Puolanjahtikoira

Puolanjahtikoira () on puolalainen koirarotu. Nimen alkuosa "gończy" vastaa täysin bulgarialaista sanaa "gonche" (vrt. "balgarsko gonche") ja balkanilaista sanaa "gonič" (vrt. "srpski gonič", "crnogorski planinski gonič"). Kaikki ne viittaavat ajokoiraan, mutta rotua ei silti tule sotkea tyypiltään huomattavasti erilaiseen puolanajokoiraan.
Ulkonäkö.
Puolanjahtikoira muistuttaa paljon unkarinajokoiraa ja itävaltalaista tirolinajokoiraa. Se on matala ja kohtuullisen roteva- ja tiivisrakenteinen, mutta kuitenkin siro ajokoira. Rakenteesta käy ilmi kuinka hyvin se kykenee liikkumaan ja kuinka se tulee hyvin toimeen vuoristojen vaikeissa olosuhteissa. Luusto on vahva muttei raskas. Uroksen säkäkorkeus on 55–59 cm ja nartun 50–55 cm. Karvapeite voi olla: a) yksivärinen punainen b) ruskea tan-merkein c) black and tan. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Tämä tasapainoinen ja lempeä koira on todella rohkea ja voi helposti todistaa sen. Se on älykäs ja helppo kouluttaa. Sen ei tule olla aggressiivinen, mutta kuitenkin vieraita kohtaan varautunut. Metsästyskoirana se on erinomainen.
Koska puolanjahtikoira on puolanajokoiraa kevytrakenteisempi, nopeampi ja ketterämpi, siitä saa erinomaisen villisikakoiran. Se soveltuu työskentelemään sekä yksittäin että ajueessa.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Puolan eteläosista. Ajokoirilla metsästystä kuvailtiin puolalaisessa kirjallisuudessa jo 13. vuosisadalla. Puola on aina ollut syvien metsien peittämä ja kookkaan riistan asuttama maa, missä ajokoira oli metsästäjän arvokas apuri. Ajokoirilla metsästys oli erittäin arvostettua puolalaisen aateliston keskuudessa, mikä todistetaan 14. vuosisadan kirjoituksissa.
Puolanjahtikoiraa käytettiin metsästykseen erityisesti Puolan itäisillä rajamailla, Bieszczady-vuoristossa ja Karpaateilla. Mm. Stefan Blocki, Józef Pawlusiewicz, Maurycy Trybulski ja Witold Ziembicki kuvailivat näitä koiria, joiden kanssa he metsästivät ollessaan Podoliassa, Volhyniassa ja Ukrainassa. Itäisillä rajamailla kasvatettuja koiria pidettiin erinomaisina jäniksen ja villisian metsästäjinä. Dobrohostawilaisen Antonii Mogilnickin villisikakoirat olivat kuuluisia koko aluetta ympäröivällä maaseudulla.
16. vuosisadalla puolalaisia ajokoiria oli jo selkeästi kahta eri tyyppiä. 19. vuosisadan metsästyskirjallisuudessa on niistä yksityiskohtaisia kuvauksia: vuonna 1819 Jan Szytier (Poradnik Mysliwych) mainitsi raskaamman puolanajokoiran ("bracke") ja kevyemmän puolalaisen vainukoiran; vuonna 1821 W. Kozlowski kuvaili "Sylwan"-lehdessä molempia tyyppejä; Ignacy Bogatynskin erittäin yksityiskohtaista kuvausta voidaan pitää ensimmäisenä rotumääritelmänä. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vainukoira-tyyppiä eli puolanjahtikoiraa käytettiin yhä kotimaassaan metsästykseen itäisillä alueilla, mutta erityisesti huomattavan vaikeakulkuisten maastojen vuoristoissa. Podkarpaclen alueella kuuluisa puolalainen kynologi, Jozef Pawlusiewicz metsästi sen avulla ja omistautui sen jalostamiselle. Hän kirjoitti ensimmäisen rotumääritelmän ja on hänen ansiotaan että Puolan kennelliitto virallisti rodun. Pawlusiewicz itse kasvatti rotua kennelnimellä "z Karpat", ja hänen koiristaan tuli nykyisen populaation kantayksilöitä. Kuuluisimpiin rodun edustajiin lukeutuvat "Cytra", "Lotny Huron", "Lutnia", "Spiewak" ja "Zagraj" z Karpat -kennelistä, "Mera" ja "Morus" Wilczy Pazur -kennelistä, "Kaprys-Negro" z Tatrzanskich Lasów -kennelistä, "Supel" z Warminskich Szczekaczy -kennelistä, "Nicpon" ja "Obój" Cnotliwy Nos -kennelistä, "Major" Ziebowe Wzgórze -kennelistä, "Raban" z Huculskiej Laki -kennelistä, "Dragon" ze Szkólki Lesnej -kennelistä sekä "Szabla" Klusujaca Sfora -kennelistä. 
Puolanjahtikoira on nykyisin Puolan suosituin metsästyskoira, ja se on 14. rekisteröidyin kaikista Puolassa rekisteröidyistä koiraroduista.