tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lee Atwater

Harvey LeRoy Atwater (tunnetaan yleisesti Lee Atwater; 27. helmikuuta 1951 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat – 29. maaliskuuta 1991 Washington D.C.) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi presidentti George H. W. Bushin presidenttivaalikampanjan ohjaajana ja republikaanien kansallisen komitean puheenjohtajana.
Atwater kertoi, että hänen ainut työnsä aikuisena oli kampanoiden hallinta ja omisti koko elämänsä työlleen. 
Varhainen elämä.
Atwater syntyi 27. helmikuuta 1951 Atlantan kaupungissa vakuutusasiamies Harvey Dillard Atwaterin ja Sarah Alma Pagen pojaksi. Atwater oli vaikea lapsi, sillä hän itki paljon ja oli levoton. Syyksi annettiin hermoston kehittymisen hitaus ennenaikaisen synntyksen vuoksi. Perhe muutti Columbiaan Etelä-Carolinaan Atwaterin ollessa 10-vuotias. Hän kävi siellä A.C. Flora High Schoolin. Atwaterin köyhistä opiskeluajoista huolimatta hänen äitinsä järjesti poikansa luterilaiseen Newberry Collegeen lähellä Columbiaa. Hän valmistui koulusta vuonna 1973.
Atwater valmistui viestintätekniikan maisteriksi Etelä-Carolinan yliopistosta vuonna 1977.
Poliittinen ura.
Atwater toimi kansallisen konservatiivisten opiskelijoiden järjestö College Republicansin Etelä-Carolinan osion puheenjohtajana 1973–1974. Tämän jälkeen Atwater perusti konsulttiyrityksen Kolumbiaan, jossa hän toimitti useiden republikaaniehdokkaiden kampanjoita paikallisiin toimistoihin.
Atwater auttoi Ronald Reagania voittamaan republikaanien presidentinvaalit Etelä-Carolinassa vuonna 1980. Hän toimi myös Reagan-Bushin presidentinvaalikampanjan eteläisenä koordinaattorina. Atwater auttoi Reagania myös myöhemmin ennen hänen presidentiksi valitsemistaan vuonna 1980. Valinnan myötä Atwater nimitettiin Valkoisen talon poliittiseksi johtajaksi, ja hänestä tuli edelleen vuonna 1984 Reaganin uudelleenvalintakampanjan apulaisjohtaja.
Atwater auttoi Reaganin lisäksi George H. W. Bushia hänen vaalikampanjassaan vuonna 1988 ja Bush voitti vaalit lopulta 40 osavaltion myötä.
Kuolema.
Atwater sai sairauskohtauksen pitäessään puhetta poliittisessa varainkeruutapahtumassa maaliskuussa 1990. Hänet kiidätettiin sairaalaan, jossa hänellä todettiin pahalaatuinen aivokasvain. Hän kuoli kasvaimeen 40-vuotiaana 29. maaliskuuta 1991.
Saleh al-Arouri

Saleh Mohammad Suleiman al-Arouri (; 19. elokuuta 1966 Aroura, Jordanian hallitsema Länsiranta – 2. tammikuuta 2024 Beirut, Libanon) oli palestiinalainen Hamasin johtohahmo.
Al-Arouri syntyi Arouran kylässä lähellä Ramallahia. Hän sai kandidaatin oppiarvon sharialaissa Hebronin yliopistosta. Hän johti yliopistossa islamilaista opiskelijaliikettä ja kuului alun perin Muslimiveljeskuntaan, mutta liittyi Hamasiin sen perustamisen (1987) jälkeen. Al-Arouri oli mukana perustamassa Hamasin aseellista siipeä, Izz ad-Din al-Qassam -prikaateja. Hän tuli toistuvasti Israelin vangitsemaksi. Vuonna 1992 hänet pidätettiin jälleen ja tuomittiin 15 vuoden vankeusrangaistukseen Izz ad-Din al-Qassam -prikaatin solujen perustamisesta Länsirannalle. Al-Arouri vapautui vuonna 2007, mutta hänet pidätettiin kolme kuukautta myöhemmin. Pidätys jatkui, kunnes Israelin korkein oikeus päätti vuonna 2010 vapauttaa ja karkottaa hänet. Vapauduttuaan hänestä tuli Hamasin poliittisen johtoelimen jäsen. Hän asettui Syyriaan. Al-Arouri toimi yhtenä Hamasin edustajista vankienvaihtoneuvotteluissa, jotka johtivat Hamasin sieppaaman Gilad Shalitin vapauttamiseen vuonna 2011 vastineeksi 1 027:sta Israelin vankiloissa istuneesta palestiinalaisesta. Israelin tiedustelun mukaan al-Arouri oli suunnittelemassa kesäkuussa 2014 tehtyä kolmen teini-ikäisen israelilaisen (Gil-ad Shaar, Eyal Yifrach, Naftali Fraenkel) sieppausta ja murhaa. Asuttuaan Syyriassa noin kolmen vuoden ajan al-Arouri muutti Istanbuliin, mutta hän poistui Turkista sen Israelin-suhteiden parannuttua Gazan avustussaattueen välikohtauksen jäljiltä. Lopulta al-Arouri muutti Beirutiin Libanoniin.
Lokakuussa 2017 al-Arouri aloitti toimimisen Hamasin varapuhemiehenä. Hänet valittiin uudelleen tähän asemaan 31. heinäkuuta 2021. Heinäkuussa 2021 hänestä tuli myös Hamasin Länsirannan-johtaja. Al-Arouri johti Hamasin operaatioita Länsirannalla Libanonista käsin. Hän myös kokosi paikallisen Hamas-solun libanonilaisilla pakolaisleireillä olleista. Al-Arouria pidettiin yhtenä Iranille ja Hezbollahille läheisimmistä Hamasin toimijoista. Marraskuussa 2018 Yhdysvaltain ulkoministeriö lupasi al-Arourin jäljittämiseen johtavasta tiedosta viiden miljoonan dollarin palkkion. Hänet oli lisätty Yhdysvaltain terroristilistalle jo vuonna 2015.
Kuolema.
Al-Arouri sai surmansa Israelin 2. tammikuuta 2024 tekemässä lennokki-iskussa Beirutiin Dahiehin lähiöön, joka tunnettiin vahvana Hezbollahin kannatuksen keskuksena. Benjamin Netanjahu oli marraskuussa 2023 kertonut ohjeistaneensa Mossadia jäljittämään Hamasin toimijat heidän olinpaikoistaan riippumatta. Samassa konferenssissa Israelin puolustusministeri Yoav Gallant oli ilmoittanut Hamasin johtohahmojen elävän "lainatulla ajalla".
Al-Arourin kerrottiin olleen aikeissa tavata Hezbollah-johtaja Hassan Nasrallah 3. tammikuuta 2024. Hamasin mukaan al-Arourin surmanneessa iskussa kuoli myös kaksi muuta Hamasin vaikuttajaa. Libanonin valtio ilmoitti tekevänsä Israelin iskun johdosta valituksen YK:n turvallisuusneuvostoon suvereniteettinsa loukkauksesta.
Viron puolustusvoimien keskusharjoitusalue

Viron puolustusvoimien keskusharjoitusalue (vir. "Kaitseväe keskpolügoon") sijaitsee Virossa Kuusalun kunnan itäosasssa. Sen pinta-ala on 11 951 hehtaaria. Alueen pituus pohjoisesta etelään on noin 17 km ja leveys lännestä itään eri paikoissa 3,5 - 7,5 km. Alueen itäpuolella on Ohepalun luonnonsuojelualue ja länsipuolella Pohjois-Kõrvemaan luonnonsuojelualue. Alueen pohjoispuolella kulkee Tallinna-Narva -valtatie (Valtatie 1, E20) ja siellä sijaitsee myös Lahemaan kansallispuisto. 
Vuosina 1957 - 1992 alueella toimi Neuvostoliiton armeija käytäen sitä panssarivaunu- ja tykistökoulutukseen. 
Tällä hetkellä aluetta käyttävät kaikki Viron puolustusvoimien yksiköt ja laitokset, puolustusliiton jäsenet ja liittoutuneiden yksiköt. Muut viranomaiset (pelastus- ja poliisiviranomaiset sekä rajavartiolaitos) käyttävät aluetta vähemmän. Alueella käytetään pienaseita ja konekiväärejä ja joukkueaseita (panssarintorjuntakranaatinheittimet, kranaatit, panssarintorjuntatykit, panssarintorjuntaohjukset, ilmatorjuntatykit, haupitsit). Lisäksi alueella tehdään ilma-maa-ammuntaa ja räjäytystyötä. Keskusharjoitusalueella on ampumaratoja, käsikranaatin heittoalueita, räjähtämättömien taisteluvälineiden alue, pioneeriharjoituskenttä räjäytyspaikalla, panssaroitujen ajoneuvojen taistelukenttiä, ampumapaikkoja joukkueaseille ja epäsuoralle tulelle. Lisäksi siellä on alueet vesiesteiden ylittämistä varten ja kaupunkitaistelualue.
Viron ja Yhdysvaltojen 17. tammikuuta 2017 solmimassa DCA-sopimuksessa Viron puolustusvoimien keskusharjoitusalue annetaan tarvittaessa Yhdysvaltojen käyttöön.
AEX-indeksi

AEX-indeksi eli Amsterdamin pörssi-indeksi on Euronextin Blue Chip-indeksi. Indeksi sisältää Euronext Amsterdamin pörssiarvolla 25 suurinta yhtiötä.
Luettelo indeksin yhtiöistä.
Indeksin yhtiöt: 3. tammikuuta 2024:
Igor Plotnitski

Igor Venediktovitš Plotnitski (, ; s. 24. kesäkuuta 1964) on Luhanskin kansantasavaltaa edustanut ukrainalainen separatistijohtaja.
Plotnitski suoritti asepalvelusta vuosina 1982–1991 ja sai majurin sotilasarvon. Hän sai maisterin oppiarvon julkispalveluissa Itä-Ukrainan kansallisesta yliopistosta vuonna 2008. Plotnitski työskenteli ennen kapinallisiin liittymistä kuluttajansuojan valvojana ja osallistui liiketoimintaan. Huhtikuussa 2014 hän johti kapinallista Zarja-pataljoonaa. Plotnitski toimi toukokuusta 2014 Luhanskin separatistihallinnon puolustusministerinä ja nousi marraskuussa 2014 sen johtajaksi. Elokuussa 2016 Plotnitski selviytyi autoonsa kohdistuneesta pommi-iskusta. Hänen molemmat vanhempansa kuolivat syyskuussa 2016 Venäjällä. Kuolinsyyksi ilmoitettiin sienimyrkytys. Syyskuussa 2016 Plotnitskin neuvonantajana toiminut henkilö teki itsemurhan hirttäytymällä oltuaan vangittuna vallankaappauksen suunnittelusta syytettynä. Tammikuussa 2017 Plotnitskia Luhanskin kansantasavallan johtajana edeltänyt Valeri Bolotov kuoli yllättäen Moskovassa väitettyyn sydänkohtaukseen vain viikkoja sen jälkeen kun oli syyttänyt Plotnitskia vallan anastuksesta.
Marraskuussa 2017 Plotnitski päätti erottaa Luhanskin kansantasavallan sisäministeri Igor Kornetin, joka ei suostunut eroamaan. Kornet komensi aseelliset joukot tukkimaan kulun Luhanskin keskeisille hallintorakennuksille. Donetskin kansantasavallasta saapuneet aseelliset joukot ottivat kiistassa Kornetin puolen. Plotnitski pakeni Venäjälle. 24. marraskuuta 2017 hänen ilmoitettiin eronneen. Virallisesti eron syiksi mainittiin terveysongelmat, joita olivat vaikeuttaneet taisteluvammat ja aivotärähdys. Plotnitskin seuraajaksi Luhanskin kansantasavallan johtajana nousi hänen erostaan ilmoittanut Leonid Pasetšnik.
Plotnitskia vastaan ovat asettaneet pakotteita Ukraina, Euroopan unioni, Yhdistynyt kuningaskunta, Yhdysvallat, Kanada, Sveitsi, Australia ja Japani. Plotnitski on naimisissa, ja hänellä on poika ja tytär. Maaliskuussa 2021 Ukraina tuomitsi Plotnitskin poissaolevana elinkautiseen vankeusrangaistukseen osuudestaan Ukrainan ilmavoimien Iljušin Il-76:n terroristiseen alas ampumiseen kesäkuussa 2014. Plotnitski on väittänyt Ukrainan olevan juutalaisten hallinnassa.
Mika Joensuu

Mika Joensuu (s. 11. joulukuuta 1984 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija. Joensuu edustaa Suomensarjassa pelaavaa Vaasan Mailan Junioreita.
Ingrid Noll

Ingrid Noll (virallisesti aviomiehensä sukunimellä "Gullatz"; s. 29. syyskuuta 1935, Shanghai) on saksalainen dekkarikirjailija.
Ingrid Noll syntyi ja vietti lapsuutensa Kiinassa, missä hänen isänsä työskenteli lääkärinä. Vuonna 1949 perhe palasi Saksaan. Noll opiskeli germanistiikkaa mutta jätti opintonsa kesken ja meni naimisiin lääkärin kanssa. Hän sai kolme lasta ja toimi kotiäidin tehtäviensä ohella puolisonsa vastaanottoavustajana. 54-vuotiaana hän kirjoitti ensimmäisen dekkarinsa "Der Hahn ist tot" (’Kukko on kuollut’), josta tuli myyntimenestys. Sittemmin hänen kirjojaan on käännetty lukuisille kielille, ja hän on saanut useita palkintoja ja kunnianosoituksia.
Ingrid Nollin rikosromaaneissa keskiössä ovat naiset, usein murhaajinakin, ja tarinoissa on miesvaltaisen yhteiskunnan ja kulttuurin kritiikkiä. Noll on lehtihaastattelussa määritellyt itsensä ”tolkun feministiksi” ("besonnene Feministin)."
Mark Hitchcock

Mark Hitchcock (s. 17. heinäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen kirjailija ja pastori. Useat hänen teoksistaan käsittelevät kristillistä eskatologiaa. Geopoliitikko Tristan Sturmin mukaan Hitchcockin tuotantoa voidaan pitää "tabloidi-geopolitiikkana".
Hitchcockin tuotannolle ominaista on islamin ja erityisesti Iranin kuvaaminen apokalyptisenä voimana. Niiden Israelin vastainen toiminta johtaa kristillisen eskatologian mukaisiin lopun aikoihin. Hänen ensimmäinen teoksensa aiheesta on vuonna 1993 julkaistu "The Silver Kingdom". Teoksissaan "Iran: The Coming Crisis" (2006) ja "The Apocalypse of Ahmadinejad" (2007) Hitchcock kirjoittaa uskovansa, että Iranin ydinohjelma on suurempi uhka ihmiskunnalle kuin natsi-Saksa tai Neuvostoliitto. Jälkimmäisessä teoksessa hän kirjoittaa myös, että uskoo Hesekielin kirjan lukujen 38–39 tapahtumien toteutuvan, kun Venäjä, Iran ja muslimimaat hyökkäävät Israeliin.
Tristan Sturmin ja Jason Dittmerin mukaan Hitchcockin teokset ovat jatkoa kylmän sodan aikaisiin eskatologisille teoksille, joissa Neuvostoliiton ennustettiin aiheuttavan maailmanlopun. Hitchcock on sanonut itse, että hän kiinnostui profetioista 1970-luvun alussa Hal Lindseyn kirjan "Maa, entinen suuri planeetta" vuoksi. Häneen vaikutti myös John F. Walvoordin tuotanto. Hitchcock kirjoitti Walvoordin vuonna 1974 julkaistusta teoksesta "Huomenna Harmagedon?" () uuden version vuonna 2007.
Hitchcock on kirjoittanut Thomas Icen kanssa teoksen "The Truth Behind Left Behind". Kirjassa puolustetaan Tim LaHayen ja Jerry B. Jenkinsin suositun "Viimeisten päivien vaellus" -kirjasarjan teologisia näkemyksiä muun muassa ylöstempauksesta.
Hitchcock toimii Faith Bible Churchin pastorina Edmondissa Oklahomassa. Hänellä on tohtorin tutkinto Dallasin teologisesta seminaarista.
Suomennetut teokset.
Lähde:
YKV-pesis

