Hermann Samuel Reimarus

Hermann Samuel Reimarus (22. joulukuuta 1694 Hampuri – 1. maaliskuuta 1768 Hampuri) oli saksalainen filosofi, teologi ja kielitieteilijä. 
Hän toimi neljänkymmenen vuoden ajan itämaisten kielten professorina Hampurin akateemisessa lukiossa.
Elämäkerta.
Hermann Samuelin vanhemmat olivat luterilainen pastori Nikolaus Reimarus (1663–1716/1724) ja arvostetun hampurilaisen porvarissuvun tytär Johanna Wetke (1664–1727), hän oli heidän vanhin lapsensa. Hän sai perusteellisen koulutuksen vuodesta 1708 eteenpäin Hampurin Johanneum-lukiossa (Gelehrtenschule des Johanneums), jossa hänen isänsä oli opettajana. Vuonna 1710 hän jatkoi opintojaan Hampurin akateemisessa lukiossa teologi, latinisti ja kreikan tutkija Johann Albert Fabriciuksen (1668–1736) johdolla.
Vuonna 1714 Reimarus aloitti 19-vuotiaana teologian, filosofian ja itämaisten kielten opinnot Jenan yliopistossa. Hampurilaisen opettajansa Fabriciuksen avulla hän muutti Wittenbergiin vuonna 1716 , missä hän suoritti Wittenbergin yliopistossa maisterin tutkinnon heprean leksikologian väittelyssä ja hänestä tuli filosofisen tiedekunnan osa-aikainen professori vuonna 1719. Vuosina 1720–1721 Reimarus teki opintomatkan Alankomaihin ja Englantiin ja lyhyen Wittenbergissä oleskelun jälkeen hän otti vastaan ​​Wismarin kaupunginkoulun rehtorin viran vuonna 1723.
Saatuaan Johann Albert Fabriciuksen tukemana itämaisten kielten professuurin Hampurin akateemisessa lukiossa vuonna 1728, Reimarus avioitui samana vuonna kollegansa ja entisen opettajansa tyttären Johanna Friederike Fabriciuksen (1707–1783) kanssa. Reimarus oli Hampurin akateemisen lukion rehtorina 40 vuotta. Tänä aikana hän kirjoitti useita filologisia, teologisia ja filosofisia teoksia, kehittyi tärkeäksi ja arvostetuksi hahmoksi Hampurin julkisessa elämässä, liikkui valistuneissa piireissä ja loi yhteyksiä aikansa merkittäviin henkilöihin. Reimarus oli yksi vuonna 1765 perustetun Hampurin taiteen ja hyödyllisten käsitöiden edistämisseuran perustajista. Vuodesta 1760 hän oli Venäjän tiedeakatemian kunniajäsen Pietarissa.
Vain kymmenen päivää ennen kuolemaansa 1. maaliskuuta 1768 Reimarus kutsui ystävänsä illalliselle ja kertoi heille, että tämä oli hänen jäähyväisateriansa.
Tieteellinen työ.
Reimaruksen näkemykset Jeesuksesta ja kristinuskon alkuperästä tulivat julki hänen postuumisti julkaistuissa kirjoituksissaan. Hän muun muassa puolusti deismiä ja katsoi kristittyjen vääristäneen Jeesuksen sanoman. Jeesus halusi hänen mukaansa seuraajiensa pysyvän juutalaisina eikä siis aikonut perustaa uutta uskontoa. Reimaruksen työ käynnisti historiallisen Jeesuksen etsinnän. 
Reimarus kiinnitti huomiota siihen, että Raamatun kertomuksia on mahdoton sovittaa yhteen luonnontieteen kanssa. Hänen mukaansa tekstien ennakkoluuloton lukija huomaa, että Raamattu on ”vanhojen satujen kokoelma”, se on ”hulluuden ja pahuuden historia”, kiihkomielien kirjoittama ja ”täynnä pappien petoksia”. Raamatun väkivaltaiset kertomukset eivät ole hyväksyttäviä sen paremmin kuin yleisen historian väkivaltaiset kertomukset. Koska Raamattu perustuu valehteluun, koko kristinusko on suurelta osin petosta. Raamattu on kokoelma satuja, murhenäytelmiä ja turhia tarinoita. Reimarus ehdotti, että uskonto tulisi tulkita luonnon näytelmäksi ja ainoa jumala, josta voidaan puhua, on kaikkeuden tapahtumiin puuttumaton luojajumaluus.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hän avioitui vuonna 1728 Johanna Friederike Fabriciuksen (1707–1783) kanssa, joka oli teologi, latinisti ja kreikan tutkija Johann Albert Fabriciuksen ja Margaretha Schulzen tytär.
Heille syntyi seitsemän lasta, joista aikuiksi asti elivät: