tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Shalimar Bagh (Srinagar)

Shalimar Bagh on Intian Kashmirin Srinagarissa sijaitse suurmogulien rakennuttama puutarha. Shalimar Baghin rakennutti Jahangir vuonna 1620 ja sitä laajensi hänen seurajansa Šah Jahan. Shalimar Bagh oli hallitsijoiden suosima kesänviettopaikka ja se innoitti myös muita samalla nimellä tunnettuja mogulipuutarhoja.
Puutarha.
Shalimar Bagh sijaitsee Intian Kashmirissa Srinagarin kaupnugissa. Shalimar Bagh on mogulipuutarha, jota innoitti persialainen puutarhataide. Puutarha-alue on kooltaan noin 594 x 250 metriä ja se on rakennettu viidelle pääasialliselle terassille. Aikanaan puutarha jaettiin kahteen eri osaan. "Diwan-i-Aam" oli julkinen osa, jolla hallitsija saattoi vastaaottaa yleisöä. "Diwan-i-Khas" oli puolestaan hallitsijan yksityisaluetta. Puutarha on yhdistetty Daljärveen 1,6 kilometriä pitkän kanavan kautta.
Puutarha sisältää useita pavilijonkeja. Niistä kaksi tärkeintä olivat "Diwan-i-Aamin" niin sanottu Pinkki pavilijonki, sekä "Diwan-i-Khasin" Musta pavilijonki. 
Historia.
Shalimar Baghin alueen historia ulottuu ehkä jo 500-luvulle, jolloin paikalle sanotaan rakennetun hallitsijan asunnon ja oman puutarhansa, jotka ovat tosin myöhemmin hävinneet. Paikalla ollut pieni kylä oli nimeltään Shalimar ja nimi säilyi myöhemmässä käytössä. 
Nykyisen Shalimar Baghin rakennutti Suurmogulien valtakunnan hallitsija Jahangir vuonna 1620. Puutarhan rakennuttaminen on yhdistetty Jahangirin ja hänen lempivaimonsa Nur Mahalin rakkasutarinaan. Kashmiriin rakennettiin useita samankaltaisia mogulipuutarhoja, koska alueella on esimerkiksi useita mogulien puutarhataiteelle tärkeitä lähteitä, joiden vettä käytetään suihkulähteissä ja koristeellisilla kanavilla. Rakennustöitä valvoi myöhempi hallitsija ja silloinen Kurramin ruhtinas Šah Jahan. Šah Jahan laajensi puutarhaa noustuuan itse hallitsijaksi. Vuonna 1630 tehtyjä laajennustöitä valvoi Kashmirin kuvernööri Zafar Khan. Srinagar oli mogulien suosima kesänviettopaikka ja Shalimar Bagh hovin asunto. Shalimar Bagh innoitti saman tyyppisiä puutarhoja Delhissä ja Lahoresa, jotka saivat nimensä alkuperäisen mukaan. 
Myöhemmin Kashmiria hallinnut sikhihallitsija Randžit Singh rakennutti puutarhalle oman pavilijonkissa eurooppalaisten vieraiden vastaaottamiseksi. Jammun ja Kashmirin hallitsija Hari Singh liitti puolestaan rakennukset uuteen sähköverkkoon. Shalimar Bagh on ollut vuodesta 2010 Intian aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Oleksandr Pih’alonok

Oleksandr Pih’alonok (s. 7. toukokuuta 1997 Donetsk) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kotimaassaan Dnipro-1:tä ja on pelannut kesäkuusta 2022 alkaen Ukrainan miesten maajoukkueessa.
Pih’alonok pelasi Šah’tar Donetskin juniorijoukkueissa. Aikuisten liigatasolla hän pelasi Šah’tar Donetskin edustusjoukkueessa yhden ottelun kaudella 2016–2017 ja yhden kaudella 2017–2018. Hän pelasi helmikuusta 2018 kesäkuuhun 2019 lainasopimuksella Mariupolin joukkueessa, seuraavan kauden Šah’tar Donetskissa ja kauden 2020–2021 lainasopimuksella Dnipro-1:ssä, jonka omistukseen hän siirtyi heinäkuussa 2021. Hän on pelannut kesäkuun 2022 loppuun mennessä Ukrainan liigassa 71 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia, joista viisi kaudella 2021–2022.
Pih’alonok on pelannut useissa Ukrainan juniorimaajoukkueissa. Ukrainan miesten maajoukkueessa hän pääsi ensimmäisen kerran vaihdosta kentälle kesäkuussa 2022 Kansojen liigan otteluissa Irlantia ja Armeniaa vastaan ja pelasi molemmissa otteluissa parikymmentä minuuttia.
Alquines

Alquines on kunta Pohjois-Ranskassa Pas-de-Calais'n departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Saint-Omerin kaupungista länteen.
Alquinessa on Pas-de-Calais'n korkein kohta 212 metrin korkeudella. Tälle paikalle on rakennettu geodeettinen savupiippu, jolla on kutsumanimi ”Alquinesin pyramidi”. Se on rakennettu 1800-luvulla auttamaan geodeettisten mittauksien tekemistä.
I.N

I.N (oik. Yang Jeong-in, hangul: 양정인; hanja: 梁精寅; uudistettu latinisaatio: "Yang Jeong-in"; s. 8. helmikuuta 2001 Busan) on eteläkorealainen laulaja. Hänet tunnetaan Stray Kids-yhtyeen jäsenenä.
Ura.
Lapsuus ja uran alku.
Yang Jeong-in syntyi 8. helmikuuta 2001 Busanissa, Korean tasavallassa. Hänellä on kaksi veljeä. Yang harrasti lapsena kamppailulajeja, muun muassa thainyrkkeilyä. Mallitoimisto kutsui Yangin koekuvauksiin jo seitsenvuotiaana, ja hän myös tuli valituksi. Yang kuitenkin lopetti mallintyöt seuraavana vuonna. Hän kiinnostui myöhemmin musiikista, joten Yangin vanhemmat palkkasivat laulunopettajan.
Yangista tuli JYP Entertainmentin harjoittelija vuonna 2016. Yang osallistui levy-yhtiönsä ohjelmaan "Stray Kids" vuonna 2017. Stray Kids debytoi EP:llä "I Am No"t 25. maaliskuuta 2018.
Soolotoiminta.
Yang ja yhtyetoveri Hyunjin esiintyivät draamasarjassa "A-Teen 2" vuonna 2019. Tammikuussa 2021 Yang julkaisi humoristisen kappaleen ”Maknae on Top” osana Stray Kidsin SKZ-Player -julkaisuja. Kappaleen musiikkivideo keräsi yli 28 miljoonaa katselukertaa YouTubessa.
Tang-koira

 
Tang-koira () on kiinalainen koirarotu, joka on hyväksytty roduksi kansallisesti Kiinan kennelunionissa ("China Kennel Union", CKU). Sillä ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Tang-koira on keskikokoinen, tiivisrakenteinen ja tasapainoinen. Rungon korkeus vastaa sen pituutta. Kallo on leveä ja litteä, otsapenger ei saa olla korostunut. Kirsu on suuri ja leveä; vaaleammilla yksilöillä sallitaan vaaleampi sävy. Kieli on perinteisesti sinimusta, kuten muutamilla muilla aasialaisilla (chow chow, shar pei, hokkaidonkoira) tai niiden sukuisilla (eurasier) roduilla, ja suu on kauttaaltaan musta - väri saattaa kuitenkin esiintyä laimentuneena sinisten tai keltaisten yksilöiden ikenissä. Purenta on leikkaava. Silmät ovat keskikokoiset, hieman vinot ja pitkähkön muotoiset; sävyltään yleensä tummat, mutta keltaisilla ja kermanvärisillä yksilöillä sallitaan niihin sointuva sävy. Korvat ovat pienet, pystyt, kolmionmuotoiset, korkealle asettuneet ja hieman eteenpäin kallistuneet. Ihannesäkäkorkeus on 42-56 cm.
Peitinkarva on suoraa ja melko kovaa/karheaa; pohjavilla tiheää ja pehmeää. Karva on lyhyttä ja tiheää päässä, korvissa, raajojen etuosissa ja käpälissä; muualla se on pitkää ja runsasta, muodostaen niskaan ja olkapäille tuuhean kauluksen sekä häntään töyhtön. Karvaa ei saa olla niin paljon, että se haittaa liikkumista tai tekee koiran olosta epämukavan kuumalla säällä. Väritys voi olla mikä tahansa yksivärinen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on rohkea, aktiivinen, eloisa ja tarkkaavainen. Se on omistajalleen erittäin uskollinen ja suhtautuu vieraisiin epäilevästi, minkä vuoksi siitä saakin hyvän kodin ja pihan vartijan. Sen ei kuitenkaan tule olla arka eikä aggressiivinen.
Alkuperä.
Tang-koira on kotoisin Kiinan eteläosista, ja sen arvellaan olleen olemassa jo muutamia tuhansia vuosia. Muinaisina aikoina sitä käytettiin sekä metsästys- että vahtikoirana.
Etymologia.
Rodun nimi juontaa juurensa siitä, että Tang-dynastia oli Kiinan historian kukoistuksen aikaa.
Marta Fjedina

Marta Vadymivna Fjedina (, s. 1. helmikuuta 2002) on ukrainalainen taitouimari, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Fjedina voitti pronssia Tokion kesäolympialaisissa 2020 sekä parikilpailussa Anastasija Savtšukin kanssa että joukkuekilpailussa. Hän on voittanut urallaan myös useita MM- ja EM-mitaleja.
Anastasija Savtšuk

Anastasija Hennadijivna Savtšuk (, s. 2. maaliskuuta 1996 Harkova) on ukrainalainen taitouimari, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Savtšuk voitti pronssia Tokion kesäolympialaisissa 2020 sekä parikilpailussa Marta Fjedinan kanssa että joukkuekilpailussa. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän on voittanut urallaan myös useita MM- ja EM-mitaleja.
Jääkiekon Suomen Cup 1968

Jääkiekon Suomen Cup 1968 oli yhdeksäs Suomen Cup.
Tataarit Suomen sotilaina

Suomen talvi- ja jatkosodassa palveli yhteensä 156 tataariyhteisön jäsentä. 21 tataarinaista toimi lottina. 
Sodissa Suomen tataareja menehtyi kymmenen henkeä. Rintamalla kaatui kahdeksan ja 26 haavoittui. Haavoittuneista 7 vammautui pysyvästi. Yksi laivapoikana työskennellyt hukkui vihollisen torpedon upotettua hänen laivansa. Yksi nuori väestönsuojelumiestataari kuoli Kotkan pommituksissa. Talvisodan aikaan tataariyhteisön jäseniä oli Suomessa noin 800.
Tataarisotilaista yhdeksän oli upseereita, 38 aliupseereita ja kaksi sotilasvirkamiehiä. Sotatoimialueella palveli miehistötehtävissä yhteensä 101 tataaria. Heidän joukossaan oli korpraaleja, ylimatruuseja, sotamiehiä, jääkäreitä, autosotamiehiä ja pioneereja. Suurin osa talvisodassa palvelleista tataareista toimi jalkaväkiyksikössä tai tykistössä. Jatkosodan ensimmäisinä kuukausina sama toistui. Tataareja käytettiin myös hyödyksi neuvostolittolaisten vankien kanssa kommunikointiin.
Tataarit eivät jättäneet hengellisyyttään pois sota-aikana. Kun jatkosotaa oli käyty vuoden verran, lähetti Suomen Islam-seurakunta päämajalle pyynnön, että sen jäsenistöön kuuluville sotilaille myönnettäisiin kotiloma kahden islamilaisen suurpyhän ajaksi. Pyyntöön suostuttiin sillä ehdolla, etteivät lomat haittaisi yksikön sotatoimia. Heille myönnettiin kolmen vuorokauden pyhälomia kahdesti vuodessa loppukesästä (id al-fitr/ramadan ja id al-adha/korban). Palveluksen aikana suomentataarilainen kirjailija Hasan Hamidulla lähetti sotilaille postia ilmoittaakseen, että hänen painattamansa Koraani on saatavilla.
Yhteisön jäsenet pitivat sota-aikana keskenäistä yhteyttä yllä myös ruoan kuten pärämätsin muodossa.
Tataarisotilaiden nimet on ikuistettu heidän seurakuntansa seinälle muistolaattana sekä Helsingin islamilaiselle hautausmaalle muistokiven muodossa.
Sodassa kaatuivat Feyzi Kayenuk, Ämrulla Fethulla, Hasan Abdrahim, Sämiulla Asis, Taufik Fathullah, Enver Salah, Gaijär Nasretdin, Siadetdin Samlihan, Feizi Ali ja Haidär Nisametdin. Samlihan ammuttiin Helsingissä hänen ollessaan lomalla.
"Luettelo sotiin osallistuneista:".
Synnyinpaikoista Aktuk, Cümbäli (Çümbäli), Suksu (Suıksu), Öckül (Öçkül), Kadimavil (Kadımawıl) ja Urazavil (Urazawıl) ovat kyliä Nižni Novgorodin alueella.
Anders de la Motte

Anders de la Motte (s. 1971) on ruotsalainen rikos- ja toimintakirjailija. Hän on työskennellyt poliisina, IT-alan turvallisuuspäällikkönä ja kansainvälisenä turvallisuuskonsulttina.
De la Motten ensimmäinen rikosromaani oli "Peli" (2010, suomennettu 2013). Ruotsin dekkariakatemia palkitsi teoksen "parhaana esikoisdekkarina". Kirja aloitti Peli-trilogian, jonka jatko-osista "Lume" julkaistiin suomennettuna vuonna 2014 ja "Kupla" vuonna 2015. "MemoRandom"-kirjasta (2014) alkoi uusi kirjasarja, jonka toinen osa "UltiMatum" tuli palkituksi Ruotsin dekkariakatemian vuoden parhaana dekkarina 2015. Vuonna 2016 De la Motte aloitti Skåne-tetralogian, jonka neljäs osa ilmestyi vuonna 2020.
De la Motten teoksia on kustantanut suomennettuina Otava.
Jääkiekon Suomen Cup 1967

Jääkiekon Suomen Cup 1967 oli kahdeksas Suomen Cup.
3. kierros.
"Karhut yhdistyi RU-38:n kanssa Ässiksi 2. ja 3. kierroksen välissä."
Bolivian kielet

Bolivia, joka on virallisesti Bolivian monikansainen valtio, on nimensä mukaisesti hyvin monikielinen valtio. "Ethnologuen" mukaan maassa tavataan 43 elävää kieltä.
Viralliset kielet.
Bolivian vuoden 2009 perustuslaki tunnustaa 37 kieltä virallisiksi kieliksi. Nämä kielet ovat:
Vuonna 2019 Bolivian valtio ja sen alaisuudessa toimiva Monikansainen kielten ja kulttuurien tutkimusinstituutti ehdottivat, että virallisten kielten listaan lisättäisiin kolme uutta kieltä: joaquiniano, kumsa ja paunaka. Prosentuaalisesti eniten espanjankielisiä on maan itäosissa: esimerkiksi Pandon ja El Benin departmenteissa muita kuin espanjankielisiä on vain alle 10 % väestöstä. Sen sijaan lännessä Potosín departmentissa 57 % väestöstä puhuu muuta kuin espanjaa.
Ennen vuoden 2009 perustuslakia Bolivian viralliset kielet olivat espanja, ketšua ja aimara.
Muut kielet.
Boliviassa asuu arviolta noin 160 000 saksanpuhujaa, joista 70 000 asuu Santa Cruzin departmentissa maan itäosissa. Saksan kieli saapui maahan mennoniittien mukana, minkä johdosta dominoiva saksan murre on plautdietsch.
Portugalia puhuu noin 0,2 % koko maan väestöstä lähinnä Brasilian ja Bolivian rajan tuntumassa.
Bolivialaista viittomakieltä käyttää arviolta 350 ihmistä.
Paddy Moloney