YKV-pesis on seinäjokelainen Ylistaron Kilpa-Veljien pesäpallojaosto.
Ylistaron Kilpa-Veljien miesten pesäpallojoukkue pelasi Ykköspesiksessä kaudet 2007–2010. YK-V toimii yhteistyössä Superpesis-seura Nurmon Jymyn kanssa. Kaikki ikäluokat huomioiden YK-V on voittanut kaksi SM-mitalia. Ensimmäisen voittivat 1997 Kontiot eli yli 35-vuotiaat miehet. He voittivat Suomen mestaruuden. Kolmen joukkueen lopputurnauksessa YK-V voitti Oulun Lipon lukemin 1–0 (7–2, 3–3) ja Rautjärven Urheilijat luvuin 2–0 (5–1, 11–9). Toinen mitali tuli, kun vuonna 2010 YK-V:n C-tytöt saivat SM-hopeaa. Loppuottelussa Lapuan Virkiä oli parempi luvuin 2–1 (0–6, 7–5, k. 3–0).
Historia.
Ylistarossa pesäpalloa pelattiin jo paljon ennen Kilpa-Veljien perustamista. Ylistaron suojeluskunta pelasi sarjoissa 1930-luvulla ja ennen YK-V:n perustamista Ylistaron ykkösseura oli Ylistaron Veikot. YK-V perustettiin sodan jälkeen 28. tammikuuta vuonna 1945 ja heti alusta asti yleisseura otti lajikseen pesäpallon. Pesäpallo olikin tärkeä asia Ylistarossa YK-V:n perustamisesta 1950-luvun puoliväliin saakka.
Vasta perustettu seura pääsi aloittamaan heti vuonna 1945 miesten toiseksi korkeimmalta sarjatasolta eli Suomensarjasta. Suomensarjassa joukkue voitti kahdeksasta ottelustaan kaksi ja jäi yhdeksän joukkueen pohjoislohkossa viimeistä edelliseksi. Niinpä edessä oli putoaminen sarjatasoa alemmas maakuntasarjaan. Kaudella 1950 YK-V sijoittui maakuntasarjan Etelä-Pohjanmaan lohkossa Ylihärmän Junkkarien jälkeen toiseksi ja kausi huipentui nousijuhliin. Paluu Suomensarjaan jäi kuitenkin jälleen vuoden mittaiseksi, kun kauden ainoa voitto tuli sarjajumbo Junkkareista. Näin YK-V jäi kymmenen joukkueen länsilohkossa jälleen viimeistä edelliseksi ja putosi takaisin maakuntasarjaan.
Kotikenttä.
Seuran kotikenttänä pesäpallossa toimii Ylistaron pesäpallostadion. Sen katsomoon mahtuu noin 200 katsojaa. Kaudella 2019 stadion tunnettiin nimellä Ravintola Taro -areena.
Rainer Veisterä

Rainer Alexander Veisterä (syntyjään von Weissenberg; 29. syyskuuta 1903 Viipuri – 22. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, pankinjohtaja, teollisuusvaikuttaja ja kulttuuripersoona.
Tausta ja perhe.
Rainer Alexander von Weissenberg syntyi Viipurissa aatelissukuun. Hänen isänsä oli hovioikeudenneuvos ja kansanedustaja "Arthur Emil von Weissenberg" (1863–1945) ja äitinsä tunnettu taidemaalari "Ester Irene Kumlin" (1873–1956). Isoisä "Alexander von Weissenberg" (1822–1901) oli senaattori ja Suomen prokuraattori.
Vuonna 1935 Veisterä muutti sukunimensä von Weissenbergistä Veisteräksi.
Koulutus ja ura.
Veisterä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1922 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon vuonna 1929. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1932.
Veisterä työskenteli Kansallis-Osake-Pankissa (KOP) Viipurissa kolmantena esimiehenä vuosina 1933–1939 ja toisena esimiehenä 1942–1944. Vuonna 1946 hänestä tuli pankin notariaatti- ja hypoteekkiosaston päällikkö, ja vuodesta 1952 johtokunnan jäsen.
Teollistamisrahasto.
Veisterän merkittävin asema oli Teollistamisrahasto Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1955–1963. Teollistamisrahasto oli vuonna 1954 perustettu erityisluottolaitos, joka rahoitti teollisuuden ja matkailun investointeja. Rahasto oli Suomen ensimmäinen erityisrahoituslaitos.
Kulttuuritoiminta.
Veisterä oli aktiivinen karjalaisuuden ja kulttuurin edistäjä:
Yksityiselämä.
Veisterä oli naimisissa kahdesti:
Lapset Anna-Liisan kanssa:
Vihigan piirikunta

Vihigan piirikunta () on aluehallinnon ylimmän tason alue Kenian länsiosassa, yksi maan 47 piirikunnasta. Pinta-ala on vain 531,0 neliökilometriä; Vihingan piirikunta on maan toiseksi pienin piirikunta Mombasan jälkeen. Seudun maasto kohoaa 1300 – 1800 metriä merenpintatason yläpuolelle. Väkiluvuksi kirjattiin 590 013 asukasta (VL2019).
Piirikunta rajoittuu etelässä Kisumun, lännessä Siayan, pohjoisessa Kakamegan ja idässä Nandin piirikuntaan. Piirikuntaan kuuluu neljä alapiirikuntaa (sub-county), jotka ovat Emuhaya, Hamisi, Sabatia ja Vihiga. Vaalipiirejä on viisi: Luanda, Emuhaya, Hamisi, Sabatia ja Vihiga.
Piirikunnan hallintokeskus on Mbalen kaupunki (17 404 as., VL2019). Muita kaupunkeja ovat Luanda (13 319 as.), Chavakali (12 674 as.) ja Majengo (11 913 as.).
Hulmin kapteenintalo

Hulmin kapteenintalo on Hulmin varuskunnan entinen upseeritalo. Hulmin kapteenintalossa aloitettiin venäläisvaruskuntien aseistariisunta tammisunnuntaina 1918. Talo on peruskorjattu ja se on museoviraston erityissuojelukohde. Taloa voi vuokrata tapahtumien ja juhlien järjestämistä varten.
Hirsirunkoinen rakennus on yksikerroksinen ja siinä on melko jyrkkä, pellillä katettu satulakatto. Kivijalka on hakattua graniittia. Ulkoseinät on vuorattu vaakasuuntaisella puoliponttilaudoituksella. Rakennus on suunniteltu Yleisten rakennusten ylihallituksessa vuonna 1881. Vuonna 1882 vahvistettu suunnitelma perustuu samassa virastossa laadittuun tyyppipiirustukseen, jonka mukaan 1880-luvulla rakennettiin upseerien asuinrakennus monelle reservikomppanian kasarmialueelle. Laihian entisen kasarmialueen kapteenintalo on tyyppinsä parhaiten säilyneitä esimerkkejä.
Kapteenintalo ja Hulmin puisto on nykyisin kaikki, mitä on jäljellä vuosina Hulmilla vuosina 1881–1900 toimineesta varuskunnasta. Kapteenintalossa oli komppanian esikunta ja komppanianpäällikön asunto.
Hulmin puisto

Hulmin puisto on Hulmin varuskunnan entinen kasarmialue. Hulmin puisto sijaitsee sijaitsee Laihian kunnassa, Laihianjoen ja valtaite 3:n välissä noin 2 kilometriä kunnan keskustaajamasta Vaasan suuntaan. Puisto on historiallisesti merkittävä alue, joka liittyy erityisesti Suomen sisällissodan alkuvaiheisiin ja Hulmin taisteluun 27. tammikuuta 1918, jolloin Laihian suojeluskunta yritti riisua venäläisvaruskunnan aseista. Puiston keskeinen rakennus on Hulmin kapteenintalo, ainoa jäljellä oleva rakennus autonomisen Suomen sotaväen 10. reservikomppanian varuskunnasta (1881–1900).
Laihian reservikomppania

Laihian reservikomppania, virallisesti 10. Laihian reservikomppania, oli osa Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan asevelvollisuusjärjestelmää vuosina 1881–1900. Se kuului Suomen 3. Vaasan tarkk’ampujapataljoonan reservipiiriin, joka koostui neljästä reservikomppaniasta: Närpiön, Laihian, Alavuden ja Kruunupyyn komppanioista. Reservikomppaniat olivat harjoitusyksiköitä, joissa koulutettiin asevelvollisia, jotka arvonnan perusteella määrättiin reserviin ilman kolmen vuoden vakinaisen väen palvelusta.
Laihian reservikomppania perustettiin vuonna 1882, ja sen tukikohta sijaitsi Laihian Hulmilla, missä toimi varuskunta vuosina 1881–1900.
Setripuun ritarikunta

Setripuun ritarikunta, virallisesti Kansallinen setripuun ritarikunta (, ), on libanonilainen ritarikunta, joka perustettiin 31. joulukuuta 1936. Sitä uudistettiin vuonna 1959. Libanonilaisten ritarikuntien keskenäisessä järjestyksessä Setripuun ritarikunta on toiseksi korkea-arvoisin Ansioritarikunnan jälkeen.
Ritarikunnalla palkitaan henkilöitä, jotka palvelleet Libanonia poikkeuksellisella tavalla, osoittaneet urheutta tai korkeaa moraalia tahi ansioituneet julkisen sektorin palveluksessa. Saajan ei tarvitse olla Libanonin kansalainen ja kunnianosoitus voidaan myöntää myös postuumisti. Lähtökohtaisesti kaikki uudet nimitykset tehdään ensin ritareiksi. Suurristin saaneet ovat oikeutettuja vuotuiseen rahalliseen avustukseen (noin 1000 puntaa). Kunnianosoitusta jakaa yleensä maan presidentti.
Ritarikuntaa jaetaan viidessä luokassa ja sen nauha on punainen vihreillä raidoilla:
Koomankangas

Koomankangas on Kokemäen ja Säkylän kuntien alueella sijaitseva noin kymmenen kilometrin pituinen harjujakso. Se ulottuu etelässä Köyliönjärven pohjoispuolella sijaitsevalle suoalueelle jatkuen pohjoisessa Järilänvuorelle saakka. Koomankangas on osa pidempää Oripäästä Pohjanlahteen Porin edustalle ulottuvaa harjumuodostelmaa, jonka muita osia ovat muun muassa Säkylänharju–Virttaankangas, Järilänvuori, Hiittenharju ja Yyterinniemi. Pinnanmuodoltaa tasaisen harjun aines on hyvin vettä läpäisevää hiekkaa, mutta keskiosissa esiintyy paikoitellen myös soraa. Kasvillisuus on pääosin mäntykangasta sekä täysin puuttomia jäkälä- ja kanervakankaita. Koomankankaan eteläisimmät osat muodostavat Koomankankaan-Ilmiinjärven pohjavesialueen, jolla toimii neljä vedenottamoa.
Koomankangas kuuluu noin 10 kilometriä pitkän Kokemäenjoen sivujoen Koomanojan valuma-alueeseen. Koomankankaalla on neljä pientä suppajärveä; Ilmiinjärvi, Pitkäjärvi, Palojärvi ja Piikajärvi. Koomankankaan halki kulkee jo 800-luvulta perityvä historiallinen Huovintie, jonka ohella aluetta halkovat Ristolan ja Peipohjan välinen yhdystie 2140 sekä Rauma-Kokemäki-rata. Alueen pohjoisosassa kulkevat vielä Eurakosken ja Järilän välinen yhdystie 2194 sekä Ristolan ja Merstolan yhdistävä paikallistie 12791. Huovintietä pitkin kulkee myös Harjavallan Hiittenharjulta Pitkäjärvelle ulottuva retkeilyreitti eli niin sanottu HiiPireitti. Koomankankaalla sijaitsevat muun muassa Piikajärven lentokenttä, Koomankankaan hautausmaa, Kokemäen ravirata ja Pitkäjärven vapaa-ajankeskus. Muita alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Lallin asumus, Kuninkaanmänty sekä yksityiskäytössä oleva kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin entinen ateljee Ilmilinna.
Väinö Voionmaan mukaan Koomankankaan nimi on mahdollisesti samaa perua kuin muut Satakunnan ja Hämeen "kuuma"-johdannaiset paikannimet, joiden taustalla on sanan vanha merkitys "välkkyvä" tai "hehkuva".
Elgeyo-Marakwetin piirikunta

Elgeyo-Marakwetin piirikunta () on aluehallinnon ylimmän tason alue Keniassa, yksi maan 47 piirikunnasta. Piirikunnan pinta-ala on 3 029,9 neliökilometriä ja väkiluku on 454 480 asukasta (VL2019).
Piirikunta rajoittuu lännessä Uasin Gishun, luoteessa Trans-Nzoian, pohjoisessa Länsi-Pokotin ja idässä Baringon piirikuntiin. 
Topografian perusteella piirikunta on jaettavissa kolmeen vyöhykkeeseen: ylänkö (49%), jyrkänne (11%) ja Kerion laakso (40%). Ylänkö on tiheästi asuttu alue, jossa sataa luotettavasti ja jossa maaperä on hedelmällinen. Jyrkänteen vyöhykkeellä maastonkorkeus laskee jopa 1 300 metriä neljän kilometrin horisontaalisella matkalla. Paikallishallintoa varten piirikunta on jaettu neljään alipiirikuntaan: Marakwet East, Marakwet West, Keiyo South ja Keiyo. Poliittisesti piirikunta jakautuu neljään vaalipiiriin ja edelleen 20 äänestysalueeseen (wards).
Piirikunnan maaseutuväestö koostuu enimmäksee kalenjinin aliheimoista, mutta kaupunkimaisissa asutuskeskittymissä (Iten, Tambach, Kapsowar ja Kapcherop) väestö on etnisesti monipuolisempaa. 
Piirikunnan hallintokeskus on noin 2 400 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva Itenin kaupunki (12 630 as., VL2019). Iten muodostaa varsinaista kaupunkiakeskusta (Iten township, noin 4,9 km²) laajemman 184 neliökilometrin laajuisen municipality-luokan kaupungin, jonka asukasluku oli 2009 väestönlaskennassa 40 024 ja jonka vuoden 2019 väestöennuste oli runsas 56 000 asukasta. Kaupungin sijainti korkealla merenpinnasta ja vallitsevat ilmasto-olot ovat suotusia erityisesti kestävyysurheilulajien valmentautumiselle. Vuosisademäärä on 1200–1500 mm ja keskilämpötila 19 °C (vaihdellen 15–24 °C:ssa). Kaupungin tunnuslauseessa se on ’maailman yleisurheilun pääkaupunki’. 
Esimerkiksi maratonin maailmanennätysmies Kelvin Kiptum oli kotoisin piirikunnan Chepkorian kylästä.
Väestön pääelinkeino on maatalous (76 % maaseutuväestöstä). Satokasvien viljely, karjankasvatus ja kalastus tuovat ruokaturvallisuutta ja työllistävät myös lähialoilla. Muita elinkeinoja ovat metsätalous, kaivostoiminta ja matkailu.
Gudum

Gudum on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 214 asukasta vuoden 2025 alussa.
Harboøre

Harboøre on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 1 339 asukasta vuoden 2025 alussa.
Klinkby

Klinkby on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 431 asukasta vuoden 2025 alussa.
Lemvig

Lemvig on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajamassa oli 6 741 asukasta vuoden 2025 alussa.
Ensimmäinen maininta Lemvigistä on vuodelta 1234. Kaupunkioikeudet se on saanut viimeistään 1300-luvun alussa. Lemvig pysyi pitkään pienenä, mutta 1800-luvun puolivälissä se alkoi kasvaa merenkulun ansiosta, kun Limvuonosta avautui yhteys Pohjanmerelle. Vuonna 1879 valmistui rautatie. Koska Lemvig on historiansa aikana palanut useita kertoja, kovin vanhaa rakennuskantaa ei ole jäljellä. Keskiaikainen katuverkosto on kuitenkin pitkälti säilynyt.
Lomborg

Lomborg on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 326 asukasta vuoden 2025 alussa.
Nørre Nissum

Nørre Nissum on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 988 asukasta vuoden 2025 alussa.
Ramme

Ramme on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 366 asukasta vuoden 2025 alussa.
Thyborøn

Thyborøn on taajama Lemvigin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 1 740 asukasta vuoden 2025 alussa.
Thøger Larsen

Thøger Larsen (synt. "Thøger Larsen Underbjerg"; 5. huhtikuuta 1875 Lemvig – 29. toukokuuta 1928 Lemvig) oli tanskalainen runoilija. Hän työskenteli nuorena maanmittausapulaisena ja oli kiinnostunut astronomiasta sekä matematiikasta. Vuosina 1904–1923 hän toimitti "Lemvig Dagbladia". Larsenin runoissa yhdistyvät maanläheisyys ja maailmankaikkeuden kutsu. Osa hänen runoistaan päätyi laulujen sanoiksi. Larsen myös käänsi muun muassa Edda-runoutta.
Larsenin runo "Den danske Sommer" (1914) on mukana Tanskan kulttuurikaanonin runoantologiassa.
Mikko Virta

Mikko Virta -nimisiä henkilöitä ovat:
Bhabani Bhattacharya

Bhabani Bhattacharya (10. marraskuuta 1906 Bhagalpur – 9. lokakuuta 1988) oli intialainen kirjailija.
Belgalitaustainen Bhattacharya suoritti englantilaisen kirjallisuuden tutkinnon Patnan yliopistossa vuonna 1927 ja siirtyi seuraavana vuonna jatkamaan opintojaan Lontoon King’s Collegessa, jossa hän valitsi pääineekseen historian.
Lontoossa Bhattacharya liittyi marxilaisiin ja kolonialisminvastaisiin ryhmiin. Hän vaihtoi kirjoituskielensä bengalista englanniksi ja englanninsi yhden Rabindranath Tagoren teoksista. Bhattacharya suoritti historiantutkinnon vuonna 1931 ja tohtorintukinnon vuonna 1934 ja matkusteli välillä paljon Euroopassa.
Bhattacharya palasi vuonna 1934 Intiaan asettuen Kalkuttaan. Hän julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1942. Ne kuvaavat etupäässä realistisesti intialaisen maaseudun elämää siirtomaavallan aikana. Kirjailijan arvostetuin romaani on "Music for Mohini" (1952). "Shadow from Ladakh" (1966) sai Intian tärkeimmän kirjallisuuspalkinnon.
Bhattacharyasta tuli Havaijin yliopiston vieraileva professori vuonna 1969. Vuonna 1972 hän muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin.
Île Seguin

Île Seguin on saari Seine-joessa Ranskassa, Boulogne-Billancourtin ja Sèvresin saarten välissä Pariisin länsipuolella.
Suurimman osan 1900-luvusta siellä sijaitsi Renaultin tehdas, kunnes tuotanto loppui vuonna 1992, jolloin valmistettiin viimeinen Renault 5 Superfast. Tehdas purettiin vuosina 2004–2005.
Huhtikuussa 2017 siellä avattiin musiikkipaviljonki ja taidekeskus La Seine Musicale.
Super Bowl XXXIX

Super Bowl XXXIX oli 6. helmikuuta 2005 pelattu NFL:n finaaliottelu New England Patriotsin ja Philadelphia Eaglesin välillä. Patriots voitti 24–21. Tämä on tähän mennessä ainoa Jacksonvillessä, Floridassa järjestetty Super Bowl.
Patriots oli runkosarjassa voittanut 14 ottelua ja hävinnyt kaksi. Patriotsilla oli ennen ottelua kaksi peräkkäistä NFL-mestaruutta ja heistä tuli toinen joukkue, joka voitti kolme mestaruutta neljän kauden aikana, mikä teki heistä 2000-luvun NFL-dynastian. Eagles oli voittanut runkosarjassa 13 ottelua ja hävinnyt kolme ja he pelasivat toisen kerran Super Bowlissa.
Peli pysyi tiukkana, ja kolmas neljännes päättyi 14–14-tilanteeseen. Patriots teki neljännellä neljänneksellä 10 pistettä, mukaan lukien Corey Dillonin touchdown ja Adam Vinatierin kenttämaali. Eagles vastasi Donovan McNabbin touchdown-syötöllä Greg Lewisille, mutta ei pystynyt viimeistelemään paluuta. Deion Branch valittiin Super Bowlin arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Puoliajalla esiintyi Paul McCartney.
Lazare Gianessi

Lazare Gianessi (9. marraskuuta 1925 Aniche – 11. elokuuta 2009) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi oikean laitapuolustajan pelipaikalla. Hän oli oikeajalkainen ja pituudeltaan 181-senttimetrinen.
Gianessi kuului Ranskan kokoonpanoon kesäolympialaisissa 1948. Hän pelasi 15 ottelua Ranskan A-maajoukkueessa. Hän pelasi vuoden 1954 MM-kilpailuissa joukkueensa molemmat ottelut.
Jacques Grimonpon

Jacques Grimonpon (30. heinäkuuta 1925 Tourcoing – 23. tammikuuta 2013) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajan pelipaikalla. Hän voitti Lillen joukkueessa Ranskan liigamestaruuden kaudella 1945–1946. Hänet kutsuttiin pelaamaan Ranskan A-maajoukkueeseen, mutta hän ei ikinä pelannut siinä otteluakaan. Hän kuului maajoukkueensa kokoonpanoon vuoden 1954 MM-kilpailuissa.
Guillaume Bieganski

Guillaume Bieganski (3. marraskuuta 1932 Libercourt – 8. lokakuuta 2016) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajan pelipaikalla. Hän voitti Lillen joukkueessa Ranskan liigamestaruuden kaudella 1953–1954. Lisäksi hän voitti joukkueessa Ranskan cupin kausina 1952–1953 ja 1954–1955. Bieganski pelasi yhdeksän ottelua Ranskan A-maajoukkueessa. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1954 MM-kilpailuissa, mutta oli penkitettynä joukkueensa molemmat ottelut.
Antoine Cuissard

Antoine Cuissard (19. heinäkuuta 1924 Saint-Étienne – 3. marraskuuta 1977) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka toimi pelaajauransa jälkeen valmennustehtävissä. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 178-senttimetrinen.
Cuissard voitti pelaajana OGC Nicen riveissä Ranskan cupin mestaruuden kaudella 1953–1954. Hän liittyi heinäkuussa 1946 Ranskan maajoukkueeseen ja pelasi 27 virallista maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kuului joukkueensa kokoonpanoon vuoden 1954 MM-kilpailuissa, mutta hän oli penkitettynä joukkueensa molemmat ottelut. Valmentajana Cuissard edusti viimeisenä Stade Rennaisia.
Rautaset

Rautaset (ent. Trio Rautaiset) on vuonna 2018 perustettu porilais-ulvilalainen hyväntekeväisyysorkesteri. Orkesteri kiertää satakuntalaisissa palvelutaloissa vuosittain järjestettävällä Iloa Ikäihmisille -nimisellä kiertueella.
Rautaset ovat tehneet vuosittain noin 30-50 esiintymistä palvelutaloihin. Elokuuhun 2025 mennessä esiintymisiä on ollut runsaat 250 kappaletta.
Korona-aikana orkesteria ei päästetty soittamaan sisälle, joten se esiintyi palvelutalojen pihoissa ja asukkaat kuuntelivat ikkunoiden takana huoneissaan.
Historia.
Trio Rautaiset perustettiin toukokuussa 2018, kun perustajäsen Jouko Lindforsin äiti pyysi häntä laulamaan äitienpäivän kunniaksi satakuntalaiseen Palvelutalo Himmeliin. Onnistuneen keikan jälkeen rautakaupan yksikönpäällikönä työskentelevä Lindfors pyydettiin esiintymään uudelleen, jolloin hän otti mukaansa työkaverinsa Matti Natrin soittamaan bassoa. Natri pyysi poikaansa Samia soittamaan kitaraa. Sen jälkeen ryhmä alkoi soittamaan aktiivisemmin ja ensimmäisenä vuonna orkesteri piti yhteensä 35 keikkaa eri palvelutaloissa.
Nimestä poistettiin "trio", kun haitarin- ja trumpetin soittaja Ari Niemi liittyi orkesteriin lokakuussa 2019.Orkesterista on syntynyt myös muutamia muita kokoonpanoja mm. Duo Välittömät jossa soittaa Jouko Lindfors ja Ari Niemi, sekä Komppi et Kaiku jossa soittaa Jouko Lindfors ja Elmo Anttila, sekä Eki ja Repa, jossa soittaa Erkki Lundgren ja Reijo Nevanranta
Robert Jonquet

Robert Henri Jonquet (3. toukokuuta 1925 Pariisi – 18. joulukuuta 2008) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi pääsääntöisesti liberon pelipaikalla. Hän oli pituudeltaan 176-senttimetrinen. Pelaajauransa jälkeen hän toimi valmennustehtävissä.
Jonquet edusti pelaajaurallaan merkittävimpänä Stade Reimsiä vuodet 1945–1960. Sen kanssa hän voitti viidesti Ranskan liigamestaruuden kausina 1948–1949, 1952–1953, 1954–1955, 1957–1958 ja 1959–1960. Lisäksi hän sai joukkueessa nimiinsä kahdesti Ranskan cupin mestaruudet 1949–1950 ja 1957–1958. Vuodet 1960–1962 Jonquet edusti RC Strasbourgia.
Jonquet liittyi huhtikuussa 1948 Ranskan maajoukkueeseen ja pelasi 58 virallista maaottelua. Hän pelasi yhden ottelun vuoden 1954 MM-kilpailuissa. Seuraavissa MM-kilpailuissa hän taas pelasi viisi ottelua ja oli penkitettynä yhdessä. Lisäksi hän pelasi yhden ottelun vuoden 1960 EM-kilpailuissa.
Jonquet edusti valmentajana viimeisenä Stade Reimsiä.
Xercès Louis

Xercès Louis (31. lokakuuta 1926 Sainte-Marie Martinique – 6. maaliskuuta 1978) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Hän pelasi 12 ottelua Ranskan maajoukkueessa. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1954 MM-kilpailuissa, mutta hän oli penkitettynä joukkueensa molemmat kaksi ottelua.
Jean-Jacques Marcel

Jean-Jacques Lucien Élie Antoine Marcel (13. kesäkuuta 1931 Brignoles – 3. lokakuuta 2014) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi oikean keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Hän oli pituudeltaan 178-senttimetrinen.
Marcel pelasi Ranskan A-maajoukkueessa 44 ottelua ja teki kolme maalia. Hän pelasi joukkueensa molemmat ottelut vuoden 1954 MM-kilpailuissa. Hänet valittiin kokoonpanoon myös seuraavissa MM-kilpailuissa, jossa hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua. Lisäksi hän pelasi vuoden 1960 EM-kilpailuissa joukkueensa molemmat kaksi ottelua.
Guelphin kuningashuoneen ritarikunta

Geulphin kuningashuoneen ritarikunta (, ) on alkujaan Hannoverin kuningaskunnassa jaettu ritarikunta, joka perustettiin prinssi Yrjön (sittemmin kuningas Yrjö IV) käskystä. Aluksi sitä jaettiin ainoastaan sotilaille tunnustuksena ansioista Napoleonin sotien aikana. Myöhemmin sitä alettiin jakaa myös siviilelille, ja ritarikunta oli ainoa kunnianosoitus, jonka saaminen ei edellyttänyt virkaa armeijassa tai siviilihallinnossa.
Vuoteen 1937 ritarikunta oli myös osa Yhdistyneen kuningaskunnan palkitsemisjärjestelmää, koska sillä ja Hannoverilla oli sama hallitsija. Kun Hannover liitettiin Preussiin vuonna 1866, ritarikunta lakkautettiin vatiollisena kunnianosoituksena, mutta Hannoverin kuningasperhe on jatkanut ritarikunnan jakamista. 
Vuodesta 1841 lähtien ritarikunnassa oli viisi luokkaa (suurristi, 1. luokan komentaja, 2. luokan komentaja, ritari, ansioristi) ja ritarikunnan nauha on vaalean sininen:
Armand Penverne

Armand Pierre Adolphe Penverne (26. marraskuuta 1926 Pont-Scorff – 28. helmikuuta 2012) oli ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustavan keskikenttäpelaajan pelipaikalla. Hän oli pituudeltaan 172-senttimetrinen.
Penverne voitti Stade Reimsin joukkueessa neljästi Ranskan liigamestaruuden kausina 1948–1949, 1952–1953, 1954–1955 ja 1957–1958. Lisäksi hän saavutti joukkueessa kahdesti Ranskan cupin mestaruuden 1949–1950 ja 1957–1958.
Penverne pelasi Ranskan A-maajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän pelasi yhden ottelun vuoden 1954 MM-kilpailuissa. Hänet valittiin joukkueeseen myös seuraavissa MM-kilpailuissa, jossa hän pelasi joukkueensa kaikki kuusi ottelua.
T. Svatopluk

T. Svatopluk, oikealta nimeltään Svatopluk Turek (25. lokakuuta 1900 Hodslavice – 30. joulukuuta 1972 Gottwaldov), oli tšekkiläinen kirjailija.
Lääkäriperheeseen syntynyt Svatopluk opiskeli Prahan taideakatemiassa, työskenteli taiteilijana ja osallistui Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen toimintaan. Hän julkaisi ensimmäisen kertomuksensa vuonna 1925 ja avusti sen jälkeen säännöllisesti sanoma- ja aikakauslehtiä. Svatopluk kirjoitti 1930-luvulla köyhiä ja sorrettuja kuvaavaa yhteiskuntakriittistä ja psykologisoivaa proosaa. Vuonna 1933 ilmestyi Tomáš Baťan kenkätehtaan työmenetelmiä kriittisesti kuvaava romaani "Liukuhihna ei odota" ("Botostroj"), joka kiellettiin kunnianloukkausjutun seurauksena vuonna 1938.
Svatopluk osallistui toisen maailmansodan aikana kommunistisen vastarintaliikkeen toimintaan ja työskenteli sen jälkeen muun muassa "Rudé právo" -lehden toimituksessa. Hänestä tuli yksi johtavista sosialistisista kirjailjoista, joka muokkasi myös vanhoja teoksiaan sodanjälkeisen ajan vaatimusten mukaisiksi. Romaani "Bez šefa" (1953) kuvaa samalla kenkätehtaalla tapahtuneita muutoksia. Kirjailijan tuotannossa on myös satiirisia aineksia (esimerkiksi novelli "Švédský mramor" 1961). Hän kirjoitti 1940-luvulta lähtien myös opettavaisia lastenkirjoja.
Svatoplukin teosten pohjalta on tehty kaksi elokuvaa, "Botostroj" (1954) ja "Bez šefa" -romaaniin perustuva "Nevěra" (1956) sekä näytelmä "Skandál v Březůvka" ("Švédský mramorin" pohjalta 1974).
Australiankupusilli

Australiankupusilli ("Nematalosa erebi") on kupusilleihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista ja murtovesistä Australiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Australiankupusilli kasvaa useimmiten 12–30 cm pitkäksi, ja voi suurimillaan saavuttaa 48 cm:n pituuden. Laji on ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen, litteähkö ja suhteellisen korkearuumiinnen. Kalan kuono on lyhyt ja pyöreä. Australiankupusillin selkäevän viimeinen suoto on pidentynyt rihmaksi. Rintaevät ovat pienet, peräevä on pitkä ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Kyljen suomut muodostavat tereävän harjanteen. Väriltään kala on selästään vihertävän tai punertavan harmaa ja kyljostään ja vatsastaan hopeanharmaa. Kiduskannessa voi olla tumma täplä.
Levinneisyys ja elintavat.
Australiankupusilliä tavataan lähes koko Australiassa, ja se puuttuu lähinnä maan lounaisosista ja osasta Keski-Australiaa. Lajista on havaintoja myös Uudesta-Guineasta, mutta on epäselvää onko kyseessä australiankupusilli vai sen lähilaji "Nematalosa papuensis". Kalan elinympäristöä ovat suhteellisen hitaasti virtaavat joet ja järvet, erityisesti muuten kuivilla alueilla. Australiankupusilli sietää myös suhteellisen korkeita suolapitoisuuksia, minkä vuoksi se voi elää myös suolajärvissä. Laji ui suurina parvina, ja sen ravintoa ovat pääasiallisesti levät ja orgaaninen aines, mutta se syö lisäksi pieniä äyriäisiä ja muita selkärangattomia eläimiä. Australiankupusillin lisääntymiskausi on lokakuulta helmikuulle.
Australiankupusilliä kalastetaan kaupallisesti erityisesti Etelä-Australiassa, joskin suuri osa saaliista tulee karppien kalastuksen sivusaaliina. Eräät Victorian alueella eläneet aboriginaalit ovat pitäneet autraliankupusillin syömistä seksuaalisia haluja lisäävänä, ja siten tabuna nuorille naisille.
Marco Padalino

Marco Padalino (s. 8. joulukuuta 1983 Viganello, Lugano) on sveitsiläinen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi pääsääntöisesti oikean laitapuolustajan pelipaikalla. Toisinaan hän pelasi myös oikeana keskikenttäpelaajana tai oikeana laitahyökkääjänä. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen.
Padalino pelasi neljä ottelua Sveitsin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. A-maajoukkueeseen hän liittyi marraskuussa 2009. Siinä hän pelasi yhdeksän virallista maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän kuului joukkueensa kokoonpanoon vuoden 2010 MM-kilpailuissa, mutta hän oli penkitettynä joukkueensa kaikki kolme ottelua.
Mario Eggimann

Mario Eggimann (s. 24. tammikuuta 1981 Brugg) on sveitsiläinen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajan pelipaikalla. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen.
Eggimann edusti Sveitsin alle 16-, alle 17-, alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueita. Hän liittyi kesäkuussa 2007 Sveitsin A-maajoukkueeseen ja pelasi kymmenen virallista maaottelua. Hän pelasi vuoden 2010 MM-kilpailuissa yhden ottelun Espanjaa vastaan.
Ignacio Zoco

Ignacio Zoco (31. heinäkuuta 1939 Garde – 28. syyskuuta 2015) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän pelasi pääsääntöisesti puolustavan keskikenttäpelaajan pelipaikalla mutta toisinaan myös keskuspuolustajana. Hän oli pituudeltaan 183-senttimetrinen.
Zoco voitti Real Madridin joukkueessa Espanjan liigamestaruuden kausina 1962–1963, 1963–1964, 1964–1965, 1966–1967, 1967–1968, 1968–1969 ja 1971–1972. Lisäksi hän voitti joukkueessa Euroopan Cupin 1965–1966 sekä kahdesti Copa del Reyn 1969–1970 ja 1973–1974. Zoco pelasi Espanjan maajoukkueessa 25 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän oli mukana voittamassa vuoden 1964 EM-kilpailuja ja pelasi turnauksessa kaksi ottelua. Lisäksi hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua MM-kilpailuissa 1966.
Pyhän Yrjön ritarikunta (Hannover)

Pyhän Yrjön ritarikunta (, ) on Hannoverissa jaettu kunnianosoitus, joka perustettiin 23. huhtikuuta 1839 kuningas Ernst Augustin käskystä. Ritarikunnalla palkitaan henkilöitä, jotka ovat ansioituneet poikkeuksellisella tavalla valtion hyväksi. Nimitettävien määrä oli rajoitettu 16 henkilöön, joiden tuli olla hyvämaineisia aatelisia. Ylimääräisiä nimityksiä annettiin Hannoverin kuningasperheen jäsenille. Vuodesta 1866 lähtien kunnianosoitusta on myönnetty vain harvakseltaan, viimeksi vuonna 1906.
Ritarikunnassa oli vain yksi luokka ja sen nauha oli tummanpunainen:
Bifidobacterium

Bifidobakteerit ovat anaerobisia ja gram-positiivisia bakteereita, joiden muoto muistuttaa luuta. 
Ihmisen suolistossa elävät bifidobakteerit tuottavat B-vitamiineja. Lisäksi ne käyttävät kuituja ravinnokseen tuottaen niistä lyhytketjuisia rasvahappoja, jotka edistävät suolen hyvinvointia.
Bifidobakteereilla on myös kyky tuottaa aineita, jotka estävät myrkyllisten aineiden kulkeutumista verenkiertoon. Ne saattavat tämän vuoksi ehkäistä esimerkiksi "E. coli" -bakteerin aiheuttamia tulehduksia.
Bifidobakteerit eivät aiheuta yleensä sairauksia, poikkeuksena kuitenkin "Bifidobacterium dentium", jolla on raportoitu olevan haitallisia terveysvaikutuksia.
Pohjalaismaakunnat

