tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sifter Capital

Sifter Capital on suomalainen varainhoitoyritys. Yrityksen kotipaikka sijaitsee Helsingissä ja sen toimitusjohtaja on Santeri Korpinen. Sifter Capital perustettiin vuonna 2015, kun Hannes Kulvikin vuonna 2003 perustaman Sifter-rahaston hallinnointi siirtyi Sveitsistä Suomeen.
Sifter Capitalin tuotevalikoimaan kuuluu yksi rahasto Sifter Fund Global. Sifter Fund Global on Hannes Kulvikin sijoitusfilosofiaan perustuva rahasto, joka on noudattanut samaa strategiaa viimeiset 20 vuotta. Rahaston strategiaa voi luonnehtia pitkän aikavälin laatusijoittamisena.
Kesäkuussa 2023 Sifter Capitalilla oli noin 180 miljoonaa euroa hallinnoitavia varoja.
Historia.
1990-luvun alussa Hannes Kulvik oli kerryttänyt varallisuutta työuransa ja liiketoimiensa ansiosta. Kulvik etsi itselleen sopivaa varainhoitajaa New Yorkin ja Lontoon investointipankeista, mutta ei löytänyt omia sijoitusnäkemyksiään toteuttavaa henkilöä. Kulvik ei uskaltanut antaa rahoja heidän hoidettavakseen, joten hän alkoi kehittää omaa sijoitusfilosofiaansa ja systemaattista tapaa vertailla pörssiyhtiöitä.
Kulvik loi Bloombergin reaaliaikaisen datan perusteella Excel-taulukon, joka valittujen kriteerien perusteella karsi ne yhtiöt, joiden liiketoiminta ei ollut riittävän laadukasta, ja sen jälkeen asetti kriteerien läpäisseet yhtiöt edullisuusjärjestykseen. Näin sai alkunsa Stocksifter, Sifterillä käytössä oleva työkalu, joka nopeuttaa hyvien ansaintamallien löytämistä.
Keskustellessaan ystäviensä ja tuttaviensa kanssa Kulvik huomasi, että insinöörimäiselle eliminoinnille ja sijoituskohteiden liiketoimintaan perehtyvälle pitkäjänteiselle lähestymiselle oli kysyntää. Tämän johdosta Luxemburgiin perustettiin vuonna 2003 Sifter-rahasto, jonka salkunhoito tapahtui Kulvikin kotikaupungissa Sveitsin Genevessä.. Rahastoon lähti aluksi mukaan sijoittajia Suomen ja Sveitsin lisäksi Ranskasta ja Isosta-Britanniasta. Vuonna 2015 rahaston analyysityö siirrettiin Suomeen Sifter Capital Oy:lle.
Lasse Lehto

Lasse Erik Lehto (s. 1953) on suomalainen murhaaja. Varsinais-Suomen käräjäoikeus tuomitsi Lehdon elinkautiseen vankeuteen Ilpo Härmäläisen murhasta toukokuussa 2022. Lehto ampui Härmäläisen purjeveneessään Turun saaristossa 3. elokuuta 1994. Turun hovioikeus vahvisti tuomion 14. kesäkuuta 2023. 9. tammikuuta 2024 korkein oikeus päätti olla myöntämättä Lehdolle valituslupaa, joten tuomio jää lainvoimaiseksi.
Lehto on toiminut yrittäjänä mainosalalla, mutta hänen yrityksensä ajautui konkurssiin.
Vuonna 2008 Lehto tuomittiin laittomasta uhkauksesta. Hän on saanut tuomioita myös erilaisista talousrikoksista kuten allekirjoitusten väärentämisestä asiakirjoihin.
Ilpo Härmäläisen murha.
Lehdon mainostoimisto ajautui vaikeuksiin 1990-luvulla. Konkurssin välttämiseksi Lehto houkutteli Ilpo Härmäläisen mukaan petokseen. Kun Härmäläinen huomasi toiminnan rikollisuuden, hän aikoi kertoa poliisille ja Lehto päätti tappaa hänet. Lehto houkutteli Härmäläisen purjeveneelleen verukkeenaan näyttää saaristokiinteistöä kauppoja varten. Purjeveneen ollessa Turun Airistolla Lehto ampui Härmäläistä kaksi kertaa revolverilla. Tämän jälkeen Lehto upotti Härmäläisen ruumiin mereen käyttäen ankkuria painona.
Murhaoikeudenkäynti alkoi joulukuussa 2021. Härmäläisen ruumis löytyi maaliskuussa 2022. Lehto kiisti syyllisyytensä sekä käräjä- että hovioikeudessa.
Yksityiselämä.
Lehto erosi vaimostaan vuonna 2006.
Ilkka Hynninen

Ilkka Hynninen on suomalainen yrittäjä, audiovisuaalinen tuottaja ja kirjailija. Hän oli yksi Mediawan-konserniin kuuluvan Aito Median perustajista ja toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 2003–2021. Aito Media on tuottanut muun muassa televisiosarjat Suomen huutokauppakeisari, Venäjän halki 30 päivässä, Poliisit, Silkkitie 30 päivässä ja Pirjo.
Vuodesta 2022 lähtien Hynninen on toiminut luovana johtana tuotantoyhtiössä Ilkkas’ Creative Studio, joka keskittyy kansainväliseen draamaan ja dokumentteihin. Yhtiö on kehittämässä muun muassa Nordic Noir parodiaa nimeltä NoPoFo Hei, me lennetään! ja Mies ja Alaston Ase elokuvasarjoista tunnettujen Pat Proftin ja David Zuckerin kanssa. NoPoFon käsikirjoittajina toimivat Mika Eirtovaara, Riku Suokas ja Heikki Syrjä.
Hynninen on toiminut tuottajana tuotannoissa, kuten Koskinen, Suomi ja Sodan Uhka?, Eput, Yksin kotona Suomi, Hyvät kaupat, ja Rikkaat ja rahattomat.
Ilkka Hynnisen kirja Toteuta Ideasi julkaistiin syksyllä 2023. Kirjan on kustantanut Docendo.
Hynnisen viimeaikaiset kansainväliset ehdokkuudet ovat:
Rockie Awards 2021 - Pirjo (komedia, vastaava tuottaja), Arman ja Suomen rikosmysteerit (dokumentti, vastaava tuottaja), Au pairit (faktasarja, vastaava tuottaja)
Rockie Awards 2020 – Melkein totta (komedia, vastaava tuottaja)
TBI's Innovation Awards 2020 – Kaikki kotona Live
C21 Format Awards 2020 – Suomalainen menestysresepti (faktasarja, vastaava tuottaja)
Myyrä (1. tuotantokausi)

"Myyrän" ensimmäinen tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla alkuvuodesta 2019. Kauden juonsi Roope Salminen.
Kausi kuvattiin Meksikossa vuoden 2018 kesällä.
Jaksot.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa
Myyrä (2. tuotantokausi)

"Myyrän" toinen tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla alkuvuodesta 2021. Kauden juonsi Roope Salminen.
Kausi kuvattiin Latviassa vuonna 2020, koronaviruspandemian alkaessa.
Jaksot.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa
Myyrä (3. tuotantokausi)

"Myyrän" kolmas tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla alkuvuodesta 2022. Kauden juonsi Roope Salminen.
Jaksot.
1 Keskikatsojamäärä ensiesityspäivänä televisiossa
Rudolf Herzog

Rudolf Herzog (6. joulukuuta 1869 – 3. helmikuuta 1943 Rheinbreitbach, Saksa) oli saksalainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli keisari Vilhelm II:n ystävä vielä tämän siirryttyä maanpakoon. Herzog oli poliittisilta näkemyksiltään aikansa lapsi, jopa opportunisti, mistä kertoo se, että hän myötäili kolmannen valtakunnan vallanpitäjiä.
Queen Esther Marrow

Queen Esther Marrow (12. helmikuuta 1941 Newport News, Virginia) on yhdysvaltalainen gospel- ja soul-laulaja.
Marrow’n ura alkoi 22-vuotiaana, kun Duke Ellington kiinnitti huomiota lahjakkaaseen laulajaan. Ellingtonin lisäksi Marrow’n varhaisia yhteistyökumppaneita oli Harry Belafonte, ja hän on esiintynyt yhdessä muun muassa Bob Dylanin, Ray Charlesin, Ella Fitzgeraldin, Lena Hornen ja oman idolinsa, gospellaulaja Mahalia Jacksonin kanssa.
Marrow on esiintynyt paljon Euroopassa, myös Suomessa. Vuonna 1971 hänestä nauhoitettiin Yle TV1:n studiossa mustavalkoinen televisio-ohjelma "Esther Marrow – Musta virginialainen".
Keskiyläsaksa

Keskiyläsaksa () on Jacob Grimmin keksimä nimitys saksankielen toiselle historialliselle kehityskaudelle, jona tavallisesti käsitetään ajanjaksoa vuosien 1100 ja 1500 välillä. Keskiyläsaksa erottautuu varhaisimmista kielikaudesta eli muinaisyläsaksasta siinä, että kaikki muinaisyläsaksan taivutustavujen vokaalit ovat muuttuneet e:ksi, esim. muinaisyläsaksa: "boto", keskiyläsaksa: "bote" (uusyläsaksa: "Bote"). Keskiyläsaksan ja sitä seuraavan uusyläsaksan kauden välillä ei ole olemassa yhtä selvää kielellistä rajamerkkiä, vaan rajana yleensä pidetään Lutherin esiintymistä ja saksalaisen kirjakielen syntymistä.
El Meghaïerin maakunta

El Meghaïerin maakunta (myös "El Megaier", "El M’Ghair"; ) eli wilaya on hallintoalue Algerian Saharan pohjoisosassa. Sen keskus on El Meghaïerin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 8 835 neliökilometriä. Asukkaita oli vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 162 300.
El Meghaïerin maakunta rajoittuu pohjoisessa Biskran, idässä El Ouedin, etelässä Touggourtin ja Ouarglan sekä lännessä Ouled Djellalin maakuntiin. Se sijaitsee Oued Righin keidasalueella. Vuotuinen sademäärä on hyvin vähäinen.
El Ouedista erotettu maakunta sai täyden itsehallinnon vuonna 2021. Se käsittää kaksi piirikuntaa eli daïraa, joihin kuuluu kahdeksan kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Djamaâ ja El Meghaïer.
El Meghaïerin kautta kulkee etelään johtava maantie RN3. Maakunnassa harjoitetaan osin keinokasteltua maanviljelyä, joka tuottaa viljaa, vihanneksia ja varsinkin taateleita. Chott Melrhirin suolajärvellä tuotetaan suolaa.
Everybody Wants to Rule the World

Everybody Wants to Rule the World on brittiläisen Tears for Fears -yhtyeen kappale vuodelta 1985. Se on "Songs from the Big Chair" -albumin kolmas single. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan kärkeen.
Tuotanto.
Kappaleen ovat kirjoittaneet Chris Hughes, Roland Orzabal ja Ian Stanley. Kappaleen sanat kertovat vallasta, korruptiosta sekä niiden seurauksista. Kappale lisättiin albumille viime hetkillä äänityssessioiden aikana, kun yhtyeen kitaristi Orzabal soitti kappaleen kaksi sointua tuottajalle. Kappaleen äänitys kesti kaksi viikkoa.
Kappale soi D-duurin sävellajissa, tempossa 112 iskua minuutissa ja triolirytmissä. Albumin äänittäjä David Bascombe kertoi myöhemmin kappaleen äänittämisen ja miksaamisen olleen poikkeuksellisen helppoa, verrattuna aiempaan ”Shout”-singleen. Kappaleen äänien ohjelmoimiseksi käytettiin useita erilaisia syntetisaattoreita. Kitarasoolot soittivat Orzabal sekä sessiomuusikkona toiminut Neil Taylor. 
Kaupallinen menestys.
”Everybody Wants to Rule the World” nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Se oli Britannian singlelistan kakkossijalla. Kappale oli top 10:ssä Australiassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Belgian Flanderissa. Single on myynyt platinaa muun muassa Isossa-Britanniassa, Australiassa ja Brasiliassa.
Uusi levytys.
Tears for Fears levytti kappaleen uudelleen nimellä ”Everybody Wants to Run the World” vuonna 1986. ”Everybody Wants to Run the World” oli Sport Aid -urheilutapahtumien teemalaulu. Sport Aidin avulla kerättiin rahaa hyväntekeväisyyteen Afrikkaan nälänhätää kokeville ihmisille. Singlen tuotto lahjoitettiin kampanjalle. ”Everybody Wants to Run the World” pääsi Britannian singlelistan sijalle 5 ja Irlannin listan sijalle 4.
Kokoonpano.
Yhtye
"Muu kokoonpano"'
Lorden versio.
Uusiseelantilainen laulaja-lauluntekijä Lorde levytti kappaleesta coverversion vuonna 2013. Se julkaistiin elokuvan "Nälkäpeli – Vihan liekit" soundtrack-albumilla "". Levytyksen tuottajina toimivat Joel Little ja Peter Shurkin.
Lorden versio nousi Britannian singlelistan sijalle 65. Uudessa-Seelannissa se oli sijalla 14. Kappale on myynyt kultaa Australiassa ja platinaa Kanadassa.
Sitkan taistelu

Sitkan taistelu oli viimeinen merkittävä taistelu venäläisten ja Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaiden välillä Alaskassa. Taistelu käytiin 1.–4. lokakuuta 1804 Sitkan eli Novoarkangelskin siirtokunnassa Baranofinsaarella, jonka alkuperäiskansa tlingitit olivat vallanneet venäläisiltä kaksi vuotta aiemmin. Venäläiset löivät tlingitit ja valloittivat siirtokuntansa takaisin.
Venäläis-amerikkalainen kauppakomppania perusti Novoarkangelskin siirtokunnan vuonna 1799. Vuonna 1802 alueen alkuperäisasukkaat hyökkäsivät siirtokuntaan ja valloittivat sen. Kauppakomppanian johtaja Aleksandr Baranov kokosi pienen sotajoukon, johon liittyi myös aleuteista värvättyjä palkkasotilaita ja palasi alueelle syksyllä 1804. Syyskuun lopulla hän kohtasi Port Krestofissa venäläisen sluuppi "Nevan", jonka komentaja Juri Lysjanskyi liittyi hänen tuekseen.
Venäläiset nousivat maihin 1. lokakuuta ja hyökkäsivät heti tligitien rakentamaa linnoitetta vastaan. Tlingitit torjuivat hyökkäyksen ja Baranov haavoittui. Sotalaiva Nevan tykkituli esti tlingitien vastahyökkäyksen venäläisten vetäytyessä. Tlingitien ruuti alkoi kuitenkin loppua ja he aloittivat seuraavana neuvottelut venäläisten kanssa. Samalla venäläisten ampuivat tykkitulta tlingitien asemiin. Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta ja venäläiset valmistautuivat hyökkäämään uudestaan 4. lokakuuta. Hyökätessään he huomasivat linnoitteen olevan hylätty. Tlingitit olivat poistuneet yöllä ja vetäytyneet toiselle saarelle.
Kremlin kongressipalatsi

Kremlin kongressipalatsi () eli Kremlin valtionpalatsi (Государственный Кремлёвский дворец, "Gosudarstvennyi Kremljovski dvorets") on Moskovan Kremlissä sijaitseva entinen Neuvostoliiton hallintorakennus ja kongressikeskus, joka toimii nykyään pääasiassa teatterina ja konserttitalona. Se on Kremlin muita palatseja huomattavasti nuorempi rakennus. Se sijaitsee Teremin palatsin ja Kremlin arsenaalin välissä lähellä Kremlin muurin Troitskaja-tornia.
Palatsi on rakennettu vuosina 1959–1961 ja sen on suunnitellut Mihail Posohinin johtama suuri arkkitehtiryhmä. Pääsali suunniteltiin Jevgeni Stamon, pääjulkisivu Ašot Mndojantsin ja lämpiö Pavel Štellerin johdolla. Rakennustyöt kestivät vain 16 kuukautta. Kongressipalatsin tieltä purettiin useita historiallisia arvorakennuksia, kuten 1800-luvun alussa valmistunut Kremlin asehuoneen vanha rakennus. Palatsi rakennettiin alkujaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) puoluekokousten paikaksi, sillä silloinen Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov oli nähnyt kommunistiseen Kiinaan rakennettuja uusia mahtavia hallintorakennuksia ja halusi jotain vastaavaa Kremliin. Kongressipalatsissa pidettiin NKP:n 22.–27. edustajakokoukset. Puoluekokousten välillä pääsali oli muun muassa Bolšoi-teatterin käytössä. Siellä järjestettiin myös Moskovan elokuvajuhlien näytöksiä ja juhlallisuuksia.
Neuvostovallan loppuaikoina toiminut Neuvostoliiton kansanedustajien kongressi piti istuntonsa kongressipalatsissa. Venäjän neuvostotasavallan ensimmäiseksi presidentiksi valittu Boris Jeltsin vannoi virkavalansa siellä heinäkuussa 1991. Neuvostoliiton hajottua kongressipalatsi muutettiin kokonaan julkiseksi rakennukseksi ja nimettiin vuonna 1992 valtionpalatsiksi. Siellä on järjestetty teatteri- ja balettiesityksiä sekä rock-konsertteja. Satunnaisesti se on kuitenkin ollut myös valtiollisten seremonioiden näyttämönä; siellä pidettiin Jeltsinin toisetkin virkaanastujaiset hänen aloittaessaan toisen kautensa Venäjän presidenttinä vuonna 1996. Rakennus on edelleen presidentin hallinnon alainen.
Modernia arkkitehtuuria edustava kongressipalatsi on rakennettu betonista ja metallista, ja sen julkisivua hallitsevat valkoisella marmorilla päällystetyt pylväät ja suuret lasipinnat. Pääsalissa on 6 000 katsojapaikkaa. Koko rakennuksessa on 800 huonetta ja se ulottuu 17 metriä maan alle. Yhdyskäytävät yhdistävät sen Kremlin suureen palatsiin ja Kahdentoista apostolin kirkon yhteydessä olevaan patriarkan palatsiin.
Ercília Costa

Ercília Costa (3. elokuuta 1902 Costa da Caparica – 16. marraskuuta 1985) oli portugalilainen fadolaulaja.
Costa muutti kolmevuotiaana perheineen Lissabonin Rua Maria Pialle. Perhettään tukeakseen hän aloitti työskentelyn ompelija-harjoittelijana, mutta pian hän aloitti taiteellisen uransa portugalilaisessa revyyteatterissa. Hänen kanssaan esiintyivät muiden muassa Luisa Satanela ja Beatriz Costa. Costa saavutti suurimman suosionsa kuitenkin sittemmin fadotulkinnoillaan. Ensimmäisen fadoesiintymisensä hän teki vuonna 1927 Teatro da Trindadessa duetolla Alberto Reisin kanssa. Costa sai vuonna 1930 ensimmäisen palkinnon Sul América -fadokilpailussa. Mieslaulajien sarjassa voittajaksi suoriutui Alfredo Marceneiro. Costa ja Marceneiro liittyivät pian maata kiertäneiden fadolaulajien ja -soittajien Troupe Guitarra de Portugal -ryhmään. Costa jatkoi pitkin 1930-lukua myös esiintymistä teatterissa ja oli luomassa teatterinäytösten sisällä tilaa fadoammattilaisille. Hän teki esiintymisiä myös joissain elokuvissa, joiden joukossa olivat "Amor de Mãe" (Carlos Ferreira, 1932) ja "Madragoa" (Perdigão Queiroga, 1952).
Costa esiintyi paitsi fadotaloissa, myös ensimmäisellä portugalilaisella radioasemalla. Hän teki pitkiä kiertueita sekä Portugalissa että ulkomailla ja oli ensimmäinen portugalilaistaustaisille yhteisöille ulkomailla esiintynyt fadolaulaja. Vuonna 1932 Costa lauloi Madeiralla ja Azoreilla. Vuonna 1936 hän matkusti ensimmäistä kertaa ulkomaille Brasiliaan. Hän palasi Lissaboniin vuonna 1937 ja matkusti vielä samana vuonna esiintymään Pariisiin. Vuonna 1939 Costa lähti Carlos Ramosin kanssa esiintymään New Yorkin maailmannäyttelyn portugalilaiseen paviljonkiin. Hän jatkoi esiintymistä kymmenen kuukauden ajan Yhdysvaltain eri kaupungeissa. Hän esiintyi muun muassa Los Angelesissa ja Hollywoodissa huomattavalla menestyksellä.
Costan varhaisimmat äänitykset ovat vuodelta 1929, jolloin laulaja matkusti Madridiin äänittämään Odeonille muiden muusikoiden kanssa. Hän teki äänityksiä myös Portugalissa, Brasiliassa ja Yhdysvalloissa. Costan viimeinen LP on "Museu do Fado" vuodelta 1972. Monet hänen levytyksistään ovat kuitenkin 1900-luvun alkupuolelta; ainoat CD-levyllä julkaistut Costan laulut ovat Armandinhon kanssa tehtyjä äänityksiä Tradisomin "Arquivos do Fado" -kokoelmasta (1995). Costa ei esiintynyt vuoden 1954 jälkeen, koska päätti omistautua avioliitolleen.
Monzan ralli 2020

Monzan ralli 2020 oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2020. Kilpailu ajettiin lyhyessä muodossa. Kilpailu ajettiin 3.–6 joulukuuta 2020.
Kilpailua on järjestetty vuodesta 1978 ja se otettiin kaudella 2020 MM-sarjaan koronapandemian johdosta toisena Italiassa järjestettävänä kilpailuna Sardinian rallin ohella.
Kilpailu oli kauden viimeinen osakilpailu.
Tapahtumia.
Ennen kilpailua Elfyn Evans johti mestaruussarjaa 14 pisteen erolla ennen Sébastien Ogieria. Evans oli kilpailun johdossa kun hän suistui lumisella reitillä. Kilpailun voiton myötä Ogier voitti kuljettajien mestaruuden kahdeksan pisteen erolla. Hyundai Motorsport voitti valmistajien mestaruuden viiden pisteen erolla ennen Toyota Gazoo Racingia.
Erikoiskokeet.
Shakedown ja ensimmäinen erikoiskoe ajettiin torstaina 3. joulukuuta 2020. Kilpailussa oli kaikkiaan 16 erikoiskoetta ja yhteensä ajoitettua reittiä.
Kilpailun erikoiskokeet ja voittajat:
Erikoiskoe 10 keskeytettiin. Erikoiskoe 12 peruttiin.
Maria Sofia De la Gardie

Maria Sofia De la Gardie (1627 – 22. elokuuta 1694) oli ruotsalainen kreivitär, maanomistaja ja teollisuuspatruuna. Hän oli Ebba Brahen ja Jakob De la Gardien neljästätoista lapsesta seitsemäs. Kuusitoistavuotiaana hänet naitettiin Gustaf Oxenstiernalle, jolloin hän sai huomenlahjaksi maatilan Tyresössä. Oxenstierna oli juuri nimitetty Viron kuvernööriksi ja pari muutti sinne. Siellä De la Gardie synnytti neljä lasta, kunnes Gustaf yllättäen kuoli ja Maria jäi leskeksi vain viiden vuoden avioliiton jälkeen.
De la Gardie sai kuningatar Kristiinan myöntämän leskeneläkkeen ja tyttäret taloudelliseksi turvakseen lahjoitusmaata. De la Gardie myös nimitettiin ylihovimestarittareksi. Hän johti innokkaasti omistamiaan tiloja ja harjoitti muutakin liiketoimintaa, muun muassa lainanantoa, sekä perusti Tyresön tiluksilleen vaatetehtaan. Skånessa hän omisti kaivoksia, joiden toimintaa Skoonen sota hankaloitti. De la Gardie ajautui usein oikeusriitoihin, ja isossa reduktiossa hän menetti osan omaisuudestaan. Hän kuoli vuonna 1694 ja hänen hautajaisensa pidettiin Riddarholmenin kirkossa. Hänet haudattiin Tyresöhön.
Maria Sofia De la Gardieta on kutsuttu Ruotsin ensimmäiseksi suurliikenaiseksi.
Paavo Valve

Paavo Kauko Juhani Valve (25. huhtikuuta 1922 Helsinki – 30. syyskuuta 2007 Rovaniemi) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen. 
Valveen vanhemmat olivat pastori Juho Kauko Kalervo Valve ja Hilja Kosonen ja puoliso vuodesta 1947 Kerttu Kaarina Jutila. Valve tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1942 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1945. Hän suoritti lisäksi opintoja Teknillisen korkeakoulun maanmittauksen opinto-osastolla 1944–1946. Metsätaloudellisen virkatutkinnon Valve suoritti 1946. Hän oli kuljetuspäällikkö Helsingin yliopiston evakuoidun omaisuuden palauttamistoimistossa 1944–1945, maatalousministeriön asutusasiainosaston 74. maanlunastuslautakunnan teknillinen apulainen 1945, 73. maanlunastuslautakunnan metsänhoitaja 1946, Metsähallituksen Uudenmaan hoitoalueen harjoittelija 1946, Helsingin yliopiston maanmittauksen opetuksen avustaja 1946–1947, Metsähallituksen Pohjanmaan piirikunnan Pudasjärven ja Puhoksen hoitoalueiden avustava metsänhoitaja 1947–1949, Perä-Pohjolan piirikuntakonttorin hankintametsänhoitaja 1949–1956, vanhempi hankintametsänhoitaja 1956–1962, piiritarkastaja 1963–1967, ylimetsänhoitaja ja piirikuntapäällikön sijainen 1967–1975 sekä piirikuntapäällikkö 1975–1985. Valveella oli myös lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1976.
Kopparmatte

Kopparmatte on alun perin vuonna 1603 kuparista valmistettu patsas, joka esittää risukimppua heiluttavaa miestä. Se seisoi häpeäpaalun päällä Tukholman Stortorgetilla. Vuonna 1648 patsas valettiin uudelleen pronssista. Se siirrettiin 1776 nykyiselle Norrmalmstorgille ja 1810 Roslagstorgille. Nykyisin se on esillä Tukholman kaupunginmuseossa.
Louise d’Orléans

Louise d’Orléans (3. huhtikuuta 1812 – 10. lokakuuta 1850) oli Orléans-sukuun kuuluneen Ranskan kuninkaan Ludvig Filip I:n tytär, josta tuli Leopold I:n puolisona Belgian kuningatar.
Louise ja Leopold vihittiin vuonna 1832, jolloin morsian oli 20-vuotias ja sulhanen 42-vuotias. Louise oli kasvatettu hartaaksi katoliseksi, Leopold luterilaiseksi. Leopold ei vaatinut morsiamen kääntymistä, vaan lupasi että myös lapset voidaan kasvattaa katolisiksi. Pariskunta vihittiin ensin siviilimenoin, sitten katoisessa seremoniassa ja lopuksi siunattiin luterilaisessa seremoniassa.
Kuningattarelle ei ollut vasta itsenäistyneessä Belgiassa muuta virallista roolia kuin kruununperijän synnyttäminen. Ensimmäinen poika syntyi vuonna 1833 mutta menehtyi alle vuoden ikäisenä. Vuonna 1835 syntyneestä toisesta pojasta tuli Leopold II. Perheeseen syntyi vielä poika, Philippe, vuonna 1837, ja tytär Charlotte vuonna 1840.
Kelly Reichardt

Kelly Reichardt (s. 3. maaliskuuta 1964 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -leikkaaja. Hän työskentelee independent-elokuvan parissa. 
Elokuvatoimittaja Kalle Kinnunen on kuvaillut Reichardtin elokuvia minimalistisiksi.
Elämä ja ura.
Reichardt on suorittanut tutkinnon Tuftsin yliopiston taidekoulussa.
Reichardt on työskennellyt usein yhdessä näyttelijä Michelle Williamsin ja käsikirjoittaja Jonathan Raymondin kanssa. 
"Variety"-lehden mukaan Reichardt on arvostettu auteur-ohjaaja, mutta hänelle on vain harvoin myönnetty elokuviinsa yli 2 miljoonan dollarin budjetti, mikä on Hollywoodissa pikkuraha. Reichardtilta kuluu rahoitusta kerätessä pitkiä aikoja tekemättä elokuvia. Michelle Williams on kertonut, että vaikka Reichadt on arvostettu elokuvantekijä, hän tekee elokuvia niin harvoin, että hänelle ei myönnetä edes ohjaajien ammattiliiton terveysvakuutusta, minkä vuoksi hän toimii myös opettajana Bard Collegessa. Hän on opettanut Bard Collegessa vuodesta 2006. Reichardt on kiusaantunut Williamsin paljastuksesta mutta ei väitä vastaan. 
Reichardtin esikoiselokuva "River of Grass" (1994) valittiin Sundancen elokuvajuhlien ohjelmistoon. Kriitikot kehuivat teosta, mutta sen jälkeen hiljeni. Seuraavan vuosikymmenen ajan Reichardt yritti käynnistää elokuvahankkeita, ohjasi pari lyhytelokuvaa, teki hanttihommia ja yöpyi ystävien sohvilla. Kakkoselokuva "Old Joy" (2006) valmistui tädiltä saadun 30 000 dollarin perinnön turvin. Sen tuottajana toimi arthouse-ohjaaja Todd Haynes, jonka kanssa Reichardt oli ystävystynyt. Elokuva oli ohjaajan läpimurto. Sen jälkeen Reichardt on päässyt kuvaamaan 2–3 vuoden välein filmejä, joiden budjetit ovat liikkuneet pikemminkin sadoissa tuhansissa kuin miljoonissa dollareissa. Yksikään niistä ei ole tuottanut teattereissa yli kahden miljoonan lipputuloja.
Jacobs

Jacobs on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Soukka (Perniö)

Soukka (, vanh. suom. "Soukkapyöli") on pieni kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniönjoen alajuoksulla, sen etelärannalla. Kylä muodostuu Soukan kantatilasta ja kahdesta muusta talosta.
Hästöntie ja Heikkiläntie risteävät Soukan länsilaidalla ja Perniönjoen ylittävä silta sijaitsee Soukan puolella. Kylän ympäristöä hallitsee Malminmäki, jonka eteläreunalle kylän talot on rakennettu. Hästöntie myötäilee mäen reunaa. Mäen ympäristö on alavaa peltomaata. Soukan naapurikylät ovat Vähälappi lännessä, Preitti idässä, Lanviikki etelässä ja Viipurinkartano pohjoisessa Perniönjoen vastarannalla. Kylän nimi Soukka lienee perua ajalta, jolloin läheinen merenlahti ulottui syvemmällä sisämaahan. Lahti on ollut Soukan kohdalla kapeampi eli soukempi.
Soukka on uudisasutuskylä, josta vanhin maininta on vuodelta 1540. Tuolloin kylässä on ollut kaksi taloa, joista ensimmäinen on menettänyt veronmaksukykynsä 1560 ja toinen 1584. Vuoden 1627 syyskäräjillä autioksi todettu Soukka on myyty Thomas Eriksonille, joka alkoi viljellä kylässä. Vuonna 1680 Soukan yksinäistilasta tuli kruununtila. Seuraavan kerran Soukka mainitaan itsenäisenä vuoden 1800 veroluettelossa. Soukan maatilan mailla on ollut 1900-luvun alussa useita syytinkien ja palkkaväen asuintaloja.
Kynsikaivonniemen luolat

Kynsikaivonniemen luolat ovat kaksi luolaa, jotka sijaitsevat Hirvensalmen kunnassa, Puulaveden rannalla. Luolat sijaitsevat jyrkänteessä, missä kallio on porfyyristä eli hajarakeista graniittia. Niistä suurempi on rakoluola, joka on 15 metriä pitkä. Sen pohjassa on raon täyttämiä lohkareita. Siihen johtaa kaksi aukkoa, joista toinen on veden äärellä ja toinen kymmenen metrin korkeudessa. Pienempi niistä lohkaraluola, joka on 9 metriä pitkä. Siihen johtaa kolme aukkoa, joista yksi on veden äärellä ja muut hieman korkeammalla. Sen pohja koostuu peruskalliosta, kivilouhikosta ja hiekasta, joka on rapautumisjäännettä. Alueella on lisäksi myös vedenalaisia luolia. Kynsikaivonniemen seudulla on luolien lisäksi raukkeja eli kivipaaseja, jotka ovat eräänlaisia rantamuodostumia. Niistä korkein on 15 metriä korkea ja on nimeltään Saarnastuoli. Ranta-alueella on myös kaksi muuta raukkia, jotka ovat nimiltään Karhu ja Alttarikallio.
Elisabet Kristiina (Braunschweig-Wolfenbüttel)

Elisabet Kristina (); (28. elokuuta 1691, Wolfenbüttel – 21. joulukuuta 1750, Wien, Itävallan arkkiherttuakunta) oli saksalaisen Braunschweig-Wolfenbüttelin ruhtinaskunnan prinsessa, josta tuli Kaarle VI:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna, Unkarin, Böömin, Kroatian ja Serbian kuningatar ja Itävallan arkkiherttuatar. He saivat neljä lasta, joista kaksi kuoli jo pieninä lapsina.
Suku.
Elisabet Kristinan vanhemmat olivat Braunschweigin ruhtinas Ludwig Rudolf ja Öttingenin prinsessa Christine Louise.
Avioliitto.
Tyttären avioliittoa oli valmisteltu jo vuosia, koska Wolfenbüttelit halusivat solmia siteitä Habsburgien mahtisukuun. Elisabet Kristina kääntyi katoliseksi, ja hänet vihittiin vuonna 1708 Itävallan arkkiherttuan ja Espanjan kuninkaan Kaarlen kanssa. He asuivat onnellisina Barcelonassa. 
Kaarlen veljen Joosef I kuoltua ilman miespuolista perijää, Kaarle joutui lähtemään Wieniin ottaakseen keisarin tehtävän vastaan ja Elisabet Kristina jäi Barcelonaan osoittamaan Habsburgien sitoutumista Espanjan hallitsemiseen. Suunnitelma ei onnistunut, ja Elisabet Kristina muutti puolisonsa luo Wieniin. 
Ainoa poika Leopold Johann kuoli alle vuoden ikäisenä, joten keisarin valtaistuimelle nousi isänsä kuoltua heidän vanhin tyttärensä Maria Teresia.
Valovuosien päässä

Valovuosien päässä ("Les Années lumière / Light Years Away") on Alain Tannerin käsikirjoittama ja ohjaama sveitsiläis-ranskalainen, englanninkielinen draamaelokuva vuodelta 1981. Daniel Odierin romaaniin "La voie sauvage" (1974) perustuvassa tarinassa nuori Jonas (Mick Ford) ajautuu Irlannin maaseudulle ja tutustuu siellä vanhaan autonromujen keskellä asuvaan erakkomieheen Yoshkaan (Trevor Howard), joka rakentaa lentolaitetta.
Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston erikoispalkinnon.
"Valovuosien päässä" ensiesitettiin Suomessa Mainostelevision ohjelmistossa maaliskuussa 1982, ja Kolmoskanava esitti sen lokakuussa 1987. "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti luonnehti sitä älylliseksi ja pohdiskelevaksi elokuvaksi, jonka asettamiin kysymyksiin katsoja joutuu itse etsimään vastaukset. Hän näki Yoshkan hahmon eräänlaisena modernina Kristus-hahmona ja Jonasin tämän opetuslapsena. Jotakin ratkaisevaa on Fräntin mielestä ehtinyt tapahtua, ehkäpä kolmas maailmansota: ”Ovatko Yoshka ja Jonas viimeisiä ihmisiä viimeisellä rannalla? Viestiikö heidän kohtaamisestaan jokin tärkeä opetus ihmiskunnalle?” "Iltalehden" Taru Mäkelä piti elokuvaa viileän älyllisenä mutta paljon ajatuksia herättävänä. Hänestä Yoshkan ajatusmaailmassa kertautuu Tannerille tyypillinen utopiateema, paluu ihmisyyden alkulähteille.
Nkosazana Dlamini-Zuma

Nkosazana Dlamini-Zuma (s. 27. tammikuuta 1949) on eteläafrikkalainen poliitikko, joka on toiminut useissa ministerin tehtävissä Nelson Mandelan hallituksesta alkaen. Hän on ollut myös Afrikan Unionin komission puheenjohtaja 2012–2017.
Dlamini-Zuma on opiskellut biologiaa ja lääketiedettä Etelä-Afrikassa ja Englannissa ja erikoistunut tropiikin lastentauteihin. Hän oli Steve Bikon kurssikaveri ja liittyi Afrikan kansalliskongressiin opiskeluaikoinaan. Hän joutui lähtemään maanpakoon, täydensi opintojaan Englannissa ja palasi Afrikkaan Swazimaahan missä työskenteli lastenlääkärinä. Siellä hän tutustui Jacob Zumaan, meni tämän kanssa naimisiin ja sai neljä lasta. Vuonna 1994 Zuma nimitettiin Mandelan hallituksen terveysministeriksi.
Kansallinen Liiga -kausi 2023

Kansallinen Liiga -kausi 2023 oli naisten jalkapalloliigan 17. kausi ja kaikkiaan 53. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. 
Mestaruuden saavutti KuPS, hopeaa HJK ja pronssia Åland United.
Sarjamuoto.
Kaudella 2023 Kansallisessa Liigassa pelattiin 10 joukkueen kaksinkertainen runkosarja. Kuusi parasta jatkoivat Mestaruussarjaan ja neljä viimeistä Haastajasarjaan. Mestaruussarja pelattiin yksinkertaisena ja haastajasarja kaksinkertaisena sarjana, niin että runkosarjan pisteet laskettiin mukaan. Haastajasarjan viimeinen putosi Naisten Ykköseen kaudeksi 2024 ja toiseksi viimeinen karsii sarjapaikastaan Naisten Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.
Butyylilaktaatti

Butyylilaktaatti (C7H14O3) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa butyylilaktaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Butyylilaktaattia valmistetaan 1-butanolin ja maitohapon välisellä esteröintireaktiolla tai metyylilaktaatin ja butanolin vaihtoesteröintireaktiolla.
Butyylilaktaattia käytetään esimerkiksi nitro- ja etyyliselluloosan, maalien, lakkojen, musteiden ja hajusteiden liuottimena sekä kuivapesuissa.
Turkinvinttikoira

Turkinvinttikoira on sukupuuttoon kuollut turkkilainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Turkinvinttikoiraa kuvattiin vuonna 1887 teoksessa "The Dog" pieneksi, noin italianvinttikoiran kokoiseksi, mutta tätä huomattavasti tanakammaksi. Karvapeite oli erittäin lyhyt ja ohut.
Alkuperä.
Egyptin valtakunta uloittui muinoin Libyasta ja Syyriasta aina Turkkiin saakka, joten tuolloin myös metsästyskoiria kulkeutui maasta toiseen. Turkinvinttikoiran näköisiä koiria löytyikin myös muualta valtakunnan alueelta. Rotua tapasi harvoin puhdasrotuisena, vaan se oli sekoittunut monien erilaisten turkkilaisissa kaupungeissa jätteitä syöneiden kulkukoirien kanssa.
Philip Leacock

Philip David Charles Leacock (8. lokakuuta 1917 Lontoo – 14. heinäkuuta 1990 Lontoo) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Leacock varttui Kanariansaarilla, jossa hänen isällään oli banaaniplantaasi. Hän kävi koulunsa englantilaisessa Bedales-sisäoppilaitoksessa samoin kuin pikkuveljensä Richard Leacock, josta tuli dokumenttielokuvien tekijä. Hän kiinnostui valokuvauksesta ja elokuvasta ja pääsi 17-vuotiaana työskentelemään lankonsa Harold Lowensteinin dokumenttielokuvassa "Out to Play" (1936). Sen jälkeen hän avusti Thorold Dickinsonia Espanjan sisällissodasta kertovissa elokuvissa "Behind the Spanish Lines" (1938) ja "Spanish ABC" (1938). Hän toimi elokuvan parissa myös sotapalveluksessaan ja pääsi draamadokumenttien kautta tekemään vähitellen pitkiä näytelmäelokuvia J. Arthur Rankin elokuvayhtiössä. 1950-luvun lopulla hän siirtyi Yhdysvaltoihin ohjaamaan elokuvien ohella televisiosarjojen jaksoja. Leacock ohjasi hyvin monenlaisia näytelmäelokuvia, mutta mistään niistä ei tullut suuria menestyksiä.
Preitti

Preitti () on pieni kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen eteläpuolella.
Preitti sijaitsee Soukan ja Kestrikin kylien välissä Hästöntien varrella. Kylän muutamat talot sijaisevat Malmimäen etelärinteellä tien vierustalla ja Preitin kantatila omalla mäellä hieman kauempana tiestä. Preitin kyläalue ulottuu Malmimäeltä kapeana kaistaleena peltoalueen yli ja Preitinmäen ohi kallioiseen ja soiseen korpialueeseen aina Grybergetille saakka. Ruotsinkielisen nimensä kylä lienee saanut kauan sitten syvemmälle sisämaahan ulottuneesta merenlahdesta, joka naapurikylä Soukan kohdalla oli kapeampi ja Preitin kohdalla leveämpi.
Preitti on keskiaikainen uudisasutuskylä. Sen yksinäistalo on ollut samalla paikalla ainakin isojaon ajasta lähtien. 1900-luvun alussa kylässä oli kantatilan lisäksi muutama palkkaväen asuintalo, joita ei enää ole jäljellä. Uusia taloja kylään lohkottiin vasta sotien jälkeen: 1950-luvulla neljä ja 1960-luvulla kaksi taloa. Uudet talot rakennettiin kylän läpi kulkevan Hästöntien varteen. Uudempaa rakennuskantaa kylään ei ole syntynyt.
Carlota Joaquina

Carlota Joaquina (25. huhtikuuta 1775 Aranjuez, Espanja – 7. tammikuuta 1830 Queluzin palatsi, Sintra, Portugali) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Juhana VI:n puolisona Portugalin kuningatar.
Suku.
Bourbon-sukuinen infanta Carlota Joaquina oli Espanjan kuninkaan Kaarle IV:n ja kuningatar Maria Luisan vanhin tytär. Hänellä oli 13 sisarusta, joista nuorempi sisar Maria Luisa (1782–1824) oli Etrurian kuningatar Louis I:n puolisona ja Luccan herttuatar omalla oikeudellaan, nuorempi veli oli kuningas Ferdinand VII ja nuorin sisar María Isabel (1789–1848) oli Molempain Sisiliain kuningatar, kuningas Frans I:n puoliso.
Avioliitto.
Carlota Joaquina kihlattiin Portugalin kruununprinssille kolmivuotiaana valtiosuhteiden vahvistamiseksi. Carlota Joaquina muutti Portugaliin 10-vuotiaana, mutta asui erossa miehestään murrosikäänsä vuoteen 1790 asti. Aviopuolisot asuivat myöhemminkin pitkiä aikoja erossa, ja tapasivat vain edustustilaisuuksissa, vaikka saivat yhdeksän lasta. He olivat hyvin eriluonteiset: Juhanaa pidettiin laiskanpulskeana ja uskonnollisena, kun taas Carlota Joaquina oli energinen, harrasti ratsastusta ja piti kevyestä musiikista.
Kuningatar.
1780-luvun lopulla hovin traagiset tapahtumat vaikuttivat pariskunnan elämään. Ensin kuoli Juhanan isä Pietari III ja sen jälkeen Juhanan vanhempi veli. Juhanan äiti, kuningatar Maria I, koki hermoromahduksen. Juhana joutui käytännössä ottamaan maan hallitakseen, mutta koska hän toivoi äitinsä paranevan, hän ei huolinut sijaishallitsijan titteliä.
1790-luvun loppupuolella kruununprinsessa asui Ramalhãon palatsissa, kruununprinssi Mafran luostarilinnassa. Huhujen mukaan heidän nuorimpien lastensa isyydestä on epäselvyyttä.
Vuonna 1807 Napoleon hyökkäsi Portugaliin, ja brittilaivasto pelasti kruununprinssiparin kuljettamalla heidät Rio de Janeiroon. Carlota Joaquina ei viihtynyt Brasiliassa. Samaan aikaan Napoleon eteni Espanjaan. Carlota Joaquina tarjosi johtamispalveluitaan Espanjan eteläamerikkalaisille alusmaille, mutta häntä ei haluttu sinne. Vuoteen 1814 mennessä Portugali ja Espanja oli vapautettu, mutta Juhana ja Carlota Joaquina haluttiin pitää Brasiliassa myös vuoden 1816 jälkeen, jolloin Maria I kuoli ja Juhanasta tuli Portugalin kuningas. Juhana ja Carlota Joaquina palasivat Portugaliin vuonna 1821, mutta heidän vanhin poikansa Pedro I jäi Brasiliaan.
Juhanan ja Carlota Joaquinan poissaollessa Portugali oli muuttunut liberaalimmaksi. Juhana suostui allekirjoittamaan uuden perustuslain, joka rajoitti hänen valtaoikeuksiaan, mutta Carlota Joaquina kieltäytyi ja menetti siksi Portugalin kansalaisuuden. Hän tuki Quinta do Ramalhão -kapinaliikettä, joka haaveili yksinvallan palauttamisesta. Juhanan kuoltua Carlota Joaquina tuki poikansa Miguelin nousua valtaistuimelle, jonka kuitenkin sai vanhempi poika Pedro.
Kuningatar Carlota Joaquina kuoli 54-vuotiaana Queluzin palatsissa Sintrassa 7. tammikuuta 1830.
Nuoret elämän kynnyksellä

Nuoret elämän kynnyksellä ("Take a Giant Step") on Philip Leacockin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1959. Siinä yksinäisyydestä kärsivä afroamerikkalainen lukiolaispoika (laulaja Joshua Nash esikoisroolissaan) erotetaan koulusta ja lähtee vanhempiensa reaktiota peläten karkumatkalle. Hän kohtaa yhteiskunnan rasismin.
Estelle Hemsley oli sivuosastaan Golden Globe -ehdokkaana.
"Helsingin Sanomien" arvostelija kirjoitti Philip Leacockin ohjaavan varmaotteisesti, asiallisesti ja jännittävästi poikkeuksellisen aitoa ja vakuuttavaa tarinaa.
Horse Guards Parade

Horse Guards Parade on paraatikenttä Lontoon St. Jamesin kaupunginosassa. Hallinnollisesti se on osa St. Jamesin puistoa. Kentällä järjestetään vuosittain kesäkuussa Trooping the Colour -tapahtuma, jolla juhlistetaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan syntymäpäivää. Household Divisionin soittokunta järjestää siellä myös Beating Retreat -musiikkitapahtuman kahtena peräkkäisenä kesäkuun iltana.
Kentän laidalla sijaitsee Horse Guards -niminen rakennus, jota pidetään virallisena sisäänkäyntinä Buckinghamin ja St. Jamesin palatseihin. Rakennuksen suunnitteli Yrjö II:n pääarkkitehti William Kent 1700-luvulla, ja siihen sisältyy kellotorni ja Whitehallille johtava holvikäytävä. Rakennuksen edessä on vartiossa kuninkaallisen henkivartioston sotilaita päivittäin klo 10.00–16.00. Trooping the Colour -tapahtuman aikana rakennuksen ikkunat ovat avoinna, jotta kuninkaallisen perheen jäsenet voivat seurata, kun kuningas suorittaa paraatikatselmuksen henkivartiokaartilleen.
Paraatikentän välittömässä läheisyydessä sijaitsevat Horse Guardsin lisäksi Dover House (Skotlannin valtiosihteerin toimisto), kabinetin ja valtakunnanneuvoston rakennukset sekä Downing Street 10. Kentällä on myös useita muistomerkkejä: Royal Naval Division Memorial sekä Wolseleyn varakreivin, Robertsin jaarlin, lordi Kitchenerin ja lordi Mountbattenin patsaat.
Horse Guards Parade tehtiin Hannoverien valtakaudella 1700-luvulla täyttämällä St. Jamesin puistossa sijainneen suuren vesialtaan itäpää maalla. Sitä käytettiin joukkojen tarkastukseen ennen kuin siitä tuli paraatikenttä.
Espanjalainen puutarhuri

Espanjalainen puutarhuri ("The Spanish Gardener") on Philip Leacockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1956. Sen pääosia näyttelevät Dirk Bogarde, Michael Hordern ja Jon Whiteley.
A. J. Croninin romaaniin perustuvassa tarinassa Espanjassa asuvan brittidiplomaatin pieni poika (Whiteley) ystävystyy heidän talonsa puutarhurin (Bogarde) kanssa, mistä kireä yksinhuoltajaisä (Hordern) ei lainkaan pidä.
Britannian elokuvainstituutti BFI pitää elokuvaa yhtenä Dirk Bogarden kymmenestä parhaasta elokuvasta. "Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi arveli Philip Leacockin ohjauksen noudattelevan Croninin romaanin sävytyksiä. Hän näki siinä ”taitavasti tasapainoitetut annokset jännitystä ja liikuttavuutta virkainnossaan ja yksinäisyydessään kieroonkasvaneen isän sekä hänen pikku poikansa erikoisissa suhteissa”. Bogarden komean puutarhurihahmon ja söpön Whiteleyn hän arveli muodostuvan etenkin naisyleisön suosikeiksi.
Juhana Riekkinen

Juhana Riekkinen (s. 1989 Raahe) on suomalainen varatuomari, oikeustieteilijä ja yliopistonlehtori. Hän toimii Lapin yliopistossa oikeusinformatiikan yliopistonlehtorina.
Riekkinen väitteli vuonna 2019 oikeustieteen tohtoriksi Lapin yliopistosta aiheenaan "Sähköiset todisteet rikosprosessissa". Riekkinen keskittyy tutkimuksessa tietotekniikan vaikutuksiin oikeusprosesseihin, uusien teknologioiden tietosuojaan sekä sananvapauteen tietoverkkoissa. 
Riekkinen on ollut asiantuntijana kommentoimassa tiedotusvälineille tutkimusalansa aiheita mm. liittyen salaisten pakkokeinojen valvontaan sekä salakuvaamiseen. Riekkinen on Juristiliiton valtuuskunnan jäsen.
Riekknien kirjoitti ylioppilaskirjoituksissa kahdeksan laudaturia ja valmistui ylioppilaaksi Viitasaaren lukiosta.
NRJ (Suomi)

NRJ, virallisesti Radio NRJ Finland Oy, (lausutaan , niin kuin ranskan sana "énergie" ’energia’, , ) on Suomessa vuonna 1995 toimintansa aloittanut valtakunnallinen kaupallinen radiokanava. NRJ on yksityinen, valtakunnallinen radioasema, jonka kuuluvuusalueella asuu noin 4,4 miljoonaa suomalaista.
NRJ:llä on Kansallisen Radiotutkimuksen mukaan 342 000 viikkokuuntelijaa. NRJ soittaa hittimusiikkia laajasti ja sen ohjelmaformaatti perustuu EHR (European Hit Radio) -formaattiin.
Kanava on osa vuonna 1981 perustettua Ranskan NRJ:n hallinnoimaa Euroopan suurinta radioketjua.
NRJ:n tunnuslause on ”Hit Music Only!” (). NRJ oli vuonna 2009 ja 2013 "vuoden radio".
NRJ:n toimitus sijaitsee yhdessä Radio Nostalgian kanssa Helsingin Kaapelitehtaalla.
Ohjelmat ja juontajat.
Ohjelmat.
Viikonloput.
Muina aikoina kuullaan tauotonta musiikkia, "HiNRJ Iltat Music Only!"
Aiempia ohjelmia.
NRJ Top 10 -lista esitettiin viimeisen kerran torstaina 23. toukokuuta 2019.
Palkinnot.
Radiogaala 2009:
Radiogaala 2010:
Radiogaala 2012:
Radiogaala 2013:
Radiogaala 2019:
Radiogaala 2023:
Radiogaala 2024:
Radiogaala 2025:
Kolbjørn Varmann

Kolbjørn Sigurd Verner Varmann (23. joulukuuta 1904 Nordfjordeid – 13. elokuuta 1980) oli norjalainen pappi ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1950–1965 sekä toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1955–1960. Vuosina 1945–1955 hän oli Tysfjordin pormestari ja 1963–1974 Finnmarkin maaherra.
Mons Lid

Mons Lid (8. huhtikuuta 1896 Bergen – 3. maaliskuuta 1967) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1945–1949 ja toimi Norjan valtiovarainministerinä 1955–1956. Vuosina 1949–1964 hän oli Hordalandin maaherra.
Fremover

Fremover on norjalainen vuonna 1903 perustettu sanomalehti, jonka kotikunta on Narvik. Lehti ilmestyy neljästi viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Niina Seppälä

Niina Seppälä os. Luomanen (s. 1. elokuuta 1983) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Seppälä edusti urallaan Superpesiksessä Pattijoen Urheilijoita, Ylihärmän Pesis-Junkkareita, Rauman Feraa ja Porin Pesäkarhuja. Hänen kasvattajaseuransa on Reisjärven Pilke. Seppälä saavutti yhden SM-hopean kaudella 2008 ja yhden SM-pronssin kaudella 2009. Seppälä pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 2006. Hän pelasi ulkokentällä lukkarina. 
Seppälä pelasi 172 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhdeksän kunnaria ja 148 tavallista juoksua, toi 50 juoksua ja keräsi 504 kärkilyöntipistettä. Seppälä pelasi 67 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 42 tavallista juoksua, toi 11 juoksua ja keräsi 170 kärkilyöntipistettä. Seppälä pelasi kuusi Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja 11 tavallista juoksua, toi seitsemän juoksua ja keräsi 38 kärkilyöntipistettä.
Tornado (romaani)

Tornado on Ilkka Remeksen kirjoittama romaani, joka julkaistiin 13. joulukuuta 2022. Romaanin kustantaja on WSOY. Se on suomenkielinen ja se on kovakantisena, e-, ja äänikirjana. Kirja on jännityskirjallisuutta.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" arvostelussa kirjaa kutsuttiin poukkoilevaksi.
Libyan punta

Libyan punta () oli Libyan rahayksikkö vuosina 1952–1971 ennen Libyan dinaarin käyttöön ottoa. Se jakautui sataan piasteriin ja tuhanteen millièmiin.
Libyan itsenäistyessä vuonna 1951 maassa oli käytössä kolme rahayksikköä. Tripolitaniassa käytettiin brittiläisen sotilashallinnon liiraa, Kyrenaikassa Egyptin puntaa ja Fezzanissa Algerian frangia. Oma raha otettiin käyttöön maaliskuussa 1952. Yksi Libyan punta vaihdettiin 480 liiraan, 97,5 Egyptin puntaan tai 980 frangiin.
Libyan punnan laski liikkeelle Lontoossa kokoontunut Libyan valuuttalautakunta, johon kuuluivat myös Britannian, Ranskan, Italian ja Egyptin edustajat. Libyan kansallispankki -niminen keskuspankki perustettiin vuonna 1956.
Libya kuului punta-alueeseen. Sen rahayksikkö vastasi yhtä Englannin puntaa ja sen kulta-arvo oli 2,48828 grammaa. Englannin punnan devalvoinnin yhteydessä vuonna 1967 sen arvoksi tuli 0,857143 Libyan puntaa. Libyan dinaari otettiin käyttöön syyskuussa 1971, ja punnat vaihdettiin dinaareiksi suhteessa yksi yhteen.
Kuningas Idrisin kuvalla varustettu ensimmäinen sarja vuodelta 1952 käsitti ¼, ½, 1, 5 ja 10 punnan setelit. Vuosina 1958–1959 julkaistiin kuvaton ½, 1, 5 ja 10 punnan sarja ja 1960-luvulla samanlainen sarja, joka käsitti myös ¼ punnan setelin. Samat arvot julkaistiin myöhemmin pienennetyssä koossa. Kolikkojen arvot olivat 1, 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 millièmiä sekä 1 ja 2 piasteria.
Oleksandra Ustinova

Oleksandra Jurijivna Ustinova (; s. 2. lokakuuta 1985) on ukrainalainen poliitikko, joka valittiin Verh’ovna Radaan vuoden 2019 parlamenttivaaleissa. 
Ustinova opiskeli Kiovan Mohyla-akatemiassa politiikan tutkimusta ja valmistui maisteriksi vuonna 2009. Vuosina 2018–2019 hän opiskeli Stanfordin yliopistossa. Vuodesta 2006 hän on työskennellyt viestintäjohtajana Krasni komunikatsiji -PR-yrityksessä. Hän työskenteli PR-johtajana Magentolla ja vuodesta 2011 lähtien Magenton ostaneella eBayllä.
Vuonna 2014 Ustinova osallistui Ukrainan vallankumoukseen ja toimi sen jälkeen vapaaehtoisena itä-Ukrainan sodassa kuolleiden sotilaiden vanhempia auttavassa järjestössä. Vuodesta 2015 hän on toiminut asiantuntijana korruptionvastaisessa kansalaisjärjestössä. Vuonna 2015 hänet valittiin Ukrainan korruptionvastaisen viraston hallintaneuvostoon.
Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Ustinova valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Holos-puolueen listan viidentenä. Vuonna 2020 hän pyrki puolueen ehdokkaana Vinnytsjan kaupunginjohtajaksi. Kesäkuussa 2021 hän ja yhdeksän muuta puolueen kansanedustajaa ilmaisi epäluottamuksensa puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajaa Kira Rudykiä kohtaan ja perusti oman yhdistyksen nimeltä Spravedlyvist (’oikeudenmukaisuus’). Joulukuussa 2021 hänet valittiin Holosin parlamenttiryhmän puheenjohtajaksi.
Jana Zinkevytš

Jana Vadymivna Zinkevytš (; s. 2. heinäkuuta 1995 Rivne) on ukrainalainen poliitikko ja entinen sotilas.
Zinkevytš liittyi vuonna 2014 vapaaehtoisena Oikean sektorin pataljoonaan ja taisteli Itä-Ukrainan sodassa kesällä 2014, minkä jälkeen hän perusti Hospitaljery-lääkintäpataljoonan. Vuonna 2015 hän perusti Pavlohradiin lääkintämiesten koulutuskeskuksen. Joulukuussa 2015 hän joutui liikenneonnettomuuteen, jonka seurauksena hän halvaantui alaraajoistaan. Vuonna 2017 hän aloitti opinnot Dnipron lääketieteellisessä valtionyliopistossa. Vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Zinkevytš valittiin Ukrainan parlamenttiin eli Verh’ovna Radaan Euroopan solidaarisuus -puolueen listan seitsemäntenä, riippumattomana ehdokkaana. Vuonna 2022 hänet valittiin BBC:n 100 Women -listalle.