tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Portugalin ralli 1986

Portugalin ralli 1986 (viralliselta nimeltään "20. Rallye de Portugal - Vinho do Porto") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 5.–8. maaliskuuta 1986 Estorilissa. Kilpailu oli kauden kolmas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ). 
Onnettomuus.
Portugalin rallin suosio oli kasvanut valtavasti edeltävinä vuosina ja ennen kilpailun alkua Markku Alén esitti katsojille viestin pysyä poissa tieltä. Katsojat olivat lähellä tietä ja muodostivat käytävän siirtyen viime hetkessä syrjään edestä. Kilpailun alkuvaiheessa Walter Röhrl väisti tietä ylittävää katsojaa ohittaen tämän lähietäisyydeltä. Myöhemmin Timo Salonen osui kameramieheen, joka ei mahtunut katsojien joukkoon. Kameramieheltä murtui luita ja Salosen auto vaurioitui. Kuljettajat ja tallit valittivat, etteivät katsojat olleet hallinnassa, mutta virkailijat eivät vaikuttaneet asiaan. Tähän aikaan yksi Portugalin suosituimmista rallikuljettajista Joaquim Santos lähti matkaan. Erikoiskokeella oli lähes suora kohta, jossa nopeudet nousivat 200 kilometriin tunnissa vain pienellä oikealle kaartuvalla mutkalla. Kun Santos tuli mutkakohtaan katsoja astui tielle, jolloin Santosin piti korjata linjaa, jolloin hänen autonsa lähti hallinnasta ja osui katsojiin. Kolme katsojaa kuoli heti, yksi kuoli myöhemmin sairaalassa ja 32 muuta oli vakavasti loukkaantunut. Reitille päästetty Marc Duez ajoi seuraavalle radiopisteelle varoittamaan virkailijoita ja pysäyttämään kilpailun, mutta järjestävät päästivät vielä yksitoista muuta autoa matkaan kilpailunopeudella. Kuljettajat pitivät tapaamisen, jonka jälkeen he ilmoittivat vetäytymisestään kunnioituksesta menehtyneitä kohtaan ja koska katsojien turvallisuus oli kyseessä. Tapahtuman järjestäjät päättivät kuitenkin jatkaa kilpailua. FISA:n johtaja Jean-Marie Balestre kertoi "L’Equipe"-lehdelle onnittelevansa amatöörikuljettajia, jotka päättivät jatkaa kilpailua. Vetäytyviä kuljettajia uhkailtiin kilpailulisenssien perumisella, mutta lopulta tätä ei tehty.
Erkki Luikko

Erkki Luikko (28. kesäkuuta 1905 Kitee – 13. helmikuuta 1968) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Luikon vanhemmat olivat agronomi Edward Lorenzo Aristides Luikko, aiemmin Swan, ja Anna Sofia Brander, maanviljelysneuvos ja valtiopäivämies Aksel Emil Branderin tytär. Hänen puolisonsa 1931–1960 oli Martta Kokkonen ja vuodesta 1961 Eeva Fogelberg. Luikko tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1924 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1929. Hän oli Metsähallituksen ylimääräinen metsänhoitaja Iisalmen itäisellä hoitoalueella 1929 ja 1930–1933, Lieksan hoitoalueella 1929 ja Savonlinnan hoitoalueella 1933–1935 ja apulaismetsänhoitaja 1935–1936. G. A. Serlachius Oy:n piirimetsänhoitaja Jyväskylässä Luikko oli vuodesta 1936 ja metsäpäällikkö Mäntässä 1943–1965. Hän oli Mäntän kauppalanvaltuuston jäsen 1946–1955 ja hänellä oli myös useita metsäalan ja muita luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Luikko sai 1955.
Jovana Brakočević

Jovana Brakočević-Kancijan (; s. 5. maaliskuuta 1988 Zrenjanin) on serbialainen lentopalloilija ja olympiamitalisti.
Brakočević kuului Serbian naisten lentopallomaajoukkueeseen vuoden 2008 olympialaisissa Pekingissä, vuoden 2012 olympialaisissa Lontoossa ja vuoden 2016 olympialaisissa Rio de Janeirossa. Joukkue sijoittui viidenneksi 2008, 11:nneksi 2012 ja saavutti hopeaa 2016. MM-kilpailuissa Brakočević edusti Serbia-Montenegroa ja saavutti pronssia 2006. EM-kilpailuissa Brakočević saavutti hopeaa 2007 ja voitti kultaa 2011.
Jyväskylän suurajot 1986

Suomen ralli 1986 (viralliselta nimeltään "36. Rally of the 1000 Lakes") oli rallin maailmanmestaruussarjan yhdeksäs kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 5.–7. syyskuuta 1986 Jyväskylässä.
Osallistujat.
Mukana olivat B-ryhmän tehdastalleista Peugeot (Timo Salonen, Juha Kankkunen ja kaudella aiemmin Fordia ajanut Stig Blomqvist), Lancia (Markku Alen, Mikael Ericsson ja kaudella aiemmin Fordia ajanut Kalle Grundel) sekä Austin Rover (Malcolm Wilson ja Harri Toivonen).
Reitti.
Erikoiskokeiden yhteispituus oli (suunniteltu pituus oli ). Rallin pisin erikoiskoe oli 22-kilometrinen Ekojärvi ja suurin osa erikoiskokeista oli alle kymmenkilometrisiä. Täten erikoiskokeiden keskipituus oli nyt vain 8,12 km.
Kahdeksan erikoiskoetta ajettiin kahteen kertaan, eli enemmän kuin aiemmin. Ehikki ajettiin jopa kolmesti, kaikki hieman eri lopukkeella.
Korsikan rallin jälkeen tehtyjen sääntömuutoksien johdosta kuljettajat eivät enää saaneet ajaa yön yli, vaan osuuksien välissä oli oltava vähintään yhdeksän tunnin tauko. Tästä johtuen kilpareittiä myös lyhennettiin ja rallissa oli nyt kaksi yötaukoa. Kilpailun toisen osuuden pituutta oli kritisoitu jo edellisenä vuotena. 
Korsikan tapahtumien johdosta yksikään erikoiskoe ei olisi saanut ylittää 110 km/h keskinopeutta 10% toleranssilla, mikä aiheutti viime hetken muutoksia reittiin. Edellisvuoden nopeimmista erikoiskokeista Myhinpää ja Humalamäki oli jätetty kokonaan pois, Ouninpohja taas jaettu kahteen osaan, joista ensimmäisessä, Rapsulassa, oli alussa pienempää tietä. Myös Ruuhimäki, Kuukanpää, Hassi ja Vaheri olivat jääneet reitiltä kokonaan pois. Savon erikoiskoe oli peruttu jo ennen rallin alkua.
Perjantain ja lauantain välinen yötauko vietettiin Tampereella. Tämä tosin oli päätetty jo ennen Korsikan tapahtumia. Yötauon johdosta eteläisimmät erikoiskokeet ajettiin nyt ensimmäistä kertaa päivänvalossa.
Lauantain alkajaisiksi Valkeakoskella ajettiin uusi kaupunkierikoiskoe. Reitti Tampereelta Jyväskylään noudatteli edellisvuotta, mutta matkalla oli uudet erikoiskokeet Kavala ja Kaipolanvuori. Lauantaina ei ollut yhtään kokoomataukoa, vaikka ajoa oli melkein 12 tuntia.
Sunnuntaina ajettiin lähinnä perjantain ja lauantain erikoiskokeita toiseen kertaan. Konivuori oli päivän ainoa uusi erikoiskoe.
Kilpailun tapahtumia.
Markku Alen ajoi pohjat kaikille perjantain erikoiskokeille. Hän johti rallia aina sunnuntaiaamuun asti, jolloin ajoi ulos Rapsulan erikoiskokeen toisella ajokerralla. Alenin ulosajon jälkeen Peugeotin tallipäällikkö Jean Todt määräsi Timo Salosen ja Juha Kankkusen ajamaan rauhallisesti maaliin ja pitämään sijoitukset.
Malcolm Wilson kaatoi Metronsa perjantaina neljännellä erikoiskokeella Rapsulassa. Stig Blomqvistin Peugeot sen sijaan kaatui Raitoon erikoiskokeella lauantaina.
A-ryhmää johtanut Gunnar Pettersson ajoi ulos ja keskeytti sunnuntaina Painaan erikoiskokeella.
Tulokset.
Erikoiskokeista neljä ylitti sallitun 110 km/h + 10% rajan. Urria oli rallin nopein erikoiskoe, jopa 126 km/h keskinopeudella.
A-ryhmän voitti Lasse Lampi.
Jyväskylän suurajot 1985

Suomen ralli 1985 (viralliselta nimeltään "35. Rally of the 1000 Lakes") oli rallin maailmanmestaruussarjan yhdeksäs kilpailu kaudella 1985. Kilpailu järjestettiin 23.–25. elokuuta 1985 Jyväskylässä.
Osallistujat.
Mukana olivat tehdastalleista Peugeot (Timo Salonen ja Kalle Grundel tuuraamassa loukkaantunutta Ari Vatasta), Lancia (Markku Alen ja Henri Toivonen), Audi (Stig Blomqvist ja Hannu Mikkola) sekä Toyota (Juha Kankkunen ja Björn Waldegård). 
Reitti.
Erikoiskokeiden yhteispituus oli . Reitti oli suurilta osin samanlainen kuin edellisenä vuonna. Viimeisen erikoiskokeen numero oli 50, mutta erikoiskokeita oli yksi enemmän, sillä EK33 oli jaettu kahteen osaan, EK33a ja EK33b. Toisaalta Vaherin erikoiskoe peruttiin ennen rallin alkua, joten erikoiskokeita ajettiin 50 kpl.
Lauantai-illan kokoomatauko oli siirretty Kalpalinnasta Aulangolle. Viimeinen etappi Aulangolta Jyväskylään kiersi Näsijärven nyt länsipuolelta. Uusia erikoiskokeita tällä osuudella olivat Maso, Perämaa, Pengonpohja ja Ekojärvi, joista viimeisin on rallin MM-historian läntisin erikoiskoe.
Kilpailun tapahtumia.
Rallin ensimmäisellä erikoiskokeella Laajavuoressa Hannu Mikkola, Henri Toivonen ja Kalle Grundel ajoivat ulos, mutta pääsivät jatkamaan. Mikkola ajoi uudelleen ulos lauantaina Pöykyn erikoiskokeella ja vaurioitti takapyörää. Lopulta Mikkola keskeytti EK31:llä, kun autosta tulivat öljyt ulos.
Markku Alen johti rallia ensimmäisen päivän jälkeen, mutta Timo Salonen ohitti hänet lauantaiaamun ensimmäisellä erikoiskokeella ja piti johtonsa maaliin asti.
Ennen viimeistä erikoiskoetta Henri Toivonen ja Kalle Grundel olivat tasa-ajalla neljännellä sijalla. Toivonen teki viimeisellä erikoiskokeella paremman ajan, ja kuittasi neljännen sijan.
Tulokset.
Vaikka autot olivat edellisvuotta nopeampia koko rallin keskinopeus ei olleet suurempi kuin edeltävänä vuonna. Osasyy tässä on pienemmissä teissä ja risteyksissä, joita oli lisätty reitille.
A-ryhmän voitti Mikael Ericsson.
Argentiinan ralli 1986

Argentiinan ralli 1986 (viralliselta nimeltään "6. Marlboro Rally of Argentina") oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1986. Kilpailu järjestettiin 6.–9. elokuuta 1986 Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja erikoiskokeiden yhteispituus oli . 
Uuden-Seelannin ja Argentinan kilpailujen jälkeen Lancian ja Peugeotin sekä Kankkusen ja Alénin välinen kilpailu tiivistyi. Peugeot oli 16 pistettä Lanciaa edellä, mutta oli jo kerännyt seitsemän tulosta joutuen tiputtamaan heikoimman tuloksensa jäljellä olevissa kilpailuissa. Lancialla sen sijaan oli kuusi tulosta. Argentiinassa Kankkunen ei saanut pisteitä kun taas Alén sijoittui toiseksi.
Georgi Ivanov

Georgi Ivanov -nimisiä henkilöitä ovat:
Jäytiäismäiset

Jäytiäismäiset eli lentojäytiäiset eli varsinaiset jäytiäiset (Psocomorpha) on yksi jäytiäisten lahkon kolmesta alalahkosta. Se sisältää pääosin lentokykyisiä lajeja, joilla etusiivet ovat huomattavasti takasiipiä suurempia. Siipien pituus vaihtelee paitsi lajien välillä, myös niiden sisällä. Etenkin naaraat voivat olla myös lyhytsiipisiä tai siivettömiä. Tuntosarvet ovat 13-jaokkeiset, yleensä hyönteisen ruumista pidemmät.
Useimmat jäytiäismäiset elävät koko elämänsä puilla ja pensailla. Ne syövät leviä, jäkäliä, sieniä ja usein lisäksi siitepölyä. Pohjoismaissa aikuisia yksilöitä tavataan lähinnä kesä-lokakuussa. Useimmat lajit talvehtivat munina. Jäytiäismäisiä esiintyy ympäri maailman, mutta eniten niitä on Aasiassa. Suomesta jäytiäismäisiä tunnetaan 56 lajia 12 heimosta. Fossiilisia lajeja, lähinnä meripihkassa säilyneinä, on löydetty maailmalta 27.
Luokittelu.
Jäytiäismäisiin luokitellaan seuraavat osalahkot ja heimot:
Stade Pierre de Coubertin

Stade Pierre de Coubertin on urheiluhalli Pariisissa Ranskassa. Se on Paris Saint-Germain -käsipallojoukkueen kotihalli. Tällä hetkellä areenalla on kapasiteettia 4 000 katsojalle.
Historia.
Stade Pierre de Coubertin avattiin vuonna 1937 maailmannäyttelyä varten, ja se rakennettiin uudelleen toisen maailmansodan aikana tapahtuneen pommituksen jälkeen. Hallia käytettiin pidätyskeskuksena Pariisin verilöylyn aikana vuonna 1961. Vuonna 1990 halliin tehtiin peruskorjaus, joka sisälsi uuden julkisivun, istumakapasiteetin lisäämisen 4 000 katselijaan ja useiden palveluiden lisäämisen.
Kesäparalympialaisissa 2024 halli toimi maalipalloturnauksen näyttämönä, jolloin istumakapasiteetti on 3 466.
Jevhenija Mirošnytšenko

Jevhenija Mirošnytšenko, , (12. kesäkuuta 1931 Radjanske (nyk. Hrafske), Vovtšanskin piiri, Harkovan alue – 27. huhtikuuta 2009 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen oopperalaulaja, äänialaltaan lyyrinen koloratuurisopraano.
Mirošnytšenko valmistui 1957 Kiovan konservatoriosta, jossa hänen opettajanaan oli Marija Donets-Tesseir. Hän esiintyi 1957–1997 solistina Kiovan ooppera- ja balettiteatterissa. Hänen merkittäviä roolejaan olivat Violetta Giuseppe Verdin "La Traviatassa", Rosina Gioachino Rossinin "Sevillan parturissa", Venus Mykola Lysenkon operetissa "Aeneis", Marta Nikolai Rimski-Korsakovin "Tsaarin morsiamessa", Jolan Heorhi Maiborodan "Mylanassa" ja nimirooli Gaetano Donizettin "Lucia di Lammermoorissa". Hän opiskeli Milanon La Scala -oopperassa. Hän piti solistikonsertteja Euroopassa, Kanadassa ja Japanissa. Hän levytti ooppera-aarioita ja perinteisiä klassisia sävellyksiä ja kansanlauluja ja lauloi elokuvissa.
Mirošnytšenko palkittiin Ranskan Toulousessa 1958 pidetyissä kansainvälisissä laulukilpailuissa, ja hän sai Ševtšenkon palkinnon 1972.
Alain Jessua

Alain Jessua (16. tammikuuta 1932 – 30. marraskuuta 2017) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Jessua vieraili Suomessa järjestetyillä Ranskan elokuvapäivillä marraskuussa 1964, joilla esitettiin hänen omakohtaisen tunnustuksellinen esikoisohjauksensa "Elämä ylösalaisin".
Jacob Jordaens

Jacob Jordaens (19. toukokuuta 1593 Antwerpen – 18. lokakuuta 1678 Antwerpen) oli flaamilainen barokkiajan taidemaalari.
Elämä ja ura.
Jordaens oli vanhin kangaskauppiaan 11 lapsesta ja tuli Peter Paul Rubensin tavoin oppipojaksi Adam van Noortin ateljeehen vuonna 1607. Vuonna 1616, vuosi sen jälkeen kun hänet oli hyväksytty taidemaalarikiltaan, hän meni naimisiin opettajansa tyttären Katharinen kanssa. Hänen toiveenaan oli käydä Italiassa, mutta varhainen avioliitto piti hänet kotimaassaan. Siksi hän pyrki täydentämään opintojaan kopioimalla ahkerasti italialaisten mestareiden maalauksia, joita hän löysi kotimaastaan, mutta paljon voimakkaamman vaikutuksen hänen tyyliinsä teki Rubens, joka palkkasi hänet toisinaan jäljentämään pieniä luonnoksia suurikokoisiksi. Lukuisat toimeksiannot kirkoilta, luostareilta ja aatelissuvuilta pitivät hänet jatkuvassa ja varmasti tuottoisassa työssä. Hän pystyi jo vuonna 1639 hankkimaan talon Antwerpenistä ja sen purkamisen jälkeen rakentamaan sen tilalle Rubensin esimerkkiä seuraten palatsin, joka oli koristeltu monilla hänen maalauksillaan. Jordaensin kerrotaan jättäneen katolisen uskonsa vuonna 1671 ja kääntyneen kalvinistiksi. Arnold Houbraken kuvasi Jordaensia seuraavasti: "Hän oli vaatimattoman ja kohteliaan käytöksen mies, joka oli aina ystävällinen ja valmis palvelemaan muita hyvillä neuvoilla".
Jordaens on Rubensin jälkeen ajan flaamilaisen taiteen tärkeimpiä maalareita. Molemmissa on samaa värien lämpöä, luonnonmukaisuutta, ja ilmaisun energiaa, mutta Jordaensilta puuttuu arvokkuus, ja hän on huonompi muotojen valinnassa, ja piirustusten tarkkuuudessa. Hänen karkea huumorinsa näkyy joissain hänen teoksissaan. Jordaensin taiteen suurin vahvuus on hänen genremaalauksissaan. Jordaens maalasi myös raamatullisia, mytologisia, historiallisiin ja allegorisia aiheisiin, ja hänet tunnetaan myös muotokuvamaalarina. Hän myös kaiversi teoksia.
Pölytäimäiset

Pölytäimäiset (Trogiomorpha) on jäytiäisten lahkoon kuuluva alalahko. Siihen kuuluvista lajeista on tehty Suomessa yksittäisiä havaintoja.
Luokitus:
heimo pölytäit (Trogidae)
heimo tomutäit (Psyllipsocidae)
Quentin Massys

Quentin Massys (myös useissa muissa kirjoitusasuissa, esim. Metsys, Massijs) (1466 Leuven – 1530 Antwerpen) oli flaamilainen taidemaalari.
Elämä ja ura.
Massys oli sepän poika. Hänen sanotaan opiskelleen sepän ammatin kotikaupungissaan, mutta hänen kerrotaan opiskelleen maalausta sen jälkeen, kun hän oli rakastunut taiteilijan tyttäreen. Vuonna 1491 hän lähti Antwerpeniin ja hänet otettiin taidemaalarikiltaan. Hänellä oli ateljee, johon tuli neljä oppilasta vuosina 1495–1510. Hänellä oli kuusi lasta ensimmäisestä avioliitostaan Alyt van Tuyltin kanssa. Alytin kuoltua hän meni naimisiin Catherine Heynsin kanssa, jonka kanssa hän ilmeisesti sai kymmenen lasta. Massys näyttää olleen arvostettu henkilö. Hänellä oli suhteita Erasmus Rotterdamilaiseen, jonka muotokuvan hän maalasi vuonna 1517. Albrecht Dürer kävi hänen luonaan heti palattuaan Alankomaihin vuonna 1519 tekemältään kuuluisalta matkalta. Saman vuoden heinäkuussa Massys oli ostanut talon, jota varten hän oli ehkä veistänyt puisen patsaan suojeluspyhimyksestään. Vuonna 1520 hän työskenteli yhdessä 250 muun taiteilijan kanssa keisari Kaarle V:n riemukaarien parissa.
Massysin kaksi varhaisinta tunnettua teosta, Pyhän Annan alttaritaulu, joka tilattiin Pyhän Pietarin kirkkoon Leuveniin, ja Antwerpenin katedraalin triptyykki, "Herran hautaaminen", ovat peräisin vuosilta 1509 ja 1511, eli ajalta jolloin taiteilija oli lähes viisikymmenvuotias. Molemmissa on vahvaa uskonnollista tunnetta ja tarkkoja yksityiskohtia. Kirkollisissa sommitelmissa hän oli edelleen juurtunut Jan van Eyckin koulukunnan perinteisiin, mutta luonnonmukaisuus tunkeutuu hänen työssään keskiaikaisiin muotoihin. Antwerpenin alttaritaulu, jonka Massys maalasi puuseppien killan puolesta uuden kotikaupunkinsa katedraalia varten, levitti Massysin mainetta laajalti, ja Antwerpeniin tehtiin pyhiinvaelluksia sitä katsomaan. Espanjan kuningas Filip II tarjosi siitä suurta summaa, samoin Englannin kuningatar Elisabet. Sen säilyttämiseksi kaupunki osti sen 1 500 guldenilla, ja summalla kilta saattoi rakentaa talon. Massys pysyi uskollisena vanhoille kirkkomaalauksen perinteille, mutta muotokuvataiteessa hän on täysin uudenaikainen mestari. Erasmuksen muotokuvan lisäksi erityisen merkittäviä muotokuvia ovat taiteilijan omakuva ja taiteilijan toista vaimoa esittävä maalaus. Hänen taipumuksensa yksilöllisen luonteen korostamiseen näkyy muun muassa teoksissa "Vanhus ja kurtisaani" sekä "Rahanvaihtaja ja hänen vaimonsa".
Pampahaukkanen

Pampahaukkanen ("Spiziapteryx circumcincta") on jalohaukkoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Pampahaukkanen voi kasvaa 28–31 cm pitkäksi. Laji on päälaeltaan ruskea ja mustaviiruinen. Mustassa päässä on valkoiset silmäkulma- ja viiksijuovat. Pampahaukkasen rinta ja vatsa ovat harmahtavan ruskeat, ja niissä on mustaa raidoitusta. Linnun selkä ja siivet ovat tummanruskeat ja mustaraitaiset. Lennossa siivissä näkyy valkoisia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat.
Pampahaukkasta tavataan Boliviasta Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat savannit ja kuivat metsät.
Sturenkadun silta

Sturenkadun silta on Helsingin Vallilassa sijaitseva tieliikennesilta, joka on osa Sturenkatua ja ylittää vilkasliikenteisen Teollisuuskadun. Silta avattiin liikenteelle 15. marraskuuta 1929. Sillan rakennustyöt alkoivat syksyllä 1928 maanvallitustöillä Aleksis Kiven kadun ja rautatien välisellä osalla ja varsinainen sillanrakennus alkoi keväällä 1929.
Silta on kolmeaukkoinen teräsbetoninen jatkuva laattasilta. Sen aukot ovat leveydeltään kukin 10,3 metriä. Sillalla on kaksi ajokaistaa ja raitiovaunukiskot molempiin suuntiin sekä kävely- ja pyörätiet. Alkujaan silta ylitti Sörnäisten satamaradan rautatiekiskot, nykyään sen alta kulkee Teollisuuskadun autoliikenne ja kävelytie. Sillalle johtaa ajorampit Teollisuuskadulta molemmin puolin.
Lähes satavuotiaan sillan on sanottu olevan käyttöikänsä loppupuolella, ja siinä on korjattu rakennevaurioita vuosina 1994, 2006 ja 2018. Vuonna 1997 sillan pintarakenteet ja kaiteet uusittiin.
Helsingin kaupungin selvityksessä vuonna 2020 arvioitiin, ettei sillalle voi tehdä suurempia kaistamuutoksia sen iän ja kunnon vuoksi. Samalla esiteltiin neljä vaihtoehtoa uudelle Sturenkadun sillalle, jonka kustannukset olisivat noin 3–4 miljoonaa euroa.
Maiju Ahlgrén

Maiju Ahlgrén (s. 8. syyskuuta 1965 Helsinki) on tekstiilitaiteilija ja yhteisötaiteilija.
Hänet valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi vuonna 2013.
Ahlgrén on toteuttanut osallistavia installaatioita eri taidemuseoihin ja yhteisötaidetta laitoksissa asuville ihmisille. Hän on suunnitellut myös käyttöesineitä kuten taidesukkahousuja. 
Ahlgrén opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1990-1997. Hän sai valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2014.
Jorvin sairaalassa vuosina 2005–2006 toteutetussa teoksessa "Kuiskauksia" potilaiden tyynyliinoihin konekirjottiin sata erilaista ajatelmaa. Kahdesti viikossa, kun vuodevaatteita vaihdettiin, potilaalla oli 30 prosentin mahdollisuus saada sattumanvarainen ajatelma tyynyn seurana.
Atomic Heart

Atomic Heart on Mundfishin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStationille ja Xboxille 21. helmikuuta 2023. 
Tarina.
Atomic Heart sijoittuu vaihtoehtoisen historian vuoteen 1955 Neuvostoliiton Laitos 3826 -tutkimuskeskukseen. Vuonna 1936 tiedemies Dmitry Sechenov kehitti ohjelmoitavan nestemäisen polymeerin ja sen avulla kylmäfuusion, joka johti valtaisiin läpimurtoihin energian ja robotiikan aloilla. Robotteineen Neuvostoliitto löi natsi-Saksan, joka ennen tappiotaan vuonna 1942 päästi valloilleen Ruskena ruttona tunnetun viruksen, joka surmasi miljoonia, ja johti siihen että suuri osa työvoimasta oli korvattava roboteilla. Tohtori Sechenov kehitti myös langattoman ”Kollektiv 1.0” -ohjausverkon robottien työskentelyä tehostamaan.
Pelin alussa Sechenov on julkaissut Thought-neurokonnektorin, jonka avulla ihminen voi ajatusten voimalla hallita robotteja. Neuvostoliitto aloittaa yleisliittolaisen väestönsä polymerisoinnin. 13. kesäkuuta 1955 julkaistaan ”Kollektiv 2.0” -ohjausjärjestelmä.
Päähenkilönä on muistiongelmista kärsivä sotaveteraani majuri Sergey Nechaev eli agentti P-3.
Pelaaminen.
Atomic Heart sisältää roolipelielementtejä. Aseita voi koota ja parantaa vihollisrobottien osista.
Lisäksi pelaajalla on Polymer Glove -hanska, jolla esineisiin voi tehdä telekineesi-vaikutuksia, tai sitä voi käyttää jäädytys- tai sähköhyökkäyksiin.
Kehitys.
Kehittäjällä Mundfishillä on kytköksiä Venäjään ja studio on perustettu Moskovassa. Studion rahoittajat ovat osittain venäläisiä. Mundfish sanoo sijaitsevansa Kyproksella ja väittää, "ettei se halua kommentoida politiikkaa tai uskontoa", mutta peli itse sijoittuu vaihtoehtoiseen Neuvostoliittoon.
Colline d’Élancourt

Colline d’Élancourt, tunnettiin aiemmin nimellä "Colline de la Revanche", on mäki Élancourtissa Yvelinesin departementissa Ranskassa. Se on 231 metriä merenpinnan yläpuolella, ja se on Yvelinesin ja Île-de-Francen korkein kohta.
Elancourt on keinotekoinen kukkula. Aluksi alueella toimi hiekkakivikaivos. Kaivoksen lopetettua 1800-luvun puolivälissä alue toimi kaatopaikkana vuoteen 1975 saakka. 1980 luvulla alue rakennettiin puistoksi.
Kukkulan huipulta näkyvät Eiffel-torni, Tour Montparnasse, La Défense, "Étang de Saint-Quentin" ja Meudon Forest. 
Pariisin vuoden 2024 kesäolympialaisten maastopyöräilyt ajettiin Colline d’Élancourtilla.
Sally Haslanger

Sally Haslanger (s. 1955) on yhdysvaltalainen filosofi ja professori, jonka tutkimusala keskittyy sosiaalisten kategorioiden, kuten rodun ja sukupuolen, rakentumiseen ja pysyvyyteen. Haslangerilla on filosofian Ford-professuuri Massachusetts Institute of Technologyn lingvistiikan ja filosofian osastolla. Haslanger on valmistunut Reed Collegesta vuonna 1977 ja saanut filosofian tohtorin tutkinnon vuonna 1985 Berkeleyn yliopistosta. Hän johti 2009–2013 MIT:n nais- ja sukupuolentutkimusohjelmaa. 
Haslanger on saanut lukuisia tunnustuksia. Vuonna 2011 American Philosophical Association valitsi hänet Carus-luennoitsijaksi. Vuonna 2015 Haslanger toimi Spinoza-professuurissa Amsterdamin yliopistossa. Vuonna 2018 hän sai Guggenheim-stipendin. Hänen kirjansa "Resisting Reality: Social Construction and Social Critique" sai American Philosophical Associationin Joseph B. Gittler Award -palkinnon vuonna 2014. Haslanger toimii "Symposia on Gender, Race and Philosophy" -verkkolehden toimittajana.
Haslanger on naimisissa filosofian professori Stephen Yablon kanssa.
Katarina Reuter

Katarina Reuter (s. 10. kesäkuuta 1964 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Reuter opiskeli Turun piirustuskoulussa 1983–1984 ja Kuvataideakatemiassa 1984–1988. Raaseporissa työskentelevä Reuter kuvaa näkymiä, maisemia tai tiloja, joissa on outouden tunnetta.
Maisemallisten elementtien kuten vuoristojen ohella maalauksissa on luonnontieteellistä sävyä, kuten yksisoluisten eliöiden mikromaailmaa. Reuterin melko pienikokoiset työt ovat pääosin tempera- tai öljymaalauksia tai esimerkiksi piirustuksia kuulakärkikynällä levypohjalle.
Reuter sai vuonna 2022 Suomen taideakatemian palkinnon, johon liittyvä näyttely oli EMMAssa vuonna 2023. Hänelle on myönnetty myös Urpo ja Maija Lahtisen säätiön taidepalkinto 1996, Dukaattipalkinto 1993 ja Svenska litteratursällskapetin taidepalkinto 2009. Malmin seurakuntatalolla on Reuterin tekemä julkinen teos.
Reuterin yksityisnäyttely oli Amos Andersonin taidemuseossa vuonna 2008. Hänen näyttelyitään on ollut myös Galleria Sculptorissa, Heinossa ja Amassa. Hän oli mukana Turku Biennaalissa vuonna 2013 ja Nuorten näyttelyissä 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Reuterin teoksia on Kiasman, Emman, Amos Andersonin, Helsingin kaupungin, Rovaniemen ja Joensuun taidemuseon kokoelmissa.
Jan Gossaert

Jan Gossaert (myös kirjoitusasussa Gossart), tunnettiin myös nimellä Jan Mabuse Maubeugen kaupungin mukaan; (n. 1472 Maubeuge? – 1. lokakuuta 1532 Antwerpen) oli flaamilainen taidemaalari, joka ensimmäisten joukossa toi italialaisen täysrenessanssin tyylin Alankomaihin.
Elämä ja ura.
Gossaertin elämää ei tunneta ennen kuin hän täytti kolmekymmentä vuotta. Hänet luultavasti otettiin Antwerpenin taidemaalarikiltaan jäseneksi vuonna 1503 nimellä Jennyn van Hennegouwe. Vuonna 1508 hän matkusti Roomaan Burgundin kreivi Filipin lähetystön mukana, jonka herttuatar Margareeta lähetti paavi Julius II:n luo. Vierailu kesti vuoden, josta palattuaan Gossaert toi mukanaan italialaisen taiteen aatteet Flanderiin. Hän jäi Filipin palvelukseen, josta oli tullut Utrechtin piispa, ja koristeli tämän Duursteden linnan. Gossaertin oli ehkä myös hänen mukanaan Kööpenhaminassa vuonna 1515.
Hän oli toisinaan muiden ruhtinaiden ja aatelisten palveluksessa. Kuningas Kaarle, myöhempi keisari Kaarle V, maksoi hänelle pääsiäisenä 1516 muun muassa sisarensa Eleonooran muotokuvasta. Herttuatar Margareeta käytti hänen palveluksiaan vuonna 1523 Mechelenissä. Gossaert näyttää asuneen Mechelenissä jonkin aikaa. Pidemmän aikaa hänen asuinpaikkanaan oli Middelburg, jossa asui myös hänen vävynsä, Leuvenista kotoisin oleva taidemaalari Hendrik van der Heyden. Filipin kuoltua vuonna 1524 Gossaert siirtyi tämän veljen Adolfin, Veeren markiisin, palvelukseen. Hän asui tämän hovissa ja ystävystyi tämän ja Margareetan vangiksi joutuneen Tanskan Kristian II:n kanssa. Gossaert oli mennyt naimisiin Marguerite de Molenaerin kanssa, jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta.
Gossaertin varhaiset teokset, kuten "Jeesus, Neitsyt ja Kastaja", kuvastavat hänen kiinnostustaan Jan van Eyckin ja Albrecht Dürerin töihin. Gossaertin pääteos, Middelburgin premonstratensalaiskirkon triptyykki "Ristiltäotto", jota Dürer ihaili joulukuussa 1520, poltettiin vuonna 1568. Prahaan tehty triptyykki "Pyhä Luukas maalaa Neitsyt Mariaa" (1515) ja ennen kaikkea "Itämaan tietäjien kumarrus" kuvastavat taiteilijan elävää tyyliä. Sisustussuunnittelijana ja seinävaatemallien tekijänä hän oli vahvempi kuin mytologisten aiheiden käsittelyssä maalaustaiteessa. Gossaert oli myös merkittävä muotokuvataiteilija. Muotokuvateoksista huomattavia ovat "Tanskan Kristianin lapset", "Carondelet" ja "Munkki".
Susanna Ojala

Susanna Ojala (s. 20. tammikuuta 1998 Jalasjärvi) on suomalainen pesäpalloilija.
Ojala edustaa Superpesiksessä pelaavia Seinäjoen Maila-Jusseja. Hänen kasvattajaseuransa on Jalasjärven Jalas. Hän pelaa ulkokentällä kakkosvahtina. Ojala on pelannut 144 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin ja 25 tavallista juoksua, tuonut 34 juoksua ja kerännyt 221 kärkilyöntipistettä. Ojala on pelannut 22 Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhden kunnarin ja neljä tavallista juoksua, tuonut viisi juoksua ja kerännyt 23 kärkilyöntipistettä. Kaikki uran tilastot päivitetty ennen kauden 2023 alkua.
Bezique

Bezique on piquetistä syntynyt korttipeli, jossa tavoitteena on saada ensimmäisenä tuhat pistettä. Pelaajia on kaksi, ja peliin tarvitaan kaksi pakkaa, joista on poistettu kortit 2–6.
Säännöt.
Pelaajille jaetaan kahdeksan korttia, yleensä ensin kolme, sitten kaksi ja lopuksi kolme. Jakaja laittaa loppupakan pöydälle ja kääntää päällimmäisen kortin pakan alle poikittain valtiksi. Jos se on seiska, jakaja saa heti kymmenen pistettä.
Etumies aloittaa haluamallaan kortilla. Maata ei tarvitse tunnustaa niin kauan kuin pöytäpakassa on kortteja, jonka jälkeen viimeisissä kahdeksassa tikissä maata on tunnustettava. Valtteja on siis mahdotonta säästää. Tikin voittaa pelaaja, joka on lyönyt korkeamman kortin ajettua maata tai valtin. Voitettu tikki laitetaan syrjään kuvapuoli alaspäin.
Tikin saatuaan pelaaja voi pöydätä jonkun yhdistelmistä. Tämän jälkeen merkitään pisteet ja pelaajat ottavat pakasta kortin per henkilö.
Pelaaja voi käyttää pöydättyjä kortteja tikkeihin tai uusiin yhdistelmiin.
Kun viimeinen kortti on otettu pakasta, viimeisen tikin voittaja saa ylimääräiset kymmenen pistettä. Tämän jälkeen pelataan vielä kahdeksan tikkiä käsi- ja yhdistelmäkorteilla. Tässä vaiheessa on tunnustettava maata tai pelattava valttia.
Kun kaikki tikit on pelattu, lasketaan yhdistelmien pisteet ja niihin lisätään kymmenen pistettä jokaisesta tikkien ässästä ja kympistä.
Sitten jakovuoro vaihtuu ja peliä jatketaan 1 000 pisteeseen.
Ilan Șor

Ilan Șor (s. 6. maaliskuuta 1987 Tel Aviv) on moldovalainen liikemies ja poliitikko. Hän johtaa Șor-puoluetta.
Tausta.
Șorin vanhemmat palasivat Israelista takaisin Moldovaan hänen ollessaan kolmivuotias. Isä Miron Șor järjesti hyväntekeväisyyttä, ilmaista terveydenhuoltoa ja koulutusta Moldovan juutalaisille. Vuonna 1999 hän perusti yksityisen lyseon Chișinăuhun. Vuonna 1994 hän perusti verovapaan Dufremol-myymälän Chișinăun lentokentälle, sittemmin Moldclassica-tavarataloketjun ja 1998 investointiyhtiön Ghermivali. Ilan aloitti 15-vuotiaana matkapuhelinten myynnillä ja avasi mainostoimiston ja painon. 18-vuotiaana hänestä tuli isänsä liikekumppani ja 2005 hän peri perheyritykset.
Poliittinen ura.
Hän on toiminut Orhein kaupungin pormestarina. Vuonna 2018 hänet valittiin Moldovan parlamenttiin. Vuonna 2017 Șor tuomittiin 7,5 vuoden vankeuteen. Häntä epäillään miljardin dollarin kavalluksista maan taloudesta. Siitäkin huolimatta Șor arvostettiin maan kolmanneksi luotetuimmaksi poliitikoksi.
Pakotteet ja maastapako.
Moldovan ulkoministeriö on vaatinut EU:ta sanktioimaan Șorin, jota maan hallitus syyttää yrityksistä kaataa maan hallitus. Șor on vaimoineen asetettu USA:n ja Britannian sanktiolistalle 2022. Yhdysvallat syyttää Șoria toimimisesta ”venäläisten entiteettien kanssa” maan hallitusta vastaan.
Șorin oleskeli Israelissa, mutta lähti maasta marraskuussa 2023. Interpol kommentoi tuolloin, ettei tiedä hänen määränpäätään tai olinpaikkaansa.
Huhtikuussa 2023 Șor tuomittiin poissaolevana 15 vuodeksi vankeuteen ja jäädytti kaiken tämän omaisuuden Moldovassa. Saman vuoden heinäkuussa Șor menetti vaalikelpoisuutensa viideksi vuodeksi.
Yksityiselämä.
Șor on naimisissa venäläisen pop-laulajan Sara Lvovna Șorin (os. Manahimova) kanssa, joka tunnetaan taiteilijanimellä Jasmine ja on Șorin tavoin juutalaistaustainen.
Șor on sekä Moldovan että Israelin kansalainen.
Emily Kame Kngwarreye