Pohjalaismaakunnat on nimitys, jota käytetään Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan maakuntien muodostamasta alueesta. Pohjalaismaakunnat vastaa alueeltansa Vaasan vaalipiiriä. Historiallisesti Pohjalaismaakunnat ovat kuuluneet samaan hallinnolliseen alueeseen vuodesta 1634 vuoteen 2009, Pohjanmaan lääniin vuosina 1634–1775, Vaasan lääniin vuosina 1776–1997 ja Länsi-Suomen lääniin vuosina 1997–2009. Pohjalaismaakunnat ovat kulttuurisesti hyvin lähellä toisiaan.
Bandholm

Bandholm on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 440 asukasta vuoden 2025 alussa.
Branderslev

Branderslev on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 207 asukasta vuoden 2025 alussa.
Dannemare

Dannemare on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 377 asukasta vuoden 2025 alussa.
Errindlev

Errindlev on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 297 asukasta vuoden 2025 alussa.
Hillested

Hillested on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 237 asukasta vuoden 2025 alussa.
Holeby

Holeby on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 1 343 asukasta vuoden 2025 alussa.
Horslunde

Horslunde on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 582 asukasta vuoden 2025 alussa.
Hunseby

Hunseby on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 395 asukasta vuoden 2025 alussa.
Langø

Langø on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa. Taajamassa oli 264 asukasta vuoden 2025 alussa.
Maribo

Maribo on taajama Lollandin kunnassa Tanskassa ja kuntansa hallinnollinen keskus. Taajamassa oli 5 786 asukasta vuoden 2025 alussa.
Vuoteen 2007 saakka Maribo oli samannimisen kunnan keskustaajama. Maribo syntyi 1400-luvulla Maribon luostarin yhteyteen. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1488. Maribon tuomiokirkko on Lolland-Falsterin hiippakunann pääkirkko.
Rudé právo

Rudé právo oli Prahassa vuosina 1920–1989 ilmestynyt Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja.
Lehti perustettiin syyskuussa 1920 Tšekkoslovakian sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen vasemmiston äänenkannattajaksi. Toukokuussa 1921 siitä tuli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen keskuskomitean äänenkannattaja. Sen rinnalla ilmestyivät iltalehti "Rudé právo–Večernik" (1920–1928) ja "Rudý večernik" (1928–1934) sekä maaseutupainos "Rudá zář" (1922–1936). Lehti joutui maailmansotien välillä usein takavarikoiduksi, kielletyksi ja ilmestyi maan alla.
"Rudé právo" väitti olevansa Tšekkoslovakian sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen vuonna 1897 perustetun päivälehden "Pravo lidun" jatkaja. Sen ensimmäinen päätoimittaja oli puoluejohtaja Bohumír Šmeral. Maanalaista toimittajaa Filip Dobrovolnýa avusti slovakkirunoilija Laco Novomeský. Lehden levikki laski jatkuvasti vuosina 1922–1930 ja oli 15 000 kappaletta vuonna 1927. Toimittajat Josef Guttmann ja Jan Šverma erotettiin puoluejohdosta kansallisen fasisminvastaisen linjansa takia
"Rudé právon" levikki kasvoi vuoden 1938 kriisiin aikana, jolloin se julkaisi eri kansalaispiirien isänmaallisia julistuksia. Lehti lakkasi lokakuussa 1938 ja alkoi ilmestyä uudelleen maan alla elokuussa 1939. Natsit teloittivat neljä sen toimittajaa. Ilmestyminen keskeytyi jälleen vuonna 1942 sekä vuoden 1944 loppupuolella. Kaikkiaan sodan aikana ilmestyi 61 numeroa.
"Rudé právo" alkoi ilmestyä uudelleen toukokuussa 1945, ja siitä tuli 750 000 kappaleen levikillään maan suurin sanomalehti. Helmikuussa 1948, kun Tšekkoslovakian sosiaalidemokraattinen puolue ja sen lehti liitettiin kommunistipuolueeseen, levikki kasvoi miljoonaan. Päätoimittaja Vilém Novýn aikana lehdestä tuli kuivakka propagandajulkaisu, ja Oldřich Švestka yritti hidastaa stalinismin purkamista vuosina 1956–1966. Levikki vaihteli 750 000:n ja miljoonan välillä.
Antonín Novotnýn ja Alexander Dubčekin kannattajat taistelivat "Rudé právosta" vuonna 1968. Neuvostomiehityksen aikana se ilmestyi salaa pienikokoisena ilmaisjakelulehtenä kahdentoista päivän ajan. Lehti palasi normaaliin muotoonsa syyskuun alussa, ja uusi puoluejohto otti sen vähitellen haltuunsa Miroslav Mocin johdolla. Yli 40 prosenttia toimittajakunnasta erosi lehdestä.
Vuonna 1975 "Rudé právon" painosmäärä oli 850 000 ja sen lauantainumeron 1 080 000 kappaletta. Lehden perustamispäivää vietettiin Tšekkoslovakian lehdistön, radion ja television päivänä.
"Rudé právo" yksityistettiin vuoden 1989 samettivallankumouksen jälkeen, ja sen jatkaja sai vuonna 1995 nimen "Právo". Nykyisellä lehdellä ei ole sisällöllistä yhteyttä entiseen kommunistilehteen.
Henrik Nicolai Clausen

Henrik Nicolai Clausen (22. huhtikuuta 1793 Maribo – 28. maaliskuuta 1877 Kööpenhamina) oli tanskalainen teologi ja poliitikko. Hän toimi professorina Kööpenhaminan yliopistossa vuodesta 1822. Clausenin ajattelussa oli vaikutteita Friedrich Schleiermacherin kriittisestä raamatuntulkinnasta ja romantiikasta. N. F. S. Grundtvig hyökkäsi hänen kirjoituksiaan vastaan vuonna 1825 syyttäen niitä harhaoppisiksi. Poliitikkona Clausen kuului kansallisliberaaleihin, jotka vastustivat kuninkaan yksinvaltaa ja halusivat edistää Schleswigin tanskalaistamista. Vuonna 1849 hänet valittiin vastaperustetun kansankäräjien jäseneksi.
Villa Royal

Villa Royal on Sastamalan Hyynilässä sijaitseva vuonna 1897 rakennettu hirsinen maatalo, joka toimi sittemmin kyläkouluna. Markku ja Sirpa Ellala ostivat talon vuonna 2003 ja aloittivat entisöinnin. Villa Royal avattiin avattiin matkailukohteena 2006. 
Villa Royal on entinen Hyynilän Kortejärven koulu.
Agnes Rehni

Agnes Rehni (synt. "Andersen"; 24. toukokuuta 1887 Maribo – 3. marraskuuta 1966) oli tanskalainen näyttelijä. Hän valmistui Kuninkaallisen teatterin näyttelijäkoulusta vuonna 1914 ja näytteli vuoteen 1924 Dagmarteatretissa, mistä hän siirtyi Betty Nansenin teatteriin. Vuonna 1934 hän alkoi vapaaksi ammatinharjoittajaksi. Suuremmalle yleisölle Rehni tuli tunnetuksi "Far til fire" -elokuvista, joissa hän näytteli naapurinrouva Sejerseniä.
Ucayalijoki

Ucayalijoki on joki Etelä-Amerikassa Perussa. Se on Amazonjoen oikea sivujoki. Se saa alkunsa Kordillieerien itärinteellä Combopata- ja Huilcamayo-nimisistä lähdejoista. Se virtaa luode-pohjoista, pohjoista ja lopuksi pohjois-koillista pääsuuntaa ja laskee Nautan luona Amazoniin. Joen pituus on 1 960 kilometriä. Ylempänä Ucayalia nimitetään Urubambaksi ja Quillabambaksi.