Patrick "Paddy" Moloney (1. elokuuta 1938 Donnycarney, Dublin – 11./12. lokakuuta 2021) oli irlantilainen irlantilaisen säkkipillin ja tinapillin soittaja.
Moloney syntyi John-nimisen kersantin ja Catherinen (o.s. Conroy) pojaksi. Molemmat vanhemmista olivat myös muusikoita. Moloney teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä muiden muusikoiden kanssa 8-vuotiaana ja alkoi pian voittaa palkintoja kilpailuissa. Hän pääsi irlantilaisen säkkipillin soittaja Leo Rowsomen johtamaan kouluun. Hän soitti muiden muassa Séamus Ennisin ja Willie Clancyn kanssa. Moloney lähti 16-vuotiaana koulusta työelämään. Vuonna 1968 hän pääsi Claddagh Recordsin johtoon.
Vuonna 1962 Moloney perusti Seán Pottsin, Michael Tubridyn, Martin Fayn ja David Fallonin kanssa The Chieftains -yhtyeen, joka aloitti julkisen esiintymisen vuonna 1964 ja siirtyi ammattimaiseksi 1970-luvun puolessavälissä. Yhtye palkittiin taipaleensa varrella kuudella Grammy-palkinnolla. Moloney teki myös yhteistyötä muiden muassa Roger Daltreyn, Luciano Pavarottin, Paul McCartneyn, Dolly Partonin ja Stevie Wonderin kanssa. Hän sai musiikin kunniatohtorin arvon.
Moloney meni vuonna 1963 naimisiin Rita O'Reillyn kanssa. O'Reilly jäi leskeksi Moloneyn kuollessa äkillisesti vuonna 2021. Pariskunta sai kaksi poikaa ja tyttären.
Tamboran purkaus 1815

Tamboran purkaus 1815 oli Indonesiassa sijaitsevan Tambora-tulivuoren suuri purkaus vuonna 1815. Sen vaikutukset olivat erittäin laajoja ja pitkäikäisiä. Kantavimmillaan sen ääni kuului 2 500 kilometrin päähän. Vuori vaimeni vasta muutaman vuoden kuluttua. Tapahtuma on mahdollisesti historiallisen ajan ainoa VEI-7-luokan purkaus.
Purkaus alkoi huhtikuussa 1815 ja jatkui heinäkuun puoleenväliin asti. Purkauksen aikana 100 km³ magmaa ja murentunutta kiveä sekä 400 miljoonaa tonnia rikkipitoista kaasua nousi 44 kilometrin korkeuteen ilmakehässä. Purkaus tuhosi viljelymaita, tappoi arviolta 60 000 ihmistä ja aiheutti maailmanlaajuisia ilmastovaikutuksia. Toisen lähteen mukaan kuolleita oli 117 000.
Purkauksen kaasut aiheuttivat maailmanlaajuista viilenemistä eli niin sanotun kesättömän vuoden 1816. Se puolestaan aiheutti tautiepidemioita ja sadonmenetysten takia maailmanlaajuisen ruokapulan. Uudessa-Englannissa kasvukausi lyheni sadalla päivällä, jolloin paljon maanviljelijöitä muutti länteen päin.
Purkaus sai aikaan kuusi kilometriä leveän ja 1 250 metriä syvän kalderan.
Ngarnalaiset kielet

Ngarnalaiset kielet on pama-nyungalaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, joka sijoittuu Australian Pohjoisterritorion ja Queenslandin alueelle. Kieliryhmään lasketaan kuuluvaksi viisi kieltä:
Serenadi jousille (Tšaikovski)

Pjotr Tšaikovskin Serenadi jousille (C-duuri, op. 48) on jousiorkesterille syys- ja lokakuussa 1880 sävelletty teos. Säveltäjä laati sen vapaamuotoisesti, ilman tilausta. Nadežda von Meckille säveltäjä kirjoitti teoksen syntyneen reaktiona säveltäjän "jokseenkin levottomaan ja huonoon" oloon.
"Serenadi jousille" kantaesitettiin Tšaikovsille yllätyksenä järjestetyssä konsertissa vuoden 1880 lopussa Moskovan konservatoriossa. Teoksen kantaesittänyt orkesteri koostui ammattilaisista ja opiskelijoista. Sävellyksen ensimmäinen julkinen esitys pidettiin seuraavana vuonna.
Serenadi jousille

Serenadi jousille on annettu nimeksi monille musiikkiteoksille. Näihin kuuluvat:
Christian Mejdahl

Christian Mejdahl (s. 31. joulukuuta 1939 Tvøroyri, Färsaaret) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1987–2007 ja toiminut kansankäräjien puhemiehenä vuosina 2003–2007.
Nukurian kieli

Nukuria on polynesialaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Nugurian saarella, Papua-Uudella-Guinealla. Vuonna 2003 kielellä arvioitiin olevan 550 puhujaa. Kielen katsotaan olevan elinvoimainen ja sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. takuu ja nukumanu.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vuoteen 2018 mennessä vain osia Raamatusta oli käännetty nukuriaksi.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Mimmi Kontulainen

Wilhelmina Sofia (Mimmi) Kontulainen (29. joulukuuta 1872 Käkisalmi - 31. toukokuuta 1907 Viipuri) oli suomalainen poliitikko, joka oli yksi Viipurin työväenliikkeen varhaisista johtohahmoista. Nuorena kuollut Kontulainen ehti vaikuttamaan myös valtakunnan tasolla SDP:n sekä Työläisnaisten Liiton (myöh. Sos.-Dem. Naisliitto) johtoelimissä.
Elämä.
Köyhään työläisperheeseen syntynyt Kontulainen työskenteli jo lapsesta lähtien palvelijana kotikaupungissaan Käkisalmessa. Viipuriin muutettuaan hän lähti työväenliikkeeseen vuonna 1892 liittymällä Viipurin työväenyhdistyksen palvelijattarien ammattiosastoon. Myöhemmin Kontulainen toimi työväenyhdistyksen naisosaston puheenjohtajana ja kuului muun muassa sanomalehti "Työn" johtokuntaan. Sortovuosien aikana hän oli mukana viipurilaisten työläisaktivistien ryhmässä, johon kuuluivat myös muun muassa Vihtori Viitanen ja Kalle Procopé. Vuonna 1903 Kontulainen perusti Punaisenlähteentorin varrelle kahvilan, jota hän piti kuolemaansa saakka.
Valtakunnalliseksi vaikuttajaksi Kontulainen nousi vuonna 1902 pidetyssä Suomen Työväenpuolueen ensimmäisessa puoluekokouksessa, jossa hänet valittiin puolueen naisliittotoimikunnan jäseneksi. Kontulaisesta tuli myös Työläisnaisten Liiton liittotoimikunnan jäsen ja hän muodosti edustajakokousten puheenjohtajakolmikon yhdessä Ida Ahlstedtin ja Miina Sillanpään kanssa. Suurlakon jälkeen pidetyssä SDP:n ylimääräisessä puoluekokouksessa Kontulainen enemmistöstä poiketen kannatti eduskuntavaaleihin osallistumista. Kun puolue päätti lähteä vuoden 1907 eduskuntavaaleihin Kainulainen pyrki ehdokkaaksi, mutta jäi lopulta sosialidemokraattien ehdokaslistan varasijalle. Oman vaalipiirinsä ohella Kainulaista esitettiin listoille myös Savossa, mutta ehdokkaaksi valittiin vähemmän ääniä saanut Anni Huotari. Kontulainen kuoli lyhyen sairauden jälkeen kotonaan Viipurissa vielä samana keväänä 34-vuotiaana. Hänet on haudattu Ristimäen hautausmaalle.
Ferdinand Wrede

Victor Karl Paul Ferdinand Wrede (1863 Spandau, Saksa – 1934 Marburg, Saksa) oli saksalainen kielentutkija, jonka erikoisalana olivat muinaiset germaaniset kielet ja niiden murteet ja murrealueet. Erityisesti hänet tunnetaan itägermaanisten kielten kuten vandaalin kielen tutkijana ja selvittelijänä. Hän toimi Marburgin Philipps-Universitätin dosenttina vuodesta 1891 kuolemaansa saakka. Hän osallistui myös suuren "Deutscher Sprachatlas" -teoksen toimitukseen.
August Leskien

August Leskien (8. heinäkuuta 1840 Kiel, Holsteinin herttuakunta, Preussin kuningaskunta – 20. syyskuuta 1916 Leipzig, Saksan keisarikunta) oli saksalainen kielitieteilijä, joka oli erityisesti perehtynyt slaavilaisiin ja balttilaisiin kieliin. Hän oli yksi nuorgrammaattisen koulukunnan perustajista ja keskeisistä edustajista ja toinen niistä, joka ehdotti koulukunnan keskeistä teesiä äännelakien poikkeuksettomuudesta (toinen oli Wilhelm Scherer).
Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1860 Leskien ryhtyi perehtymään filologiaan Kielissä Georg Curtiuksen johdolla. Matkustellessaan hän oppi maalaisilta sorbia. Vuodesta 1866 hän ryhtyi tutkimaan indogermaanisia kieliä Jenassa August Schleicherin opastamana. Erityisesti hänen tutkimuskohteenaan olivat slaavilaiset kielet ja liettuan kieli. Vuonna 1870 hänestä tuli slavistiikan professori Leipzigin yliopistossa. Hän kiinnostui erityisesti varhaisesta muinaisbulgariasta ja julkaisi vertailevia tutkimuksia eri kielten kielioppien välillä. 
Leskien julkaisi 1900-luvun puolella muun muassa serbokroaatin kieliopin sekä liettuan kielen oppikirjan.
Martandin temppeli

Martandin temppeli on Anantnagin piirikunnassa lähellä Anantnagin kaupunkia Intian Jammun ja Kashmirin territoriossa sijaitseva vanha hindulainen temppeli. Temppeli on nykyisin raunioitunut, mutta sen osia on edelleen pystyssä.
Temppelin rakennuttaminen on joskus liitetty Kashmirin hindulaiseen kuninkaaseen Lalitadityaan, joka hallitsi 700-luvulla. Sen tuho on liitetty puolestaan 1400-luvun alussa hallinneeseen muslimihallitsija Sikandar Butshikaniin, joskin on mahdollista että se tuhoutui itse asiassa maanjäristyksessä.
Temppeli.
Martandin temppeli sijaitsee Intian Jammun ja Kashmirin territorion Anantnagin piirikunnassa lähellä Anantnagin (Islamabad) kaupunkia. Temppeli on rakennettu korkealle laakiolle lähelle vuorten juurta.
Temppeli on nykyisellään pahasti raunioitunut. Sen osittain säilyneitä osia ovat päähalli sekä jotkin sitä ympäröivät rakenteet. Temppelillä on säilynyt myös kuvanveistoskoristelua, jonka aiheet liittyvät auringonjumala Suryaan, sekä Gangesin ja Jamunan henkilöitymät. Muita veistoksia ovat esimerkiksi ornameettiset spiraali-, kukka- ja arabeskiaiheet. Temppelin kuuluu piha, jolle johtaa kolme sisäänkäyntiä.
Historia.
Martandin temppelin rakennusajankohta ei ole täysin selvä. Temppeli sisältää pylväköin, jonka keskiaikainen historiateos "Rajatarangini" mainitsee 700-luvun alussa eläneen kuningas Lalitadityan rakennuttamaksi. Lalitaditya oli lähtöisin Kashmirista, ja hänet tunnettiin valloituksistaan. Häntä on pidetty edelleen yhtenä suurimmista Kashmirin hindulaisista kuningaista. "Rajataranginin" tulkinta on kuitenkin kiistanalaista, ja joskus itse temppelin rakennuttajana on pidetty aikaisemmin hallinnutta kuningas Ranadityaa. Ranadityaan valtakausi ei sekään ole täysin selvä, mutta hän lienee kuollut 500-luvun puolivälillä.
Islam alkoi levitä alueelle Mahmud Ghaznilaisen valloitusretkillä 1000-luvun alussa, mutta hän epäonnistui yrityksissään vallata Kashmir. Kashmirin hindukuninkaat vastasivat islamin uhkaan eristäytymällä, mikä toisaalta heikensi valtiota. Lopulta islam levisi alueelle palkkasoturiksi värvätyn turkkilaisen Šah Mirin eli hallitsijanimeltään Šams al-Dinin tehtyä vallankaappauksen. Syntyi Kashmirin sulttaanikunta. Šah Mirin perustamaan dynastiaan kuului vuosina 1389–1413 hallinnut Sikandar Butshikan. Sikandarin valtakausi tunnettiin hindujen vainoista, ja hänen sanotaan myös tuhonneen Martandin temppelin räjäyttämällä. On kuitenkin mahdollista, että temppeli tuhoutui pikemminkin maanjäristyksessä.
Temppelin raunioista on nykyisin vastuussa Intian kulttuuriministeriön alainen Archaeological Survey of India eli ASI. Välillä riitoja ovat herättäneet esimerkiksi ilman ASI:n lupaa temppelillä järjestetyt hindulaiset rukoustilaisuudet.
Lars Sederholm

Lars Johan Sederholm (11. kesäkuuta 1772 Helsinki – 25. kesäkuuta 1822 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, kauppias, laivanvarustaja, tehtailija ja kartanonomistaja.
Perhe.
Sederholmin vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Sederholm ja Maria Magdalena Wendelia. Vanhempiensa kahdestatoista lapsesta Lars Sederholm oli kolmanneksi nuorin. Sederholm ei ollut naimisissa eikä hänellä ollut lapsia.
Ura.
Sederholm opiskeli Helsingin triviaalikoulussa. Tämän jälkeen hän toimi kauppa-apulaisena isänsä liikkeessä. Hän teki matkoja Ruotsiin ja Viroon. 
Kauppaneuvos Johan Sederholm jättäytyi hiljalleen syrjään 1790-luvun loppuvaiheessa, jonka takia hän siirsi liiketoimintaa pojilleen. Kauppaneuvos Sederholm jatkoi vielä vientikaupan parissa, mutta tuontikauppa ja teollisuustoiminta siirtyi hänen pojilleen Erik Johan Sederholmille, Lars Johan Sederholmille ja Alexander Magnus Sederholmille. Lars Sederholm johti yritystoimintaa Helsingin Sederholmin talosta käsin. 
Sederholm omisti kauppalaivoja, sahoja, Helsingin Vanhankaupungin sahan, Ullanlinnan laivaveistämön, purjekangastehtaan, sekä osuuksia Nävekvarnin ja Ålbergan rautaruukeista eteläisessä Södermanlandissa. 
Suomen siirtyminen Ruotsin kuningaskunnan alaisuudesta osaksi Venäjän keisarikuntaa Suomen sodan jälkeen ei vaikuttanut Sederholmin mittavaan varallisuuteen, koska hänen omaisuus oli laajimmillaan vuonna 1810. Sederholm jatkoi yritystoimintaa Suomen suuriruhtinaskunnassa.
Hän omisti osan Sederholmin talosta vuodesta 1805 lähtien ja Kumpulan kartanon (Gumtäckt gård) vuodesta 1812. 
Sederholm menehtyi 50-vuotiaana vuonna 1822. Hänen mittava omaisuus myytiin vapaassa huutokaupassa vuonna 1823. 
Hänen nuorempi veli Alexander Magnus Sederholm muutti Ruotsiin vuonna 1812, missä häntä pidetään suvun ruotsalaisen haaran kantaisänä. Lars Johan Sederholmin mittava kirjakokoelma siirrettiin hänen kuolemansa jälkeen Alexander-veljen haltuun Ruotsin Nävekvarniin. 
Kunnianosoitukset.
Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri I myönsi Sederholmille kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1810.
Jakob Wendelius

Jakob Wendelius (20. marraskuuta 1762 Helsinki – 27. tammikuuta 1817 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, kauppias ja laivanvarustaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Wendeliuksen vanhemmat olivat tullinhoitaja Lars Wendelius ja Maria Borgström ja puoliso vuodesta 1797 Lovisa Elisabeth Prytz (k. 1846). Hänen sisarensa Maria Magdalena oli helsinkiläisen suurkauppias, kauppaneuvos Johan Sederholmin puoliso. Wendelius oli saaristolaivaston kapteeni 1790-luvulla, kauppalaivan kapteeni Helsingissä 1800-luvun alussa ja kauppias Helsingissä noin vuodesta 1810. Hän oli myös laivanvarustaja ja omisti Helsingin ensimmäisen trikootehtaan. Helsingin lainavarojen hoitokomission puheenjohtajana Wendelius toimi vuodesta 1813. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1811. Asuintalon lisäksi vuonna 1817 kuolleen Wendeliuksen jäämistöön kuului useita muita tontteja ja rakennuksia Helsingissä, kaksi sittemmin mantereeseen liittyä saarta sekä purjelaivoja. Yksi niistä oli vasta rakenteilla ja toinen 1815 valmistunut 160 lästin "Fabian Albert" oli tuolloin Helsingin suurimpia. Wendeliuksen viidestä lapsesta neljä kuoli varhain eikä viideskään jatkanut hänen liiketoimintaansa.
Valeri Bondar

Valeri Bondar (s. 27. helmikuuta 1999 Harkova) on ukrainalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kotimaassaan Šah’tar Donetskia ja on pelannut vuodesta 2020 alkaen Ukrainan miesten maajoukkueessa.
Bondar nousi Šah’tar Donetskin junioreista edustusjoukkueeseen keväällä 2019. Seuraavalla kaudella hän pelasi jo kymmenen liigaottelua ja teki maalin syyskuussa 2019 Vorskla Pultavaa vastaan. Huhtikuussa 2021 tapahtunut loukkaantuminen piti hänet poissa kentiltä myös kauden 2021–2022 alussa. Kauden 2021–2022 loppuun mennessä hän on pelannut 30 liigaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän voitti liigamestaruuden kaudella 2019–2020. Hän on pelannut Mestarien liigassa seitsemän ottelua ja Eurooppa-liigassa yhden ottelun ja kaikissa näissä täyden peliajan.
Bondar on pelannut useissa Ukrainan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 ja neljä ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018. Jälkimmäisessä turnauksessa Ukraina ylsi välieriin. Vuonna 2019 Bondar pelasi joukkueensa kapteenina, kun Ukraina voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Miesten maajoukkueessa Bondar pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Puolaa vastaan ja toisen kerran kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Irlantia vastaan.
Kirurgisen sairaalan veistospuisto

Kirurgisen sairaalan veistospuisto sijaitsee Helsingin Ullanlinnassa, Kirurgisen sairaalan alueen eteläosassa, Kasarmikadun ja Tähtitorninkadun risteyksessä olevassa puistossa. Puisto vihittiin käyttöön 6. kesäkuuta 2022.
Taustaa.
Kirurgisen sairaalan veistospuiston teokset ovat peräisin omistajaa vaihtaneen Ortonin sairaalan takana olleesta veistospuistosta, jonka paikalle tehtiin uusi rakennus. Ortonin veistospuistoon teokset tulivat alun perin 2000-luvun alussa taiteilijoiden deponoimina.
Professori Seppo Seitsalo totesi veistospuiston vihkijäisissä, että sote-aikana sairaalarakennukset vaihtavat omistajia ja niiden ohessa olevien taideteosten kohtalo on epävarma. Ortonin veistospuiston teokset saatiin kuitenkin pelastettua Kirurgisen sairaalan puistoon. Projekti toteutettiin Husin taidetoimikunnan ja Galleria Liven yhteistyönä.
Teokset.
Veistospuiston teokset ovat valmistuneet vuosina 1983-2021. Vanhin on Voitto Kantokorven "Kunnianosoitus" ja nuorin Matti Peltokankaan "La Strada." Puiston teosten tiedot ovat niiden lähellä graniittiin kaiverrettuina.
Kallioluoma

Kallioluoma on niemien halkoma ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 3,3 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 208 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Kallioluoman pituus lännestä itään on 5,5 kilometriä. Kallioniemi ja Vuoriniemi jakavat järven pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Vuoriniemen eteläpuolella sijaitsee järven kaakkoinen osa, jonka nimi on Vuoriperä ja pohjoispuolella koillinen osa, jonka nimi on Myllyperä. Järven läntisen osa nimi on Niskaselkä. Suurimmat lahdet ovat Lahenperä ja Taivallahti, joka muodostaa järven pohjoisimman osan. Järven etelärannalla on useita kaakkois–luoteissuuntaisia niemiä. Noin neljäsosa Kallioluomasta on kuudesta seitsemään metriä syvä. Järven eteläosassa sijaitsee useita kymmenmetrisiä syvänteitä.
Kallioluoman laajin saari on järven länsiosassa sijaitseva noin 17-hehtaarinen Isosaari. Kallioniemen ja Vuoriniemen välissä sijaitsee kolmisen hehtaaria laaja Kotisaari. Kallioniemellä ja Vuoriniemellä on maatalousmaata ja asutusta. Kallioluoman rannat ovat pääosin metsää ja suota.
Kallioluomaan laskee Kotijoki idästä ja Varsanpolvipuro kaakosta. Kallioluoma laskee järven länsikolkasta alkavaa Kalliojokea länteen.
Kallioluoman vesitilavuus on 14 992 000 kuutiometriä.
Kallioluoma (61.334.1.009) kuuluu Kalliojoen valuma-alueeseen (61.334), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Soivionjärven alue (61.33) ja ensimmäinen jakovaihe on Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Kalliojoen valuma-alueella on 19 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Kallioluoma on laajin. Toiseksi laajin on Iso-Kallioinen, jota seuraa Mekkiluoma.
Penikkajärvi (Kuusamo, eteläinen)

Penikkajärvi on niemien halkoma ylänköjärvi Kuusamossa Pohjois-Pohjanmaan koillisosassa. Sen pinta-ala on 3,4 neliökilometriä. Etäisyys Oulusta on 210 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede.
Penikkajärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,5 kilometriä. Saunaniemi erottaa järven eteläistä ja pohjoista allasta. Niemen jatkeena on pieni saari, joka kaventaa järvenosia yhdistävää salmea. Saunaniemen eteläpuolella sijaitseva Penikkaniemi jakaa järven eteläosaa ja Saunaniemen pohjoispuolella sijaitseva pitkä ja kapea Tuuliniemi jakaa järven pohjoisosaa. Järven luoteisosan jakaa kahtia Piippuniemi. Penikkajärvelle tyypillisistä pitkistä ja kapeista niemistä erottuu pohjoisrannan leveä ja loivapiirteinen Ahvenniemi. Penikkajärven syvin kohta, kymmenen metriä, sijaitsee Saunaniemen ja Tuuliniemen välissä.
Penikkajärven laajimmat saaret ovat Kotisaari (noin 2 ha) ja Honkisaari (noin 1 ha). Ne sijaitsevat järven kaakkoisosassa. Järven pohjoisosassa sijaitsee muutamia pieniä saaria, joilta puuttuu karttanimi. Penikkajärven niemillä on maatalousmaata ja haja-asutusta. Järven itäpuolella levittäytyy laaja Penikkakorpi, jonka pohjoispuolella kohoaa Penikkavaara, jonka huippu on noin 430 metriä merenpinnan yläpuolella.
Penikkajärveen laskee Hietajoki kaakosta ja useita pieniä lasku-uomia järven tuntumassa sijaitsevilta pieniltä järviltä ja suoalueilta. Penikkajärven luusua sijaitsee järven luoteisrannan Niskaniemen kohdalla, josta alkaa luoteeseen Iijärven (254,2 metriä mpy) Penikkalahteen virtaava Penikkajoki. Alle kaksi kilometriä Penikkajärveltä etelään sijaitsee Kallioluoma. Järvien välistä kulkee yhdystie 18846.
Penikkajärven vesitilavuus on 12 337 000 kuutiometriä.
Penikkajärvi (61.345.1.002) kuuluu Penikkajoen valuma-alueeseen (61.345), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Iijoen vesistössä (61). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (61.34) ja ensimmäinen jakovaihe on Iijoen yläosan valuma-alue (61.3). Penikkajoen valuma-alueella on 35 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Penikkajärvi on laajin. Toiseksi laajin on Ahvenjärvi, jota seuraa Iso-Peippi.
Kuusamossa on toinenkin Penikkajärvi (74.023.1.003). Se sijaitsee Vienan Kemin vesistöalueella noin 20 kilometriä Iijoen vesistön Penikkajärveltä koilliseen. Myös Utajärvellä ja Kittilässä on Penikkajärvi-niminen vakavesi.
Imants Ziedonis

Imants Ziedonis (3. toukokuuta 1933 – 27. helmikuuta 2013) oli latvialainen runoilija ja kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu runouden ohella proosaa, lastenkirjoja ja käännöksiä.
Elämäkerta.
Ziedonis syntyi kalastajaperheeseen Jūrmalaan kuuluvassa Slokan kalastajakylässä. Hän opiskeli Latvian yliopistossa 1950-luvulla, minkä jälkeen hän jatkoi opintojaan Moskovassa. Nuoruudessaan hän työskenteli kirjastovirkailijana, tienrakentajana, opettajana ja kirjallisena toimittajana. Ziedonisin esikoisteos "Zemes un sapņu smilts" ilmestyi 1961. Läpimurtonsa hän teki sitä seuranneilla runokokoelmilla "Sirds dinamīts", "Motocikls" ja "Es ieeju sevī".
Ziedonis kirjoitti myös proosateoksia. 1970-luvulla hän kiinnostui latvialaisesta kansankulttuurista, joka sittemmin vaikutti hänen tuotantoonsa. Ziedonis kirjoitti myös lastenkirjallisuutta, kuten "Krāsainās pasakas".
Ziedonis eli suurimman osan elämästään Neuvostoliiton miehittämässä Latviassa, jossa hän onnistui välttämään toisinajattelijan maineen. Ziedonis oli huomattava hahmo Atmoda-liikkeessä ja hän äänesti Latvian uudelleen itsenäistymisen puolesta 1990-luvun alussa.
Ziedonisin tuotantoa on käännetty muun muassa englanniksi, liettuaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi ja venäjäksi. Ziedonis sai useita palkintoja 1970- ja 1980-luvuilla. Latvian itsenäistymisen jälkeen hän sai myös kansainvälistä tunnustusta.
Mainzin tuomiokirkko

Mainzin tuomiokirkko () on tuomiokirkko Mainzissa, Saksassa. 
Katedraalin rakentaminen aloitettiin oletettavasti 900-luvun lopulla. Myöhempinä vuosisatoina valmistui useita uusia osia. Keskiajalla kirkossa kruunattiin useita Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita. 1870-luvulla kirkkoa kunnostettiin. Elokuussa 1942 katedraalia pommitettiin, ja se oli huonossa kunnossa 1970-luvun puoliväliin. Kirkko on palanut monta kertaa historiassa. 
Alkuperäisessä muodossaan katedraali oli tyyliltään pääosin romaaninen, mutta myöhemmät kunnostukset ja lisäykset johtivat sulautumiseen muihin tyyleihin. Katedraalin sisällä on muistomerkkejä Mainzin voimakkaille ruhtinaille ja arkkipiispoille. Kirkossa on myös lukuisia taideteoksia, joita on kerätty yli tuhat vuotta. Katedraalissa on myös sisäpiha, jossa on Bonifatiuksen ja Neitsyt Marian patsaat.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2023

Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2023 pelattiin 23. huhtikuuta – 5. toukokuuta 2023. A-lohko pelattiin Isossa-Britanniassa Nottinghamissa 29. huhtikuuta – 5. toukokuuta ja B-lohko Virossa Tallinnassa 23. huhtikuuta – 29. huhtikuuta.
A-lohkosta isäntämaa Iso-Britannia ja 22 vuoden tauon jälkeen Puola nousivat jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjaan ja Liettua putosi B-lohkoon. B-lohkosta Japani nousi A-lohkoon ja Serbia putosi jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailujen A-lohkoon.
A-lohkon turnaus.
(I) isäntä
B-lohkon turnaus.
(I) isäntä
Maryna Skamaroh’ova

Maryna Mykolajivna Skamaroh’ova (s. 19. helmikuuta 1997 Zaporižžja) on ukrainalainen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen maailmanmestari ja nelinkertainen Euroopan-mestari.
Varhaisvuodet.
Skamaroh’ova aloitti karaten harjoittelemisen 9-vuotiaana ja saavutti nuorten tasolla ensi kerran menestystä 12-vuotiaana. Hän voitti muun muassa kuudesti vuosien 2009–2012 aikana Dnipropetrovskin mestaruuden. Skamarokhova voitti myös kolmesti nuorten Ukrainan mestaruuden vuosina 2011, 2012 ja 2014.
Kilpaura.
Aikuisten tasolla Skamaroh’ova voitti toukokuussa 2018 WKB-liiton Euroopan mestaruuden Puolassa. Painoluokalliset EM-kilpailut olivat WKB-liiton historian toiset, jossa hän saavutti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Julia Zakin. Hän saavutti myös hopeaa katassa. Syyskuussa hän oli mukana Poltava cupissa, jossa Skamaroh’ova voitti kata turnauksen. Myöhemmin Skamaroh’ova oli mukana EM-kilpailujen avoimessa sarjassa marraskuusa 2018. Hän voitti avauskierroksella Khadija Danounin ja loppuottelussa Julia Stepniewskan, jonka myötä hän voitti uransa toisen Euroopan mestaruuden.
Maailmanmestaruudet (2019).
Lokakuussa 2019 Skamaroh’ova oli mukana Chilen MM-kilpailuissa. Hän saavutti tupla maailmanmestaruuden katassa ja kumitessa. Skamaroh’ova saavutti keskisarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Antonia Del Pinon.
Siirtyminen IKO-liittoon ja Euroopan mestaruus (2022–2023).
Skamaroh’ova saavutti toukokuussa 2022 IKO-liiton EM-kilpailuissa aluksi hopeaa joukkuekatassa yhdessä Zaur Mamedovin, Elnur Mamedovin ja Vytalii Korotkevychin kanssa. Kumitessa hän saavutti keskisarjassa pronssia. Skamaroh’ova voitti avauskierroksella Beata Szulakin ja toisella kierroksella Coraline Vedapodagomin. Välierissä Skamarokhova hävisi Seda Gülille. Pronssiottelussa hän voitti Beata Opęchowskan.
Toukokuussa 2023 Skamaroh’ova oli mukana Puolan EM-kilpailuissa. Hän saavutti ensin joukkuekatassa Euroopan mestaruuden yhdessä Vytalii Korotkevychin, Zaur Mamedovin ja Elnur Mamedovin. Skamaroh’ova kilpaili myös naisten keskisarjassa, jossa hän voitti avauskierroksella Bożena Wojtanowskan ja otti voiton myös toisella kierroksella. Seuraavaksi välierässä Skamaroh’ova voitti Matylda Bieńin ja eteni loppuotteluun. Hän voitti ipponilla Natalia Stachowiczinin ja saavutti uransa neljännen Euroopan mestaruuden.
Penikkajärvi

Penikkajärvi tarkoittaa seuraavia:
Jääkiekon Suomen Cup 1966

Jääkiekon Suomen Cup 1966 oli seitsemäs Suomen Cup.
Jääkiekon Suomen Cup 1965

Jääkiekon Suomen Cup 1965 oli kuudes Suomen Cup.
Jack Hirschman

Jack Hirschman (13. joulukuuta 1933 Bronx – 22. elokuuta 2021 Bronx) oli yhdysvaltalainen runoilija, kielenkääntäjä ja vasemmistolainen aktivisti. Hän toimi vuosikymmenten ajan kommunistisessa liikkeessä.
Hirschman opiskeli vertailevaa kirjallisuudentutkimusta City College of New Yorkissa ja Indianan yliopistossa. Hän sai ensin "Bachelor of Arts" -arvon vuonna 1955 ja väitteli sitten filosofian tohtoriksi Indianan yliopistosta, jossa julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa ("A Correspondence of Americans", 1960). Vuonna 1954 Hirschman meni naimisiin City College of New Yorkissa luokkatoverinaan opiskelleen Ruth Epsteinin kanssa; pariskunta sai yhdessä kaksi lasta (David, Celia). Muutettuaan perheineen Indianasta New Hampshireen Hirschman opetti Dartmouth Collegessa. Tämän jälkeen hän pääsi opettamaan vertailevaa kirjallisuudentutkimusta Kalifornian yliopistoon, Los Angelesiin. Sieltä hän joutui erotetuksi sodanvastaisen aktivisminsa tiimoilta. Hirschman oli yllyttänyt opiskelijoita vastustamaan Vietnamin sodan ajan kutsuntoja. Sanojensa mukaan Hirschmanista tuli tässä yhteydessä kommunisti. Hän ei enää palannut akateemiselle uralle. Hänen avioliittonsa Epsteinin kanssa päättyi eroon, mutta hän oli myöhemmin naimisissa runoilija, kalligrafi Agneta Falkin kanssa. Poika David kuoli leukemiaan vuonna 1982.
Hirschman oli tuottelias julkaisija, mutta ei julkaissut teoksiaan valtavirtaisten kustantamojen kautta. Tuhatsivuisen merkkiteoksensa "The Arcanes" hän julkaisi vuonna 2006. Hänen runokokoelmiensa joukossa ovat myös muiden muassa "A Correspondence of Americans" (1960), "Lyripol" (1976), "Front Lines: Selected Poems" (2002) ja "All That's Left" (2008). Lisäksi Hirschman teki käännöksiä radikaalien runoilijoiden teksteistä eri puolilta maailmaa ja toimitti teoksia, joihin kuuluu "Art on the Line: Essays by Artists about the Point Where Their Art and Activism Interest" (2003; mukana tekstejä muiden muassa kirjoittajilta Amiri Baraka, Martín Espada, George Grosz, Vladimir Majakovski, Margaret Randall, James Scully ja César Vallejo).
Hirschman kuului Union of Street Poets -ryhmään ja oli keskeisessä roolissa Union of Left Writers of San Franciscon perustamisessa. Hän perusti San Francisco International Poetry Festivalin, ja hänestä tuli vuonna 2007 San Franciscon "Poet Laureate".
Jääkiekon Suomen Cup 1964

Jääkiekon Suomen Cup 1964 oli viides Suomen Cup.
Iines Lehkonen

Iines Lehkonen (s. 1999) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on Turun Palloseuran kasvatti ja edustaa joukkuetta kaudella 2022. Lehkonen on pelannut myös Kuopion Palloseurassa ja saavuttanut siellä SM-pronssia kaudella 2020.
Hänen isänsä on jääkiekkovalmentaja ja -asiantuntija Ismo Lehkonen, veli jääkiekkoilija Artturi Lehkonen ja sisar pesäpalloilija Iina Lehkonen.
Tuoteplakaatti

Tuoteplakaatti () oli Ruotsissa vuonna 1724 säädetty asetus, jonka mallina oli Englannin purjehdussääntö (). Tuoteplakaatin mukaan ulkomaalaiset laivat saivat tuoda Ruotsiin vain oman maansa tuotteita. 
Tuoteplakaatin avulla haluttiin suojella kotimaista tuotantoa merkantilismiksi kutsutun vallitsevan talousopin mukaisesti. Asetus oli ennen kaikkea tarkoitettu englantilaisia ja hollantilaisia kauppiaita vastaan, ja uudessa tilanteessa nämä suuntasivatkin kauppaansa entistä enemmän Venäjälle. Ruotsin oma merenkulku elpyi, vaikkakin hitaasti. Koska monien tuotteiden (viljan ja suolan) tarjonta väheni, niiden hinnat nousivat. Tuoteplakaatin hyöty koitui erityisesti suurten kaupunkien kuten Tukholman kauppiaiden hyväksi. Asetuksen noudattamisesta luovuttiin 1800-luvun alussa.
Helena Gualinga

Sumak Helena Sirén Gualinga (s. 27. helmikuuta 2002 Pastaza) on suomalais-ecuadorilainen ihmisoikeus- ja ympäristöaktivisti. Gualinga on pohtinut globaaleja ympäristöongelmia koko ikänsä, sillä hän on kasvanut niiden keskellä.
Tausta.
Gualinga syntyi 27. helmikuuta 2002 Ecuadorissa. Hänen äitinsä Noemí Gualinga on ecuadorilainen ja kuuluu Amazonin Sarayaku- alkuperäiskansaan. Hänen isosisarensa, tätinsä ja isoäitinsä ovat myös tehneet aktivismia. Gualingan isä on suomenruotsalainen Anders Sirén.
Gualinga vietti lapsuutensa Sarayakun kylässä. Argentiinalainen öljy-yhtiö Compañía General de Combustibles tunkeutui alueelle sen asukkailta kysymättä ja aloitti öljynetsinnät Gualingan ollessa nuori. Useat hänen yhteisönsä johtajat ovat menettäneet henkensä väkivaltaisissa konflikteissa hallitusta ja yrityksiä vastaan. Gualinga asui suuren osan teini-iästään Paraisilla, mutta asuu nykyään Turussa ja on käynyt ruotsinkielistä Katedralskolan i Åbo -lukiota.
Aktivismi.
Gualingasta on tullut Sarayakun alkuperäiskansojen edustaja, ja hän kertoo öljy-yhtiöiden ja yhteisönsä välisestä konfliktista paikallisesti sekä kansainvälisesti. Hän on esiintynyt "Vogue"- ja "Revista Hogar" -lehdissä, ja hän on tehnyt elämästään ja aktivismistaan ​​dokumentin "Helena Sarayaku Manta". Kun YK:n ilmastokokous 2019 pidettiin New Yorkissa, Gualinga oli ulkona satojen eri puolilta maailmaa tulleiden nuorten kanssa. Hän kantoi kylttiä, jossa luki ”Alkuperäiskansojen verta ei tippaakaan enempää.”
Ivan Karpenko-Karyi

Ivan Karpenko-Karyi, kirjailijanimi: Ivan Tobilevytš, (29. syyskuuta 1845 Arsenivka, Bobrynetsin piiri, Hersonin kuvernementti – 15. syyskuuta 1907 Berliini, Saksa) oli tunnettu ukrainalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hänen sisaruksiaan olivat teatterin piirissä toimineet Panas Saksahanskyi, Mykola Sadovskyi, ja Marija Sadovska-Barilotti. 
Karpenko-Karyi aloitti 14-vuotiaana poliisin palveluksessa. Hän tutustui 1863 Marko Kropyvnytskyihin, ja he alkoivat tuottaa Jelysavethradissa harrastajateatteria. Hän menetti 1883 työpaikkansa oltuaan tekemisissä ukrainalaisten vallankumouksellisten kanssa ja hankittuaan heille passeja. Hän liittyi sitten Myhailo Starytskyin teatteriseurueeseen. Hänet karkotettiin 1884 Novotšerkasskiin, josta hän palasi Ukrainaan 1886 mutta joutui olemaan vielä vuoteen 1889 poliisin tarkkailussa. Vuodesta 1887 siihen asti, kunnes hän 1904 sairastui, hän asui ja kirjoitti maatilallaan. Hän työskenteli myös näyttelijänä, pääasiassa veljensä Panas Saksahanskyn kiertävässä seurueessa. Hän sai kiitosta rooleistaan ukrainalaisissa näytelmissä, joista osan hän oli itse kirjoittanut. Hän hautansa on hänen maatilallaan lähellä Jelysavethradia (nykyisin Kropyvnytskyi). Siellä avattiin vuonna 1956 kirjallinen museo Hutir Nadija.
Merkittäviin ukrainalaisiin näytelmäkirjailijoihin kuuluva Karpenko-Kary aloitti kirjoittamisen melko myöhään, ja ensimmäinen novelli "Novobranets" ja ensimmäinen näytelmä ilmestyivät 1883. Hän kirjoitti kaikkiaan 18 näytelmää, joita on esitetty paljon. Näytelmissä hän kuvaa realistisesti ja tarkasti maalaiselämää ja sosiaalisia suhteita, mutta niissä kuvastuu myös kolonialismi Venäjän hallitsemassa Ukrainassa: köyhyys ja ylikansoitus, vastuuasemassa olevien talonpoikien väärinkäytökset.
Joillakin Karpenko-Karyin näytelmillä oli merkittävä vaikutus ukrainalaisen teatterin kehityksessä. Hän hylkäsi tunteikkaan kansanomais-etnografisen lähestymistavan ja melodraaman muodot ja kuvasi sosiaalisia suhteita ja ristiriitoja keskittyen psykologisiin muotokuviin ja henkilöhahmojen kehittymiseen. Näin hän kirjoitti hienoja vuosisadanvaihteen ukrainalaisiin opettavaisiin näytelmiin kuuluvia teoksia, jotka kuvaavat talonpoikien elämää ja loivat perustaa nykyaikaiselle ukrainalaiselle teatterille. Näytelmiä on esitetty ja julkaistu myöhemminkin.
Anders Fogh Rasmussenin III hallitus

Anders Fogh Rasmussenin III hallitus oli Tanskan hallitus vuosina 2007–2009. Siihen kuuluivat Venstre ja Konservatiivinen kansanpuolue.
Ministerit.
Pääministeri
Talous- ja elinkeinoministeri
Ulkoministeri
Valtiovarainministeri
Oikeusministeri
Ilmasto- ja energiaministeri
Ympäristöministeri
Kulttuuriministeri
Puolustusministeri
Veroministeri
Työministeri
Kehitysapuministeri
Tiede-, teknologia ja kehitysministeri
Elintarvike-, maatalous- ja kalastusministeri
Opetusministeri ja pohjoismaisen yhteistyön ministeri
Hyvinvointiministeri ja tasa-arvoministeri
Liikenneministeri
Terveysministeri
Pakolais-, maahanmuutto- ja integraatioministeri sekä kirkkoministeri
Luettelo Atlantin valtameren saarista

Tämä on luettelo Atlantin valtameressä olevista saarista ja saariryhmistä.
Mizugumo Monmon

Mizugumo Monmon (, ’vesihämähäkki Monmon’) on 15 minuuttia kestävä japanilainen animoitu lyhytelokuva. Se julkaistiin 3. tammikuuta 2006. Elokuvan tuotti ja ohjasi Hayao Miyazaki anime-tuotantotalo Studio Ghiblille, ja sen voi nähdä Tokion metropolin Mitakan kaupungissa sijaitsevassa Ghibli-museossa.
Juoni.
"Mizugumo Monmon" perustuu osittain "Kemushi no Boro" -tarinaan, jonka kanssa Hayao Miyazaki ajatteli työskennellä ennen "Prinsessa Mononoken" tuotannon aloittamista. Lyhytelokuvan päähenkilö on vesihämähäkki, joka on rakastunut vesimittariin. Vaikka vesimittari aluksi pelkää hämähäkkiä, se tottuu pian hämähäkin läsnäoloon.
Tekniset tiedot.
Lyhytelokuvan kuvasuhde on 1,85:1.
Electron (ohjelmistokehys)

Electron (aiemmin Atom Shell) on vapaa avoimen lähdekoodin ohjelmistokehys ("framework"). Sen avulla voi toteuttaa työpöytäohjelmia käyttäen Web-tekniikoita kuten HTML, CSS ja JavaScript). Electronissa käyttöliittymän piirtää Chromium-selainalusta ja toiminnallisuus toteutetaan Node.js-ajoympäristössä.
Electronilla tehty sovellus toimii alustariippumattomasti (muun muassa Windowsilla, macOS:llä ja Linuxilla).
Electronin kehitti alun perin GitHub Atom-editoria varten.
Alustan kehitys ja ylläpito siirtyi OpenJS Foundationille (aiempien JS Foundation ja Node.js Foundation yhdistymisessä syntynyt) vuonna 2019.
Electronia käyttävät esimerkiksi Atom, GitHub Desktop, Light Table, Visual Studio Code, Slack, balenaEtcher, Microsoft Teams, Arduino IDE 2.0.
Electron on tunnettu raskaudestaan. Chromium voi syödä gigatavuja muistia ja joissakin ohjelmissa jokainen välilehti pyörittää omaa Electron-instanssiaan, joka voi haukata satoja megatavuja muistia.
Maailman lahjakkain tyttö

Maailman lahjakkain tyttö ("The Girl with All the Gifts") on scifi- ja kauhuelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2016. Sen ohjasi Colm McCarthy ja sen on käsikirjoittanut Mike Carey vuonna 2014 julkaistun samannimisen romaaninsa pohjalta. Elokuvan pääosia näyttelevät Sennia Nanua, Gemma Arterton, Paddy Considine ja Glenn Close.
Juoni.
Elokuva kertoo maailman vallanneista zombeista, joilla on aivoissa sieni. Se muuttaa kantajansa nälkäiseksi ja raivohulluksi ja tarttuu puremasta. On kuitenkin lapsia, joiden äiti oli saanut tartunnan ennen synnytystä ja lapsi syntynyt zombina. Heitä pidetään vangittuina sotilastukikohdan bunkkerissa tohtori Caldwell (Glenn Close) tutkittavina. He ovat selleissä tiukasti vartioituina, mutta käyvät päivisin oppitunneilla, joillaa heitä opettaa psykologi Helen Justineau (Gemma Arterton). Luokassa on lahjakas pikkutyttö Melanie (Sennia Nanua), joka pystyy käyttäytymään ihmisten tavoin ja hallitsemaan nälkäänsä. Kun zombit hyökkäävät tukikohtaan se joudutaan evakuoimaan, ja päähenkilöt lähtevät vaaralliselle matkalle kersantti Parksin (Paddy Considine) johdolla zombeja täynnä olevan Lontoon läpi kohti "Majakkaa", joka on viimeinen ihmisten hallussa oleva tukikohta ja päämaja.
Näyttelijöitä.
Lähde: