tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viialan työväentalo Vuorela

Viialan työväentalo Vuorela on Akaan Viialassa sijaitseva työväentalo. Talo sijaitsee keskeisellä ja näkyvällä paikalla Viialan keskustan tuntumassa ja se on osa kulttuurihistoriallisesti arvokasta aluekokonaisuutta.
Historia.
Viialan työväenyhdistys perustettiin 12. heinäkuuta 1905 ja se liittyi Sosialidemokraattiseen puolueeseen saman vuoden marraskuussa. Vuonna 1909 yhdistyksessä oli 100 jäsentä ja oma naisosasto. Lainakirjastossa oli 147 nidettä. Oman talon yhdistys sai, kun se marraskuussa 1908 osti Aug. Mäkelän tontin rakennuksineen. Tupaantuliaisia vietettiin joulukuussa. Talo oli liian pieni yhdistyksen tarpeisiin, joten vuonna 1910 yhdistys päätti rakentaa uuden talon. Se osti vanhan kansakoulurakennuksen, riihen ja muutamia kymmeniä pohjatukkeja. Uusi talkoilla ja urakkatyöllä rakennettu talo vihittiin käyttöön 6. syyskuuta 1914. Vanha talo toimi ravintolatilana aina vuoteen 1927 asti, jolloin uutta työväentaloa laajennettiin rakennuksen länsipuolelle. Ravintola muutti uudisosaan ja vanha työväentalo purettiin.
Viialan työväennäyttämö perustettiin vuonna 1907 ja se on yksi vanhimmista yhä toimivista harrastajateattereista. Yhdistys toimi työväentalolla aina vuoteen 1998 asti. Sisällissodan jälkeen työväentalo takavarikoitiin ja se palautettiin yhdistykselle vuonna 1919. Jatkosodan aikana talo toimi sotilaiden majoituspaikkana ja heti sodan jälkeen kurkkumätäsairaalana.
Nykyinen toiminta.
Talolla toimivat yhdistyksen Naisjaoston tanssi- ja askartelupiiri, Nuoret Kotkat ja Viialan Eläkkeensaajat ry. SPR:n Viialan osastolla ja Viialan Pyryllä on talossa oma kokoontumispaikka. Tilaa vuokrataan myös ulkopuolisten tilaisuuksiin.
Arkkitehtuuri.
Hirsirunkoinen talo vuorattiin peiterimavuorauksella mahdollisesti 1930-luvun alkupuoliskon jälkeen. Alumiinirakenteiset ikkunat jäljittelevät jakoineen ja pintalistoineen alkuperäisiä jugendhenkisiä t-karmillisia ikkunoita, joiden ikkunoiden ruudut oli lisäksi jaettu välipuittein pienempiin. Myös pääsisäänkäynnin pariovi on uusittu ja se jäljittelee 1920-luvun ovia. Rakennus on säilyttänyt olennaiset rakennushistorialliset piirteensä ja käyttöhistoriansa puolesta sillä on merkittävää aatehistoriallista arvoa.
Kurt Wrede

Kurt Walter Wrede (25. syyskuuta 1893 Wildenhain, Saksi – 17. joulukuuta 1974 Helsinki) oli saksalaissyntyinen insinööri ja tekstiilialan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Saksissa syntyneen Wreden puolisot olivat 1932–1964 Emilia Maria Åström, vuodesta 1965 Lainen Hilkka Farag (aiemmin Tuurla) ja vuodesta 1973 Hulda Alice Saari (aiemmin Ek). Wrede valmistui rakennusinsinööriksi Holzmindenin teknillisestä opistosta 1914 ja muutti ensimmäisen maailmansodan jälkeen Suomeen, Sementtirakennus-yhtiön palvelukseen. Yhtiön toimitusjohtaja hänestä tuli vuonna 1925. Yritys rakensi asuin-, liike-, teollisuus- ja julkisia kohteita, kuten esimerkiksi Maarianhaminan kirkon.
Yrittäjäksi Wrede ryhtyi perustamalla Suomen Silkkiteollisuus -yhtiön, joka oli laatuaan ensimmäinen Suomessa. Yrityksen liiketoiminta menestyi erittäin hyvin, vaikka alalle tulikin pian kilpailua. Vuonna 1937 yhtiön nimeksi tuli Tikkurilan Silkki. Sota-aika hiljensi liiketoimintaa, mutta tuotannon modernisoinnin ja automatisoinnin ansiosta yritys oli 1950-luvulla Suomen suurimpia. Yhtiönsä koko osakekannan Wrede myi vuonna 1958 Suomen Puuvillalle. Wrede harjoitti myös muuta liiketoimintaa, jo vuonna 1934 hän perusti Vallilan Puuseppä -yhtiön ja toimi sen toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana ja vuonna 1939 hän oli perustamassa Tikkurilan Sähkö- ja Lämpöjohto -yhtiötä. Hänellä oli myös useita oman alansa ja muita luottamustoimia. Teollisuusneuvoksen arvonimen Wrede sai vuonna 1953.
Donetskin tasavalta

Donetskin tasavalta tarkoittaa useita valtioita eri aikoina samoilla seuduilla:
Sointula (Ruovesi)

Työväentalo Sointula on Ruovedellä sijaitseva työväentalo.
Historia.
Ruoveden työväenyhdistys Tulevaisuus perustettiin heinäkuussa 1905, ja se liittyi samana vuonna Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Se oli järjestyksessä toinen työväenyhdistys Ruovedellä, mutta jäsenmäärältään suurin. Perustamisvuonna maksavia jäseniä oli 222 henkeä. Perustavassa kokouksessa oli läsnä noin 150 henkilö, ja innostus uuden yhdistyksen perustamiseen oli suuri. Ensimmäisessä virallisessa kokouksessa, johon oli saatu puhujaksi Yrjö Mäkelin, oli paikalla 300 henkeä. Yhdistys oli vuokralla Ruoveden Vapaaehtoisen palokunnan ja nuorisoseuraliikkeen yhdessä omistamassa talossa, kunnes se sai poliittisista erimielisyyksistä johtuen häädön vappujuhlien jälkeen vuonna 1909.
Pääasiassa talkoilla rakennettu oma hirsitalo valmistui 1909. Suomen sisällissodassa talo takavarikoitiin, mutta se saatiin takaisin vuoden 1919 vapuksi. Työväentalo paloi epämääräisissä olosuhteissa vuonna 1924. Uusi tiilirakenteinen työväentalo valmistui vuonna 1928. Tupaantuliaisia vietettiin juhannuksena 1928. Lapualaiset sulkivat talon kesäkuussa 1930, ja se pakkohuutokaupattiin tammikuussa 1931. Talon ostaneet porvarit myivät sen edelleen seurakunnalle. Kihlakunnan oikeuden päätöksellä Työväenyhdistys Tulevaisuus lakkautettiin ”hyvien tapojen vastaisena”.
Sotien jälkeen vuonna 1945 Tulevaisuus perustettiin uudelleen ja yhdistys sai talonsa takaisin vuonna 1948 takavarikoituja kiinteistöjä koskeneen palautuslain nojalla. Tulevaisuus kuului 1940-luvun lopusta alkaen SKDL:n .
2020-luvulla talossa oli sali näyttämöineen, ravintola, keittiö, vaatesäilytys, wc-tilat ja eteistilat. Oman käytön ohella taloa vuokrataan myös ulkopuolisille. 
Lähteet.
Schrader-venttiili

Schrader-venttiili on venttiili, joka on tyypillinen autoissa mutta myös polkupyörien sisäkumeissa voi olla samanlainen venttiili. Huoltoasemien renkaiden täyttöpisteillä olevia autoihin tarkoitettuja ilmanpaineistusyksiköitä voi käyttää myös näihin.
Muita venttiilityyppejä ovat Dunlop ja Presta. Jos pumppu ei sovi tietylle venttiilityypille niin sopivaa adapteria käyttämällä soveltuu.
Jääpallon Elitserien-kausi 2021–2022

Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2021–2022 kuudentoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana johtuen kevään 2021 vaikeasta korona-pandemia -tilanteesta, jonka vuoksi karsintapelejä ei voitu pelata. Näin sarjasta ei pudonnut ketään ja uusina nousivat IFK Rättvik ja Örebro SK. Kuusi parasta joukkuetta selviytyivät suoraan pudotuspelien neljännesvälieriin, sijoille 7–10 päätyneet karsivat pääsystä neljännesvälieriin. Sarjasta ei pudonnut yhtään joukkuetta.
Sarjaan nostettiin korona-pandemian estäessä karsintojen pelaamisen Örebro SK sitten kevään 2009 putoamisen eli 12 vuoden jälkeen ja IFK Rättvik sitten Jääpallon kevään 1951 putoamisen eli 70 vuoden jälkeen. 
Tällä sarjakaudella 11 Elitserien-joukkuetta 16:sta pelasi kotiottelunsa hallissa eli Västerås SK, IFK Vänersborg, Sandvikens AIK, Vetlanda BK, Villa-Lidköping, Edsbyns IF, Broberg/Söderhamn Bandy, AIK, IK Tellus, IFK Rättvik ja Örebro SK.
Sarjataulukko.
Kuusi parasta suoraan pudotuspeleihin, sijojen 7–10 joukkueet karsivat pääsystä pudotuspeleihin. Sijojen 12-13 joukkueet karsintoihin Allsvenskanin 2. ja 3. sijoittuneen kanssa. Kolme viimeistä eli sijojen 14-16 joukkueet putosivat Allsvenskaniin.
Pudotuspelit.
Loppuottelu.
Uppsalan Studenternas Idrottsplanilla pelatussa loppuottelussa pelasivat toissavuoden loppuottelijat eli Edsbyns IF ja Villa Lidköping. Ottelussa oli kolmen vuoden jälkeen yleisöä. Edsbyns IF otti 13. Ruotsin jääpallomestaruuden. Ottelun ensimmäinen puoliaika päättyi Edsbyns IF:n 4-2, johdossa. Viimeisen Edsbyn maaleista ennen puoliaikaa teki Jimi Heinonen. 
Mestarijoukkue Edsbyns IF:ssä pelasi kolme suomalaista ei maalintekijä Jimi Heinonen sekä Tommi Määttä ja Samuli Helavuori. Loppuottelun kahden maalin tekijöitä olivat Edsbynin Ted Hedell ja Villan Joel Broberg.
Karsinnat.
Karsinnat pelattiin yhdessä neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin neljänneksi ja viidenneksi viimeinen eli Frillesås BK ja Bollnäs GoIF sekä Allsvenskanin toinen ja kolmas eli Åby/Tjureda IF ja Lidköpings AIK. Kaksi parasta pelaa seuraavalla kaudella 2022-2023 Elitserienissä.
Frillesås BK ja Bollnäs GoIF säilyttivat Elitserien-paikkansa.
Parhaat maalintekijät - runkosarja.
Pistepörssin kärkinimet olivat Villa Lidköpingin Christoffer Edlund 84 pisteellä (79+5), AIK Bandyn Erik Pettersson 64 pisteellä (47+17), Brobergin Martin Söderberg 62 pisteella (55+7), Edsbyns IF:n Oscar Wikblad 61 pisteellä (51+10), Sirius IK:n Ted Bergström Heramb 54 pisteellä (43+11) ja Villa Lidköpingin Felix Pherson 54 pisteellä (20+34) sekä AIK Bandyn Alan Džusojev 53 pisteellä (25+28). Parhaat syöttäjät olivat Villa Lidköpingin Martin Karlsson 38 syötöllä ja Edsbyns IF:n Per Hellmyrs 37 syötöllä.
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2021–2022

Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2021–2022 13 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Tällä sarjakaudella 8 Allsvenskan-joukkuetta 13:sta pelasi kotiottelunsa hallissa eli Gripen Trollhättan BK, Katrineholm Bandy, IFK Kungälv, Lidköpings AIK, Nässjö IF, Tillberga Västerås, UNIK ja Åby/Tjureda IF.
Elitserien-karsinnat.
Karsinnat pelattiin yhdessä neljän joukkueen lohkossa. Karsinnoissa pelasivat Elitserienin neljänneksi ja viidenneksi viimeinen eli Frillesås BK ja Bollnäs GoIF sekä Allsvenskanin toinen ja kolmas eli Åby/Tjureda IF ja Lidköpings AIK. Kaksi parasta pelaa seuraavalla kaudella 2022-2023 Elitserienissä.
Frillesås BK ja Bollnäs GoIF säilyttivat Elitserien-paikkansa.
Allsvenskan-karsinnat.
A-ryhmä.
Borlänge Bandy nousi Allsvenskaniin. Falu BS putosi I Divisioonaan. 
B-ryhmä.
Västanfors IF säilytti Allsvenskan-paikkansa.
Tokmak

Tokmak (; vuosina 1861–1962 nimenä Velykyi Tokmak ()) on kaupunki Polohyn piirissä, Ukrainan eteläosan Zaporižžjan alueen keskivaiheilla. Kaupunki sijaitsee Molotšna-joen varrella, maanteitse noin 97 kilometriä aluekeskus Zaporižžjasta eteläkaakkoon. Kaupunki on Ukrainan eteläosien poikki kulkevan poikittaisen rautatieyhteyden asemapaikkakunta (asema Velykyi Tokmak); myös lyhin ratayhteys Krimin autonomisesta tasavallasta itäiseen Ukrainaan kulkee kaupungin kautta.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 30 132 (2021). Tokmak sijaitsee Polohyn piirissä (167 060 as., 2021), jonka osaksi aiempi Tokmakin piiri liitettiin Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa. Tokmak oli aiemman Tokmakin piirin hallinnollinen keskus.
Paikkakunnan kirjallinen historia sai alkunsa vuonna 1784 perustetusta asutuksesta Pultavan kuvernementistä tulleille valtion talonpojille (maaorjille). Tuolloin seutu oli osa Taurian aluetta. Ennen vuotta 1783 seutu oli kuulunut Krimin kaanikuntaan. Kylä kehityi, vuonna 1861 asukkaita oli noin 8 000. Tällöin paikkakunta nimettiin Velykyi Tokmakiksi (suom. Suuri Tokmak). Vuonna 1910 rautatieyhteyden Velykyi Tokmak–Fedorivka rakentaminen (1910) kiihdytti teollista kehitystä. Kaupungin aseman paikkakunta sai 1938; vuonna 1962 palattiin paikkakunnan aiempaan Tokmak-nimeen. Paikkakunnan teollisuus tuotti 1990-luvulla metallilevyjä, dieselkoneita, maatalouslaitteita, purkkiruokia, leivonnaisia, graniittia ja kalusteita.
Osana 24. helmikuuta 2022 aloittamaansa hyökkäyssotaa Venäjä pommitti kaupunkia esimerkiksi 28. helmikuuta, ja miehitti sen 6. maaliskuuta 2022.
Another Miracle

Another Miracle on suomalaisen country-yhtye Steve ’n’ Seagullsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 20. marraskuuta 2020 levymerkillä Playground Music.
Turn Up That Dial

Turn Up That Dial on yhdysvaltalaisen punk rock -yhtye Dropkick Murphysin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 30. huhtikuuta 2021.
Hilma Toivola

Hilma Toivola (os. Viljakainen, 14. marraskuuta 1893 Kangaslampi − 2. lokakuuta 1926 Hämeenlinna) oli suomalainen ammattiyhdistysaktiivi. Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen kuulunut Toivola pidätettiin poliittisen toimintansa johdosta vuonna 1923 ja hän kuoli myöhemmin vankeudessa.
Elämä.
Toivola työskenteli jo lapsesta lähtien palvelijana Savonlinnassa ja muutti 1912 Helsinkiin. Vuonna 1915 Toivola littyi Suomen Vaatetustyöntekijäin Liittoon, jonka ohella hän vaikutti muun muassa Helsingin työväenyhdistyksen johtokunnassa sekä sosialidemokraattisessa nuorisoliitossa. Sisällissodan jälkeen Toivola oli Suomenlinnan vankileirillä, jossa hänen terveytensä heikkeni. 
Vapauduttuaan Toivola lähti kommunistisen SSTP:n toimintaan. Kommunistien vallattua sosialidemokraattisen naisliiton hänet valittiin sen tilalle tammikuussa 1922 perustettuun SSTP:n naissihteeristöön yhdessä Rosa Sillanpään, Elin Fagerholmin, Eva Korhosen ja Matilda Kaihosalon kanssa. 1920-luvulla Toivola oli myös Osuusliike Elannon edustajiston sekä Helsingin kaupungin tutkijalautakunnan jäsen.
Syksyllä 1923 Toivola vangittiin niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä ja hän sai puolentoista vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. Vankeusaikana Toivolan terveys heikkeni entisestään ja hän kuoli lokakuussa 1926 Hämeenlinnan naisvankilan sairaalassa keuhkotautiin. Toivola on haudattu Malmin hautausmaalle.
Mogadishun yliopisto

Mogadishun yliopisto () on vuonna 1997 perustettu yliopisto Somaliassa. Se on maan ensimmäinen yksityinen, voittoa tavoittelematon yliopisto.
Mogadishun yliopistolla oli perustamisensa aikaan vain kuusi professoria. Se toimi yksityisomistuksessa olleessa talossa Mogadishun eteläosassa. Viikon kuluttua avajaisista aseistautuneet joukot kuitenkin ryöstivät kaluston, kirjat, ajoneuvot ja asiakirjat, jolloin yliopiston toiminta tilapäisesti keskeytettiin. Yliopisto siirsi toimintansa hylättyyn koulurakennukseen, mutta sittemmin sekin joutui asejoukkojen hyökkäyksen kohteeksi. Yaqshidiin rakennettiin uusi kampus lahjoittajien avustuksella, ja yliopisto siirsi sinne toimintansa onnistuneesti lukukaudella 2005/2006.
Mogadishun yliopistoon kuuluu monia kampuksia, joista Yaqshidissa sijaitsevalla pääkampuksella opetetaan terveystieteitä, insinööritaitoa, tietotekniikkaa ja tietojenkäsittelytiedettä. Hallinnollinen kampus sijaitsee Mogadishussa.
Green Room

Green Room on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityskauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Jeremy Saulnier. Sen pääosia esittävät Anton Yelchin, Joe Cole, Imogen Poots ja Patrick Stewart. Elokuva seuraa punk-yhtyettä, jonka jäsenet joutuvat uusnatsijoukon piinaamaaksi ensin todistettuaan murhan klubilla.
"Green Room" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2015. Se esitettiin myös Helsingissä Rakkautta &amp; Anarkiaa -festivaaleilla 21. syyskuuta 2015. Se sai pääosin positiivisia arvosteluja kriitikoilta.
Marko Kiuru

Marko Kiuru (5. kesäkuuta 1969 Rauma – 9. maaliskuuta 2022) oli suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kiuru edusti SM-liigassa ainoastaan Rauman Lukkoa, ja liigauran jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta I divisioonassa Centers IFK:n riveissä. Kiuru pelasi liigaurallaan 182 ottelua ja teki niissä 29 maalia ja 73 tehopistettä. Jäähyjä hänelle vihellettiin 18 minuuttia. Maajoukkuetasolla Kiuru edusti Suomea kolmasti alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuosina 1987, 1988 ja 1989 ja oli voittamassa MM-kultamitaleja ensimmäisissä kisoissaan.
Kiuru kuoli maaliskuussa 2022.
Vantaankosken mylly

Vantaankosken mylly on Vantaankosken rannalla sijaitseva entinen vesimylly Vantaanlaakson kaupunginosassa Vantaalla. Tiilirakennus valmistui vuonna 1907, ja se on osa Vantaan vanhinta ja kulttuurihistoriallisesti arvokasta teollisuusaluetta. Se on yksi kolmesta Vantaalla säilyneestä myllyrakennuksesta: muut ovat Tikkurilassa sijaitseva Veininmylly sekä Helsingin pitäjän kirkonkylän mylly lähellä Pyhän Laurin kirkkoa. 
Myllyrakennus, kuten myös sen länsipuolella sijaitseva sähkövoimalaitos sekä koskeen jo 1830-luvulla rakennettu pato ovat suojeltuja asemakaavassa. Sähkölaitos, joka todennäköisesti rakennettiin myllyn kanssa samaan aikaan, tuotti sähköä muun muassa kosken vastarannalla sijaitsevalle Dahlforsin viilatehtaalle.
Historia.
Mylly rakennettiin samalla paikalla aiemmin sijainneen hirsirakenteisen Vantaan ruukin myllyn tilalle. Puinen mylly oli ollut toiminnassa vuosina 1838–1904 ja purettu lopulta vuonna 1906. Rakennuksen eteläpäädyssä sijaitsi trasselin valmistus- ja puhdistuslaitos. Aikaisemmin trasselia valmistettiin ja puhdistettiin Dahlforsin viilatehtaan eteläpuolisella niemellä erillisessä rakennuksessaan, mutta sen tuhouduttua tulipalossa 1900-luvun alussa toiminta siirrettiin myllylle. 1910-luvulta alkaen myllyn yhteydessä sijaitsi myös pieni saha.
Myllyn toiminta jatkui ainakin 1950-luvulla, mahdollisesti 1970-luvulle asti. Rakennus siirtyi Vantaan kaupungin omistukseen vuonna 1975, ja se suojeltiin vuonna 1989. Myllyyn suunniteltiin vuosien ajan erilaista toimintaa, kuten luontokeskusta, kalastustukikohtaa ja ravintolaa. Rakennus toimi kuitenkin pitkään kaupungin varastona, kunnes se vaurioitui tulipalossa vuonna 2009. Tulipalo tuhosi sisustan lähes kokonaan. Katto tuhoutui, mutta myöhemmin myllyyn on tehty tilapäinen vesikatto sekä ikkunoihin ja oviin sääsuojia. Rakennukseen on kohdistunut palon lisäksi myös ilkivaltaa.
Viimeisin kunnostushanke.
Vuonna 2018 kaupunki laittoi myllyn ja koko tontin sivurakennuksineen myyntiin. Mylly aiotaan kunnostaa ja laajentaa tapahtumakäyttöön. Tontille rakennetaan hotelli ja kievari saunatiloineen sekä tapahtumapuisto alueen ulkotiloihin. Vantaan kaupunginvaltuusto hyväksyi kaavamuutoksen helmikuussa 2023.
Žytomyrskan metroasema

Žytomyrska () on yksi Kiovan metron asemista. Se avattiin 24. toukokuuta 2003.
Zeal and Ardor (albumi)

Zeal and Ardor on Zeal and Ardorin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2022.
Helmi Kallio

Helmi Kallio on suomalainen lapsinäyttelijä.
Kallio on toiminut ääninäyttelijänä muun muassa elokuvissa "" (Tabitha Templeton), "Toy Story 4" (Bonnie) ja "Luca" (Giulia Marcovaldo). Kallio näyttelee Tampereen Työväen Teatterin "Matilda"-musikaalissa Amanda Trip -nimistä tyttöä.
Craig Kelly

Craig Kelly (1. huhtikuuta 1966 – 20. tammikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen lumilautailija. 15-vuotisen ammattiuransa aikana Kelly voitti neljä maailmanmestaruutta ja kolme Yhdysvaltain mestaruutta. 
Kelly tunnetaan "vapaalaskun kummisetänä" ja Terje Håkonsen kutsui Kellyä kaikkien aikojen parhaaksi lumilautailijaksi. Hän kuoli laviinionnettomuudessa 36-vuotiaana.
Kreikkalaiset pyramidit

Kreikkalaiset pyramidit ovat antiikin aikaisia pyramideja, joista useimmat sijaitsevat Argoliin alueella Kreikassa. Niitä on löydetty myös muualta Peloponnesokselta sekä muun muassa Boiotiasta. Pyramidit ovat suurimmaksi osaksi tuhoutuneet, ja ainoa paremmin säilynyt on niin kutsuttu Ellinikón pyramidi.
Historia.
Kreikkalaiset pyramidit ovat ainoa esimerkki muinaisesta pyramidimuotoisesta rakentamisesta Euroopan alueella. Pyramidit ajoitetaan yleensä klassisen ja hellenistisen kauden taitteeseen 300-luvun eaa. lopulle, vaikkakin joskus niitä on yritetty sijoittaa jo niinkin varhaiseen aikaan kuin 2800–2500 eaa. tai 2500–2000 eaa. Pyramidit ovat jossakin määrin arvoituksellisia, sillä niiden alkuperää, käyttötarkoitusta tai mahdollista yhteyttä Egyptiin ei tunneta. Mytologian kannalta on huomionarvoista, että pyramideja on erityisesti Argoliin alueella, jossa myyttien mukaan oli Danaoksen perustama egyptiläinen siirtokunta.
Ainoa antiikin aikainen lähde, joka mainitsee pyramidit, on Pausanias. Hän kertoo "Kreikan kuvauksessaan" nykyisin Ellinikón pyramidina tunnetusta muinaisjäänteestä, ja sanoo sen olleen Proitoksen ja Akrisioksen joukkojen välisessä taistelussa kaatuneiden hauta. Näin hän ajoittaa sen jo myyttiaikaan.
Nykytutkijat ovat esittäneet pyramideille useita mahdollisia käyttötarkoituksia: ne olisivat voineet olla paitsi hautoja tai muistomerkkejä myös pieniä linnoituksia, turvapaikkoja, vartio- tai viestitorneja tai liittyä maanviljelyyn tai tähtitieteeseen.
Tunnetut pyramidit.
Parhaiten tunnetut kreikkalaiset pyramidit ovat:
Tutkijat ovat tunnistaneet ainakin 20 mahdollista pyramidia eri puolilla Kreikkaa.
Kserkseen kanava

Kserkseen kanava () oli antiikin aikainen kanava, joka kulki Akten niemen eli nykyisen Chalkidikín niemimaan Áthoksen niemen poikki Kreikassa. Sen rakennutti Persian kuningas Kserkses osana persialaissotien vuoden 480 eaa. hyökkäyksen valmisteluja.
Historia.
Kserkseen kanava kaivettiin Persian kuningas Kserkseen käskystä ennen hänen persialaissotiin kuulunutta hyökkäystään Kreikkaan vuonna 480 eaa. Kanava kaivettiin siksi, ettei rannikkoa pitkin kohti Kreikkaa edenneen Persian laivaston tarvinnut kiertää merenkululle tuuliolosuhteidensa vuoksi vaarallista Akten niemen kärkeä eli Athos-vuorta. Kserkses halusi varoa tätä, sillä Mardonioksen johtama laivasto oli 12 vuotta aiemmassa hyökkäyksessä tuhoutunut niemeä kierrettäessä. Persialaiset olivat tuolloin menettäneet 300 laivaa ja miestä. Kanava oli näin kriittinen uuden hyökkäyksen onnistumiselle mahdollistamalla niemen poikki oikaisun.
Kanavan rakentamisesta kertoo Herodotos "Historiateoksensa" seitsemännessä kirjassa. Hänen mukaansa se kaivettiin noin kolmen vuoden aikana ennen hyökkäystä, toisin sanoen noin vuosina 482–480 eaa. Hän kertoo:
Kanavan mainitsee lyhyesti myös Thukydides. Kanavan kaivaminen on ollut yksi aikansa suurimpia insinööritöitä. Sille on nähty esikuvia babylonialaisissa ja assyrialaisissa kanavointitöissä. Kanava oli kuitenkin tehty kiireellä, eikä sitä ollut tarkoitettu käytettäväksi pysyvänä kulkuväylänä hyökkäyksen jälkeenkin, eikä sitä koskaan ylläpidetty sellaisena.
Myöhemmin historiantutkijat ovat joskus epäilleet sitä, että kanava olisi todella rakennettu ainakaan loppuun saakka. Strabonin mukaan jo Demetrios Skepsisläinen epäili ainakin Herodotoksen kuvauksen paikkansapitävyyttä. M. G. A. P. de Choiseul-Gouffier teki huomioita kanavan paikasta vuonna 1766, ja W. M. Leake tutki paikkaa vuonna 1806. Näiden huomioiden perusteella voitiin jo hahmottaa kanavan ilmeinen sijaintipaikka. Nykyisin kanavan olemassaolo on voitu vahvistaa arkeologisesti käyttäen geofyysisiä seismisiä menetelmiä. Samalla on voitu paikantaa sen tarkka reitti. Löydökset osoittavat Herodotoksen kuvauksen paikkansapitävyyden.
Rakennelma.
Kanava kulki niemen kapeimman kohdan poikki pohjoisrannalta nykyisen Néa Ródan kylän läheltä etelärannalle nykyiselle Trypitín rannalle, yhdistäen näin nykyiset Ierissóksenlahden ja Singitikóslahden. Kanavan pituus oli noin 12 stadionia eli noin kaksi kilometriä. Kanavan leveys oli noin 30 metriä, mutta sen sivut olivat hyvin loivat, ja pohjalla sen leveys oli noin 15 metriä. Tämä mahdollisti juuri ja juuri kahden sotalaivan kulun rinnakkain. Syvyys oli noin 14 metriä. Laskelmien mukaan kanavan kaivamiseksi on pitänyt siirtää noin kuutiometriä maata. Herodotoksen mukaan kanavan suilla oli padot, jotka estivät aallokkoa täyttämästä suita hiekalla.
Nykyisin kanavasta ei ole jäljellä juurikaan maan päällä näkyviä merkkejä lukuun ottamatta painaumaa niemen kapeimman kohdan keskiosissa.
Lygourión pyramidi

Lygourión pyramidi oli antiikin aikainen kreikkalainen pyramidi Argoliissa Kreikassa. Se on saanut nykyisen nimensä Lygourión kylästä, jonka lähellä sen rauniot sijaitsevat.
Historia.
Samoin kuin tunnetumman Ellinikón pyramidin, myöskään Lygourión pyramidin tarkkaa ajoitusta ei tunneta. Varhaisimmassa ajoituksessa sen on ehdotettu olevan peräisin jo niinkin varhaiselta ajalta kuin 2260 eaa. ± 710 vuotta. Näin se olisi noin 600 vuotta Ellinikón pyramidin varhaisimpia ajoituksia myöhempi. Perinteisesti kreikkalaiset pyramidit ajoitetaan kuitenkin vasta 300-luvulle eaa.
Antiikin aikana pyramidi sijaitsi tiellä, joka yhdisti Argoliin tasangon ja Saroninlahden rannan. Sen on ehdotettu olleen tietä vartioinut vartiotorni. Pausanias ei mainitse Lygoúrion pyramidia. Ranskalaiset tutkivat sen raunioita osana Morean tutkimusretkeä vuonna 1829, miltä ajalta on varhaisin maininta koko rakennelmasta. Robert Scranton tutki sitä vuonna 1938.
Rakennelma.
Pyramidin jäänteet sijaitsevat Arachnaío-vuoren juurella noin 1,5 kilometriä luoteeseen Lygoúrion kylästä ja 200 metriä länteen Pyhän Marinan ("Agía Marína") kirkosta. Paikka on noin 33 kilometriä itään Árgoksen kaupungista. Rakennuksesta on säilynyt vain sen pyramidimainen perusta, jonka päällä on oletettavasti ollut torni. Perustusten pohjoissivun pituus on noin 14 metriä ja muiden kolmen sivun pituudet 12 metriä.
Plataiailaisten hautakumpu

Plataiailaisten hautakumpu on antiikin aikainen hautakumpu Marathonin alueella nykyisessä Marathónaksen kunnassa Kreikassa. Se rakennettiin vuonna 490 eaa. Marathonin taistelussa ateenalaisten rinnalla kaatuneiden plataiailaisten haudaksi.
Hautakumpu sijaitsee Vranáksen kylässä Marathónaksen tasangon eli antiikin Marathonin tasangon länsilaidalla lähellä nykyistä Marathonin arkeologista museota. Hautakummun korkeus on noin kolme metriä. Sen sisään johtaa dromos-käytävä. Hautakummun arkeologiset kaivaukset suoritti Spyrídon Marinátos vuonna 1970.
Kaivauksissa kummusta on löydetty kymmenen miehen ja yhden noin 10-vuotiaan pojan jäänteet. Kaksi oli polttohaudattu ja loput ruumishautauksia. Koska hautaan oli haudattu vain miehiä, se on tulkittu Marathonin taistelussa kaatuneiden plataiailaisten haudaksi. Tulkinta on kuitenkin joskus myös kyseenalaistettu, koska sitä ei ole kyetty todistamaan aukottomasti.
Toinen ja kuuluisampi samaan taisteluun liittyvä hautakumpu on noin 2,7 kilometriä idempänä sijaitseva Ateenalaisten hautakumpu.
Ptoioksen heroon

Ptoioksen heroon oli antiikin aikainen heeros Ptoiokselle omistettu heroon Ptoon-vuorella (nyk. Ptóo eli Pelagía) Boiotiassa Kreikassa lähellä Akraifian kaupunkia.
Ptoios oli kreikkalaisessa mytologiassa boiotialaisen kuninkaan Athamaan ja Themiston poika. Tämän kulttipaikkana oli alun perin myöhempi Apollon Ptoioksen pyhäkkö, joka sijaitsi noin 1,2 kilometriä idempänä. Se tuli Apollonin kulttipaikaksi viimeistään noin vuonna 620 eaa. Tämän jälkeen Ptoioksen kultti jatkui erillisessä Ptoioksen heroonissa, jossa Ptoioksen kultti on ollut olemassa viimeistään noin 580 eaa. Kulttipaikka on ollut erityisesti Akraifian kaupungin käytössä.
Heroon sijaitsi nykyisen Kastrákin kukkulan koillisrinteessä paikassa, joka on noin 1,5 kilometriä itään nykyisestä Akraífnion kylästä. Se oli rakennettu kahdelle pengertasanteelle. Ylemmällä tasanteella sijaitsi arkaaisella kaudella noin 600-luvun eaa. lopulla rakennettu temppeli, jonka arvellaan olleen omistettu joko Ptoioksen äidille, Gaia-Demeterille tai Gaia-Europalle. Temppeli oli tehty paikallisesta kalkkikivestä, ja sen ydinosan eli sekoksen koko oli 6 × 17 metriä. Kuusi puista pylvästä jakoivat sen kahteen osaan. Temppeli kunnostettiin 300-luvun eaa. lopulla.
Alemmalla tasanteella, joka oli omistettu heeros Ptoiokselle, oli kaksi alttaria sekä muita rakennuksia. Sieltä on löydetty myös 28 kolmijalan jalustat noin ajalta 550–450 eaa.
Zeus Urioksen pyhäkkö

Zeus Urioksen pyhäkkö () tai "Zeus Urioksen ja kahdentoista jumalan pyhäkkö" oli antiikin aikainen Zeus Uriokselle omistettu pyhäkkö, joka sijaitsi Khalkedonin alueella Bosporoksen Mustanmeren puoleisen pään itärannalla nykyisen Turkin Anadolukavağıssa. Pyhäkön sijaintipaikka sai siitä nimen Hieron.
Hieronia pidettiin Egeanmeren ja Mustanmeren rajakohtana, ja se oli näin tärkeä läpikulkupiste ja monin tavoin ”Mustanmeren avain”. Se oli paikka, jossa kauppalaivat kokoontuivat yhteen Mustanmeren purjehduksille. Se oli myös paikka, josta Mustanmeren purjehduksessa käytettyjen karttojen etäisyysmittaukset aloitettiin. Herodotos mainitsee paikan hyvänä kohtana katsella merta.
Pyhäkkö oli nimellään omistettu ”Hyvän merimatkan Zeukselle” tai ”Hyvien tuulten Zeukselle”. Siellä rukoiltiin otollisen pohjois- tai etelätuulen puolesta, sen mukaan olivatko alukset menossa Mustallemerelle vai Egeanmerelle päin. Pyhäkköön viitataan myös ”Khalkedonilaisten pyhäkkönä” ja ”Aasian pyhäkkönä”. Pyhäkön lisäksi Hieronissa on ilmeisesti ollut myös asutus. Nykyisin Hieronin paikalla ovat bysanttilaisaikaisen Yoroksen linnan rauniot. Sen rakenteissa on käytetty uudelleen paikan antiikin aikaisten rakennusten osia.
Byzantionin kaupungilla oli oma pyhäkkö vastapäisellä eli länsirannalla. Sitä kutsuttiin ”Byzantionlaisten pyhäköksi” ja ”Euroopan pyhäköksi”. Sen kultti oli omistettu Serapikselle ja Kybelelle. Tämä pyhäkkö oli Hieronia vähempimerkityksinen.
Fanni Front

Fanny (Fanni) Front (28. toukokuuta 1921 – 23. elokuuta 2012 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Sosialidemokraattisen Naisliiton viimeisenä puheenjohtajana vuosina 1975–1979. 
Muun muassa toimistonhoitajana ja järjestösihteerinä työskennellyt Front oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen 1964−1992. SDP:n puoluehajaannuksen aikana hän oli 1960-luvulla Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton jäsen. Front vaikutti myös Keski-Suomen Ensikoti-yhdistyksessä ja oli vuonna 1955 perustamassa ensikotia Jyväskylän maalaiskunnan Suuruspäähän.
Borgofranco sul Po

Borgofranco sul Po () on kunta Pohjois-Italiassa Mantovan maakunnassa Lombardian alueella. Vuoden 2011 alussa kunnassa oli 420 asukasta.
Mwele Ntuli Malecela

Mwele Ntuli Malecela (26. maaliskuuta 1963 Dar es Salaam, Tansania – 10. helmikuuta 2022 Geneve, Sveitsi) oli tansanialainen lääketieteilijä, joka toimi erityisesti trooppisten loistautien vastaisessa työssä. Hän johti uransa aikana WHO:n laiminlyötyjen trooppisten sairausten osasto sekä Tansanian kansallista lääketieteellistä tutkimuslaitosta.
Nuoruus, opiskelu ja uran alku.
Mwele Malecela syntyi Dar es Salaam vuonna 1963. Hänen isänsä oli John Malecela, joka toimi 1990–1994 Tansanian pääministerinä.
Malecela suoritti vuonna 1987 Dar es Salaamin yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon eläintieteestä. Tämän jälkeen hän toimi tutkijana Tansanian kansallisessa lääketieteellisessä tutkimuslaitoksessa NIMR:ssa, missä hän tutki filarian aiheuttamaa elefantiaasia, joka on vakavaa turvotusta aiheuttava loistauti. Malecela jatkoi 1990–1995 opintojaan London School of Hygiene &amp; Tropical Medicine, missä hän valmistui ensin maisteriksi ja sitten tohtoriksi parasitologiasta. Malecela oli saanut jatko-opintojaan varten sveitiläis-tansanialaisen stipendin.
Lääketieteellisenä johtajana.
Malecala palasti väitöstyönsä jälkeen Tansaniaan, missä hän sai paikan NIMR:n tutkimusyhteistyön johtajana. Vuonna 2000 hänet valittiin johtamaan Tansanian kansallista elefentiaasiohjelmaa ja vuonna 2010 ensimmäisenä naisena NIMR:n johtajaksi. Tutkimuslaitosta hän johti vuoteen 2017 saakka. Malecala oli vuodet 2001–2004 mukana myös MDP-ohjelmassa, jonka tavoitteena on hävittää jokisokeus ja elefantiaasi.
Malecela valittiin vuonna 2017 Maailman terveysjärjestön WHO:n Afrikan aluetoimiston johtohenkilöstöön. Hän toimi aluejohtajan Matshidiso Moetin hallinnollisena ja diplomaattisena neuvonantajana. Malecala nimettiin 2018 WHO:n laiminlyötyjen trooppisten sairausten osaston johtajaksi. Hänen aikanaan luotiin suunnitelma 20 laiminlyödyksi trooppiseksi sairaudeksi luokitellun taudin estämiseksi, hallinnoimiseksi ja hävittämiseksi. WHO:n silloisen arvion mukaan nämä 20 tautia vaikuttaa 1,7 miljardiin ihmiseen. Vuoteen 2030 tähdätty suunnitelma otettiin käyttöön tammikuussa 2021.
John McNally (nyrkkeilijä)

John McNally (3. marraskuuta 1932 Belfast, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 4. huhtikuuta 2022 Belfast, Pohjois-Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli irlantilainen nyrkkeilijä, olympia- ja EM-mitalisti.
54 kilogramman painoluokassa kilpaillut McNally saavutti olympiahopeaa Helsingissä 1952 hävittyään loppuottelussa hajaäänituomiolla isäntämaan Pentti Hämäläiselle. Hänen mitalinsa oli Irlannin historian ensimmäinen nyrkkeilystä ja maan ensimmäinen olympiamitali 20 vuoteen. Varsovan EM-kilpailuissa 1954 McNally ylsi pronssille. McNally kuoli Belfastissa 89-vuotiaana 4. huhtikuuta 2022.
Conny Vandenbos

Conny Vandenbos (oik. Jacoba Adriana Hollestelle, 16. tammikuuta 1937 – 7. huhtikuuta 2002) oli alankomaalainen laulaja.
Vandenbos aloitti uransa 1960 KRO-radiokanavan "Springplank"-ohjelmassa, jossa hän lauloi ranskalaisia chansoneja. Esiinnyttyään Belgiassa Knokkefestival-festivaalilla 1961 Vandenbos sopi levytyssopimuksen Philipsin kanssa. 1962 Vandenbos sijoittui Alankomaiden karsintana Eurovision laulukilpailuun toimineessa Nationaal Songfestival -laulukilpailussa kolmanneksi kappaleella "Zachtjes". 1964 Vandenbos sai oman televisio-ohjelman "Zeg maar Conny".
Vandenbos voitti Nationaal Songfestival -laulukilpailun 1965 kappaleella "Het Is genoeg""" ja valikoitui näin edustamaan Alankomaita saman vuoden Eurovision laulukilpailuun. Kansainvälisessä laulukilpailussa Vandenbos sijoittui 11:nneksi 18 kilpailijan joukosta. Vuotta myöhemmin Vandenbos saavutti listamenestystä hitillään "Ik ben gelukkig zonder jou".
1970-luvun alussa Vandenbos erosi Philipsiltä ja solmi levytyssopimuksen Basart Recordsin kanssa 1973. Tuohon aikaan useimmat hänen kappaleistaan olivat hollanninkielisiä versioita ulkomaalaisista kappaleista. 1977 Vandenbos sai Gouden Harp -palkinnon albumista "Zo wil ik leven". 1993 hänelle myönnettiin kultalevy albumista "De 14 grootste hits van Conny Vandenbos".
"Sijoitus Alankomaiden albumilistalla
Dahlforsin viilatehdas

Dahlforsin viilatehdas on Vantaankosken rannalla sijaitseva ravintola ja entinen tehdas Vantaan Viinikkalassa. Rakennus on suojeltu asemakaavalla. 
Historia.
Tehtaan perusti ruotsalainen Walfrid W. Wahlberg alun perin kaksikerroksiseen hirsirakennukseen 1880-luvulla. Vuonna 1903 alkuperäinen rakennus korvattiin tiilisellä. 1900-luvun alussa tehdasta laajennettiin kaarevalla lisäosalla. Wahlberg osti myös kosken länsirannalla sijainneen Vantaan ruukin ja perusti viilatehtaan eteläpuolelle trasselitehtaan, joka kuitenkin paloi 1900-luvulla. 
Rakennus toimi viilatehtaana vielä 1960-luvullakin. Se oli Vantaankoskella viimeinen alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan toiminut teollisuuslaitos. 1960-luvulla Wahlbergin perikunta myi tehtaan ja tehdasalueen Vantaan kaupungille. Kaupunki ei kuitenkaan löytänyt tyhjälle tehtaalle käyttöä. Vuonna 1984 rakennus vaurioitui tulipalossa. Rakennukselle annettiin purkutuomio, mutta kuntalaisten painostuksesta se päätettiin kuitenkin säilyttää. Museoviraston suojelupäätös myönnettiin vuonna 1985. Rakennus peruskorjattiin, ja vuodesta 2002 alkaen tehtaan tiloissa on toiminut Kuninkaan Lohet -niminen tilausravintola ja ohjelmapalveluyritys.
Mykola Voronyi

Mykola Kindratovytš Voronyi (; salanimiä muun muassa: Arlekin, Vištšyi Oleh, Homo, Siriuk ja Kondratovytš; 7. joulukuuta 1871 Rostov-na-Donu, Donin kasakoiden alue – 7. kesäkuuta 1938 Odessa, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen runoilija, toimittaja ja teatteriohjaaja.
Voronyi opiskeli Harkovan ja Rostovin pedagogisissa oppilaitoksissa. Opinnot keskeytti hänen poliittisesta toiminnastaan johtunut pidätys, ja sen jälkeen hän oli poliisin tarkkailussa. Kolmen vuoden kuluttua hän aloitti opiskelun Wienin ja Lvivin yliopistoissa. Hän toimi Ternopilissa Marko Kropyvnytskyin ja Panas Saksahanskyin teatteriryhmissä ja liittyi Ukrainan vallankumouspuolueeseen. Hän oli vuodesta 1901 Tšernihivissä semstvon palveluksessa ja kirjoitti teatteriarvosteluja.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 Voronyi oli Kiovassa Kansanteatterin ohjaaja. Vuosina 1920–1921 hän oli Puolassa Varsovassa Ukrainan kansantasavallan pakolaishallituksen attaseana. Hän oli sitten Lvivissä opettajana ja siirtyi 1926 opettajaksi Neuvosto-Ukrainaan Harkovan musiikki- ja teatterikouluun ja kirjoitti Kiovassa käsikirjoituksia ja kritiikkiä ja toimi kääntäjänä.
Voronyi kirjoitti runoja jo opiskellessaan. Hän oli ensimmäisiä ukrainalaisia modernisteja, ja herätti modernismin manifestillaan vuonna 1901 vilkasta keskustelua. Serhi Jefremov oli hänen merkittävimpiä vastustajiaan. Vorony toimitti kirjallisen kalenterin "Z-nad h’mar i z dolyn" (1903), joka oli ensimmäisiä Ukrainassa julkaistuja ohjelmallisesti modernistisia kirjallisia kokoelmia. Hän vastusti realistista runoutta ja kansanrunoutta, ja toisaalta hän sai arvostelua pinnallisesta kauneudenpalvonnasta ja teemojen ja kuvien vähäisyydestä.
NKVD pidätti Voronyin 1934, ja hänet karkotettiin Voronežiin. Hän asui vuodesta 1937 Hlynjanessa. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin 29. huhtikuuta 1938. Hänen maineensa puhdistettiin Josif Stalinin kuoltua, ja valikoima hänen runojaan "Vybrani poeziji" ilmestyi 1959.
Maria Arnholm

Maria Elisabeth Wallgren Arnholm (s. 16. maaliskuuta 1958 Partille) on ruotsalainen liberaalin puolueen poliitikko ja Kronobergin läänin maaherra vuodesta 2020. Aiemmin hän on istunut valtiopäivillä (2014–2020) sekä toiminut Ruotsin tasa-arvoministerinä (2013–2014).
Elli Kallioranta

Elli Kallioranta (16. huhtikuuta 1903 Jämsä – 2001 Helsinki) oli suomalainen kotitalousteknikko ja kansanvalistaja, joka työskenteli pitkään Pienviljelijäin Liiton neuvojana. Hän oli merkittävä suomalaisen maaseudun ruokakulttuurin vaikuttaja.
Elämä.
Kallioranta syntyi Jämsän Kähössa torppari Kalle Kalliorannan (1877–1977) ja Maria Valkkisen (1876–1913) perheeseen. Hän oppi lukemaan jo kolmivuotiaana ja kävi myöhemmin kiertokoulua sekä kansakoulua. Äidin kuoltua Kalliorannan isä avioitui uudelleen ja Kallioranta joutui maataloustöiden ohella hoitamaan sisarpuoliaan. Vuodesta 1921 lähtien Kallioranta opiskeli Jämsän kansanopistossa, Otavan opistossa ja Reitkallin puutarhakoulussa, josta hän valmistui kotitalousneuvojaksi vuonna 1926. Kallioranta työskenteli muun muassa Oulussa, Leppävirralla ja Muhoksella, kunnes hänet palkattiin Pienviljelijäin Liiton naistoiminnan ohjaajaksi vuonna 1932.
Työssään Kallioranta kiersi eri puolilla maata luennoimassa emännille. Hän vastasi yksinään liiton kotitalousneuvonnasta pääkonsultti Ragni Karlssonin keskittyessä maatalousneuvontaan. Lisäksi hän laati oppimateriaalia sekä kirjoitti artikkeleita, ohjeita ja pakinoita, joita julkaistiin muun muassa Pienviljelijäin Liiton lehdessä sekä esitettiin Yleisradiossa. Liiton jakautuessa vuonna 1949 Kallioranta jatkoi sosiaalidemokraattien muodostamassa Suomen Pienviljelijäliitossa. Viimeiset vuotensa hän työskenteli liiton kirjanpitäjänä ja jäi eläkkeelle vuonna 1970. Kallioranta kuoli perheettömänä Helsingissä 98-vuotiaana.
Merefa

Merefa () on kaupunki Itä-Ukrainassa, Harkovan alueen Harkovan piirissä. Kaupunki sijaitsee pienen Merefajoen varrella, maanteitse 25 kilometriä (rautateitse 22 km) aluekeskus Harkovasta lounaaseen.
Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 21 421 (2021), vuoden 2001 väestönlaskennassa asukkaita oli ollut 25 018.
Rautatien risteyspaikkakunta, rautatieasema. Eurooppatien osuus Harkovasta etelälounaaseen kulkee kaupungin halki.
Historia.
Perustettu 1595, mainitaan vuonna 1627. Oli kasakkaosasto Harkovan rykmentin asemapaikkakunta. Kasakkapäällikkö, atamaani Ivan Sirkon (1618—1680) todennäköinen syntymäpaikka. 1700-luvun alkuvaiheessa Krimin tataarit tuhosivat asutuksen useasti. Merefa sai vuonna 1928 kaupunkityyppisen taajaman aseman, vuonna 1938 tuli nimitys kaupungiksi.
"(kaupunkiartikkelin historia- ja kuvausosuus ovat keskeneräisiä. Artikkeli aloitettu 7.4.2022.)"
Osana hyökkäyssotaansa Venäjä ampui 17. maaliskuuta 2022 tykistöllä Merefan kaupunkiin tuhoten muun muassa koulun ja kulttuuritalon. Tykistötulitus tappoi 21 ihmistä ja haavoitti 25:tä.
Pauli Ylisaari

Pauli Herman Ylisaari (27. elokuuta 1928 Lapua – 20. syyskuuta 1984 Lapua) oli suomalainen rakennusmestari, rakennusalan yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Pauli Ylisaaren vanhemmat olivat maanviljelijä Aukusti Ylisaari ja Tyyne Kortesoja ja puoliso vuodesta 1952 Anneli Kaisa Sofia Katajamäki. Ylisaari kävi ammattikoulun ja työskenteli rakennusalalla, mutta suoritti vielä Vaasan teknillisen koulun ja valmistui sieltä rakennusmestariksi vuonna 1957. Työskenneltyään valmistumisen jälkeen rakennusmestarina eri työnantajien palveluksessa Ylisaari perusti liikekumppaninsa kanssa vuonna 1961 maanrakennusalalla toimineen yrityksen Koneyhtymä Ylisaari &amp; Katajamäki. Jo seuraavana vuonna Ylisaari perusti kuitenkin oman Rakennusliike P. Ylisaari -yhtiön. Se toteutti lukuisia teollisuus-, asunto- ja julkisia kohteita Etelä-Pohjanmaalla, kuten esimerkiksi Kauhajärven kirkko Lapualla. Yritys työllisti enimmillään kolmesataa henkilöä. 
Vuonna 1968 Ylisaari oli perustamassa Pohjansepot-yhtiötä, joka keskittyi siltaurakointiin, maanrakentamiseen ja vaativiin rakennuskohteisiin kuten Helsingin–Porvoon moottoritie, Pernon telakka ja Porttipahdan tekojärven yhteydessä toimiva vesivoimala. Yhtiössä oli enimmillään noin viisisataa työntekijää. Vuonna 1975 Ylisaari meni osakkaaksi myös EP-Säiliö-yhtiöön, joka valmisti rakennusteollisuuden tarpeisiin teräsrakenteita ja säiliöitä. Pohjansepot-yhtiön Ylisaari myi vuonna 1983 Perusyhtymälle. Teollisuusneuvoksen arvonimen Ylisaari sai vuonna 1978.
Atlantinsilopää

Atlantinsilopää ("Alepocephalus bairdii") tai atlantinsilokuore on silopäihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantin pohjois- ja keskiosista.
Koko ja ulkonäkö.
Atlantinsilopää voi kasvaa suurimmillaan 100 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen. litteähkö ja suuripäinen. Kalan silmät ovat kookkaat. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa. Väriltään atlantinsilopää on violetinruskea.
Levinneisyys ja elintavat.
Atlantinsilopäätä tavataan Grönlannista länteen Virginiaan asti ja itään Mauritaniaan asti. Se liikkuu parvissa lähellä hiekkapohjaa tyypillisimmin 600–1 000 metrin syvyydessä. Kala on peto ja syö muun muassa meduusoja, kalmareita, äyriäisiä ja kaloja. Atlantinsilopään lisääntymisaika on tammikuusta huhtikuulle. 
Atlantinsilopäätä kalastetaan kaupallisesti ravinnoksi, mutta saaliista noin puolet heitetään takaisin mereen.
Mstan valuma-alue

