tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hōne Heke

Hōne Wiremu Heke Pōkai (? – 6. elokuuta 1850) oli maorien johtaja lipputankosodassa. Hän oli syntynyt Bay of Islandsissa Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Nuorena hän kävi lähetyssaarnaajien ylläpitämässä koulussa ja kääntyi kristinuskoon. Hänestä tuli oman heimonsa johtaja ja hän oli mukana allekirjoittamassa kiisteltyä Waitangin sopimusta. Kun Uuden-Seelannin pääkaupunki siirrettiin Aucklandiin, Bay of Islandsin maorit menettivät kauppatuloja, sillä laivat eivät enää poikenneet ostamassa tuotteita heidän kylistään. 
Kun erimielisyydet kasvoivat teki Hōne Heke kuuluisimman tekonsa eli kaatoi Kororarekassa lipputangon, jossa liehui Yhdistyneen kuningaskunnan lippu. Britit pitivät tätä kapinayrityksenä ja sota puhkesi osapuolten välillä. Puoli vuotta kestäneessä sodassa lipputanko pystytettiin ja kaadettiin kolme kertaa. Hōne Heke haavoittui taistelussa eikä osallistunut sodan loppuvaiheisiin. Rauha solmittiin ja britit esittivät sen heidän voittonaan, vaikka rauhansopimus solmittiinkin vain Hōne Heken ja brittiläismielisen maorijohtaja Tāmati Wāka Nenen välillä. Hōne Heke jäi eläkkeelle ja kuoli tuberkuloosiin 6. elokuuta 1850.
Yhden miehen sota

Yhden miehen sota on Risto Jarvan ohjaama draamaelokuva vuodelta 1973. Se pohjautuu Jussi Kylätaskun aiheeseen, ja se on kuvaus vähävaraisesta maansiirtokoneenkuljettajasta, Erik Suomiehestä, joka toivoo pääsevänsä uuden, aiempaa helpomman elämän makuun oman yrityksen perustamisen myötä. Tavoitteensa toteuttamiseksi hän kuitenkin kieltää sukunsa ja luokkansa, vaikka joutuukin käyttämään niitä myös hyväkseen.
"Yhden miehen sodan" kuvasi Antti Peippo. Risto Jarvalle tyypillinen päähenkilön haaveiden ja todellisuuden välisen epäsuhdan vertailu tulee esille sateisten, kivikkojen ja hiekkakuoppien keskellä sijaitsevien työmaaparakkileirien kuvauksessa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tunnelmaltaan apaattiseksi mutta hyväksi joskin vanhentuneeksi ajankuvaksi. Hän antaa "Yhden miehen sodalle" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Uusi eurooppalainen vasemmistofoorumi

Uusi eurooppalainen vasemmistofoorumi () on vuonna 1991 perustettu eurooppalaisten vasemmistopuolueiden verkosto, joka kokoontuu kahdesti vuodessa. NELF ei tee sitovia päätöksiä eikä sillä ole pysyviä elimiä. 
NELF perustettiin sosialististen maiden romahdettua, kun vasemmisto etsi uusia yhteistyön muotoja. Monet toimintaan osallistuvat puolueet ovat sittemmin liittyneet myös Euroopan vasemmistopuolueeseen ja/tai GUE/NGL-ryhmittymään.
NELF:n yhteydessä toimii naisverkosto, josta 2007 muodostettiin NELF:n alaisuudessa toimiva työryhmä. Naisverkosto on järjestänyt myös omia erillisiä tapaamisia. NELF on tehnyt yhteistyötä nuorisojärjestöjen European Network of Democratic Young Left -yhteenliittymän (ENDYL) kanssa.
Foorumin jäsenpuolueet järjestävät tapaamiset vuorotellen. Ensimmäisen kerran vasemmistopuolueet kokoontuivat marraskuussa 1991 Madridissa; Espanjan Yhdistynyt vasemmisto oli keskeinen aloitteentekijä verkostoa perustettaessa. NELF:n suomalainen jäsenpuolue Vasemmistoliitto järjesti tapahtuman viimeksi vuonna 2007.
Pecorino sardo

Pecorino sardo on sardinialainen "Brabei Sarda" -lampaan kokomaidosta valmistettu juusto. Pecorino sardolla on ollut EU:n suojattu alkuperänimitys (SAN) vuodesta 1996 lähtien.
Pecorino sardon kypsyysasteet.
Juustoa tuotetaan myyntiin kahta eri kypsyysastetta: nuorempaa "pecorino sardo dolcea" ja vanhempaa "pecorino sardo maturoa".
Pecorino sardo dolce.
"Pecorino sardo dolcea" kypsytetään 20–60 päivää. Se valmistetaan pienempään muottiin kuin "maturo". Valmis juusto painaa 1,0–2,3 kg. Juustomassa on valkeaa, joustavaa ja kiinteää. Kuori on ohut ja sileä, väriltään valkoinen tai oljenkeltainen. Juusto on maukasta pastassa.
Pecorino sardo maturo.
"Pecorino sardo maturoa" kypsytetään jopa vuosi. Se valmistetaan isompaan muottiin kuin "dolce". Valmis juusto painaa 1,7–4,0 kg. Juustomassa on kovaa ja jossain määrin rakeista. Maku on dolcea voimakkaampi ja mausteinen mutta pehmeä. Kuori muuttuu paksummaksi ja ruskeammaksi juuston kypsyessä. Pitkään kypsyttyään pecorino sardosta tulee riittävän kova raastettavaksi, mutta se soveltuu myös hyvin sellaisenaan syötäväksi. Pecorino sardo maturo voidaan savustaa kevyesti.
Keitetty muna

Keitetty muna on ruokalaji. Kyseessä ovat munat (yleensä kananmunat), jotka on keitetty kiehuvassa vedessä kuorineen. Ilman kuoria keitettyä kananmunaa kutsutaan uppomunaksi. Kovaksikeitettyjä munia keitetään kauemmin, jotta sekä keltuainen että valkuainen kiinteytyisivät, kun taas pehmeäksi keitetyn kananmunan keltuainen jätetään ainakin osaksi raa’aksi.
Munien keittämisessä voidaan käyttää apuna munakelloa tarkan keittoajan mittaamiseksi.
Pehmeäksi keitetyt munat.
Pehmeäksi keitetyt munat valmistetaan pistämällä ne kiehuvaan veteen hautumaan. Brittiläinen kokki Delia Smith suosittelee laittamaan munat jo kylmään veteen, minkä jälkeen vesi viedään liedelle kiehumaan. Kiehumisajat ovat 3 minuuttia erittäin pehmeälle munalle, 4 minuuttia kiinteälle valkuaiselle ja 5 minuuttia lähes-kiinteälle keltuaiselle.
Pehmeäksi keitettyjä munia ei suositella ihmisille, jotka ovat alttiita salmonellalle, kuten pienille lapsille, vanhuksille ja ihmisille, joilla on heikko immuunijärjestelmä.
Pehmeäksi keitetyt munat tarjoillaan yleensä munakupeista ja syödään teelusikalla puoliksi kuoritusta munasta.
Kovaksikeitetyt munat.
Kovaksikeitettyjä munia keitetään kauemmin kuin pehmeäksi keitettyjä, jotta keltuainen kiinteytyisi. Munat voidaan syödä lämpiminä tai kylminä. Kylmiä kovaksikeitettyjä munia voidaan käyttää monien ruokien, kuten munasalaatin raaka-aineena. Kovaksikeitetyt munat ovat suosittuja japanilaisen keittiön osia keittoruoissa, kuten udonissa ja ramenissa. Munat voidaan syödä myös munakupista.
Jos munia keitetään pitkään, ylikypsien munien keltuaisissa voi esiintyä ohut vihreä rikkikerros. Hauduttamalla munia kylmässä vedessä keittämisen jälkeen voidaan rajoittaa kerroksen muodostumista. Nopea jäähdyttäminen kylmässä vedessä helpottaa myös kuoren irtoamista.
Kovaksikeitettyjä munia voidaan säilyttää jääkaapissa syömäkelpoisena päiviä, ellei jopa viikkoja.
Horisonttiongelma

 Horisonttiongelma () on alkuräjähdysteoriassa käytettävän yleisen suhteellisuusteorian kenttäyhtälöiden tarkan ratkaisun ongelma, joka todettiin 1970-luvulla. Se osoittaa, että vaikka universumin eri alueet eivät ole "koskettaneet" toisiaan, niillä on silti sama lämpötila ja muut fysikaaliset ominaisuudet. Tämän ei yleisen suhteellisuusteorian mukaan pitäisi olla mahdollista, koska mikään informaatio ei voi kulkea valoa nopeammin. Toisin sanoen koska maailmankaikkeuden reunat ovat noin 27,4 miljardin valovuoden päässä toisistaan, mutta maailmankaikkeuden ikä on vain 13,7 miljardia vuotta vanha, ei horisonteilla teorian mukaan voi "olla tietoa" toisistaan. Amerikkalainen hiukkasfyysikko Alan Guth kuitenkin esitti ongelmalle ratkaisuksi inflaatioteorian.
Kirsikkaperhonen

Kirsikkaperhonen ("Nymphalis polychloros") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Pohjaväriltään oranssinpunainen perhonen. Etusiiven etureunassa on kolme tummaa laikkua, joiden värit ovat aivan keltaista tai kellanvalkoista etureunaa lukuun ottamatta punaiset. Lisäksi siiven keskiosassa on neljä laajaa tummaa laikkua. Takasiivet ovat tyvestä saakka oranssinpunaiset ja niiden etureunassa on tumma täplä. Molempien siipien ulkoreunoissa on ohut, tumma reunus ja takasiivessä reunuksessa on sinisiä täpliä. Siipiväli 53–69 mm.
Vaikka kirsikkaperhonen muistuttaa kuviointinsa puolesta nokkosperhosta, se on helppo tunnistaa selvästi suuremman kokonsa ja oranssimman värityksensä perusteella. Lisäksi takasiiven tyvi on oranssinpunainen, kun se nokkosperhosella on tumma. Samoin kirsikkaperhosen voi sekoittaa isonokkosperhoseen.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kirsikkaperhosen levinneisyysalue käsittää alueen Pohjois-Afrikasta ja Länsi-Euroopasta Venäjälle ja Vähän-Aasian kautta Himalajalle. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan vakituisena vain Skandinavian eteläosissa.
Suomessa kirsikkaperhonen on erittäin harvinainen vaeltaja, jota on tavattu satunnaisesti etelärannikon tuntumassa. Sillä on kuitenkin saattanut olla vakituinen kanta Ahvenanmaalla ja Uudellamaalla 1930- ja 1940-luvuilla. Kaakkois-Suomessa on tavattu talvehtineita yksilöitä 1980-luvulla.
Lentoaika on kesä- ja heinäkuusta lähtien syksyyn yhtenä sukupolvena. Perhoset jatkavat lentoaan talvehtimisen jälkeen keväällä.
Elinympäristö ja elintavat.
Kirsikkaperhonen elää valoisassa metsämaastossa, puutarhoissa ja pihapiireissä. Laji talvehtii aikuisena.
Ravintokasvi.
Kirsikkaperhosen toukan ravintokasveja ovat pajut, metsähaapa, jalavat, kirsikat ja muut hedelmäpuut.
Vendredi

Vendredi () on ranskalainen viikkolehti, joka julkaisee internetistä keräämäänsä aineistoa. Sen päätoimittaja on Philippe Cohen. Toimittajakuntaan kuuluu Philippe Labarde, joka on ollut perustamassa talouslehti "La Tribunea" ja oli jonkin aikaa sen päätoimittaja, sekä Emmanuel des Moutis. Lehden perustaja on Jacques Rosselin.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi perjantaina 17. lokakuuta 2008.
Isonokkosperhonen

Isonokkosperhonen ("Nymphalis xanthomelas") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva kookas päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Isonokkosperhonen on kookas oranssinpunainen perhonen, jonka siipien tumma kuviointi muistuttaa monia läheistä sukua olevia lajeja. Siiven etureunan tummien täplien välit ovat aivan etureunan keltaista väriä lukuun ottamatta punaiset. Tummia täpliä on myös etusiiven keskiosassa. Takasiipi on reunusta ja etureunan tummaa täplää lukuun ottamatta oranssinpunainen. Sekä etu- että takasiipien ulkoreunat ovat mustat, mutta takasiiven reunuksessa on myös sinisiä täpliä. Keskeisenä tuntomerkkinä perhosen jalkojen karvoitus on kellertävänvalkoista. Siipiväli 57–71 mm.
Erityisen samannäköinen laji on kirsikkaperhonen ("Nymphalis polychloros") sekä huomattavasti pienempi ja sävyltään punaisempi nokkosperhonen ("Nymphalis urticae").
Levinneisyys ja lentoaika.
Isonokkosperhosen levinneisyys on eurooppalaisittain itäinen. Levinneisyysalue ulottuu Kaakkois-Euroopasta Aasian keskiosien kautta Kiinaan, Japaniin ja Kamtšatkalle. Pohjois-Euroopassa lajia tavataan vain satunnaisena vaeltajana.
Suomessa laji on hyvin harvinainen vaeltaja, jota on tavattu pitkin etelärannikkoa, pääasiassa kaakkoisosissa. Kesällä 2012 perhosta tavattiin kuitenkin erittäin runsaasti Etelä- ja Keski-Suomessa, etenkin etelärannikon tuntumassa. Erillisiä havaintoja rekistöröitiin Luonnontieteellisen keskusmuseon tietokantaan tuolloin yli 300 ja ne koskivat yli 800 perhosyksilöä.
Laji lentää yhtenä sukupolvena heinäkuusta syyskuuhun sekä uudestaan talvehtimisen jälkeen keväällä. Suomen havainnot on tehty enimmäkseen loppukesästä.
Elinympäristö ja elintavat.
Isonokkosperhonen elää valoisassa metsämaastossa, puutarhoissa sekä pihapiireissä, joissa kasvaa pajuja. Laji talvehtii aikuisena.
Ravintokasvi.
Isonokkosperhosen toukan ravintokasveja ovat pajut ("Salix"), joskus myös muut lehtipuut.
Brukterit

Brukterit olivat suuri germaaniheimo, joka asui muinoin Ems- ja Lippe-jokien ympäristössä. Heidän pohjoispuolellaan asuivat khaukit ja koillispuolella angrivarit.
Brukterit osallistuivat keruskien ja khattien kanssa Arminiuksen johtamaan germaaniliittoutumaan, joka vuonna 9 jaa tuhosi Teutoburgin taistelussa kolme roomalaislegioonaa. Tacituksen mukaan brukterit saivat haltuunsa yhden tuhottujen legioonien kotkista eli sotamerkeistä. Brukterit osallistuivat myös bataavien kapinaan vuosina 69–70. Myöhemmin brukterit sulautuivat frankkeihin.
Tauno Satomaa

Tauno Anto Matias Satomaa (s. 29. joulukuuta 1936 Alavieska) on suomalainen kanttori-urkuri ja kuoronjohtaja. Hän on saanut director musices- sekä musiikkineuvoksen arvonimen. Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi hänet vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2002.
Tauno Satomaa opiskeli laulua ja urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa. Vuosina 1965–2001 Satomaa hoiti Espoon Olarin seurakunnan A-kanttorin virkaa. Espoon musiikkiopiston urkujen soiton opettajana hän toimi vuosina 1971–2001. 
Vuonna 1967 Satomaa perusti Candomino-kuoron, jota hän johti vuoteen 2005 saakka.
Sprinklerijärjestelmä

Sprinklerijärjestelmä (lyhenne SPR) on automaattinen palonsammutusjärjestelmä, joka aloittaa palon sammutuksen ruiskuttamalla vettä palokohteeseen ja välittää samalla palohälytyksen hätäkeskukseen (112). Sen toiminta perustuu siihen, että lämpötilan ylitettyä tietyn arvon sprinklerin kapseli rikkoutuu ja vesi pääsee virtaamaan sprinklerin läpi. Jotkin sprinklerit voidaan laukaista (tai laukeaminen estää) myös erillisen laukaisujärjestelmän avulla. Sprinklerijärjestelmä soveltuu kohteisiin, joissa vesi on sopiva sammutusaine ja joissa kohteen paloympäristö edellyttää tehokasta ja automaattista sammutusjärjestelmää. Joissakin sprinklerijärjestelmissä käytetään veden sijaan muita palontorjunta-aineita. 
Sisäasianministeriön ohjeessa Suomen rakentamismäärämiskokoelman D4 "LVI-piirrosmerkit" vuodelta 1978 lyhenne "SPR" tarkoittaa sprinklervettä. Uusimmissa ohjeissa lyhenne tarkoittaa sprinkleriä tai sprinklersuunnittelua. 
Historia.
Ensimmäisen automaattisen sprinklerijärjestelmän patentoi Philip W. Pratt vuonna 1872. Ensimmäisen käyttökelpoisen sprinklerijärjestelmän kehittäjänä pidetään kuitenkin Henry S. Parmaleetä, joka paransi Prattin patenttia ja asensi toimivan järjestelmän pianoja valmistavaan tehtaaseensa. Ensimmäinen sprinklerilaitteisto Suomessa asennettiin Finlaysonin tehtaalle Tampereella vuonna 1892.
Valkotäplänokkosperhonen

Valkotäplänokkosperhonen ("Nymphalis vaualbum") on täpläperhosten heimoon kuuluva päiväperhonen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin, unionin alueella erityistä suojelua vaativiin lajeihin.
Koko ja ulkonäkö.
Siivet ovat reunoiltaan liuskaiset. Etusiipien yläpinnat ovat kellanoranssit. Siiven etureunassa on kolme tummaa laikkua. Siiven reunuksen ja uloimman laikun väli on valkoinen. Siiven keskiosassa on muutamia tummia täpliä. Takasiivet ovat myös oranssit, mutta sävyltään ruskeammat. Takasiiven etureuna on tumma ja siinä on selvästi erottuva valkoinen laikku. Sekä etu- että takasiivessä on leveä, vaaleanruskea reunus. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja siipien poikki kulkee vaaleampi, ulkoreunaltaan epäselvä juova. Takasiiven alapinnalla on valkoinen pilkku. Siipiväli 58–74 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Valkotäplänokkosperhosen levinneisyys ulottuu Euroopan itäosista Aasian lauhkeiden osien kautta Kiinaan ja Japaniin sekä Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosiin ja Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Laji vaeltaa joinakin vuosina myös tavanomaisen levinneisyysalueensa ulkopuolelle.
Suomessa laji on erittäin harvinainen vaeltaja. Sitä on tavattu vain muutamia kertoja, pääasiassa maan itäosissa ja havaintojen välillä on useita vuosia. Suomesta lajia on tavattu lähinnä loppukesällä tai syksyllä; vain pari kertaa keväällä.
Laji lentää yhtenä sukupolvena heinäkuusta syyskuuhun sekä uudelleen talvehtimisen jälkeen keväällä.
Elinympäristö ja elintavat.
Valkotäplänokkosperhosen elinympäristöä ovat niityt, lehtimetsät ja niiden reunat sekä kulttuuriympäristöt. Laji talvehtii aikuisena.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat pajut, haapa, pyökit, jalavat ja tyrni.
Anzion maihinnousu

Anzion maihinnousu (myös koodinimellä operaatio Shingle) oli liittoutuneiden ja Saksan välillä käyty taistelu toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin Etelä-Italiassa.
Maihinnousu.
Kenraali Mark W. Clarkin saatua Monte Cassinoon kohdistuneilla hyökkäyksillään siirrettyä saksalaisten reservit pois Roomasta teki kenraali John P. Lucasin komentama Yhdysvaltain VI armeijakunta maihinnousun Anzion ja Nettunon väliselle alueelle, mistä joukot etenivät Gustav-linjaa puolustaneiden saksalaisjoukkojen selustaan. Joukkojen tehtävänä oli katkaista yhteydet Rooman kaakkoispuolella Colli Lazialissa ja uhata Saksan XIV armeijakunnan selustaa.
Maihinnousuoperaatio Shingle alkoi 22. tammikuuta 1944 Yhdysvaltain VI armeijakunnan noustessa maihin. Anzioon, noin sata kilometriä Roomasta etelään, perustettiin sillanpääasema. Maihinnousun tukena olleet neljä kevyttä risteilijää sekä 24 hävittäjää vaiensivat rannikkopatterit, ja rantaa puolustaneet kaksi saksalaispataljoonaa lyötiin pois ranta-alueelta. Päivän loputtua oli Yhdysvaltain laivaston kontra-amiraali Frank Lowryn ja kuninkaallisen laivaston kontra-amiraali Thomas Troubridgen komentamasta laivasto-osastosta toimitettu maihin kaikkiaan 36 034 sotilasta, 3 069 ajoneuvoa ja 90 prosenttia armeijakunnan kalustosta. Armeijakunnan joukkoihin kuuluivat Britannian 1. jalkaväkidivisioona, Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona, rykmentti ja pataljoona maahanlaskujoukkoja, kolme pataljoonaa rangereita sekä kommandoprikaati. Tappioina liittoutuneet kärsivät 13 kaatunutta, 44 kadonnutta ja lähes sata haavoittunutta.
Huolimatta alkuvaiheen vastarinnan heikkoudesta liittoutuneiden varovainen armeijakunnan komentaja John P. Lucas katsoi tarpeelliseksi odottaa sillanpääaseman vahvistumista. Tämä tarjosi saksalaisille mahdollisuuden siirtää omia joukkoja alueelle, ja taistelusta tuli pitkä ja verinen. Liittoutuneet pystyivät murtamaan saksalaisten puolustuksen alueella vasta viiden kuukauden taistelujen jälkeen toukokuussa 1944.
Gunnar Wahlroos

Gunnar Achilles Hermansson Wahlroos (7. helmikuuta 1890 Mouhijärvi – 24. elokuuta 1943) oli suomalainen arkkitehti. Tunnetuimmat Wahlroosin suunnittelemista rakennuksista ovat funkistyyliset Turun Martinkirkko ja Tampereen piispantalo.
Wahlroosin vanhemmat olivat nimismies Herman Alexander Wahlroos ja tämän 2. vaimo Selina Anna Adele Krook. Hän pääsi ylioppilaaksi 1910, opiskeli Ateneumissa 1912–1913 ja valmistui arkkitehdiksi 1916. Wahlroos oli Oy Maatalousrakennuksen palveluksessa vuoteen 1921, Wilh. Schaumanin faneeritehdas Oy:n rakennusosaston johtajana 1922–1925, Turun ja Porin läänin lääninrakennuskonttorin vt. esimiehenä 1925–1934 sekä rakennushallituksen ylimääräisenä arkkitehtina 1934–1936 ja toimistoarkkitehtina 1936–1943.
Into Linturi

Into Aimo Onni Linturi (21. lokakuuta 1902 Köyliö – 7. elokuuta 1989 Turku) oli suomalainen taidemaalari.
Linturin vanhemmat olivat nimismies Kaarlo Lindroth ja postinhoitaja Ida Lindroth, o.s. Andrell. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1921–1924, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–1926 sekä Vapaassa Taidekoulussa 1947. Linturi suoritti taiteilijan debyyttinsä osallistuessaan Suomen Taiteilijain näyttelyyn Helsingissä 1928 ja hän osallistui myöhemmin useisiin ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin 1950-luvulta aina 1980-luvulle saakka. Ulkomailla hän piti näyttelyjä Saksassa vuonna 1971 ja Latviassa vuosina 1972 ja 1976. Linturi toimi kansalaisopiston kuvataiteen opettajana Vammalassa vuosina 1965–1970. 
Into Linturilla oli vuodesta 1930 ateljee lapsuudenkodissaan Köyliön Villa Linturissa. Hän asui Köyliössä 1950-luvun alkuun saakka jolloin hän muutti Tyrväälle Hätilän kylään. Linturi asui myöhemmin kesät Tyrväällä ja talvet Turussa. Linturin tuotantoon kuului satakuntalaisia maisemakuvia ja myös muotokuvia. Hänen töitään on esillä Emil Cedercreutzin museossa Harjavallassa. Lisäksi hänen maalauksiaan on Tampereen taidemuseon, Rauman taidemuseon, Porin taidemuseon ja Hiekan taidemuseon (Tampere), Kankaanpään, Vammalan, Porin ja Tampereen kaupunkien, Ruotsin Skövden ja Saksan Bremenin kaupunkien sekä eri yhteisöjen ja säätiöiden kokoelmissa.
Into Linturi on haudattu Köyliön hautausmaalle.
Hänen veljiään olivat muun muassa sisäministeri Arvo Linturi sekä yleisurheilija Oiva Linturi.
Sydir Kovpak

Sydir Artemovitš Kovpak (; , myös Sidor Kovpak; 7. kesäkuuta 1887 – 11. joulukuuta 1967) oli merkittävä neuvostopartisaanijohtaja Ukrainassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti.
Kovpak syntyi köyhään maalaisperheeseen lähellä Pultavaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osallistui sotaan keskusvaltoja vastaan ja ansioidensa vuoksi keisari Nikolai II palkitsi hänet kahdesti Pyhän Yrjön ristillä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Kovpak liittyi bolševikkeihin ja taisteli partisaanijoukoissa sekä saksalaisia että Anton Denikinin valkoista armeijaa vastaan. 
Sotien välisen ajan Kovpak toimi paikallishallinnon johtajana Putivlin kaupungissa. Stalinin vainot Kovpak vältti täpärästi pakenemalla kaupungista ja piileskelemällä metsissä.
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941. Se eteni Ukrainaan, jossa Kovpak johti partisaaniyksiköitä, jotka kävivät rintaman takaista taistelua miehittäjiä vastaan aiheuttaen saksalaisille raskaita tappioita. Kovpak oli neuvokas sissitaktikko ja hänestä tuli elävä legenda Neuvostoliitossa jo sodan aikana. Hänet palkittiin kahdesti Neuvostoliiton sankarin arvolla ja vuonna 1943 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Suuren isänmaallisen sodan jälkeen Kovpak toimi hallinnollisissa tehtävissä Ukrainassa.
Extreme Noise Terror

Extreme Noise Terror (tai E.N.T.) on vuonna 1985 Englannissa perustettu crust punk/grindcore-yhtye ja eräs varhaisimmista grindcore-tyylilajin edustajista maailmassa. 
Crust punk -yhtyeenä uransa aloittanut Extreme Noise Terror käytti alusta alkaen kahta laulajaa. Yhtye ponnahti julkisuuteen levytettyään vuonna 1987 BBC:n DJ:n John Peelin johdolla materiaalia, joka virallisesti julkaistiin vuonna 1990 nimellä "The Peel Sessions". Ennen julkaisua Peel kuitenkin soitti yhtyeen musiikkia säännöllisesti omassa radio-ohjelmassaan. 
E.N.T. oli aikalaisensa Napalm Death -yhtyeen kanssa grindcore-tyylilajin pioneeri ja kehitti useita grindcorelle tunnusomaisia piirteitä, kuten poliittiset sanoitukset, erittäin kova tempo ja hyvin lyhyet kappaleet. 
Vuonna 1992 Extreme Noise Terror esiintyi yhdessä tanssimusiikkiyhtye The KLF:n kanssa BRIT Awards -palkintogaalassa. E.N.T. työsti The KLF:n kanssa albumia "The Black Room", jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Napalm Deathin keulakuva Mark "Barney" Greenway korvasi Phil Vanen hetkeksi ja esiintyi vuoden 1996 albumilla "Damage 381" ja Vane taas liittyi lyhyeksi aikaa Napalm Deathiin, vaikkei yhtyeen kanssa levyttänytkään. 
Extreme Noise Terror jatkaa edelleen levyttämistä ja konsertointia, vaikka alkuperäisistä jäsenistä on jäljellä enää laulaja Dean Jones. 
Phil Vane kuoli aivoinfarktiin 17.2.2011 46-vuotiaana.
Juhani Pohjanpalo

Juhani Pohjanpalo (sukunimi vuoteen 1906 Friis; 24. huhtikuuta 1866 Kalajoki – 1. kesäkuuta 1931 Pietarsaari) oli suomalainen tehtailija ja valimo- ja konepaja-alalla toimineen "Veljekset Friis Oy":n perustaja.
Pohjanpalon isä oli Kalajoen lukkari Johan Friis. Hän työskenteli koulua käydessään loma-aikoina apulaisena Kalajoella sijainnessa Leander Helanderin messinkivalimossa jossa valmistettiin messingistä muun muassa kynttilänjalkoja, kynttiläkruunuja ja erilaisia koriste-esineitä. Pohjanpalo hankki valimossa viiden vuoden aikana hyvän metallialan ammattitaidon ja suoritti myös Oulussa kauppakoulun 1883. Vuonna 1884 Pohjanpalo perusti oman metalliverstaan jonka toimintaan tuli mukaan myös hänen veljensä Tuomas ja Matti Pohjanpalo sekä isä Johan Friis. Yritys rekisteröitiin 13. lokakuuta 1885 toiminimellä "Weljekset Friis".
Verstas toimi aluksi 25 neliön pajarakennuksessa Kalajoella. Sen yhteyteen oli ehditty jo rakentaa rautavalimo kun tehdasrakennus paloi 1888. Yrityksen toiminta jatkui kuitenkin tästä vastoinkäymisestä huolimatta ja 1895 perustettiin uusi tehdas Kokkolan Ykspihlajaan. Juhani Pohjanpalo ryhtyi johtamaan Kokkolan tehdasta kun muut veljekset ja isä jäivät Kalajoen tehtaalle. Kalajoella toiminta jatkui vielä noin kymmenen vuotta mutta vähitellen kaikki valmistus siirtyi Kokkolan tehtaalle. 
Friisin palaveluksessa oli vuonna 1900 noin 250 henkilöä. Tehtaassa valmistettiin erilaisia valutöitä kuten kirkonkelloja, uuninluukkuja ja valurautakamiinoita sekä muun muassa höyrykoneita, hammasrattaita, vesipumppuja, äkeitä ja sahakoneistojen raameja. Myöhemmin valmistusohjelmaan tulivat 1910-luvulla rautatievaunut ja 1930-luvulla sähkö- ja asetyleenihitsauslaitteet. Veljekset Friis harjoitti 1900-luvun alussa myös tukku- ja tuontikauppaa ja toi maahan muun muassa polkupyöriä. 
Vuonna 1901 perustettiin myös "Suomen Köysitehdas" Ykspihlajan radan varteen. Tätä pitkiä köysiä valmistanutta tehdasta johti Matti Pohjanpalo ja se oli toiminnassa aina vuoteen 1910 saakka jolloin 100 metriä pitkä tehdasrakennus tuhoutui salaman sytyttämässä tulipalossa. Köysitehdasta ei tulipaloan jälkeen enää rakennettu uudelleen. Friisin veljeksillä oli myös 1908 perustettu kookosmattokutomo, 1910 perustettu laivatelakka, rautakauppa, mylly, tiilitehdas ja "Pohjanmaan myllynkivitehdas" sekä "Pohjanmaan Insinööritoimisto".
Juhani Pohjanpalo oli yhdessä veljiensä kanssa perustamassa Kokkolan suomalaista yhteiskoulua ja Keski-Pohjanmaan Osuuskauppaa. Pohjanpalon tytär Vieno meni 1922 naimisiin kirjailija V. A. Koskenniemen kanssa. Kirjailija Teuvo Pakkala taas oli jonkin aikaa Pohjanpalojen palveluksessa konttoristina ja toimi myös Suomen Köysitehtaan kauppaedustajana.
Juhani Pohjanpalo oli naimisissa vuodesta 1888 Hilma Amanda Pahikkalan kanssa. Heillä oli kymmenen lasta. Juhani Pohjanpalo kuoli keuhkosyöpään vuonna 1931.
Veljekset Friis Oy toimi Kokkolan Ykspihlajassa vuoteen 1959 saakka. Yhtiön toiminta jatkui vielä Kokkolan Vitsarissa aina vuoteen 1968 saakka. Enimmillään Friisin tehtaiden palveluksessa oli Kokkolassa 600–700 henkilöä.
Toronto Marlies

Toronto Marlies on vuonna 2005 perustettu kanadalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa AHL:ssä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Torontossa Ricoh Coliseumilla. Joukkue on Toronto Maple Leafsin farmijoukkue.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Maalit: 36 John Pohl (2005–06)
Syötöt: 47 Bates Battaglia (2005–06)
Pisteet: 75 John Pohl (2005–06)
Jäähyminuutit: 215 Kris Newbury (2005–06)
Wow!

Wow! on peruskoulun englannin kielen opetukseen tarkoitettu kirjasarja. Kirjasta on tehty Study Book (lukukirja) ja Busy Book (tehtäväkirja). Jokaista kirjaa on tehty peruskoulun luokille 3, 4, 5 ja 6.
Kirjasarjan kolmannen luokan kirjassa Chris-niminen poika seikkailee Ice Cream Islandilla (Jäätelösaari). Neljännen luokan oppikirjassa Chris muuttaa Windsoriin ja tutustuu siellä asuviin lapsiin. Kuudennen luokan oppikirjasta Chris poistuu kokonaan. Viidennellä luokalla päähenkilöt ovat East Bridgfordissa asuvat Keith, Linda, Molly ja Jerry.
Kirjasarjaan kuuluu myös äänilevy, jossa ovat kaikki kappalaiden sanat, kappale ja extrat. Opettajan levy on hieman erilainen, joka sisältää myös tehtäviä.
Äänikirjat on tehty järjestyksessä vuosina 2002-2006.
Jokaisessa lukukirjassa (Study Bookissa) on noin 20 kappaletta ja noin joka neljännen kappaleen välillä on tarkoitus pitää koe. Ennen koetta Busy Bookissa (tehtäväkirjassa) on 3-5 Remember? -sivua, joissa kerrataan koealuetta. Viidennen luokan kirjassa on lisäksi Reading Corner -sivuja Remember? -sivujen yhteydessä. Näillä sivuilla opetellaan tuntemaan Britteinsaarten kaikki osat.
Sekä kaikkien luokkien Busy Bookin että Study Bookin lopussa on sanasto, joka Study Bookissa on sekä suomi-englanti- että englanti-suomi-muodoissa. Busy Bookissa on vain suomi-englanti-sanasto.
Tomáš Jaško

Tomáš Jaško (s. 9. joulukuuta 1983 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. 
Jaško on HC Slovan Bratislavan kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa Slovakian Extraligassa kaudella 2000–2001. Kaudeksi 2002–2003 Jaško siirtyi Pohjois-Amerikan USHL-sarjaan, mutta palasi seuraavaksi kaudeksi Eurooppaan Itävallan pääsarjaan. Seuraavat kolme kautta Jaško edusti kolmea eri seuraa Slovakian Extraligassa. Kaudeksi 2007–2008 Jaško siirtyi Mestis-sarjaan Lempäälän Kisan joukkueeseen.
Kaudella 2008–2009 Jaško aloitti Kiekko-Vantaassa, mutta siirtyi SaiPaan kesken kauden Mestiksen maalipörssin johtajana. Jaško pelasi SaiPassa myös koko kauden 2009–2010 ja osan kautta 2010–2011. Joulukuussa 2010 hän siirtyi HK ŠKP Popradiin. Hän palasi Mestikseen Mikkelin Jukureihin tammikuussa 2011. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Jaško pelasi Kazakstanin mestaruussarjassa edustaen HK Saryarka Karagandaa ja Aristan Temirtauta.
Kazakstanista paluun jälkeen Jasko on jatkanut pelaamista Slovakian kolmannella sarjatasolla HC Bratislava B -joukkueessa. Kauden 2015-2016 aluksi hän kävi yhden ottelun mittaisella visiitillä Itävallan neljännen sarjatason EHC Wiener Wölfe joukkueessa.
Muuta.
Jaško puhuu täydellistä suomea. Hänen isänsä on valmentaja ja entinen jääkiekkoilija Ján Jaško.
Too Late... No Friends

Too Late... No Friends on alternative rock -yhtye Gobin ensimmäinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1995 Mint Recordsilla. Levy uudelleenjulkaistiin vuonna 2000 Nettwerk/Landspeedillä. 
Albumilta julkaistiin yhteensä neljä singleä.
Nikhaka

Nikhaka on pienikokoinen tykki. Nimitystä käytetään vanhanaikaisen irtoruudilla ladattavan tykin pienimmistä malleista. 
Nikha'an koko vaihteli 0,5–3 naulaan. Näitä tykkejä käytettiin etupäässä pursissa ja barkasseissa yleensä keulaan asennetuina. Myös laivoissa ne olivat tavallisia: niitä käytettiin etupäässä lähitaistelussa. 
Asetyyppi siirtyi merkinantokäyttöön räjähtävien ammusten yleistyessä, ja sellaisessa sitä käytetään edelleen. Esimerkiksi majakkalaiva Helsingissä käytettiin tällaista tykkiä sen palveluskauden loppuun. Tykki on säilynyt ja museoitu aluksen mukana; se on ampumakunnossa ja sillä ammutaan merkkilaukauksia erikoistilaisuuksissa. 
Muutamat erikoistuneet aseiden valmistajat tekevät edelleen vanhanmallisia nikhakoja. Ne ovat osittain koriste-esineitä, mutta mustaruutiaseiden harrastajia varten niistä tehdään myös ampumakelpoisia kappaleita. Tällaisten asemallien lupakäytäntö on hyvin tiukka ja vaatii pitkäaikaista harrastusta. 
Tykistä on olemassa myös nykyaikaistettu versio, joka ladataan haulikon panoksilla. Näillä tykeillä ammutaan mm. purjehduskilpailujen lähtö- ja merkkilaukauksia.
Jyrsintä

Jyrsintä on lastuava työstömenetelmä. Konepajojen yleisimmät jyrsinkonetyypit ovat polvityyppiset, runkotyyppiset, kopiojyrsinkoneet ja koneistuskeskukset.
Käsikäyttöiset jyrsimet.
Käsiyläjyrsintä nimensä mukaisesti liikutellaan käsin. Sitä kutsutaan myös yläjyrsimeksi.
Polvityyppiset jyrsinkoneet.
Taso- ja yleisjyrsintäkoneiden kara on vaakasuora. Perinteisen yleisjyrsinkoneen pöytä on käännettävissä pystyakselin ympäri. Perinteisessa polvityyppisessä jyrsinkoneessa työkappale suorittaa kaikki syöttöliikkeet. Sen rinnalle on kehitetty konetyyppi, jossa poikittaisliikkeen suorittaa rungon päällä olevilla johteilla oleva karalaatikko. Jos karapää on kiertyy niin, että se saadaan sekä pysty- että vaakasuoraksi, kutsutaan tätäkin konetyyppiä yleisjyrsinkoneeksi. Siinä pöytä ei ole kääntyvä. Kun karan tai pöydän käännettävyyttä on lisätty edellä mainitusta, kyseessä on työkalujyrsinkone. Polvityyppisen jyrsinkoneen paras ominaisuus on sen käytettävyys käsikäyttöisenä. Automatisoitavaksi se soveltuu huonommin kuin muut konetyypit.
Kaiverruskoneet ovat kevytrakenteisia polvityyppisiä jyrsinkoneita. Kara on kiinnitetty pantografivivustoon. Mallikappaleen muoto kopioidaan käsisyötön avulla työstettävään kappaleeseen ilman servomekanismeja.
Runkotyyppiset jyrsinkoneet.
Runkotyyppisen jyrsinkoneen pöydän korkeutta ei voi säätää. Tästä syystä niitä on pidetty aiemmin vähemmän käteväkäyttöisinä kuin polvityyppisiä jyrsinkoneita. Runkotyyppisen jyrsinkoneen pöytä on tukeva ja säilyttää hyvin tarkkuutensa. Tämän vuoksi numeeriset jyrsinkoneet sekä työkalu- ja työkappalevaihtajalla varustetut kehitelmät, koneistuskeskukset ja valmistusjärjestelmien koneet ovat usein runkotyyppisiä. 
Jos runkotyyppisen jyrsinkoneen pöytä on kohtalaisen pitkä, sitä kutsutaan yleisesti pitkäjyrsinkoneeksi. Rajana sille onko kyseessä runkotyyppinen- vai pitkäjyrsinkone pidetään sitä, onko kyseessä monipuolinen työstö (runkotyyppinen) vai pelkän pitkittäisliikkeen käyttö jyrsintäsyöttöliikkeenä (pitkäjyrsinkone). Tämän tyypin avomallisia koneita, joissa puomi kulkee pöydän päällä kutsutaan usein CNC-routereiksi.
Suuri runkotyyppinen jyrsinkone voi olla rakenteeltaan myös sellainen, että kappale ei liiku lainkaan työstön aikana, vaan pitkittäisliikkeen suorittaa portaali. Edut ovat tukeva pöytä (lattia), helppo kappaleen vaihto toista lastuttaessa ja pieni tilan tarve.
Koneen NC-ohjaus suoritetaan tyypillisesti joko PC-pohjaisella ohjelmistolla (esim. ncstudio) tai erillisellä ohjausjärjestelmällä.
Plasmaleikkaus

Plasmaleikkaus on metallien leikkaamisen kehitetty valmistustapa. Se on kehitetty kun on haluttu löytää leikkausmenetelmä myös sellaisille materiaaleille, joihin ei tavallinen polttoleikkaus riitä. Tällaisia materiaaleja ovat muun muassa ruostumaton teräs, alumiini ja kupari. Leikkausmenetelmällä voidaan leikata jopa 160 millimetriin asti.
Plasmalla tarkoitetaan korkeaan lämpötilaan kuumennettua sähköä johtavaa kaasua ja sen tehtävänä leikkausprosessissa on perusaineen sulatus ja sen kuljettaminen pois leikkausrailosta. Lähes aina plasmaleikkaus on sulatusleikkausta, jossa leikattavaan kappaleeseen sulatetaan railo. Soveliaita plasmakaasuja ovat argon, vety, typpi ja niiden seokset sekä myös paineilma ja happi.
Plasmaprosessi käyttää keskitettyä sähköistä valokaarta, joka korkealämpötilaisen plasmasäteen avulla sulattaa materiaalin. Menetelmällä voidaan leikata kaikkia sähköäjohtavia materiaaleja. 
Plasmaleikkauksen jälki näyttää usein paremmalta kuin laserleikattu osa, mutta laserleikkurin mekaaninen tarkkuus on tavallisesti noin kymmenen kertaa parempi verrattuna plasmaleikkuriin.
Eddy Ferhi

Eddy Ferhi (s. 26. marraskuuta 1979) on ranskalainen, Charentonissa syntynyt jääkiekkoilija, jonka pelipaikka on maalivahti. Ferhi on pelannut muun muassa Anaheim Ducksin farmiseurassa, Cincinnati Mighty Ducksissa.
Kotimaassaan Ferhi on edustanut joukkueita nimeltä Anglet Hormadi Élite sekä Brûleurs de Loups de Grenoble, jota nykyisin Ferhi edustaa.
Ferhi on edustanut Ranskaa jääkiekon MM-kisoissa useasti. Viimeisin MM-turnaus johon Ferhi valittiin oli MM-turnaus 2010, jossa hän toimi Ranskan kakkosmaalivahtina.
Sporttipassi

SporttiPassi (nykyään Epassi) on sähköinen liikuntaseteli, joka on kehitetty työnantajien tarjoaman verottoman liikuntaedun maksuvälineeksi. Idean sähköisestä liikuntasetelistä keksi yhtiön toinen perustaja Tommy Sarja.
Palvelu on lanseerattu työpaikkaliikunnan kehittämiseksi. Sporttipassin tarkoitus on "työntekijöiden hyvinvoinnin lisäämien, kannustaminen ja palkitseminen osallistumalla liikunta- ja kulttuuriharrasteiden ja penkkiurheilun kustannuksiin".
Mobiililippu on tekstiviestilippu, joka tilataan soittamalla. Se poikkeaa oleellisesti setelijärjestelmistä siinä, että työnantajia laskutetaan vain todellisesta käytöstä. Käyttöä voidaan seurata reaaliaikaisesti.
Sporttipassi sopii urheilu- ja kulttuuripääsylippujen maksuun. Sen käyttöä valvoo työnantaja, jonka tulee kertoa verottajalle, kuka on käyttänyt palvelua ja millä euromäärällä.
Myöhemmin järjestelmästä kehitettiin henkilöstöetujen mobiilimaksutapa, jolla maksu tehdään puhelinsovelluksella. 
Epassi ja Smartum.
Syyskuussa 2024 tiedotettiin Epassin (ent. Sporttipassi) ja Smartumin yhdistymisestä, jolloin Smartum siirtyi osaksi Epassi Groupia.
Aiheesta muualla.
SporttiPassi
Kaliumkromaatti

Kaliumkromaatti (K2CrO4) on kaliumkationien ja kromaattianionien muodostama ioniyhdiste. Ainetta esiintyy luonnossa harvinaisessa tarapasaiittimineraalissa, jota tavataan toisinaan nitraattiesiintymien läheltä Atacaman autiomaassa 
Käyttö.
Kaliumkromaattia käytetään muun muassa indikaattorina määritettäessä kloridi-ionipitoisuutta saostustitrauksella . Tutkittavaa liuosta titrattessa hopeanitraatilla saostuu ensin niukkaliukoisempi hopeakloridi ja sen jälkeen kellanpunainen hopeakromaatti..
Turvallisuus.
Kaliumkromaatti on hapettava aine. Kaliumkromaatti aiheuttaa oireita hengitettynä tai joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa. Aineen on todettu oleva karsinogeeninen ja mutageeninen. Aine on myös myrkyllistä ympäristölle ja luokitellaan useiden muiden kromaattien tavoin ongelmajätteeksi
Heartless (Kanye Westin kappale)

Heartless on rap-artisti Kanye Westin toinen single hänen neljänneltä studioalbumiltaan "808s &amp; Heartbreak". Single julkaistiin 4. marraskuuta 2008. West ei räppää singlellä lainkaan, vaan laulaa sen käyttäen autotune-efektiä, aivan kuten ensimmäisenkin singlen Love Lockdownin. Heartlessista on julkaistu myös musiikkivideo. The Fray on tehnyt kappaleesta cover-version.
Haka (tanssi)

Haka on maorien perinteinen seremoniallinen tanssi. Se voidaan esittää esimerkiksi tervetulotoivotuksena tai viihdytykseen juhlissa. Esitykseen kuuluu tanssin lisäksi ilmeet ja ääntely sekä myös jalkojen tömistäminen ja nyrkkien sekä käsien taputtaminen eri paikoille kehoa esim. reisille tai rintakehään. 
Erilaisia hakoja on paljon, mutta tunnetuimmat niistä ovat "whakatū waewae", "tūtū ngārahu" ja "peruperu", joista jälkimmäinen on sotatanssi. Se esitettiin ennen taistelua vihollisen pelottamiseksi, tanssiin liittyivät äärimmäiset ilmeet kuten kielen ulos työntäminen, irvistäminen ja aseiden heiluttelu. Tūtū ngārahu ja whakatū waewae esitetään ilman aseistusta, niissä tanssijalla on vapaus päättää liikkeistään, kun taas peruperussa jokaisen tanssijan liikkeiden pitää olla yhteneviä.
Tunnetuin haka on Uuden Seelannin rugby union -joukkueen All Blacksin esittämä haka "Ka Mate".
Ammunta kesäolympialaisissa 1988 – naisten 10 metrin ilmakivääri

Naisten 10 m ilmakivääri ammuttiin 18. syyskuuta. Kilpailun voitti Neuvostoliiton Irina Šilova tuloksella 498.5 (395+103.5). Hän oli Soulin kisojen ensimmäinen olympiavoittaja. Vuoden 1988 olympiafinaali aloitti perinteen, jossa kesäolympialaisten ensimmäinen kultamitali on aina jaettu naisten 10 metrin ilmakiväärissä. 
Peruskilpailun jälkeen kilpailua johtivat tasatuloksella 395 Irina Šilova, yhdysvaltalainen Launi Meili ja kiinalainen Zhang Qiuping. Finaalin lähdettäessä asetelmat olivat tasaiset, koska kaikki finalistit olivat kahden pisteen sisällä. Finaalissa peruskilpailun jälkeen johtaneista vain Šilova kesti finaalin paineet ja ampui toiseksi parhaan finaalin 103.5. Parhaiten finaalissa menestyi Saksan liittotasavallan Silvia Sperber, joka nousi finaalisarjallaan 104.5 pistettä seitsemänneltä sijalta hopealle. Pronssia ampui toinen neuvostoliittolainen Anna Maluhina.
Kilpailussa Suomea edustivat Pirjo Peltola ja Sirpa Ylönen. Peltola pääsi finaaliin viimeisena ampujana tuloksella 393 pistettä. Finaalissa hän ampui 100.6 pistettä ja sijoittui kokonaistuloksella 493.6 viidenneksi. 
Suomen toinen edustaja Sirpa Ylönen, joka on vuoden 1982 Caracaksen maailmanmestari pienoiskiväärin makuusta, karsiutui finaalista tuloksella 377, joka oikeutti vasta jaettuun 41. sijaan.
Vaimo ja sihteeri

Vaimo ja sihteeri (; lyhennettynä "Wife vs. Secretary") on vuonna 1936 ilmestynyt yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Clarence Brown. Päätähtinä ovat Clark Gable, Jean Harlow ja Myrna Loy. Sivuosissa ovat muiden muassa May Robson, George Barbier ja James Stewart.
Norman Krasna, John Lee Mahin ja Alice Duer Miller käsikirjoittivat elokuvan Faith Baldwinin samannimisen romaanin pohjalta. "Vaimo ja sihteeri" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 88 minuuttia, eli tunti ja 28 minuuttia. "Vaimo ja sihteeri" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. helmikuuta vuonna 1936. Suomeen elokuva ilmestyi teattereihin samana vuonna 13. syyskuuta. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. "Vaimo ja sihteeri" julkaistiin DVD:lle 20. kesäkuuta vuonna 2006.
Harlow ja Robson ovat näytelleet viimeksi yhdessä musikaalielokuvassa "Trocadero" vuonna 1935. Ja sitä ennen komediaelokuvassa "Punatukkainen Lilli" vuonna 1932. "Vaimo ja sihteeri" on viides kuudesta Harlowin ja Gablen yhteistyöstä. Sekä neljäs seitsemästä Gablen ja Loyn yhteistyöstä. Elokuva oli myös James Stewartin ensimmäisistä rooleista.
Juoni.
Päätähdet Clark Gable näyttelee aikakauslehden kustantajaa Van Stanhopea, Jean Harlow näyttelee erittäin seksikästä Vanin sihteeriä, Helen "Whitey" Wilsonia, ja Myrna Loy näyttelee Vanin aviovaimoa, Lindaa. Sivuosissa olevat May Robson näyttelee Vanin äitiä, Mimiä, George Barbier näyttelee J.D. Underwoodia, ja James Stewart Whiteyn poikaystävää, Davea.
"Vaimo ja sihteeri" kertoo Whitey Wilsonista (Harlow), joka yrittää viedä Van Stanhopen (Gable) hänen vaimoltaan Lindalta (Loy).
Rethroned

Rethroned on Northern Kings -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2008. Levy sisältää edeltäjänsä "Reborn"-albumin tavoin cover-versioita pop- ja rockmusiikin klassikkokappaleista. Levyn julkaisi Warner Music.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Kappaleet.
Suluissa alkuperäinen esittäjä.
Pikkulurikki

Pikkulurikki ("Glossopsitta pusilla") on Kaakkois-Australiassa elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkulurikin pituus on noin 15 cm ja paino 30–50 g. Kooltaan se on selvästi myskilurikkia pienempi. Sen höyhenpuvun yleisväri on vihreä, naama on punainen. Nokka on musta, iiris oranssinkeltainen ja koivet vihertävän harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on oliivinruskea ja iiris ruskea, ja naaman punainen väri on himmeämpää.
Esiintyminen.
Pikkulurikki elää Kaakkois-Australiassa ja Tasmaniassa. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on luultavasti yli 100 000 yksilöä. Laji on taantunut metsien hakkuiden seurauksena ja on paikoin uhanalainen. Pikkulurikkia pidetään harvoin Australiassa vankeudessa lemmikkilintuna.
Elinympäristö.
Pikkulurikit asuvat alavilla mailla, sekä metsissä että aukeilla tai puoliaukeilla alueilla kaikkialla siellä missä on kukkivia tai hedelmiä kantavia puita tai pensaita. Ne viihtyvät myös esikaupunkien puistoissa ja kadunvarsien puissa. Pikkulurikit lyöttäytyvät usein myskilurikkien seuraan. Ruokailevat parvet ovat äänekkäitä ja näkyviä.
Lisääntyminen.
Pikkulurikin pesintää tapahtuu tavallisesti elokuusta tammikuulle, mutta esiintymisalueen pohjoisosissa se voi alkaa jo toukokuussa. Pesä on joko puunrungon tai paksun oksan kolossa, yleensä veden äärellä kasvavassa eukalyptuksessa. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kolmesta viiteen munaa. Muna on kooltaan 19,5*16,4 mm. Naaras hautoo noin 20 päivää ja pesäpoikasaika on noin kuukausi.
Ravinto.
Pikkulurikit syövät pääasiassa eukalyptusten mettä ja siitepölyä, jota ne harjaavat erikoisella kielellään. Ne voivat syödä myös hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä. Ruokaillessaan ne ovat hyvin kesyjä.
Televiestintä

Televiestintä eli kaukoviestintä tarkoittaa apuvälineiden välittämien signaalien avulla tapahtuvaa viestintää. Nykyisin televiestinnällä tarkoitetaan yleensä tietoliikennettä eli digitaalista sähköistä viestintää. Sähköisen viestinnän varhaisin muoto oli 1800-luvun alkupuolella kehitetty lennätin. Nykyisin tärkeimpiä televiestinnän muotoja ovat televisio, radio, puhelin ja internet. Televiestintä on yhä tärkeämpi osa maailmantaloutta; vuonna 2006 televiestintäteollisuuden kokonaisliikevaihto oli arviolta 1,2 triljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Sähköiset televiestintälaitteet voidaan jaotella analogisiin ja digitaalisiin. Usein ne toimivat jonkinlaisen kiinteän tai langattoman verkon yhteydessä.
Ally Sheedy

Alexandra "Ally" Elisabeth Sheedy (s.13. kesäkuuta 1962, New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Bad Boys" (1983), "Sotaleikit" (1983), Oxford Blues (1984), "Breakfast Club" (1985), Treffit Elmossa (1985), Heart of Dixie (1989), "Kauhu" (1990), "Man's Best Friend" (1993), "High Art" (1998) ja "The Interrogation of Michael Crowe" (2002).
Yksityiselämä.
Sheedy on julkisesti kertonut sairastaneensa menestysvuosinaan bulimiaa, olleensa riippuvainen unilääkkeistä ja olleensa vieroitushoidossa niistä. Tuolloin Sheedy tapaili Bon Jovin kitaristia Richie Samboraa, jota hän on syyttänyt lääkeriippuvuudestaan. Sheedylla on vuonna 1994 syntynyt Beckett-niminen poika avioliitostaan (1992–2009) näyttelijä David Lansburyn kanssa.
Virpi

Virpi on suomalaisen naisen etunimi. Nimi tulee puun tai pensaan uutta/tuoretta oksaa tarkoittavasta sanasta virpi. Virpin nimipäivä on vuodesta 1950 ollut 12. marraskuuta. Marraskuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 10 325 naista on saanut nimekseen Virpi. Heistä yli puolet on 1960- tai 1970-luvulla syntyneitä. Virpi esiintyy myös sukunimenä. Marraskuussa 2025 tämä sukunimi oli 181 henkilöllä.
Proton Wira

Proton Wira (mm. Ison-Britannian markkinoilla tunnettu nimellä Proton Persona) on malesialaisen Protonin valmistama automalli. Se esiteltiin vuonna 1993, ja sitä valmistettiin vuoteen 2006 saakka, vaikka sen korvaajaksi suunniteltu Proton Gen-2 esiteltiin jo vuonna 2004. 
Wirasta valmistettiin ensin vain neliovista sedania, mutta vuonna 1994 mallistoon lisättiin myös viisiovinen Aeroback-hatchback. Wira on yksi Malesian suosituimmista automalleista. 
Yleistä.
Proton Wira pohjautuu tekniikaltaan Mitsubishi Lanceriin, kuten Proton Sagakin. Vuonna 1994 Wiran vienti Isoon-Britanniaan aloitettiin. Isossa-Britanniassa auto tunnettiin nimellä Proton Persona, kunnes vuonna 2000 nimi vaihdettiin Wiraksi. Vuonna 2004 Wira korvattiin Ison-Britannian markkinoilla Proton Gen-2:lla. 
Vuonna 1995 Wiralle toteutettiin pienimuotoinen uudistus, jossa siihen vaihdettiin uusi jäähdyttäjän säleikkö ja etuvalot. Wirassa käytetään viisivaihteista manuaalivaihteistoa tai neliportaista automaattia. 
Auton nimi "Wira" tarkoittaa malajin kielellä ”sankaria”.
Vermuntilan jäähalli

Vermuntilan jäähalli oli vuonna 1995 rakennettu jäähalli, joka sijaitsi Vermuntilassa Raumalla. Halli suljettiin vuonna 2013. Jäähallia käyttänyt VT-HT pelasi kotiottelunsa siellä. Vuonna 2024 halli toimi autokorjaamon varastona.
Vaeltajalurikki

Vaeltajalurikki ("Glossopsitta porphyrocephala") on Etelä-Australiassa elävä papukaijalaji. Sen aiempi lajinimi on keltaposkilurikki.
Koko ja ulkonäkö.
Vaeltajalurikin pituus on noin 16 cm ja paino 40–50 g. Kooltaan se on selvästi myskilurikkia pienempi. Sen höyhenpuku on selkäpuolelta vihreä ja vatsapuolelta vaaleansininen. Otsa on violetti, ja nokan ja otsan väli on punainen. Poskella on keltainen laikku. Nokka on musta, iiris ruskea ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on muuten aikuisen värinen, mutta sen värit ovat himmeämmät. Lentävän linnun siivet synnyttävät viuhuvan äänen.
Esiintyminen.
Vaeltajalurikki elää Etelä-Australian mantereen rannikkoalueilla. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on luultavasti yli 50 000 yksilöä. Vaeltajalurikkia pidetään harvoin Australiassa vankeudessa lemmikkilintuna.
Elinympäristö.
Vaeltajalurikit asuvat sisämaan kuivilla harvapuustoisilla mailla. Kaupunkeihin ne etsiytyvät vain syömään koristekukkia. Vaeltajalurikit lyöttäytyvät joskus myski- tai pikkulurikkien seuraan. Vaeltajalurikkiparvet etsivät kukkivia eukalyptuspuita ja -pensaita, ja parvissa voi olla satoja lintuja.
Lisääntyminen.
Vaeltajalurikin pesintää tapahtuu tavallisesti elokuusta joulukuulle. Pesä on joko puunrungon tai paksun oksan kolossa, yleensä veden äärellä kasvavassa eukalyptuksessa. Laji voi pesiä yhdyskunnissa siten, että kaikki tietyn alueen mahdolliset pesäkolot ovat asutettuja. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kolme tai neljä munaa. Muna on kooltaan 20,3*16,7 mm. Naaras hautoo noin 17–20 päivää ja pesäpoikasaika on noin kahdeksan viikkoa.
Ravinto.
Vaeltajalurikit syövät pääasiassa eukalyptusten mettä ja siitepölyä, jota ne harjaavat erikoisella kielellään. Ne voivat syödä myös hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä. Puutarhoissa ne saattavat aiheuttaa vahinkoja.
Myron Cope

Myron Cope (synt. Myron Sydney Kopelman, 23. tammikuuta 1929 Pittsburgh, Pennsylvania – 27. helmikuuta 2008 Mount Lebanon) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja -toimittaja.
Cope aloitti toimittajanuransa "Daily Times" -sanomalehdessä Eriessä, minkä jälkeen hän kirjoitti "Sports Illustratediin". Muutettuaan takaisin Pittsburghiin hän siirtyi WBGG-radioasemalle. Pittsburgh Steelersin edustajat kiinnittävät huomiota hänen persoonalliseen puhetapaansa ja palkkasivat hänet tekemään otteluidensa radioselostukset. Tätä tehtävää Cope hoiti vuodesta 1970 vuoteen 2005 saakka WBGG- ja WDVE-radioasemilla.
Myron Cope nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2005.