Säsjoen valuma-alue

Säsjoen valuma-alue on Venäjällä Nevan vesistöön kuuluva valuma-alue, jonka pääuoma Säsjoki laskee Laatokan etelärantaan Olhavanlahteen. Valuma-alueen pinta-ala 7 330 neliökilometriä, josta yläjuoksun alueet kuuluvat Novgorodin alueeseen ja alajuoksun Leningradin alueeseen. Säsjoki on 260 kilometriä pitkä joki.
Yleistä.
Säsjoki laskee Laatokkaan etelästä päin, missä sen latvavedet muodostuvat Valdain ylängön pohjoisosissa sijaitsevalta Tihvinän selänteeltä. Säsjoen valuma-alueen länsipuolella sijaitsee Olhavanjoen valuma-alue, itäpuolella Syvärin valuma-alue ja eteläpuolella Volgan vesistö. Olhavanjoen ja Säsjoen uomat virtaavat lähekkäin, mutta Ilmajärveen laskeva joki Msta levittäytyy itään päin ja kohtaa siellä Säsjoen latvavedet. Itäpuolella Paksujoki yhtyy Syväriin sen alajuoksulla, mutta se on Säsjokeakin suurempi. Paksujoki levittäytyy selänteelle ja muodostaa siellä valuma-alueen, jolla on yhteinen vedenjakaja Säsjoen kanssa. Etelässä on Säsjoella vastassa Volgan yläosan eli Ylä-Volgan latvahaarat, jotka kuuluvat Mologalle. Jos palataan vielä Laatokan rannikolle, jää Olhavanjoen ja Syvärin väliin pienempien jokien valuma-alueita. Niistä on Säsjoken valuma-alueen kanssa yhteinen vedenjakaja esimerkiksi Voronežkalla.
Pääuoma.
Säsjoki toimiin pääuomana toimii 260 kilometriä pituisena uomanaan. Tihvinänjoki on yhtymäkohdassaan yhtä pitkä kuin Säsjoki on yläjuoksullaan, joten valuma-alueen uomaverkosto voidaan piirtää ison Y-kirjaimen muotoiseksi.
Valuma-alue.
Valuma-alueen piirteitä.
Valuma-alueen yläosa muodostuu Tihvinän selänteestä, joka kohoaa 100–260 metrin korkeuteen mpy. Sen kallioperä on ordovikikauden hiekkakiveä ja dolomiittia, joka on peittynyt viime jääkauden loppuvaiheessa moreenimaakerroksella. Kalkkikivikalliot ovat paljaana jokilaaksoissa, missä virtaava vesi on huuhtonut moreeniainekset pois. Selänteen pohjoisreunalla sijaitsee selvärajainen kynnys, jossa maaston korkeuserot ovat tavallista suuremmat. Valuma-alueen alajuoksulla maaperä muodostuu moreenipeitteestä sekä hiekka- ja saviaineksesta. Seutu kuuluu Laatokkaa ympäröivään alankoon, jos on helposti tulvivaa ja soistunutta. Alueella ei ole juurikaan järviä, mutta ylängön kumpuilevassa maastossa esiintyy paljon pikkujärviä.
Maaperässä on rautaoksidia, joka vaikuttaa jokien vedenväriin, joka on punaruskeaa. Myös seudun suomaat antavat veteen humuksesta johtuvaa väriä.
Asutus.
Joensuussa sijaitsee Sjasstroin pikkukaupunki ja yläjuoksulla Tihvinän, Boksitogorskin ja Pikaljovon kaupungit sekä Koltšanovon (Колчаново) ja Neboltšin kylät.
Tihvinän vesistöreitti.
Kun Pietari Suuri perusti Venäjälle uuden pääkaupungin Pietarin Nevajoen suuhun vuonna 1703, tarvittiin sen rakentamiseksi ja ylläpitämiseksi rakennus-, elintarvike- ja taloustarvikkeita sekä polttopuuta. Näitä hankittiin Pietarin ympäristöstä ja kauempaa Venäjän sydänmailta. Tavarakuljetuksessa käytettiin maanteiden lisäksi vesireittejä. Kauppiaiden tavaroita kuljetettiin muutenkin paljon Venäjän jokiverkostossa ja myös nyt otettiin käyttöön lyhyitä ja toimivia vesireittejä Rybinskistä Pietariin. Tällä osuudella oli käytössä kolme vesireittiä: Marian kanavisto, Vyšni Volotšokin vesitie ja Tihvinän kanavajärjestelmä. Viimeksi mainittu alkoi Rybinskistä, seurasi Mologaa ylävirtaan, sitten sivu-uomien Tšagodoštšan, Gorjun, Sominkan ja Valtšinan kautta Tihvinän kanavalle, josta lasketeltiin Tihvinänjokea ja Säsjokea alas Laatokkaan. Siellä toimi etelärantaa seuraava Laatokan kanava (, nykyään vanha kanava), josta jatkettiin Nevalle ja Pietariin. Joki toimi vesireittinä 1700- ja 1800-luvulla sekä 1900-luvun alussa. Sen toiminnan hiipuminen liittyy rautatieverkon rakentamiseen Venäjällä.
Sivujokia.
Valuma-alueen pääuoma on Säsjoki, jolla on pituutta 260 kilometriä. Sen neljä suurinta sivujokea ovat oikealta yhtyvät Tihvinänjoki ja Voložba sekä vasemmalta yhtyvät Lynna ja Lunenka. Näiden valuma-alueet muodostavat yhdessä 65 % koko valuma-alueen pinta-alasta.
Alle on koottu luettelo Säsjoen tärkeimmistä sivu-uomista. Taulukon tietojen lähteet on mainittu taulukon alla ja lähteet on jokien osalta edelleen yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa.
Järviä.
Valuma-alueella on jonkin verran järviä. Suuri osa sijaitsee suoalueilla ja osa selänteen päällä. Sivu-uoman Valgomkan lähdejärvi on Panskoje ja sen valuma-alueella sijaitsee Gorbojeskoje. Suznan lähdejärvi on Suzenskoje. Valjan valuma-alueella on suojärviä kuten esimerkiksi Valskoje (Вальское), Beloje (Белое) ja Kolpino (Колпино). Lunenkan valuma-alueen merkittävin järvi on Lebjažje (Лебяжье). Selänteen päällä virtaavan Tihvinänjoen valuma-alueella on monia järviä. Sellaisia ovat esimerkiksi Rybežka, Sjago, Ozerskoje (Озерское), Jeglino (Еглино), Landskoje (Ландское), Lebedinnoje (Лебединное) ja Tsaritsyno (Царицыно). Voložban valuma-alueella sijaitsevat Nungoša (Нунгоша), Larjanskoje (Ларьянское), Karatšunskoje (Карачунское), Srednee (Среднее), Retomlja (Ретомля), Ostrovito (Островито), Žadino (Жадино), Nikulinskoje (Никулинское) ja Tšerenets (Черенец).