Emily Kame Kngwarreye, myös Emily Kam Ngwarray (1910 – 3. syyskuuta 1996) oli aboriginaali taidemaalari, joka eli Utopia-yhteisössä Australian Pohjoisterritoriossa. Hän on Australian alkuperäiskansojen nykytaiteen tunnetuimpia tekijöitä. Ensimmäisenä naispuolisena maalarina tuolloin miesten dominoimalla alalla hänellä oli vaikutusta Australian alkuperäiskansojen taiteeseen.
Kngwarreyen tuotantoa oli Suomessa esillä 1999 Australian 1980-luvun taidetta esitelleessä "Punainen erämaa" -näyttelyssä Galleria Otsossa. Marja-Terttu Kivirinta näkee Kngwarreyen täplämaalauksissa erämaassa kasvavia kukkia, toisinaan jälki muistuttaa ihoa. Päällisin puolin abstraktit teokset kumpuavat Kivirinnan mukaan aboriginaali-naisten suullisesta perinteestä.
Kngwarreye alkoi maalata yli 70-vuotiaana, mutta ehti tehdä yli 3000 maalausta kahdeksan vuoden aikana. Hänellä ei ollut juurikaan kosketusta ulkomaailmaan ennen kuin 80-vuotiaana, jolloin hänestä tuli tunnettu taiteilija.
Kngwarreyen kotiseutu oli aavikko­aluetta Australian mantereen keskiosissa. Kylästä on 250 kilometriä lähimpään kaupunkiin Alice Springsiin.
Kngwarreyen syntymän aikoihin tällä myöhemmin Utopiana tunnetulla alueella Alhalkeressa ei vielä ollut eurooppalaisia, joita alkoi saapua 1920-luvulla. Kngwarreye työskenteli myöhemmin heidän karjatiloillaan. Kngwarreyelle yksi askel kohti maalausta oli batiikki, jota opetettiin Utopian naisille vuonna 1977. Yhteisöohjelmassa värjättiin kankaita jaavalaisella batiikkimenetelmällä. Kngwarreye teki batiikkia kymmenisen vuotta, mutta alkoi kaivata muutakin.
Ensimmäisen akryylimaalauksensa Kngwarreye maalasi 1988. Maalauksen nimi oli "Emu woman". Hän otti aineksia aboriginaalien kulttuurissa keskeisestä Uniajasta. Maalaus on Australiassa uudentyyppinen ja Kngwarreyen malarinuran aloitus lisäksi osui ajankohtaan, jolloin aboriginaalien taiteen suosio alkoi nousta.
Kngwarreye oli kuitenkin maalannut aiemmin myös naisten Awelye-rituaalissa, johon kuuluu kehomaalausta okraväreillä.
Kngwarreyen tunnetuimpana teoksena pidetään "Earth's Creation" -maalausta vuodelta 1994, joka on 2,7 metriä korkea ja 6,3 metriä leveä. Kngwarreye edusti Australiaa postuumisti Venetsian biennaalissa vuonna 1997. Samana vuonna Queensland Art Gallery järjesti suuren retrospektiivin hänen tuotannostaan. Se oli ensimmäinen alkuperäiskansan taiteilijan retrospektiivi, joka oli esillä useissa taidemuseoissa.
Alkuperäiskansojen taiteen tultua suosituksi Kngwarreye joutui toisinaan pakoilemaan nopeita voittoja aboriginaalimaalausten jälleenmyynnillä havittelevia kauppiaita. Kngwarreyen töistä ilmaantui nopeasti myös kopioita jo hänen eläessään. Vuonna 2018 Damien Hirstin sanottiin kopioineen Kngwarreyen tyyliä. Hirstin mukaan kyse oli pointillismista. Alkuperäiskansojen taide on tosin ollut pidempään esikuvana länsimaissa. 
Kngwarreyen kerrotaan ihmetelleen miksi Sol LeWitt ja muut länsimaiset modernistit maalavat kuten hän.
Friedrich Zehm

Friedrich Zehm (22. tammikuuta 1923 Neusalz an der Oder, Saksa – 4. joulukuuta 2007 Wiesbaden, Saksa) oli saksalainen klassisen musiikin säveltäjä. Hänen tuotantonsa käsittää sekä orkesteri- että kamarimusiikkia, joka on sävelletty eritoten puhallinsoittimille. Lisäksi Zehm sävelsi vokaalimusiikkia.
Ura.
Zehm syntyi Oderin varrella sijaitsevassa Neusalzin kaupungissa Weimarin tasavallan aikana. Vuonna 1941 hän aloitti musiikkiopintonsa Salzburgin Mozarteumissa. Opinnot jatkuivat toisen maailmansodan jälkeen Hampurissa ja Freiburgissa, jossa häntä opetti muun muassa Harald Genzmer. Vuosina 1953–1956 Zehm toimi Freiburgissa yksityisenä musiikinopettajana, pianistina ja säveltäjänä. Vuosina 1963–1985 Zehm työskenteli luennoitsijana ja toimittajana Schott-musiikkikustantamossa. Ajanjaksoon sisältyy myös pesti säveltämisen opettajana Mainzin yliopistossa 1980-luvun alussa. Vuodesta 1985 alkaen Zehm toimi vapaana säveltäjänä Wiesbadenissa.
John Owusu Addo

John Owusu Addo (s. 30. toukokuuta 1928) on ghanalainen arkkitehti ja arkkitehtuurin opettaja.
Ura.
John Owusu Addo opiskeli arkkitehtuuria 1940- ja 1950-luvuilla. Hänestä tuli yksi Ghanan ensimmäisistä rekisteröidyistä arkkitehdeista. John Owusu Addon töihin lukeutuu muun muassa Knust Unity Hall ja Cedi House.
Theodore S. Clerk

Theodore Shealtiel Clerk (4. syyskuuta 1909 Larteh-Akuapem, Brittiläinen Kultarannikko – 1965) oli ghanalainen arkkitehti ja maansa arkkitehtonisen kehityksen pioneeri. Hänet tunnetaan Teman satamakaupungin kehittäjänä.
Ura.
Clerk syntyi lähetyssaarnaajaperheeseen. Hän opiskeli teknistä piirustusta Achimotassa. Vuosina 1938–1943 hän opiskeli arkkitehtuuria Skotlannissa Edinburgh College of Art -oppilaitoksessa. Vuosina 1946–1953 Clerk toimi arkkitehtina Accrassa ja Sekondissa. Vuonna 1954 Clerk sai johdettavakseen englantilaisen arkkitehtiryhmän, joka alkoi suunnitella Teman kylästä kaupunkimaista yhteisöä. Clerk kehitti ryhmänsä kanssa matalapalkkaisille ihmisille tarkoitettuja huokeita tyyppitaloja.
Ghanalaissyntyisiä arkkitehteja mainitaan olleen 1950-luvun lopulla vain kolme. Clerk toimi aktiivisesti useissa arkkitehtiyhteisöissä ja hän oli 1960-luvun alussa perustetun Ghanan arkkitehti-instituutin (Ghana Institute of Architects) ensimmäinen puheenjohtaja.
Temassa sijaitsee Clerkin kunniaksi nimetty katu T.S. Clerk Street.
Lesley Lokko

Lesley Naa Norle Lokko (s. 1964 Dundee, Skotlanti) on ghanalaisskotlantilainen arkkitehti ja kirjailija.
Ura.
Ghanalaisen isän ja skotlantilaisen äidin tytär Lesley Lokko varttui Ghanassa ja muutti 17-vuotiaana Englantiin opiskelemaan sisäoppilaitoksessa. Ennen suuntautumistaan arkkitehtuuriin Lokko opiskeli kieliä Oxfordissa sekä sosiologiaa ja lakia Yhdysvalloissa. Lokko valmistui arkkitehdiksi 1992. Hän aloitti arkkitehdin uransa Etelä-Afrikassa 1992–1994. Sittemmin hän on toiminut arkkitehtuurin opettajana Yhdysvalloissa, Britanniassa ja Etelä-Afrikassa. Lokko on Accrassa sijaitsevan African Futures Instituten (AFI) perustaja.
Lokko on kirjoittanut useita menestysromaaneja. Hänen esikoisteoksensa on "Sundowners" (2004).
Talpo

Talpo on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
M45 MEUSOC

M45 MEUSOC ("Marine expeditionary unit (special operations capable)") on yhdysvaltalainen itselataava pistooli. Colt 1991:stä kehitetty .45 ACP -kaliiperinen pistooli oli Yhdysvaltain merijalkaväen Force Reconnaissance -erikoisjoukkojen palveluspistoolina vuosina 1985–2022.
Pistoolissa on Colt M1911:stä poiketen muun muassa molemminpuoliset varmistinvivut, Pachmayrin kumiset kahvalevyt, pyöristetty iskuri, virityskarhennukset myös luistin etuosassa, tarkkuutettu match-luokan piippu ja Wilson Combatin ruostumaton teräksinen lipas.
AIM-260 JATM

AIM-260 Joint Advanced Tactical Missile (JATM) on kehitteillä oleva yhdysvaltalainen pitkän kantaman ilmataisteluohjus, jonka on ainakin osittain tarkoitus korvata AIM-120 AMRAAM Yhdysvaltain ilmavoimissa. Ohjus voidaan laukaista F/A-18E/F, F-22, F-35 -hävittäjistä.
Rounders (peli)

Rounders on vanha englantilainen mailapeli, jota pidetään baseballin esimuotona. Lajista ei kuitenkaan ole koskaan tullut ammattimaista urheilumuotoa. Roundersissa lyödään nahkapalloa pyöreällä mailalla, minkä jälkeen pelaaja kiertää viisikulmion muotoisen kentän läpi välttäen palamista. Kentän pesät on merkitty puisilla tolpilla.
Varhaisin viittaus roundersiin on kirjassa "A Little Pretty Pocket-Book" (1774). Vuoden 1828 "The Boy's Own Book" omisti luvun roundersille. Vuonna 1889 perustettiin National Rounders Association of Liverpool ja Scottish Rounders Association. National Rounders Association perustettiin vuonna 1943. Peli on suosittu Isossa-Britanniassa koululaisten keskuudessa.
Sonja Ludvigsen

Sonja Aase Ludvigsen (7. helmikuuta 1928 Vestby – 12. heinäkuuta 1974) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1965–1974 ja toimi Norjan sosiaaliministerinä 1973–1974.
Tor Halvorsen

Tor Halvorsen (24. marraskuuta 1930 Skien – 4. marraskuuta 1987) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan ympäristöministerinä 1973–1974 ja sosiaaliministerinä 1974–1976. Vuosina 1977–1987 hän johti Norjan ammattiliittojen keskusjärjestöä Landsorganisasjonenia. Halvorsen oli koulutukseltaan putkimies.
Tuuli Toivonen

Tuuli Toivonen on geoinformatiikan professori Helsingin yliopiston geotieteiden ja maantieteen osastolla, jossa hän johtaa digitaalisen maantieteen laboratoriota. Toivonen toimi maantieteen koulutusohjelmien johtajana vuosina 2020–2022. Vuodesta 2023 hän on ollut koulutusohjelmien varajohtaja, saatuaan arvostetun Euroopan tutkimusneuvoston rahoituksen (ERC Consolidator Grant 2023-2027 hankkeelle GREENTRAVEL: Greener Everyday Travels for Everyone: from Measured Wellbeing Impacts to Big Data Analytics). 
Toivosen tutkimusalueena on ihmisten ja paikkojen vuorovaikutuksen ymmärtäminen, erityisesti liikkumisen ja saavutettavuuden näkökulmasta, käyttäen avointa dataa ja paikkatietoja. Toivosen vetämä digitaalisen maantieteen laboratorio on tutkinut mm. saavutettavuuden alueellista ja ajallista vaihtelua, koronapandemiarajoitusten vaikutuksia turismista riippuvaisiin alueisiin, ihmisten monipaikkaista asumista, sekä kehittänyt mm. Green Paths -reittioppaan joka opastaa liikkujia ympäristöltään miellyttävimmille reiteille. Toivonen on saanut tunnustuksia avoimen tiedon edistämisestä ja käytöstä.
Guilly (Loiret)

Guilly on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 36 kilometriä Orléansin kaupungista itään.
Kunta on tunnettu tuulimyllystään ja tiilitehtaistaan. Tuulimylly "Moulin de Bel Air" rakennettiin Châteauneuf-sur-Loiressa 1700-luvun alussa. 1800-luvun puolivälissä se myytiin ja siirrettiin Guillyyn. Nykyiselle paikalle se siirrettiin vuonna 1994. Saint-Martinin kirkko on peräisin 1100-luvulta ja se kunnostettiin 1800-luvulla. Kirkko sisältää useita historiallisesti arvokasta esinettä.
Ida Marie Hagen

Ida Marie Hagen (s. 18. elokuuta 2000) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on voittanut maailmanmestaruuden sekajoukkuekilpailussa vuosina 2023 ja 2025 sekä maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2023–2024.
Hagen kilpaili yhdistetyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2021. Hän sijoittui viikonlopun molemmissa kilpailuissa viidenneksi. Seuraavana viikonloppuna Otepäässä hän sijoittui molemmissa kilpailuissa toiseksi edellään vain toinen norjalainen Gyda Westvold Hansen. Ramsaussa Hagen sijoittui kahdeksanneksi ja tammikuussa Val di Fiemmessä yhdeksänneksi. Maaliskuussa Schonachissa hän sijoittui kahdesti neljänneksi. Kauden 2021–2022 maailmancupin lopputuloksissa Hagen sijoittui toiseksi Westvold Hansenin jälkeen. Kauden 2022–2023 maailmancupissa Hagen sijoittui neljästi kolmen parhaan joukkoon. Joulukuussa hän oli Lillehammerin toisessa kilpailussa toinen, tammikuussa Seefeldin ensimmäisessä kilpailussa kolmas, helmikuussa Schonachin toisessa kilpailussa toinen ja maaliskuussa Oslossa toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2023–2024 hän oli Lillehammerin molemmissa kilpailuissa toinen. Ramsaussa hän oli gundersen-kilpailussa toinen ja saavutti individual compact -kilpailussa ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa. Sekä Oberstdorfissa että Schonachissa hän oli ensimmäisessä kilpailussa toinen ja voitti toisen kilpailun. Seefeldissä hän voitti molemmat kilpailut. Otepäässä hän oli yhteislähtökilpailussa toinen ja voitti molemmat Gundersen-kilpailut Hän voitti Oslon ja Trondheimin kilpailut sekä maailmancupin kokonaiskilpailun. Kaudella 2024–2025 hän voitti Lillehammerin, Ramsaun ja Schonachin molemmat kilpailut sekä Seefeldin yhteislähtökilpailun. Otepäässä hän voitti Gundersen-kilpailun ja oli toinen Individual Compact -kilpailussa Oslossa hän sijoittui Gundersen-kilpailussa kolmanneksi ja Individual Compact -kilpailussa toiseksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli toinen.
Hagen voitti Planican MM-kilpailussa 2023 kultaa sekajoukkuekilpailussa Jens Lurås Oftebron, Gyda Westvold Hansenin ja Jarl Magnus Riiberin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Hagen oli mäkiosuuden jälkeen yhdestoista. Hiihto-osuudella hän nousi parhaimmillaan toiseksi ja yritti tavoittaa kärjessä hiihtänyttä Westvold Hansenia mutta putosi väsyneenä lopulta neljänneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän voitti sekajoukkuekilpailun maailmanmestaruuden, sai Gundersen-kilpailussa hopeaa ja oli yhteislähtökilpailussa kymmenes.
Mari Leinan Lund

Mari Leinan Lund (s. 28. toukokuuta 1999) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on saavuttanut maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa.
Leinan Lund kilpaili yhdistetyn maailmancupissa Ramsaussa joulukuussa 2020, kun laji oli ensimmäisen kerran naisten maailmancup-ohjelmassa, ja sijoittui seitsemänneksi. Koronaviruspandemian aiheuttamien peruutusten vuoksi tuo jäi kuitenkin kauden ainoaksi maailmancupkilpailuksi.. Maailmancupkauden 2021–2022 hän aloitti joulukuussa Lillehammerissa sijoittumalla kahdesti toiseksi, edellään vain toinen norjalainen Gyda Westvold Hansen. Tämän jälkeen hän ei enää yltänyt kolmen parhaan joukkoon. Kauden yhteispisteissä Leinan Lund sijoittui kymmenenneksi. Kauden 2022–2023 maailmancupissa hän on sijoittui parhaimmillaan viidenneksi. Kaudella 2023–2024 hän oli Lillehammerin molemmissa kilpailuissa kolmas. Oberstdorfissa hän saavutti voiton ja kolmossijan, Schonachissa voiton ja kakkossijan. Seefeldissä hän sijoittui toiseksi. Otepäässä hän oli yhteislähtökilpailussa kolmas ja jälkimmäisessä Gundersen-kilpailussa toinen. Oslossa hän sijoittui toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas.
Leinan Lund saavutti Obertsdorfin MM-kilpailussa 2021 henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa. Hän oli mäkiosuuden paras mutta joutui hiihto-osuudella päästämään maannaisensa Gyda Westvold Hansenin 13,8 sekunnin päähän edelleen. Pronssia sai hänen pikkusiskonsa Marte Leinan Lund. Planican MM-kilpailussa 2023 Leinan Lund sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 20:nneksi.
Berengaria Navarralainen

Berengaria Navarralainen (noin 1163 – noin 1230) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Rikhard I:n puolisona Englannin kuningatar, vaikka hän ei koskaan edes käynyt Englannissa.
Berengarian kotimaassa Navarrassa, Pyreneiden vuorilla Ranskan ja Espanjan rajalla kulttuurissa on monia ranskalaisvaikutteita, ja hän oppi eteläranskalaista murretta jo lapsena. Tuohon aikaan useimmat kuninkaalliset kihlattiin jo nuorina, ja kihlaus oli poliittinen sopimus. Jostain syystä Berengaria kihlattiin vasta lähes 30-vuotiaana. Sulhasen, tulevan Rikhard Leijonamielen, molemmat vanhemmat olivat ranskalaissyntyisiä, ja Rikhard oli kasvanut lähinnä äitinsä Eleonoora Akvitanialaisen hoivassa. Hän oli ollut kihloissa ranskalaisen prinsessa Adèlen, Filip II:n sisaren kanssa, mutta tultuaan kuninkaaksi Rikhard totesi, että voi kosia ketä haluaa, ja lähetti äitinsä Eleanorin Navarraan neuvottelemaan avioliitosta samalla, kun itse lähti Filipin kanssa ristiretkelle. Sopimus syntyi, ja Berengaria matkusti Eleanorin kanssa Napoliin.
Rikhard onnistui purkamaan kihlauksensa Adelen kanssa. Hän jatkoi ristiretkeään, ja myös Berengaria lähti kohti pyhää maata Rikhardin sisaren Joannan seurassa. Myrsky ajoi naiset Kyprokselle, ja Rikhard ja Berengaria päättivät mennä siellä vihille.
Rikhard jatkoi ristiretkeään, ja pariskunta vieraantui toisistaan vähitellen. Berengaria palasi Italiaan ja sieltä Akvitaniaan. Hän vietti suuren osan loppuelämästään Le Mansissa tiluksilla, jotka oli saanut isältään myötäjäisikseen. Anoppi Eleonoora Akvitanialainen toimi edelleen Rikhardin sijaishallitsijana tämän ollessa ristiretkellä. Vuonna 1195 Rikhard sairastui vakavasti ja asettui aloilleen muutamaksi vuodeksi Berengarian kanssa Poitiersiin. Pari vuotta myöhemmin hän palasi sotaretkilleen ja sai surmansa vuonna 1199.
Berengaria oli nyt 36-vuotias leski, joka palasi Le Mansiin. Hän teki paljon hyväntekeväisyystyötä. Hän rakennutti sinne kirkon ja nunnaluostarin, jonne asettui asumaan, vaikka ei tehnyt nunnalupausta. Berengaria kuoli luostarissaan ja tuli haudatuksi rakennuttamaansa kirkkoon.
Kattilalampi

Kattilalampi voi tarkoittaa ainakin seuraavia lampia:
Pultavan alueellisen tutkimuksen museo

Pultavan alueellisen tutkimuksen museo () on Pultavassa sijaitseva paikallinen museo. Se on Ukrainan vanhimpia ja laajimpia museoita. Se on perustettu 1891 nimellä Pultavan kunnallinen luonnontieteellinen ja historiallinen museo. Nimi muutettiin 1893 muotoon Pultavan kuvernementin kunnallinen museo.
Museo hankki 1905 Kateryna Skaržynskan arvokkaan kokoelman, joka sisälsi vanhoja käsikirjoituksia, kirjoja ja historiallisia asiakirjoja. Museo sijoittui myöhemmin Vasyl H. Krytševskyin suunnittelemaan, vuosina 1903–1906 rakennettuun museorakennukseen. Rakennuksen sisätilat olivat Serhi Vasylkivskyin ja Mykola Samokyšin suunnittelemat. Se tuhoutui toisessa maailmansodassa ja rakennettiin 1960-luvulla uudestaan.
Museo muuttui 1920 Pultavan alueen työläismuseoksi, ja sinne sijoitettiin arvokasta esineistöä Pultavan muista kokoelmista ja uskonnollisista rakennuksista. Museo nimettiin 1920-luvulla Pultavan valtionmuseoksi. Sen johtaja oli 1933–1937 ukrainalainen runoilija Nykanor Onatskyi. Nimi muutettiin nykyiseksi 1940-luvun lopulla, kun kokoelmat perustettiin uudestaan. Kokoelmiin kuuluu runsaat 300 000 esinettä. Sen haaraosasto on tutkija ja keksijä Juri Kondratjukin mukaan nimetty ilmailu- ja avaruusmuseo.
Kommendörsgatan

Kommendörsgatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu länsi-itäsuunnassa Sturegatanilta Styrmansgatanille lähelle Karlaplania.
Katu sai nimensä kommodori Fredrik Herman Didronin mukaan. Hän asui kadun varrella.
Lysenko

Lysenko on esimerkiksi seuraavien henkilöiden sukunimi: