tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Iowa Heartlanders

Iowa Heartlanders on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Coralvillen kaupungista, Iowain osavaltiosta. Joukkue pelaa ECHL-liigaa ja toimii yhteistyöseurana NHL-liigassa pelaavalle Minnesota Wildille ja AHL:ssä pelaavalle Iowa Wildille. 
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 13. marraskuuta 2025)"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kiin niemimaa

Kiin niemimaa () on Japanin Kansain alueella Honshūn saaren eteläosassa sijaitseva niemimaa, joka sisältää Wakayaman, Mien, Naran ja Ōsakan prefektuurit. Suurin osa niemimaasta on tiheää viileänlauhkeaa sademetsää.
Niemimaalla sijaitsevat muun muassa Kōyavuori sekä Japanin entinen pääkaupunki Nara. UNESCOn maailmanperintäluetteloon merkittyjä kohteita niemimaalla ovat Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit.
A View from the Top of the World

A View from the Top of the World on Dream Theaterin viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2021. Albumi ylsi heti julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi.
Edvard Robert Standertskjöld

Edvard Robert Standertskjöld (1. elokuuta 1859 Tula, Venäjän keisarikunta – 16. huhtikuuta 1918 Hämeenlinna) oli suomalainen vapaaherra, sotilas ja valtiopäivämies.
Standertskjöldin vanhemmat olivat vapaaherra, kenraaliluutnantti Carl August Standertskjöld ja Fanny Augusta Nykopp ja puolisot 1884–1903 Hildur Maria Costiander ja vuodesta 1903 Elin Tenmark. Tilanomistajat Herman Standertskjöld-Nordenstam ja nuorempi Carl August Standertskjöld olivat hänen veljiään. Edvard Robert Standertskjöld kävi Keisarin paašikoulun Venäjällä ja palveli siellä kamaripaašina ja kornettina ja sitten luutnantin arvolla Hämeenlinnassa, sotapalveluksesta hän erosi alikapteenina 1889. Hän omisti Lahdentaan ja Suontaan kartanot Tyrvännössä. Standertskjöld murhattiin huhtikuussa 1918 osana sisällissodan tapahtumia, jotka olivat Tyrvännössä erityisen verisiä.
Standertskjöld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888.
Paul Hugo Sölfverarm

Paul Hugo Sölfverarm (23. tammikuuta 1850 Oulu – 13. joulukuuta 1911 Vaasa) oli suomalainen yritys- ja pankinjohtaja ja valtiopäivämies. 
Sölfverarmin vanhemmat olivat henkikirjoittaja Paul Gustaf Sölfverarm ja Charlotta Rudolfina Thodén ja puoliso vuodesta 1897 Marie Hubertine Artman. Vaasassa 1869 ylioppilaaksi tullut Sölfverarm toimi yritysjohtajana, samoin kuin pankinjohtajana Vaasassa.
Sölfverarm oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1888.
Aurinko sisälläni

Aurinko sisälläni ("Un beau soleil intérieur") on Claire Denis’n ohjaama ranskalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 2017. Dialogipainotteisen ihmissuhdetarinan pääosaa, eronnutta ja uutta miessuhdetta etsivää pariisilaista kuvataiteilijaa esittää Juliette Binoche, ja muissa keskeisissä rooleissa näyttelevät Xavier Beauvois, Josiane Balasko, Gérard Depardieu ja Valeria Bruni Tedeschi. Elokuva sai Cannesissa SACD-palkinnon.
Kabukichō

Kabukichō () on Japanin pääkaupunki Tokion Shinjukun erillisalueella sijaitseva kaupunginosa. Kabukichō on tullut tunnetuksi viihde-elämän keskuksena ja toisaalta myös punaisten lyhtyjen alueena, jota on vaivannut rikollinen toiminta.
Historia.
Kabukichō sai nimensä japanilaisen perinteisen teatteritaiteen kabukin mukaan. Alue oli tuhoutunut pahoin toisen maailmansodan aikaisissa Tokion pommituksissa vuonna 1945. Ennen sotaa ja hävitystä alue tunnettiin Tsunohazu Kita 1-chome -nimisenä asuinalueena. Kun sodan jälkeen Tokiota jälleenrakennettiin, Suzuki Kihein johtama joukko sijoittajia kaavaili kabukiteatterin perustamista alueelle. Teatteri ei valmistunut, mutta suunnitelma antoi nimensä kaupunginosalle.
Vaikka teatteria ei tullutkaan, Kabukichōsta tuli muunlaisen viihteen keskus. Paikalle nousi elokuvateattereita, baareja ja ravintoloita. Etenkin 1960-luvulta lähtien alue tuli tunnetuksi ulkomaalaisten elokuvien esityksistä. Se oli myös monien taiteilijoiden ja kirjailijoiden asuinaluetta. Pitkään kaupunginosan maamerkkinä toiminut Shinjuku Koma Gekijō -teatteri suljettiin vuonna 2008.
Kabukichō tuli tunnetuksi myös niin sanottuna punaisten lyhtyjen alueena prostituutioista ja rikollisuudesta. Tietyt kadut erikoistuivat esimerkiksi love hotel -majapaikkoihin, live-seksiesityksiin ja hostess-baareihin. Monet kaupunginosan liikkeistä ovat yakuzan omistamia. Asiakkaat ovat usein Tokion niin sanottuja "palkkatyöläisiä" (salaryman), jotka kulkevat työmatkoillaan läheisen Shinjukun rautatieaseman kautta. Toisaalta Tokion viranomaiset ovat myös pyrkineet tukahduttamaan alamaailman liiketoimintaa, sekä tuomaan alueelle tavallisempaa yritystoimintaa.
Arno Kamminga

Arno Kamminga (s. 22. lokakuuta 1995 Katwijk) on alankomaalainen uimari ja olympiamitalisti, joka on erikoistunut rintauintiin.
Urheilu-ura.
Kammingan ensimmäinen arvokisamitali aikuisten tasolla oli lyhyen radan 4×50 metrin sekauinnin sekaviestin Euroopan mestaruus Kööpenhaminassa 2017. Glasgow’n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 hän voitti rintauinnissa mestaruudet 100 ja 200 metrillä sekä pronssia 50 metrillä ja lisäksi hopeaa 4×50 metrin sekauinnin sekaviestissä. Vuonna 2021 Kamminga saavutti toukokuussa pitkän radan EM-kilpailuissa hopeaa rintauinnin 100 ja 200 metrillä sekä 4×50 metrin sekauinnin sekaviestissä sekä loppukesällä Tokion kesäolympialaisissa hopeaa rintauinnissa sekä 100 että 200 metrillä. Vuoden 2021 lyhyen radan EM-kilpailuissa hän sai kultaa 4×50 metrin sekauinnin sekaviestissä, hopeaa 200 metrin rintauinnissa sekä pronssia 100 metrin rintauinnissa ja miesten 4×50 metrin sekauintiviestissä. Saman vuoden Abu Dhabin lyhyen radan MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa sekajoukkueiden 4×50 metrin sekauintiviestissä ja hopeaa 200 metrin rintauinnissa.
Kamminga saavutti Budapestin pitkän radan MM-kilpailuissa 2022 hopeaa 100 metrin rintauinnissa ja pronssia 4×100 metrin sekauinnin sekaviestissä. Samana kesänä käydyissä Rooman EM-kilpailuissa hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4×100 metrin sekauintiviestissä. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän oli 100 metrin rintauinnissa toinen. Saman vuoden Otopenin lyhyen radan EM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 100 metrin rintauinnissa, hopeaa sekajoukkueiden 4×50 metrin sekauintiviestissä ja pronssia 200 metrin rintauinnissa. Dohan MM-kilpailuissa 2024 hän sai hopeaa 4×100 metrin sekauintiviestissä. Lisäksi hän sijoittui 100 metrin rintauinnissa viidenneksi ja 200 metrin rintauinnissa seitsemänneksi.
Kristian Blummenfelt

Kristian Blummenfelt (14. helmikuuta 1994 Bergen, Norja) on norjalainen triathlonisti ja olympiavoittaja.
Blummenfelt aloitti triathlonin vuonna 2006. Hän kuuli lajista uintivalmentajaltaan. Hän harrasti pitkään myös muita lajeja ja kilpaili vuonna 2011 maastojuoksussa junioreiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Blummenfelt menestyi triathlonissakin melko pian, ja hän voitti muun muassa Kansainvälisen triathlonliiton Euroopan cupin osakilpailuja. Aikuisten sarjoissa Blummenfeltin ensimmäinen suuri saavutus oli pronssimitali EM-kilpailuissa 2015.
Blummenfelt osallistui vuonna 2014 ensimmäisen kerran World Triathlon Series -kilpasarjaan. Hänen ainoa sijoituksensa oli 33:s. Seuraavana vuonna hän oli jo parhaimmillaan 13:s. Blummenfelt nousi palkintokorokkeelle ensimmäisen kerran vuoden 2016 Jokohaman osakilpailussa. Samana vuonna hän pääsi edustamaan Norjaa Rion olympialaisiin, missä hän sijoittui triathlonissa 13:nneksi.
Blummenfelt ylsi vuoden 2017 neljä kertaa WTS-sarjan palkintosijalle. Rotterdamissa järjestetyssä finaalikilpailussa hän oli toinen ja kokonaispisteissä kolmas. Vuoden lopulla hän osallistui ensimmäisen kerran Bahrainin puolimatkalle, jonka hän myös voitti. Blummenfelt jatkoi vuonna 2018 WTS-sarjassa ja oli parhaimmillaan kolme kertaa toinen. Kokonaispisteissä hän oli viides. Bahrainissa hän voitti toistamiseen puolimatkan kilpailun ja teki siellä lajin maailmanennätyksen, 3 tuntia 27 minuuttia 34 sekuntia.
Blummenfelt ei päässyt WTS-sarjan kilpakauden 2019 aikana kertaakaan palkintosijoille. Kahdesti hän oli viides. Hän pääsi kuitenkin mukaan finaalikilpailuun, jonka hän voitti. Kokonaispisteissä hän oli kymmenes. Puolimatkan maailmanmestaruuskilpailuissa Blummenfelt oli neljäs, mutta Bahrainissa hän voitti jo kolmannen kerran. Hän rikkoi siellä myös maailmanennätyksensä ja tuli maaliin ajassa 3 tuntia 25 minuuttia 10 sekuntia. Kilpkaudella 2020 Blummenfelt kilpaili yhdessä WTS-sarjan osakilpailussa ja kahdessa maailmancupin osakilpailusa.
Blummenfeltin kausi 2021 alkoi WTCS-sarjan Jokohaman osakilpailun voitolla. Tokion olympialaisista Blummenfelt sai olympiakultaa, kun hän voitti matkan 11 sekunnin erolla Alex Yeehen.
Izaac Stubblety-Cook

Izaac ”Zac” Stubblety-Cook (s. 4. tammikuuta 1999) on australialainen uimari ja olympiavoittaja.
Stubblety-Cook voitti Tokiossa 2020 olympiakultaa 200 metrin rintauinnissa uudella olympiaennätyksellä 2.06,38. Hän kilpaili myös 100 metrin rintauinnissa karsiutuen alkuerissä. Lisäksi Stubblety-Cook oli mukana Australian sekajoukkueessa, joka saavutti pronssia 4×100 metrin sekauintiviestissä. Hän voitti 200 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Budapestissa 2022 ajalla 2.07,07. Lisäsi hän saavutti pronssia sekajoukkueiden 4×100 metrin sekauintiviestissä ja oli seitsemäs 100 metrin rintauinnissa. Fukuokan MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti hopeaa 200 metrin rintauinnissa ja sekajoukkueiden 4×100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia miesten 4×100 metrin sekauintiviestissä. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti hopeaa 200 metrin rintauinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Stubblety-Cook saavutti Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa hopeaa 200 metrin rintauinnissa 2018. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut kaksi kultaa ja kaksi hopeaa 2022. Nuorten MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 200 metrin rintauinnissa ja miesten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä 2017.
Ingmar Bergmanin maailma

Ingmar Bergmanin maailma on Jörn Donnerin ohjaama ja tuottama suomalais-ruotsalaisena yhteistuotantona tehty dokumenttielokuva vuodelta 1975. Elokuva sai ensi-iltansa USAssa, Chicagon kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 1975. Elokuvan suomen ensi-ilta oli 23.1.1976.
Elokuva on haastattelu- ja henkilödokumentti ruotsalaisesta elokuvaohjaajasta Ingmar Bergmanista. Elokuva on jaettu kolmeen osaan "Lapsuus ja käännekohta", "Filmstadenista Fåröhön" sekä "Tie tietoisuuteen".
Donner teki myöhemmin urallaan kolme muuta Bergmanista kertovaa dokumenttielokuvaa. Niihin lukeutuvat Bergman-kansio (1978), Ingmar Bergman - elämää ja työtä (1998) sekä Ingmar Bergmanin muisto (2018).
Iisalmen keskustaajama

Iisalmen keskustaajama on Iisalmen kaupungin keskustaajama, joka sijaitsee Pohjois-Savon pohjoisosassa. Iisalmen keskustaajama on Ylä-Savon keskus.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Iisalmen keskustaajaman pinta-ala oli 18,32 neliökilometriä ja asukasluku 15 223. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta, virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Peikonkellot

Peikonkellot ("Codonopsis") on kellokasvisuku, jossa on lähes viisikymmentä lajia. Niitä esiintyy Aasiassa, etenkin Kiinassa ja Himalajalla. Peikonkellot ovat pystykasvuisia tai köynnösvartisia monivuotisia ruohoja.
Anton Tšupkov

Anton Mihailovitš Tšupkov (, s. 22. helmikuuta 1997 Moskova) on venäläinen uimari, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari, joka on erikoistunut rintauintiin. Hän on pitänyt hallussaan miesten 200 metrin rintauinnin maailmanennätystä heinäkuusta 2019 lähtien.
Urheilu-ura.
Tšupkov voitti 200 metrin rintauinnissa olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016, pitkän radan maailmanmestaruuden Budapestissä 2017 ja Gwangjussa 2019 sekä pitkän radan Euroopan mestaruuden Glasgow’ssa 2018 ja Budapestissä 2020. Glasgow’ssa hän voitti myös EM-pronssia 100 metrin rintauinnissa ja hopeaa 4×100 m sekauintiviestissä. Hän kuului Venäjän 4×100 m sekauintiviestijoukkueeseen alkuerävaiheessa myös Budapestin 2017 ja Gwangjun 2019 MM-kilpailuissa, joissa Venäjä voitti pronssia, ja Budapestin EM-kilpailuissa 2020, missä Venäjä ylsi hopealle. Tokion kesäolympialaisissa 2020 Tšupkov sijoittui miesten 200 metrin rintauinnissa neljänneksi jäätyään 11 sadasosaa pronssin vieneestä Suomen Matti Mattssonista: Tšupkov ilmoitti kilpailun jälkeen päättävänsä kilpauransa lähiaikoina.
Neidonkannukset

Neidonkannukset ("Pseudofumaria") on unikkokasvisuku, jossa on kaksi Euroopassa alkuperäistä lajia. Aiemmin se kuului emäkkikasveihin. Suvun kasvit ovat monivuotisia, matalia, kiurunkannuksia muistuttavia ruohoja, joita viljellään koristekasveina. Toinen laji on kelta- ja toinen valkokukkainen.
Trédarzec

Trédarzec () on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Jaudyjoen varrella, noin 22 kilometriä Lannionin kaupungista koilliseen.
Jaudyjoen yli pääsee joen toisella puolella olevaan Tréguierin kuntaan Pont Canada -siltaa pitkin. 153 metrinen kaarisilta rakennettiin vuosina 1951–1954, ja se korvasi aikaisemman vuonna 1886 rakennetun sillan.
Kunnan nähtävyyksiä on puutarha Jardins de Kerdalo, joka kuuluu Ranskan merkittävien puutarhojen luetteloon. Puutarhan perusti vuonna 1965 taidemaalari Peter Wolkonsky (1901-1997), joka muokkasi vanhan maatilan happamista maista 17 hehtaarin puiston, josta oli näkymät Jaudyjoelle. Alueella yli 5000 kasvia. Nykyään puutarhasta huolehtii hänen tyttärensä miehineen.
Rotkolemmikit

Rotkolemmikit ("Brunnera") on lemmikkikasvien suku, jossa on kolme lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Aasiassa, Kaukasian, Turkin, Lähi-idän ja Iranin alueella sekä Keski-Siperiassa. Kaukasianrotkolemmikki eli rotkolemmikki on koristeperennana viljelty laji ja joissain Euroopan maissa se esiintyy myös viljelykarkulaisena, Suomessa satunnaisesti.
Kiuruveden keskustaajama

Kiuruveden keskustaajama on Kiuruveden kaupungin keskustaajama, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan luoteisosassa eli Ylä-Savon länsiosassa.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Kiuruveden keskustaajaman pinta-ala oli 7,2 neliökilometriä ja asukasluku 4 038. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta, virallisesta kunnan tai kunnanosien rajauksesta.
Helmipalot

Helmipalot ("Sophora") on hernekasvisuku. Se on aiemmin tunnettu pagodipuiden nimellä, mutta tämä nimi on 2010-luvulla vaihdettu tarkoittamaan sukua "Styphnolobium". Helmipaloista toiseen sukuun on siirretty muun muassa tunnettu kiinalaisperäinen koristepuu japaninpagodipuu ("Styphnolobium japonicum", aiemmin "Sophora japonica").
Helmipalkoihin kuuluu 61 ympäri maailmaa kasvavaa lajia. Ne ovat puita tai pensaita, harvoin monivuotisia ruohoja. Euroopassa kasvaa kaksi lajia: idänhelmipalko Venäjällä ja turkinhelmipalko Mustanmeren ympäristössä.
Dmitri Balandin

Dmitri Igorevitš Balandin (, s. 4. huhtikuuta 1995 Almaty) on kazakstanilainen uimari, olympiavoittaja ja Aasian kisojen kultamitalisti, joka on erikoistunut rintauintiin.
Balandin voitti 200 metrin rintauinnissa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Hän oli samoissa kisoissa 100 metrin rintauinnissa kahdeksas. Tokion kesäolympialaisissa 2020 Balandin karsiutui 100 metrin rintauinnissa ensimmäisenä välieristä, ja 200 metrillä hänen kisansa päättyi välierävaiheeseen. Aasian kisoissa 2014 Balandin voitti niin 50, 100 kuin 200 metrin rintauintimatkat. Aasian kisoissa 2018 hän voitti kolme pronssimitalia.
Pleudaniel

Pleudaniel () on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Trieuxjoen varrella, noin 27 kilometriä Lannionin kaupungista itään.
Kunnan keskustassa oleva Saint-Pierren kirkko on rakennettu 1600- ja 1700-luvuilla. Se korvasi samalla paikalla olleen kirkon, joka oli pyhitetty irlantilaisten evankelistojen kunniaksi. Kirkon torni on tuhoutunut useasti salaman iskusta, viimeksi vuonna 1914.
Variksenkrassit

Variksenkrassit ("Coronopus") on ristikukkaiskasvien suku, jonka on kuvannut Johann Gottfried Zinn 1757. Suvussa ei ole enää hyväksyttyjä lajeja, sillä se luokitellaan vesikrassien ("Nasturtium") synonyymiksi. Variksenkrasseihin on Suomessa aiemmin luokiteltu viimeksi krasseihin eli suomukrasseihin ("Lepidium") siirretyt lajit karvavariksenkrassi ("Coronopus didymus") → sulkakrassi ("Lepidium didymum") ja kaljuvariksenkrassi ("Coronopus squamatus") → ryhmykrassi ("Lepidium coronopus").
Variksenkrassin liuskaiseen lehtimuotoon viittaa muiden sukujen kasvien lajinimenä "coronopifolia".
Erik Persson (uimari)

Erik Persson (s. 12. tammikuuta 1994 Kungsbacka) on ruotsalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Persson saavutti 200 metrin rintauinnissa pitkän radan MM-hopeaa Budapestissa 2022 ajalla 2.08,38. EM-kilpailuissa hän sai samassa lajissa pitkällä radalla kultaa Belgradissa 2024 ja pronssia Budapestissä 2020 sekä lyhyellä radalla hopeaa Glasgow’ssa 2019. Kesäolympialaisissa Persson sijoittui rintauinnissa Rio de Janeirossa 2016 100 metrillä 32:nneksi ja 200 metrillä 11:neksi, Tokiossa 2020 hän oli 200 metrillä kahdeksas ja Pariisissa 2024 kolmastoista.
Kaijalehdet

Kaijalehdet eli papukaijalehdet ("Alternanthera") on revonhäntäkasveihin kuuluva kasvisuku. Siinä on noin 105 lajia, jotka ovat koko maailman tropiikissa ja subtropiikissa kasvavia ruohoja. Jotkin kaijalehdet ovat hankalia rikkakasveja tai vieraslajeja, muun muassa melkein koko Afrikkaan levinnyt "Alternanthera sessilis" ja Etelä-Amerikasta Yhdysvaltoihin, Aasiaan ja Australiaan levinnyt vesikaijalehti.
Kaavin kirkonkylä

Kaavin kirkonkylä on Kaavin kunnan keskustaajama ja kirkonkylä, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan itäosassa, Kaavinjärven pohjoisrannalla. Kirkonkylä sijaitsee linnuntietä noin 42 kilometriä Kuopion keskustasta itään.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2019 lopussa Kaavin kirkonkylän pinta-ala oli 3,15 neliökilometriä ja asukasluku 1 321. Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa kunnan omasta kunnanosien rajauksesta.
Erik Persson

Erik Persson -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Nuijakukat

Nuijakukat eli kesterit ("Cestrum") on koisokasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu lähes 230 lajia ja se on heimon toiseksi laajin. Ne ovat puuvartisia kasveja, jotka esiintyvät alkuperäisinä Etelä- ja Keski-Amerikassa, Meksikossa, Karibialla, Yhdysvalloissa Floridassa. Nuijakukkiin kuuluu useita koristekasvina tunnettuja lajeja. Tulokaslajina esiintyy useita nuijakukkia Amerikan ulkopuolella, esimerkiksi oranssi- ja chilennuijakukka, Etelä-Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa.
Keijupetuniat

Keijupetuniat eli pikkupetuniat ("Calibrachoa") on koisokasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Se on läheistä sukua petunioille eli isopetunioille ("Petunia"). Keijupetunioita on 30 lajia, joita esiintyy Amerikassa, Lounais-Yhdysvalloissa, Meksikossa ja Etelä-Amerikassa Brasiliasta Argentiinaan. Jalostettuja lajikkeita viljellään muun muassa amppelikasvina.
Keijupetunioihin kuuluvat nappipetunia ("Calibrachoa parviflora") ja pikkupetunioiksi tai japaninkelloiksi kutsutut useat viljelylajikkeet.
Nielukukat

Nielukukat ("Kickxia") on ratamokasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Ne ovat läheistä sukua muun muassa leijonankidoille ja kilkoille. Suvussa on 24 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, läntisessä Aasiassa ja pohjoisessa Afrikassa.
Nielukukkalajeja.
Suomessa on satunnaiskasveina tavattu kolmea lajia: hento-, keihäs- ja sarvinielukukkaa.
Candy-O

Candy-O on amerikkalaisen new wave -yhtye The Carsin toinen studioalbumi, jonka julkaisi Elektra Records -yhtiö 13. kesäkuuta 1979. Albumin on tuottanut Roy Thomas Baker, ja se sisälsi kaksi singlet "Let's Go" ja "It's All I Can Do". Yhdysvalloissa albumi ylitti yhtyen debyytin ja saavutti kolmannen sijan Billboard 200 -listalla.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Ric Ocasek.
Laasala

Laasala on kylä Soinin kunnassa Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Laasalassa asuu 273 ihmistä (2007). Soinin kirkonkylään Laasalasta on matkaa noin kahdeksan kilometriä.
Kylässä ei ole kunnallisia palveluita, mutta siellä on eri toimialojen yritystoimintaa. Laasalassa on kyläyhdistys ja metsästysseura. 
Vesistö.
Alasen järvellä on uimaranta, jonka yhteydessä on sauna ja kota.
Liikenne.
Laasala sijaitsee Alajärven ja Soinin välisen seututien 714 varrella, jossa liikenne on vilkasta. Lisäksi yhdystietä 7069 pitkin Laasalasta pääsee Lehtimäen Peräkylään.
Yhdystie 7069

 Yhdystie 7069 on Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva noin 11 kilometrin pituinen tie. Yhdystie alkaa Soinin Laasalan kylästä seututien 714 varrelta josta se johtaa Alajärvelle Lehtimäen Peräkylään. Peräkylässä tie päättyy kantatien 68 risteykseen. Tie kulkee Kurkiperän ja Pahkaperän kulmakuntien lävitse. Tie on pääosin päällystämätöntä soratietä. Asfalttipäällysteistä osuutta on noin kolmen kilometrin verran tien loppuosuudella Peräkylässä.
Yhdystien nimi on Soinin puolella "Lehtimäentie", kun taas Lehtimäen puolella nimeksi muuttuu "Hernesmaantie".
Ennen vuotta 1996 tie oli seututie 706 yhdessä yhdystien 7060 kanssa. Seututien reitti oli Töysä–Lehtimäki–Laasala.
Rwanda Biomedical Centre

Rwanda Biomedical Centre (lyhennys RBC; suom. "Ruandan biolääketieteen keskus") on Ruandan pääkaupungissa Kigalissa ja useassa sivutoimipaikassa toimiva kansallinen lääketieteellinen tutkimus-, seuranta- ja palvelukeskus. Se ei ole sairaala. RBC Se muodostettiin vuonna 2011 yhdistämällä 14 silloista ruandalaista terveysalan tutkimuslaitosta yhdeksi organisaatioksi. RBC tekee tieteellistä tutkimustyötä, tarjoaa diagnostisia palveluja ja toteuttaa rajoitetusti ehkäisevää, kuntouttavaa ja parantavaa terveydenhoitoa suojellakseen Ruandaa sairauksilta ja muilta terveyden uhkatekijöiltä. RBC on Ruandan kansanterveystyön tutkimus- ja kehittämislaitos, joka edustaa Ruandaa kansanterveyslaitoksen kansainvälisessä järjestössä International Association of National Public Health Institutesissa (IANPHI). 
Ruandan biolääketieteellisen keskuksen palveluja ja kansallisesti seuraamia tautiryhmiä sekä terveydenhoidon aloja ovat muun muassa: veripalvelu, laboratoriopalvelut, lääkinnällisten tarvikkeiden jakelu, lääketieteellisen teknologian koordinointi, kansallinen rokotusten koordinointi ja lääketieteellinen tutkimus; tartuntataudit (kuten malaria, HIV/AIDS, covid-19, Ebola, tuberkuloosi); ei-tarttuvat taudit (kuten syöpä, sydän- ja verisuonisairaudet, diabetes, keuhko- ja munuaistaudit sekä muut metaboliset taudit); vesivälitteiset sairaudet; loukkaantuneet ja vammaiset; äitiys-, lapsi- ja yhteisöterveys; mielenterveys; suunterveys ja silmäterveys. Laitoksen palveluksessa on yli 400 työntekijää. Henkilöstöltään suurimmat yksiköt ovat veripalvelu (5 toimipaikkaa: lähes 120 henkilöä) ja kansallinen referenssilaboratorio (70 työntekijää). RBC:n alaisuuteen kuuluu lisäksi esimerkiksi Ruandan sotilassairaalaan sijoitettu Ruandan syöpäkeskus (kuvantamiskeskus). 
Ulkomaisista kansanterveyslaitoksista esimerkiksi Yhdysvaltain tautikeskus CDC on vuosien aikana tukenut Ruandan biolääketieteellisen keskuksen useita kansanterveyteen liittyviä toimia. Esimerkiksi Ruandan veripalvelu on asiantuntija-avun tukemana kehittynyt yhdeksi Afrikan korkeatasoisimmista. 
Covid-19-pandemian aikana RBC on seurannut Ruandan tautitilannetta ja ohjannut osaltaan maansa terveydellisiä vastatoimia pandemian hillitsemiseksi ja taltuttamiseksi. RBC on ollut mukana covid-19-taudin diagnostisoinnissa ja hoidon logistiikassa.
RenderDoc

RenderDoc on avoimen lähdekoodin itsenäisesti toimiva debuggeri, jota käytetään yksittäisten kuvien kaappaamiseen sovellusohjelmista. Kaappausta käytetään tutkimaan mitä tapahtuu grafiikkaprosessorilla, ohjelmointirajapinnoissa ja muuta.
Eri pelimoottorit tukevat integraatiota RenderDocin kanssa kuten Unity- ja Unreal Engine.
Ohjelman kehittäjä on Baldur Karlsson, joka aloitti sen kehityksen vuonna 2012 työskennellessään Crytekilla.
Kehitys alkoi vapaa-ajan projektina tarpeeseen luotettavalle debuggerille ja kasvoi tukemaan useampia alustoja.
Vuonna 2014 Crytek ilmoitti ohjelman lähdekoodien julkaisusta ilmaiseksi.
Ohjelmaa käytetään muun muassa vian etsintään kun renderöity kuva näyttää virheelliseltä. Ohjelmalla voi kaapata grafiikkaprosessorille lähetettyä geometriatietoa mukaan lukien renderöidyn kuvan ulkopuolelle jäävän geometrian, sekä liukuhihnan tilan, komennot ja käytössä olevat tekstuurit. RenderDoc tarjoaa tietoa GPU:n kutsujen kestoista ja jokaisen shader-ohjelman kutsuista.
Käyttöliittymä on toteutettu Qt:lla, joka on julkaistu versiossa 1.0.
RenderDoc sisältää sisäisen ohjelmointirajapinnan ulkoisen rajapinnan, jolla sitä voi käyttää Python-ohjelmista. Rajapinnan kautta kaappaamista ja lisätoimenpiteitä voi automatisoida analysointia varten.
Ohjelma on julkaistu MIT-lisenssillä, se tukee useita grafiikkarajapintoja ja käyttöjärjestelmiä.
Tuetut rajapinnat:
Tuetut käyttöjärjestelmät:
Laša Bekauri

Laša Bekauri (; 26. heinäkuuta 2000, Akhmeta) on georgialainen judoka ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Bekauri on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2019 lähtien. Ennen tätä hänellä on alle 18-vuotiaiden henkilökohtaista EM-kultaa vuodelta 2017, saman ikäluokan EM-joukkuekultaa 2016 ja 2017, alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruus 2017, alle 21-vuotiaiden henkilökohtaista MM-kultaa 2018 ja 2019, MM-sekajoukkuepronssia 2019 sekä EM-kultaa ja sekajoukkuepronssia 2019. Universiadihopeaa hän saavutti 2019. Ensimmäisen Masters-tason voiton hän saavutti joulukuussa 2019 Qindaon turnauksessa. Vuonna 2021 Bekauri voitti Tel Avivin Grand Slam -turnauksen sekä uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin voitettuaan EM-kultaa 90 kg sarjassa.
Kesäolympialaisissa 2020 Bekauri kilpaili 90 kg sarjassa. Hän voitti kahdella ensimmäisellä kierroksella Piotr Kuczeran ja Li Kochmanin. Puolivälierissä Bekauri voitti uzbekistanilaisen Davlat Bobonovin ipponilla. Välierissä Bekauri voitti venäläisen Mikhail Igolnikovin Tani-otoshilla edeten loppuotteluun. Loppuottelussa hän kohtasi saksalaisen Eduard Trippelin. Bekauri voitti olympiakultaa Tsurikomi-goshilla. Vuoden 2022 Taškentin MM-kilpailuissa hän saavutti 90-kiloisissa pronssia. Hän voitti vuonna 2023 Grand Slam -kilpailun Tbilisissä sekä sai Dohan MM-kilpailuissa hopeaa 90 kg:n sarjassa ja pronssia joukkuekilpailussa. Saman vuoden Krakovan Euroopan kisoissa hän saavutti sekajoukkuekilpailussa pronssia. Voitettuaan vielä Budapestin Masters-kilpailun hän saavutti Montpellierin EM-kilpailuissa 2023 hopeaa 90-kiloisten sarjassa.
Bekauri hän voitti vuonna 2024 Tbilisin Grand Slam -kilpailun alle 90-kiloisten sarjassa. Zagrebin EM-kilpailuissa hän sai samassa sarjassa pronssia. Bekauri voitti 90-kilosissa olympiakultaa Pariisissa 2024. Finaalissa hän kukisti japanilaisen Sanshirō Muraon kahdella waza-arin arvoisella suorituksella.
Ville Sederholm

Knut Fredrik Wilhelm (Ville) Sederholm (23. helmikuuta 1886 Juva – 29. lokakuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Ville Sederholm kävi Savonlinnan lyseon ja Turun yksityisen kauppakoulun. Hän työskenteli toimittajana 18-vuotiaasta lähtien, aluksi "Turun Sanomissa" ja myöhemmin "Keski-Suomessa", "Laatokassa" ja "Suur-Savossa". 
Sederholm hoiti Sanomalehtien Tietotoimiston Viipurin toimistoa vuonna 1912 ja toimi Itä-Suomen Uutistoimiston johtajana vuosina 1913–1919. Hän osallistui Aunuksen sotaretkeen ja palasi sitten "Laatokka"-lehteen, jonka päätoimittajana hän oli vuosina 1922–1929. Sederholm työskenteli tämän jälkeen "Uuden Suomen" toimituksessa ja Suomen Tietotoimistossa ja hoiti vuonna 1943 "Etelä-Suomen" päätoimittajan tehtäviä, minkä jälkeen hän luopui aktiivisesta lehtityöstä. 
Sederholm oli puoluekannaltaan aluksi nuorsuomalainen ja myöhemmin kiihkeä kokoomuslainen. Hänen harrastustensa kohteena olivat erityisesti Raja-Karjala ja sen ortodoksiväestön suomalaistaminen sekä suojeluskuntatoiminta. Nuoruusvuosinaan Sederholm osallistui myös nuorisoseuratoimintaan.
Aaron Wolf

Aaron Wolf (25. helmikuuta 1996 Shin-Koiwa) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Nuorten tasolla Wolf saavutti alle 21-vuotiaiden Japanin mestaruuden vuonna 2014 sekä pronssia 2013. Alle 21-vuotiaiden MM-pronssia hän saavutti vuonna 2014. Aikuisten turnauksissa Wolf on kilpaillut vuodesta 2014 lähtien. Ensimmäiset aikuisten turnausvoitot Wolf saavutti vuonna 2015, jolloin voitti Taškentin ja Ulan Batorin Grand Prix -turnauksen sekä Kodokan Cupin. Vuonna 2016 Wolf voitti Japanin mestaruuden 100 kg sarjassa sekä Kodokan Cupin. Vuonna 2017 Wolf voitti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin, kun hän voitti Budapestin MM-kilpailujen 100 kg sarjan. Lisäksi hän voitti Japanin mestaruuden 100 kg sarjassa ja oli samoissa kilpailuissa avoimen painoluokan toinen. Vuonna 2018 Wolf voitti Budapestin Grand Prix'n ja Osakan Grand Slamin. MM-kilpailuissa hän oli viides 100 kg sarjassa, mutta voitti joukkuekilpailussa kultaa. Vuonna 2019 Wolf voitti Japanin-mestaruuskilpailuissa avoimen luokan mestaruuden, mutta oli toinen 100 kg sarjassa. Tokion MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia alle 100 kg:n sarjassa ja kultaa sekajoukkuekilpailussa. Tämän lisäksi hän voitti Budapestin Grand Prix'n 2019. Vuonna 2021 Wolf voitti Biškek AM-kilpailuissa 100 kg sarjan.
Tokion olympialaisissa 2020 Wolf kilpaili 100 kg sarjassa. Wolf aloitti turnauksen toiselta kierrokselta, jolla voitti uzbekistanilaisen Mukhammadkarim Khurramovin. Puolivälierissä hän voitti Peter Paltchikin. Välierissä Wolf kohtasi georgialaisen Varlam Lipartelianin, jonka Wolf voitti O-uchi-garilla. Olympialaisten loppuottelussa Wolf kohtasi eteläkorealaisen Cho Gu-hamin. Wolf voitti ottelun vasta lisäajalla ipponilla (O-uchi-gari). Wolf oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa.
Wolf voitti Japanin-mestaruuden 100 kg:n sarjassa 2023. Saman vuoden Hangzhoun Aasian kisoissa hän oli viides. Hän voitti Pariisin ja Barysyn Grand Slam -kilpailun 2024. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui 100 kg:n painoluokassa seitsemänneksi ja sai hopeaa sekajoukkuekilpailussa.
Chizuru Arai

Chizuru Arai (, s. 1. marraskuuta 1993 Yorii) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Junioritasolla Arai saavutti alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuden vuonna 2012, alle 21-vuotiaiden Japanin mestaruuden 2013, joukkuemaailmanmestaruuden 2013 ja MM-hopeaa 2013. Ensimmäisen aikuisten turnausvoiton Arai voitti Tokiossa marraskuussa 2013. Vuonna 2014 Arai ei saavuttanut turnausvoittoja, mutta vuonna 2015 hän voitti Sofian avoimen turnauksen, Düsseldorfin grand prix'n, Tokion grand slamin ja joukkuemaailmanmestaruuden. Vuonna 2016 Arai voitti Tyumenin grand slamin sekä oli toinen Japanin mestaruuskilpailuissa 70 kg sarjassa. Vuonna 2017 Arai saavutti useita voittoja: hän voitti uransa ensimmäisen MM-mitalin, kun voitti Budapestin MM-kilpailuissa kultaa. Lisäksi hän voitti joukkuemaailmanmestaruuden, Japanin maailmanmestaruuden, Pariisin grand slamin ja Düsseldorfin grand prix'n. Arai uusi MM-kultansa Bakun MM-kilpailuissa sekä saavutti myös joukkuekilpailun maailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti Osakan grand slamin 2018. Vuonna 2019 Arai voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden sekä Bakun grand slamin. Vuonna 2020 Arai voitti Düsseldorfin grand slamin. Maaliskuussa 2021 Arai voitti Taškentin grand slam -turnauksen.
Tokion olympialaisissa 2020 Arai otteli 70 kg sarjassa. Hän pääsi aloittamaan suoraan toiselta kierrokselta, jolla voitti puertoricolaisen María Pérezin. Puolivälierissä Arai voitti saksalaisen Giovanna Scoccimarron ipponilla. Välierissä Arai voitti Madina Taimazovan Okuri-eri-jimella. Loppuottelussa Arai kohtasi itävaltalaisen Michaela Polleresin. Arai voitti loppuottelun Wara-arin arvoisella Ko-soto-garilla. Arai oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa.
Theódoros Kontídis

Theódoros Kontídis (, s. 11. maaliskuuta 1956) on kreikkalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 9. lokakuuta 1988. Kontídis nimitettiin Ateenan arkkihiippakunnan johtoon 14. heinäkuuta 2021. Samalla hänet nimitettiin Ródoksen arkkihiippakunnan apostoliseksi administraattoriksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. syyskuuta. 
Kontídis nimitettiin myös Patraksen Pyhän Andreaksen seurakunnan pastoriksi vuonna 2021.
Johannes Raekallio

Johannes (Juhana, Jussi) Raekallio (entinen Hagelberg, 25. elokuuta 1866 Piikkiö – 14. syyskuuta 1936 Raahe) oli suomalainen toimittaja ja virkamies.
Johannes Raekallion vanhemmat olivat rovasti Karl Edvard Hagelberg ja Maria Virtanen. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1887 ja suoritti kameraalitutkinnon vuonna 1892. Raekallio toimitti sanomalehti "Suomalaista" vuodesta 1893 ja oli sen päätoimittajana vuosina 1895–1896. Hän työskenteli Kansallisosakepankin Jyväskylän konttorin johtajana vuosina 1896–1900, postihallituksessa vuodesta 1903 ja Viipurin läänin köyhäinhoidontarkastajana vuosina 1919–1935. Raekallio toimi Punaisen Ristin varastojen johtokunnan ja pakolaisavustuksen puheenjohtajana vuosina 1921–1922 ja Rauhan piirimielisairaalan rakennustoimikunnan puheenjohtajana vuosina 1923–1926. Hän oli puoluekannaltaan edistysmielinen ja toimi jonkin aikaa Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Raekallio oli naimisissa laulaja Dagmar Sarlinin kanssa vuodesta 1895. Hän suomensi aikanaan suuren määrän lauluja.
Shōri Hamada

Shōri Hamada (, s. 25. syyskuuta 1990 Kirishima) on japanilainen judoka, olympiavoittaja ja maailmanmestari. 
Hamada on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2012 lähtien, jolloin hän oli Japanin mestaruuskilpailuissa 78 kg sarjassa kolmas. Vuonna 2014 Hamada voitti sambon MM-kultaa sekä judossa Glasgow’n avoimen turnauksen. Vuonna 2015 Hamada voitti Kodokan Cupin, Qingdaon Grand Prix’n ja Japanin mestaruuden 78 kg sarjassa. Vuonna 2016 Hamada oli kolmas Japanin mestaruuskilpailujen 78 kg sarjassa. Vuonna 2017 Hamada voitti Oberwartin avoimen turnauksen, oli toinen Japanin mestaruuskilpailuissa, voitti Aasian-mestaruuden 78 kg sarjassa sekä voitti Zagrebin Grand Prix’n, Kodokan Cupin ja Tokion Grand Slam -turnauksen. Vuonna 2018 Hamada voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden, kun hän voitti Bakun MM-kilpailujen 78 kg sarjan. Lisäksi hän voitti joukkuemaailmanmestaruuden. Vuonna 2019 Hamada voitti Japanin mestaruuden 78 kg sarjassa. Lisäksi hän voitti Montrealin Grand Prix’n sekä joukkuemaailmanmestaruuden. MM-kilpailujen 78 kg sarjassa hän oli toinen. Vuonna 2020 hän voitti Düsseldorfin Grand Slamin. Vuonna 2021 Hamada voitti Antalyan Grand Slamin.
Tokion olympialaisissa 2020 Hamada otteli 78 kg sarjassa. Hän aloitti turnauksen toiselta kierrokselta, jolla voitti puolalaisen Beata Pacutin. Puolivälierissä Hamada voitti venäläisen Aleksandra Babintsevan ipponilla (okuri-eri-jime). Välierissä Hamada voitti saksalaisen Anna-Maria Wagnerin ipponilla (ude-hishigi-juji-gatame). Loppuottelussa Hamada kohtasi ranskalaisen Madeleine Malongan. Hamada voitti ottelun ipponilla tehtyään kuzure-kami-shiho-gatamen. Hamada oli lisäksi mukana Japanin judojoukkueessa, joka voitti sekajoukkuekilpailun hopeaa.
Hamada voitti Japanin-mestaruuden 2022. Hän sijoittui MM-kilpailujen 78 kg:n sarjassa viidenneksi Taškentissa 2022 ja Dohassa 2023.
Irina Embrich

Irina Embrich (o.s. Zamkovaja, s. 12. heinäkuuta 1980 Tallinna) on virolainen miekkailija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Hänen aseensa on kalpa. Embrich valittiin vuonna 2007 Viron vuoden naisurheilijaksi.
Elämä ja urheilu-ura.
Tokion kesäolympialaisissa 2020 Embrich kuului Viron kultaa joukkuekilpailussa voittaneeseen joukkueeseen. Hän oli olympiajoukkueessa mukana alun perin varanaisena, mutta finaalin loppuhetkillä hänet vaihdettiin Erika Kirpun tilalle, mikä mahdollisti myös Embrichille olympiakultamitalin. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Embrich sijoittui yksilökilpailussa kymmenenneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi.
MM-kilpailuista Embrich on voittanut viisi mitalia, kirkkaimpana joukkuekilpailun kultamitali Leipzigista 2017. Yksilökilpailusta Embrichin MM-mitaleista on tullut kaksi: hopea vuonna 2006 ja pronssi vuonna 2007. EM-kilpailuista Embrichillä on seitsemän mitalia, joista yksi henkilökohtainen, pronssi vuodelta 2007. Joukkuekilpailun Euroopan mestaruudet Embrich on voittanut vuosina 2013 ja 2016.
Lalu Muhammad Zohri

Lalu Muhammad Zohri (s. 1. heinäkuuta 2000) on indonesialainen pikajuoksija. Hänestä tuli ensimmäinen indonesialainen mitalisti yleisurheilun alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa, kun hän voitti kultaa 100 metrin juoksussa Tampereella järjestetyissä kilpailuissa vuonna 2018 ajalla 10,18.
Jakartan-Palembangin Aasian kisoissa 2018 Zohri saavutti Indonesian joukkueen mukana hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. 100 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Aasian-mestaruuskilpailuissa Dohassa 2019 Zohri saavutti hopeaa 100 metrillä ajalla 10,13.
Zohrin ennätys 100 metrillä on Osakassa toukokuussa 2019 hänen juoksemansa 10,03.
Kazuyo Hayashida

Kazuyo Hayashida (, s. 30. joulukuuta 1953 Fukuokan prefektuuri) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Hayashida kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Hayashida kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976.
Keiko Namai

Keiko Namai (, s. 9. joulukuuta 1951 Tochigin prefektuuri) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Namai kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Namai kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Miyako Ōtsuka

Miyako Ōtsuka (, s. 21. helmikuuta 1953 Sagan prefektuuri) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ōtsuka kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Ōtsuka kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Talliumfluoridi

Talliumfluoridi (TlF) on tallium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä fluoraavana reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa talliumfluoridi on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on huoneenlämpötilassa ortorombinen ja rakenne muistuttaa vääristynyttä natriumkloridin rakennetta. Kuumennettaessa yhdistettä yli 82 °C:n lämpötilaan sen rakenne muuttuu tetragonaaliseksi. Talliumfluoridi liukenee erittäin hyvin veteen ja liuos on heikosti emäksinen. Aine liukenee hieman myös etanoliin.
Talliumfluoridia muodostuu talliumin ja fluorin reaktiossa. Useimmiten sitä valmistetaan neutraloimalla talliumkarbonaattia vetyfluoridilla.
Tl2CO3 + 2 HF → 2 TlF + H2O + CO2
Talliumfluoridia käytetään fluorattujen estereiden valmistuksessa.
Teruko Miyamoto

Teruko Miyamoto (, s. 31. toukokuuta 1952 Kumamoton prefektuuri) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Miyamoto kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Miyamoto kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Kimiko Hashimoto

Kimiko Hashimoto (, s. 17. helmikuuta 1953 Chiba) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Hashimoto kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Hashimoto kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Arthur Edvin Skogberg

Arthur Edvin Skogberg (18. syyskuuta 1856 Kristiinankaupunki – 23. syyskuuta 1894 Viipuri) oli suomalainen opettaja ja toimittaja.
Skogbergin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Edvin Skogberg ja Maria Antoinette Lundholm. Hän valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1874 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1882. Skogberg auskultoi Hämeenlinnan normaalikoulussa ja suoritti latinan ja suomen opettajan kokeet vuonna 1886.
Skogberg työskenteli Turun ruotsalaisen klassisen lyseon suomen kielen opettajana vuosina 1883–1885 ja yksityisen suomalaisen lyseon latinan ja ruotsin opettajana vuosina 1885–1886. Vuonna 1886 hän siirtyi Viipurin suomalaisen lyseon suomen ja latinan opettajaksi.
Skogberg toimitti "Ahti"-lehteä Kristiinankaupungissa vuonna 1879 ja avusti "Wasa Tidningiä" vuosina 1884–1886. Hän oli "Viipurin Uutisten" päätoimittaja vuonna 1888 ja viipurilaisen "Östra Finlandin" päätoimittaja vuosina 1889–1891. Skogberg harrasti kotikaupunkinsa ja Viipurin läänin historian tutkimusta. Hän kuoli 38-vuotiaan tuberkuloosiin.
Kazuko Kadoya

Kazuko Kadoya (, s. 7. lokakuuta 1953 Matsuyama) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Kadoya kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Kadoya kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Kimi Wakitashiro

Kimi Wakitashiro (, s. 4. marraskuuta 1950 Miyazaki) on japanilainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Wakitashiro kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Wakitashiro kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976, viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Brasilian MM-kilpailuissa 1971 ja Aasian kisoissa 1974 kultaa voittaneeseen kokoonpanoon.
Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff

Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff (29. syyskuuta 1826 Helsinki – 17. toukokuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, tilanomistaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat kamreeri, vapaaherra Johan Gabriel von Bonsdorff ja Ulrika Charlotta von Willebrand ja puolisot vuodesta 1856 Ulrika Karolina Wasenius (k. 1860) ja vuodesta 1861 Matilda Johanna Margareta Tams (k. 1897). Professori, lääkintäkenraalimajuri Hjalmar Gabriel von Bonsdorff oli Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorffin poika ensimmäisestä avioliitosta ja ylitarkastaja Adolf von Bonsdorff toisesta avioliitosta. Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1843 ja valmistui filosofian maisteriksi 1850. Venäjällä hän opiskeli vuodesta 1851 ja suoritti 1854 suuremman kameraalitutkinnon. Von Bonsdorff oli senaatin talousosaston ylimääräinen kopisti 1854, apukamreeri Suomen sotakomissariaatissa 1855 ja kassanhoitaja 1857–1858. Vapaaherra hänestä tuli isänsä kanssa 1868 ja hän oli tilanomistaja Sonabyssä vuodesta 1883. 
Von Bonsdorff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882 ja 1885.
Mieko Fukui

Mieko Fukui (, 3. joulukuuta 1956 Hino – 30. marraskuuta 1980) oli japanilainen koripalloilija.
Fukui kuului Japanin naisten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa MM-hopeaa Kolumbiassa 1975. Mitali oli Tokion kesäolympialaisiin 2020 asti Japanin ainoa koripallon olympia- tai MM-mitali aikuisten tasolla. Fukui kuului myös Japanin viidenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Montréalin kesäolympialaisissa 1976, kuudenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen Etelä-Korean MM-kilpailuissa 1979 ja Aasian kisoissa 1979 pronssia voittaneeseen kokoonpanoon. Fukui kuoli hieman ennen 24-vuotissyntymäpäiväänsä 30. marraskuuta 1980.
Steve Martland

Steve Martland (10. lokakuuta 1954 Liverpool – 6. toukokuuta 2013) oli brittiläinen säveltäjä.
Martland opiskeli Liverpoolin yliopistossa vuosina 1978–1981 ja sitten Louis Andriessenin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa. Lisäksi hän sai sävellysopetusta Gunther Schullerilta Massachusettsin Berkshire Music Centressa. Hän yhdisteli tyylissään minimalismia populaarimusiikille tyypillisempiin piirteisiin. Martland tuli tunnetuksi teoksestaan "Babi Yar" (kolmeen ryhmään jaotellulle suurelle orkesterille, 1983), jonka kantaesittivät samana päivänä toisistaan erillään Nicholas Cleoburyn johtamat Liverpoolin kuninkaalliset filharmonikot ja Leonard Slatkinin johtama St. Louisin sinfoniaorkesteri. 
Myöhemmällä urallaan Martland sävelsi etenkin pienemmille, yleensä enintään kolmentoista soittajan kokoonpanoille, kuten jousikvartetille ja omalle vuonna 1992 perustamalleen, kansainvälisesti kiertäneelle Steve Martland Bandille. Martlandin tuotantoon kuuluu monia kuoroteoksia, kuten King's Singersille ja Evelyn Glennielle sävelletty "Street Songs" (1997). Martland sävelsi myös teoksia koreografioihin, ja hänen musiikkiaan käytettiin elokuvissa ja televisiossa. Hän itse ohjasi ja käsikirjoitti opettajaansa Louis Andriesseniä käsitelleen televisioelokuvan "A Temporary Arrangement With the Sea" (1992). Vuosina 2000–2002 Martland keskittyi toimintaansa Society for the Promotion of New Musicin taiteellisena johtajana. Vuonna 2003 hän aktivoitui jälleen säveltäjänä; hän loi jousikokoonpanoille teokset "Plaint" (2003), "Tiger Dancing" (2005), "Eternity's Sunrise" (2007) ja "Reveille" (2007). Vuodelta 2008 on jousikvartetille ja lyömäsoittimille sävelletty "Starry Night". Vuonna 2009 Martland palasi kuorosävellykseen kantaatilla "Darwin and Sea Songs", joka sävellettiin Paul Hillieriä varten ja jonka kantaesitti Ars Nova Copenhagen Tanskassa vuonna 2012.
Martland oli Etnan musiikkifestivaalin residenssisäveltäjä vuosina 2006–2007. Hän teki myös opetustyötä ja osallistui koulujen musiikkihankkeisiin. Hän kuoli 58-vuotiaana sydäninfarktiin.
Alfred Henrik Balthasar Ehrenstolpe

Alfred Henrik Balthasar (Baltazar, Baltzar) Ehrenstolpe (14. maaliskuuta 1837 Tartto, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. tammikuuta 1896 Porvoo, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen sotilas ja virka- ja valtiopäivämies.
Alfred Henrikin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl Johan Ehrenstolpe ja Emilia Elisabet von Karm (1813-1893), joka oli Jacob Magnus von Karmin ja Angelique Ehrenstolpen tytär ja Carl Henrik Ehrenstolpen tyttärentytär. Hänen puolisonsa vuodesta 1861 oli Lucie Eleonore Schwindt (1839-1900), joka syntyi Goldingenissa (Kuldīga) Kuurinmaan kuvernementissa kollegiasessori Edvard Alexander Schwindtin ja Valeria Fleischerin tyttärenä. Avioliitto oli lapseton. 
Ehrenstolpe palveli vänrikkinä vuodesta 1856 ja oltuaan vuodesta 1858 palveluksessa Viipurissa hänet siirettiin lennätinjoukkoihin Venäjälle. Aliluutnatiksi vuonna 1865 ylennyt Ehrenstolpe toimi Porin lennätinaseman päällikkönä vuodesta 1866. Siirryttyään siviilitehtäviin hän sai kollegiasessorin arvon vuonna 1868. Helsingin lennätinaseman päällikkönä Ehrenstolpe toimi vuodesta 1873 lähtien. Hovineuvos hänestä tuli vuonna 1876, kollegineuvos vuonna 1878 ja valtioneuvos vuonna 1885, jolloin hän myös erosi virkatehtävistään.
Ehrenstolpe oli aatelissäädyn edustaja säätyvaltiopäivillä vuonna 1885.