Mstan valuma-alue on Venäjällä Novgorodin ja Tverin alueilla 
sijaitseva Nevan vesistöön kuuluva valuma-alue, jonka pääuomaan kuuluva Msta laskee Ilmajärveen Veliki Novgorodin lähellä. Kaikista Ilmajärveen laskevien jokien valuma-alueista Mstan valuma-alueella on pisin 617 kilometrinen pääuoma. Valuma-alueen pinta-ala on 23 300 neliökilometriä.
Yleistä.
Mstajoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Olhavanjoen valuma-alueeseen, jonka Mstan valuma-alueessa se sijaitsee. Msta, joka alkaa Mstinojärvestä, muodostaa Olhavanjoen valuma-alueen pääuoman 445 kilometriä pitkän keskiosuuden ja Mstinoon laskeva Tsna 160 kilometriä pitkän latvaosuuden. Tämä 617 kilometriä pitkä pääuoma muodostaa pääosan Olhavanjoen yhteensä 848 kilometriä pitkästä pääuomasta . Valuma-alueen pinta-ala on 23 300 neliökilometriä, mikä on 29 % Olhavanjoen valuma-alueesta ja 35 % Ilmajärven valuma-alueesta. Joen keskivirtaamia mitataan 84 kilometriä suistosta ylöspäin sivujoen Hubkan yläpuolelta. Keskivirtaamaksi ilmoitetaan 202 m³/s. Joki on nykyään purjehduskelpoinen suistosta Holovan sivujoelle asti.
Sivujokia.
Koska Tsna muodostaa pääuoman latvaosuuden, on sen valuma-alue käsitelty omassa artikkelissaan ja täällä omissa kappaleissaan. Mstan valuma-alueen Tsnan alapuolista osaa kutsutaan siksi Mstan alueeksi.
Mstan alue.
Mstajoen sivu-uomia on olemassa varsinkin alajuoksun alavilla seuduilla useita kymmeniä. Alla olevaan taulukkoon on koottu vesistöviranomaisten luettelemat suurimmat sivu-uomat. Niihin liittyvien tietojen lähteet on lueteltu taulukon alle ja ne on lisäksi eritelty kunkin joen kohdalle oikeaan sarakkeeseen.
Tsnan valuma-alue.
Tsna muodostaa valuma-alueen latvaosuuden, joka on 160 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 4 140 neliökilometriä. Oheiseen taulukkoon on kerätty Tsnan sivu-uomia. Lähdemerkinnät ovat pääosin samoja kuin edellä. Niitä voi tutkia yllä sijaitsevassa pääartikkelissa.
Järviä.
Mstan alueen järviä.
Mstinojärvi sijaitsee pääuomassa Mstan ja Tsnan välissä. Se on vanha tekojärvi, jolla vesitien vedenpintaa on säännöstelty suurien veneiden ja pieneten laivojen liikkumisen mahdollistamiseksi. Mstan uoman lähellä pienten laskujokien tai -uomien varsilla sijaitsevista järvistä voidaan mainita esimerkiksi Bolšoje Oparhino (Большое Опархино), 
Všivoje (Вшивое), Vjale (Вялье), Dubenskoje (Дубенское), Dudenevo (Дуденево), Karasino (Карасино), Kolodežskoje (Колодежское), Lonevo (Лонево), Maksimovskoje (Максимовское), Medvedko (Медведько), Nikolskoje (Никольское), Olešno (Олешно), Pestšnoje (Песчаное) ja Jaštšerovo (Ящерово).
Tsnan valuma-alueen järviä.
Tsnan valuma-alueella on tekojärven lisäksi vähän järviä. Sonkajoen uomassa sijaitsee suurehko järvi Sonino (Сонино ). Šlinajoen laajalla valuma-alueella on järviä enemmän. Niistä voidaan mainita esimerkiksi Šlino (Шлино), Glybi (Глыби), Belje, Tihmen (Тихмень), Kamennoje (Каменное), Granitšnoje (Граничное), Seremo (Серемо), Martjušino (Мартюшино), Starožil (Старожил) ja Šlintso (Шлинцо). Tsnan suurin järvi on Vyšni Volotšokin tekojärvi , jonka vedenpintaa on aikoinaan nostettu vesitien laivaliikenteen mahdollistamiseksi.
Eestilä

Eestilä on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Katalaanit

Katalaanit () on etninen ryhmä, joka elää pääosin Kataloniassa. Heidän 
äidinkielensä on ollut perinteisesti katalaani, mutta suurin osa on nykyään kaksikielisiä. Katalaanien pääuskonto on katolilaisuus, mutta uskonnottomuus on nykyään myös yleistä.
Vadim Arhipkin

Vadim Vjatšeslavovitš Arhipkin (, s. 15. syyskuuta 1990 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen, hyökkääjänä pelaava jääpalloilija, joka edustaa ruotsalaista Edsbyns IF:ää.
Arhipkin kasvoi jääpalloilijaperheessä, sillä hänen isänsä Vjatšeslav oli myös jääpalloilija ja maailmanmestari. Perhe asui 2000-luvun alussa Ruotsissa ja Arhipkin aloittui uransa pohjois-ruotsalaisen Karlsborg BK:n junioreissa. Ensimmäinen aikuissarja oli Ruotsin 1. Divisioona ja Selånger SK. Arhipkin vaihtoi vajaan kauden jälkeen Broberg/Söderhamn Bandyn riveihin, jossa hän pelasi neljä kautta ja jonka jälkeen hän siirtyi synnyinmaahansa Venäjälle Moskovan Dynamon riveihin. Silloisen huippuseuran riveissä Arhipkin voitti kaksi mestaruutta ja yhden hopean sekä maailmancupin voiton. 
Syksyllä 2014 Arhipkin palasi Ruotsiin Broberg/Söderhamnin riveihin. Seuran sijoitukset Ruotsin Elitserienissä olivat tyypillisesti sarjan keskivaiheilla pelien päättyessä viimeistään loppuottelujen puolivälierissä. Arhipkin pelasi kaikkiaan seitsemän kautta kevääseen 2021 asti, jonka jälkeen hän siirtyi sarjan huippuseuraan Edsbyns IF:n riveihin ja jossa hän oli voittamassa heti keväällä 2022 Ruotsin mestaruutta. 
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Reykjavíkin yliopisto

Reykjavíkin yliopisto () on Islannin pääkaupungissa Reykjavíkissa sijaitseva yksityinen yliopisto. Sen kampus sijaitsee kaupungin keskustan eteläpuolella lähellä Reykjavíkin lentoasemaa.
Hallinto.
Yliopisto on muodoltaan osakeyhtiö, jonka suurin omistaja (64 prosenttia) on Islannin kauppakamarin koulutusrahasto; muut omistajat ovat Islannin teollisuusyritysten liitto (24 prosenttia) ja Islannin työnantajien keskusliitto (12 prosenttia).
Laitokset ja osastot.
Yliopisto käsittää kaksi laitosta, joiden alaisuudessa toimii seitsemän osastoa:
Luettelo Islannin yliopistoista

Tämä on luettelo Islannissa toimivista yliopistoista.
Muut yliopistot.
Lisäksi Islannissa toimii myös Yhdistyneiden kansakuntien yliopisto.
Riku Penttinen

Richard Vilhelm (Riku) Penttinen (6. toukokuuta 1882 Viipuri – 5. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen kansakoulunopettaja, joka toimi sisällissodan aikana Suomen kansanvaltuuskunnan kouluneuvostossa. Hänet teloitettiin Viipurin vankileirillä.
Elämä.
Penttinen työskenteli opettajana Viipurin maalaiskunnassa Säiniön kansakoulussa 1905−1911 ja Kangasrannan kansakoulussa 1911−1918. Penttinen kuului sosialidemokraattiseen puolueeseen 1900-luvun alkuvuosista lähtien ja toimi muun muassa Viipurin läänin läntisen vaalipiirin piirisihteerinä. Syksyllä 1917 Penttinen oli perustamassa lyhytikäiseksi jäänyttä Sosialidemokraattista Opettajaliittoa.
Sisällissodan käynnistyttyä Penttinen nimitettiin Koulutoimen ylihallituksen korvaajaksi perustettuun kouluneuvostoon, joka toimi Suomen kansanvaltuuskunnan valistusasiain osaston alaisena. Hänen ohellaan siihen kuuluivat Y. K. Laine, Jaakko Pärssinen ja Hulda Salmi. Viipurin taistelun jälkeen Penttinen jäi valkoisten vangiksi ja hänet teloitettiin Patterinmäellä toukokuussa 1918. Sisällissodan terroria tutkineen Jaakko Paavolaisen mukaan teloitus oli erehdys, sillä muut kouluneuvoston toimintaan osallistuneet päätyivät valtiorikosoikeuteen. Tutkija Jukka Rantalan mukaan taas teloituksen syynä olivat vanhat kaunat, joita Penttistä kohtaan oli syntynyt hänen toimiessaan työväenliikkeessä. Tammikuussa 1919 Penttistä oltiin nostamassa varasijalta eduskuntaan vangittuna olleen Taneli Typön tilalle, kunnes havaittiin että hänet oli ammuttu.