pysyvä oleskelulupa Australiassa. Jos lapsi on syntynyt Australiassa ja asunut vakinaisesti Australiassa 10 vuotta peräkkäin, lapsi voi automaattisesti saada Australian kansalaisuuden 10:nnentenä syntymäpäivänänsä riippumatta vanhempien kansalaisuudesta tai maahanmuuttajastatuksesta. Vuodesta 2022 alkaen uusiseelantilaiselle vanhemmalle Australiassa syntynyt lapsi saa automaattisesti Australian kansalaisuuden kunhan vain ovat asuneet Australiassa vähintään neljä vuotta. Ulkomailla syntyneet australialaiset, joiden vanhemmista vähintään toisella on kansalaisuus, voivat saada kansalaisuuden hakemuksella. 
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella.
Australian kansalaisuuden voi saada hakemuksella täyttämällä seuraavat ehdot:
Kansalaisuusvala.
Kansalaisuuden saadessaan täytyy vannoa kansalaisuusvala joka kuuluu (osiota "under God" voi jättää pois niin halutessaan):From this time forward, under God, I pledge my loyalty to Australia and its people, whose democratic beliefs I share, whose rights and liberties I respect, and whose laws I will uphold and obey.
Kaksoiskansalaisuus.
Australia on sallinut kaksoiskansalaisuuden vuodesta 2002 lähtien. Australian kansalaiset ovat automaattisesti myös kansainyhteisön kansalaisia.
Khuda Gawah

Khuda Gawah (; suomeksi ”Jumala on todistaja”) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen eeppinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Mukul S. Anand. Keskeisiä rooleja näyttelevät Amitabh Bachchan, Sridevi (kaksoisroolissa), Nagarjuna, Shilpa Shirodkar, Danny Denzongpa ja Kiran Kumar. Se oli vuoden kolmanneksi eniten tuottanut hindielokuva.
Juoni.
Badshah Khan matkustaa Afganistanista Intiaan löytääkseen Benazirin isän tappajan, jotta hän voisi tehdä tähän vaikutuksen. Hän onnistuu, mutta joutuu pian lavastetuksi murhaan ja jää loukkuun intialaiseen vankilaan.
Ulf Dageby

Ulf Dageby (10. toukokuuta 1944 – 16. heinäkuuta 2024) oli ruotsalainen laulaja, kitaristi ja säveltäjä. Hän oli vuosina 1969–1982 mukana Nationalteatern-yhtyeessä, ja aloitti sen jälkeen soolouran. Hän on myös säveltänyt musiikkia televisiosarjoihin, teatteriin ja elokuviin. Vuonna 2013 Dageby osallistui "Så mycket bättre" -ohjelmaan, joka perustuu samaan formaattiin kuin "Vain elämää".
Lempi Juntunen

Lempi Amanda Juntunen (21. elokuuta 1888 – 7. marraskuuta 1947) oli suomalainen luontaishoitoloiden omistaja. Hän koulutti myös hierojia perustamassaan hieromaopistossa.
Lempi Juntunen perusti vuonna 1922 Lahteen hieromalaitoksen ja luontaishoitolan. Vuonna 1923 hän aloitti hierojien koulutuksen perustamassaan yksityisessä hieromaopistossa. Juntusen luontaishoitola laajeni sitten niin että 1930-luvun lopulla hoitolalla oli sivuhoitolat Helsingissä ja Viipurissa. 
Lempi Juntusen kuoltua 1947 yritystä jatkoivat hänen lapsensa, Lahden laitosta lääkintävoimistelija Kauko Juntunen ja Porin sivuliikettä tytär Kyllikki Juntunen. Lahdessa toiminta jatkui ainakin 1970-luvun lopulle.
Lauri Laitinen

Lauri Laitinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Torstein Dahle

Torstein Dahle (s. 20. helmikuuta 1947 Oslo) on norjalainen ekonomisti ja vasemmistopolitiikko, joka toimi Punainen vaaliliitto -puolueen viimeisenä puheenjohtajana 2003–2007, ja sen pohjalle perustetun Punaisten ensimmäisenä puheenjohtajana 2007–2010. Hän aloitti poliittisen uransa Arbeidernes Kommunistpartissa, jonka jäsen hän oli vuosina 1973–1997. Dahle on istunut Bergenin kaupunginvaltuustossa ja Hordalandin lääninkäräjillä.
REC (romaani)

REC on Marisha Rasi-Koskisen vuonna 2020 ilmestynyt romaani, jonka on kustantanut Schildts &amp; Söderströms. Teos voitti Tulenkantaja-palkinnon vuonna 2020 ja Runeberg-palkinnon vuonna 2021.
Cthulhun jäljet

Cthulhun jäljet on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija August Derlethin novellikokoelma, jonka tarinat kertovat professori Laban Shrewsburyn kamppailusta Cthulhua ja muita suuria muinaisia vastaan. Kertomukset julkaistiin pulp-lehti "Weird Talesissa" vuosina 1944–1952 ja Arkham Housen kustantamana kirjana 1962. Markus Harjun suomennos ilmestyi Vaskikirjojen kustantamana 2019.
Luettelo novelleista.
Englanninkielisen laitoksen päättää essee ”A Note on the Cthulhu Mythos”, jossa Derleth esittää tulkintansa Cthulhu-tarustosta.
Arvostelut.
E. F. Bleiler (1983) pitää "The Trail of Cthulhua" huomattavasti parempana kuin sen edeltäjää "The Mask of Cthulhua" mutta heikompana kuin H. P. Lovecraftin tekstejä, joita Derleth jäljittelee. Bleiler päättää arvionsa lakoniseen toteamukseen: ”Liikaa Sax Rohmeria.”
Vesa Sisättö kirjoittaa "Helsingin Sanomien" arvostelussa "Cthulhun jälkien" novellien toistavan samaa perusrakennetta: ”nuori mies kietoutuu mukaan professorin tehtävään, joka vie hänet esimerkiksi Arabian aavikolla sijaitsevaan Nimettömään kaupunkiin tai Mustalle saarelle keskelle Tyyntä valtamerta. Aikanaan harvakseltaan ilmestyneiden novellien samankaltaiset tarinat tuskin häiritsivät. Peräkkäin luettuna toistuvat juonikuviot ja Suurten Muinaisten luettelot alkavat maistua puulta, vaikka niistä Lovecraftin mytologian rakastajana haluaisikin vaikuttua. August Derleth teki H. P. Lovecraftin Cthulhu-mytologialle hieman saman kuin Don Rosa teki Carl Barksin ankoille: virtaviivaisti ja kanonisoi Cthulhun. Siitä tuli selvemmin ymmärrettävä, mutta samalla osa sen alkuperäisestä kauhistuttavuudesta katosi. Lovecraftilainen tunne hyytävästä tuonpuoleisuudesta ja ihmisjärjen ylittävästä vieraudesta jää puuttumaan.”
Verkkolehti "Kosmokynän" Teemu Korpijärvi pitää "Cthulhun jälkien" suomentamista kulttuuritekona, sillä Derlethin ansiot Cthulhu-taruston vakiintumisessa olivat kiistattomat. Novellit ”tarjoillaan lukijalle minäkertojan näkökulmasta esimerkiksi päiväkirjamuotoisina silminnäkijäkertomuksina ja erilaisina selontekoina. Näin Derleth samalla kehittää Cthulhun tarustoon uutta kirjallista todistusaineistoa ja tuo tarinansa lähemmäs lukijaa. Tekstit ikään kuin asettavat lukijankin Chtulhun myytistöön törmäävän tutkijan, kokijan asemaan, ja osallistavat hänet kertomukseen.” Lovecraftin henkilöhahmoista poiketen Derlethin sankarit ovat aktiivisia toimijoita ja tuovat Korpijärven mieleen Indiana Jonesin, mutta novellit kärsivät ylipituudesta ja kaavamaisuudesta, eivätkä ne ”tyylillisesti tai rakenteellisesti ole kestäneet ajan hammasta kovin hyvin” vaan ovat ajoittain suorastaan puuduttavia.
Merkilliset kirjoitukset

Merkilliset kirjoitukset on S. Albert Kivisen kirja, johon on koottu novelleja, H. P. Lovecraftin elämää ja Cthulhu-tarustoa käsittelevä artikkeli sekä filosofisia esseitä. Ensimmäinen painos ilmestyi 1990 ja laajennettu laitos 2006.
Vastaanotto.
"Aikakoneen" P. A. Manninen arvosteli ensimmäisen laitoksen tuoreeltaan. Manninen pitää avausnovellia ”Tuulta tallova itikka” pettymyksenä, mutta ”Keskiyön mato Ikaalisissa” on erinomainen kertomus joka kestää monta lukukertaa. Aiemmin julkaisematon ”Cthulhun suojatti” tarjoilee ”lovecraftilaista runollista hulluutta” ja ”saattaisi jopa olla kaunein koskaan kirjoitettu suomalainen kauhunovelli”. Parapsykologiaa käsittelevät ”Obliteskentit novellit” ja ”Pöytätanssin oudot kuviot” ovat ongelmallisempia. Kokoelman viimeisen osan filosofisten artikkelien kielenkäyttö on ”jopa teoreettisen filosofian kielenkäytöksi vaikeatajuista”, ja ”onkin syytä ihmetellä, kuinka monet kirjan lukijoista yleensä ovat kykeneväisiä tämän loppuosan lukemaan.”
Argentiinan geologia

Argentiinan geologia käsittää Argentiinan kallioperään, maaperään ja niihin kätkeytyviin luonnonvaroihin liittyviä seikkoja.
Kallioperä.
Maan länsiosassa on osa Andien vuoristosta. Monet joet virtaavat kohti Tyyntämerta Andien välissä sijaitsevia kanjoneita pitkin.
Andien vuoristo on poimuvuoristo, joka syntyi 60 miljoonaa vuotta sitten. Andit muodostavat 7 000 kilometriä pitkän vuorijonon, ja se on maailman pisin vuorijono. Andit kuuluvat Kordillieerien vuoristoon, joka menee läpi Etelä- ja Pohjois-Amerikan. Andeilla on useita vuoriryhmiä, joiden välissä on ylänköalueita. Vuoriston alueella ei ole pitkiä ylityöntövyöhykkeitä, vaan ainoastaan lyhyitä maan kuoren peittymiä.
Maaperä.
Argentiinan itäosassa sijaitsevan Pampan aroalueella maaperä koostuu enimmäkseen hiekasta ja sorasta, jota joet ovat kuljettaneet Andeilta. Maan eteläosa kuuluu Patagonian tasankoon.
Patagonian tasangon pääalueen ja Andien välissä sijaitsevien järvien seudulla on jäätikköaltaita ja moreenikerrostumia.
Tulivuoret.
Andeilla on toimivia tulivuoria ja Chilen rajalla on tulivuoriketju. Yksi tulivuorista on Aconcagua, joka on maailman korkein vuori, joka ei kuulu Himalajaan.
Kaivannaiset.
Argentiinalla on merkittävät malmivarat, mutta niiden hyödyntäminen on alkanut myöhään. Maassa on kultaa, hopeaa, kuparia ja litiumia.
Argentiina on maailman 20. suurin kullantuottaja ja vastaa noin yhdestä prosentista maailman kullantuotannosta. Useimmat suuret kultakaivokset ovat San Juanin ja Santa Cruzin maakunnassa.
Argentiinalla on merkittävät liuskeöljy- ja liuskekaasuvarat.
MotoGP-kausi 2023

MotoGP-kausi 2023 oli ratamoottoripyöräilyn MotoGP-sarjan kausi vuonna 2023.
Kaudella sarjassa oli uutena sprinttikilpailu, jossa ajettiin noin puolet itse pääkilpailun kierroksista. Sprinttikisa ajettiin kaudella jokaisena kilpailuviikonloppuna lauantaipäivänä. Sprinttikisasta yhdeksän nopeinta saivat pisteitä, kun pääkilpailusta pisteitä saivat 15 kärkikuljettajaa.
Kilpailukalenteri.
Kauden kilpailut:
Weekend Snacks

Oy Weekend Snacks Ltd (vuoteen 2018 asti Oy Helsingin Weekend Snacks Ltd) on vuonna 1996 perustettu suomalainen elintarvikealan yritys, joka valmistaa muun muassa peruna- ja linssilastuja. Yrityksen kotipaikka on Kaskinen.
Helsingissä perustettu yritys
on toiminut myös Lapväärtissä, josta muutti myöhemmin Närpiöön ja edelleen Kaskisiin.
Yritys on erikoistunut gluteenittomuuden ja vegaanisuuden ohella linssi- ja kvinoalastuihin, joiden tuotannosta suuri osa meni vientiin vuonna 2018.
Vuonna 2012 tuotteita myytiin Suomen ohella Ruotsissa. Vuonna 2001 yritys sai miljoonakorvauksen euralaiselta pakkausmateriaalin toimittajalta, koska pakkausmateriaali oli pilannut elintarvikkeet.
Agnes Kittelsen

Agnes Kittelsen (s. 20. toukokuuta 1980) on norjalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat olleet Tikken Manus elokuvassa "Max Manus" sekä Hermine televisiosarjassa "Exit". Kittelsen kouluttautui näyttelijäksi Norjan teatterikorkeakoulussa ja on näytellyt television ja elokuvien lisäksi muun muassa Norjan kansallisteatterissa sekä Det Norske Teatretissa. Vuonna 2009 Kittelsen palkittiin Amanda- ja Kanon-palkinnoilla parhaana sivuosanäyttelijättärenä Max Manus -elokuvassa.
Vuonna 2012 julkaistiin seikkailuelokuva "Kon-Tiki", jossa Kittelsen esitti Liv Heyerdahlia. "Kon-Tiki" sai Oscar-ehdokkuuden parhaan vieraskielisen elokuvan kategoriassa lukuisten muiden palkintojen ja ehdokkuuksien ohella.
Vuonna 2018 Kittelsen ohjasi yhden jakson komediasarjaan "One Night".
Kittelsenillä on suomalainen äiti.
Hugo Hukkinen

Hugo Johannes Hukkinen (16. joulukuuta 1896 Porvoo – 20. maaliskuuta 1982 Kuopio) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Hukkisen vanhemmat olivat puuseppä Johan Hukkinen ja Hilda Amanda Backman ja puoliso vuodesta 1924 Laila Regina Stålhane. Hukkinen tuli ylioppilaaksi Borgå lyceumista 1918 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1922. Hän oli toiminimi Joh. Askolinin työnjohtaja 1922, Kotkan Tukinosto Oy:n työnjohtaja ja tarkastaja 1922–1924, Sörnäs Ab:n piiriesimies 1924–1927 ja Hackman &amp; Co:n Kuopion piirin piirimetsänhoitaja vuodesta 1927 ja metsäpäällikkö 1939–1965. Hukkinen oli myös Taasianjoen Uittoyhdistyksen kasööri 1922–1923 ja uittopäällikkö 1924–1927, Kuopion ilmansuojelualueen kulontorjuntaupseeri 1941–1944 ja Kallaveden uittopiirin päällikkö. Hänellä oli lisäksi useita luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Hukkinen sai 1958.
Niinivesi (täsmennyssivu)

Niinivesi tarkoittaa seuraavia:
Kari Hautamäki

Kari Hautamäki -nimisiä henkilöitä ovat:
Vihreä skapulaari

Vihreä skapulaari on roomalaiskatolinen sakramentaali, joka juontaa juurensa ranskalaiseen vinsentiläissisareen Justine Bisqueyburuun, ja hänen kokemaansa Neitsyt Marian ilmestykseen vuonna 1840.
Ulkomuodoltaan vihreä skapulaari on nauhaan kiinnitetty nelikulmainen pala vihreää kangasta, jonka molemmin puolin on kuva. Toisella puolen on Neitsyt Maria, toisella puolen Neitsyt Marian tahraton sydän, jonka yllä on risti ja ympärillä lukee yksinkertaistettu muoto Terve Mariasta: "Marian tahraton sydän, rukoile meidän puolestamme nyt ja kuolemamme hetkenä".
Nimestään huolimatta vihreä skapulaari ei ole varsinainen skapulaari koska se ei liity sääntökuntapukuun eikä sisällä sen mukana tulevia velvoitteita. Sitä varten ei tarvita samanlaista pukemissiunausta kuin ruskealle skapulaarille, vaan riittää kun pappi yksinkertaisesti siunaa sen ennen käyttöä, jolloin siitä tulee sakramentaali. Paavi Pius IX antoi sille virallisen hyväksynnän vuonna 1870. Vihreää skapulaaria suositellaan esimerkiksi sairaille. Tässä mielessä se muistuttaa karismaattisen liikkeen piirissä siunattuja rukousliinoja, joiden lähtökohtina Raamatussa voidaan pitää Luuk. 8:44,46 ja Ap.t. 19:12. Amulettien kantamista Katolisen kirkon katekismus kohdassa 2117 sen sijaan pitää hyljättävänä.
Chelsea Flower Show

Chelsea Flower Show on Royal Horticultural Societyn Lontoon Chelseassa vuosittain järjestämä puutarhanäyttely, jota pidetään johtavana alallaan Britanniassa mutta myös kansainvälisesti. Näyttely on järjestetty vuodesta 1913 lähtien maailmansotia ja vuoden 2020 koronapandemiaa lukuun ottamatta. Tapahtumapaikkana on toiminut alusta alkaen Royal Hospital. Näyttelyssä esitellään ja palkitaan uusia kasvilajikkeita ja tunnettujen floristien ja puutarhasuunnittelijoiden suunnittelemia asetelmia ja paviljonkeja. Tapahtumassa on perinteisesti vieraillut myös kuninkaallisen perheen jäseniä.