tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sasha Mäkilä

Sasha Mäkilä (s. 19. kesäkuuta 1973 Kerava) on suomalainen kapellimestari. Hän opiskeli aluksi musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja sellonsoittoa Helsingin konservatoriossa, ennen kuin siirtyi opiskelemaan orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa professori Leonid Kortšmarin luokalla. Vuonna 2004 Mäkilä nimitettiin Pietarissa toimivan Venäjän kansalliskirjaston sinfoniaorkesterin kapellimestariksi .
Myöhemmin Sasha Mäkilä jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa Leif Segerstamin kapellimestariluokalla, sekä David Zinmanin johdolla Aspenin kapellimestariakatemiassa Yhdysvalloissa. Hän on myös toiminut David Zinmanin assistenttina Zürichin Tonhalle-orkesterissa. Mäkilä on opiskellut myös useilla orkesterinjohdon mestarikursseilla mm. Kurt Masurin, Jorma Panulan ja Juri Simonovin ohjauksessa.
Vuonna 2005 Mäkilä oli finalisti Suwonin kansainvälisessä kapellimestarikilpailussa Etelä-Koreassa ja vuonna 2006 hän voitti kolmannen palkinnon kansainvälisessä Vakhtang Jordania -kapellimestarikilpailussa Yhdysvalloissa.
Vuodesta 2007 vuoteen 2010 Sasha Mäkilä toimi Ranskan kansallisorkesterissa Kurt Masurin apulaiskapellimestarina. Keväällä 2010 Franz Welser-Möst nimitti Mäkilän assistentikseen Clevelandin orkesteriin . Vuodesta 2012 vuoteen 2016 Mäkilä toimi Mikkelin kaupunginorkesterin ylikapellimestarina, ja vuonna 2017 hänet nimitettiin Krasnojarskin sinfoniaorkesterin päävierailijaksi.
Sasha Mäkilän kapellimestarivierailut ulottuvat Euroopan lisäksi Aasiaan, Yhdysvaltoihin ja Etelä-Afrikkaan . Oopperakapellimestarina hän debytoi vuonna 2004 ja on johtanut Suomen ensiesitykset Philip Glassin oopperoista Les enfants terribles ja In The Penal Colony. Mäkilä on myös kantaesittänyt paljon uutta suomalaista musiikkia, muun muassa Kalevi Ahoa .
Vuonna 2013 Sasha Mäkilälle myönnettiin Helsingin yliopiston Pacius-palkinto. Vuonna 2018 Mäkilä väitteli musiikin tohtoriksi Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa aiheenaan Leevi Madetojan sinfoniat. Vuodesta 2020 Sasha Mäkilä on toiminut vierailevana tutkijana Taideyliopiston tutkimusinstituutissa. Hän on myös "Synkooppi"-lehden päätoimittaja.
Italian–Turkin sota

Italian ja Turkin sota (tunnetaan Italiassa myös nimellä "guerra di Libia", "Libyan sota", ja Turkissa nimellä "Trablusgarp Savaşı", "Tripolitanian sota") oli sota, joka käytiin osmanien valtakunnan ja Italian välillä 29. syyskuuta 1911 – 18. lokakuuta 1912
Tapahtumat.
Pääministeri Giovanni Giolittin johtama Italian hallitus Roomassa julisti 29. syyskuuta 1911 Osmanien valtakunnalle sodan. Tätä ennen umpeutui 24 tunnin uhkavaatimus, jossa Rooma peräsi Osmanien valtakunnalta suostumusta Tripolin ja Kyrenaikan miehitykseen.
Italian 18 aluksen laivue avasi 30. lokakuuta tulen Tripolin linnaketta vastaan. Italian armeija hyökkäsi Tripoliin ja onnistui valtaamaan kaupungin. Tämän jälkeen Italia valloitti Kyrenaikan ja rannikkoseudut, mutta ei onnistunut sisämaan valtauksessa Omar Mukhtarin joukkojen vastarinnan vuoksi.
Ouchyn rauhansopimus allekirjoitettiin 18. lokakuuta 1912 Ouchyn kaupungissa Lausannen lähistöllä. Sopimuksessa Kyrenaika ja Tripolitania luovutettiin Italialle.
Italian marssittua Tripoliin se järjesti verilöylyn, jossa satoja arabeja ammuttiin tai vangittiin heidän noustuaan vastarintaan. Tripolin verilöyly lisäsi muiden valtioiden arvostelua Italian siirtomaapolitiikkaa kohtaan. Libyan miehitys oli kallis hanke Italialle. Sen arvioitiin käyttäneen 30 miljoonaa liiraa joka kuukausi.
1920- ja 1930-luvulla Italia harjoitti Libyassa kovaotteista siirtomaapolitiikkaa. Sen armeija kukisti beduiinien kansannousun Fezzanissa. Tänä aikana Italiasta muutti paljon ihmisiä Libyaan töihin. Maahan rakennettiin nykyaikainen tieverkosto ja myös muuta infrastruktuuria kehitettiin.
Italia valtasi Osmanien valtakunnan provinssit Tripolitanian ja Kyrenaikan, joista muodostuu myös nykyinen Libyan valtio, sekä Ródoksen saaren ja kreikkaa puhuvan Dodekanesian saariston Anatolian lähellä.
Merkitys.
Vaikka sota oli suhteellisen vähäpätöinen, se oli merkittävä ensimmäisen maailmansodan esinäytös sytyttäessään nationalismin kipinän Balkanilla. 
Sodassa nähtiin myös merkittäviä sotateknologian kehitysaskelia varsinkin sotilasilmailussa. 23. lokakuuta 1911 italialainen kapteeni Carlo Piazza lensi turkkilaisten linjojen yllä tiedustelulennolla. Ensimmäisen kerran lentokonetta käytettiin pommittamiseen 1. marraskuuta 1911 Libyassa, kun italialainen luutnantti Giulio Gavottin pudottaessa Taube-yksitasostaan neljä kahden kilon kranaattia 185 metrin korkeudesta. Suurin osa kranaateista räjähti aavikolla, ja ainoat vahingot kohdistuivat sivullisiin.
Keskustelu Vapahtajan kanssa

Keskustelu Vapahtajan kanssa on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi III, kirja 5). Kirjoituksesta tunnetaan vain yksi hyvin vaurioitunut koptinkielinen kappale. Säilyneistä osista on voitu päätellä, että kyseessä on dialogimuotoinen keskustelu Jeesuksen kanssa. Keskustelun keskellä on muutama laajempi keskeytys, jotka vaikuttavat olevan poissa paikaltaan ja jotka on vain pinnallisesti upotettu dialogiin.
Sisältö.
Dialogi alkaa joukolla esoteerista tietoa ja sen tavoittelua koskevia kysymyksiä. Tämän jälkeen kirjoitus siirtyy käsittelemään maailman alkuperää. Luomisen jälkeen siirrytään gnostilaiseen kysymys-vastaus-osioon siitä, kuinka pelastus saavutetaan "gnosiksen" avulla. Tämä kuitenkin keskeytyy luonnonhistoriallisella esityksellä neljästä klassisesta alkuaineesta, taivaan ja maan voimista, jne. Tämän jälkeen kirjoituksessa esitetään apokalyptinen näky, jossa Tuomaalle, Marialle ja Matteukselle näytetään helvetti maan reunan suojasta, ja enkeli julistaa, että aineellinen maailma oli paha luomus, jota ei ollut tarkoitettu syntyväksi. Tämä viittaa gnostilaiseen käsitykseen pahasta luojajumalasta, demiurgista. Lopulta teksti palaa jälleen dialogiin.
Tekstin poikkeamat sivukertomuksiin sekä se, että Jeesuksesta käytetään välillä nimitystä ”Herra” ja välillä nimitystä ”Vapahtaja”, viittaavat joidenkin tutkijoiden mukaan siihen, että kirjoitus olisi koottu neljästä tai viidestä erillisestä kirjoituksesta. Koska kirjoitus on kuitenkin niin vahingoittunut, on osoittautunut liian vaikeaksi tutkia, mitä nämä kirjoitukset voisivat olla. Dialogilla on kuitenkin joitakin yhtäläisyyksiä "Tuomaan evankeliumin" kanssa.
Vaikka teksti vaikuttaakin naisvihamielistä sanoessaan, että naisten tulisi ”luopua siitä mitä nainen tekee” (s. 144), sen katsotaan yleisesti viittaavan enemmän luopumiseen seksuaalisuudesta ja siten lasten synnyttämisestä, mikä kuvaa gnostilaisten ruumisvihamielisyyttä.
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2006

Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2006 kymmenennen kerran. Kilpailut pidettiin Helsingissä Mäkelänrinteen uintikeskuksessa 7.–10. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Kilpailujen järjestelytoimikunnan puheenjohtajana toimi Jukka Vilske. Kilpailuissa tehtiin yhteensä kolme maailmanennätystä, viisi Euroopan ennätystä ja seitsemän kisaennätystä. Suomen menestynein uimari Jani Sievinen päätti kilpailu-uransa Helsingin Euroopan-mestaruuskilpailuihin.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Christoffelin symboli

Christoffelin symboli on erikoistapaus affiinista konnektiosta. Christofelin symboli on keskeinen tekijä kovariantissa derivoinnissa ja se sisältyy myös geodeettisen viivan yhtälöön, jonka ratkaisuna saadaan tutkittavassa avaruudessa lyhin reitti kahden pisteen välillä. Myös Riemannin kaarevuustensori määritellään Christoffelin symbolien avulla. Käytännön sovelluksissa niitä tulee vastaan erityisesti yleisessä suhteellisuusteoriassa. Symboli on nimetty saksalais-ranskalaisen matemaatikon Elwin Bruno Christoffelin (1829–1900) mukaan.
Olkoon formula_1-ulotteisen avaruuden formula_2-ulotteinen aliavaruus, siis "pinta", annettu parametrimuodossa
formula_3.
Lasketaan pintaa kuvaava uusi suure
formula_4.
Tässä esiintyvä formula_5 tarkoittaa tavallista kahden vektorin välistä pistetuloa. Skalaarifunktiota formula_6 kutsutaan Christoffelin symboliksi.
Käyttämällä Einsteinin summaussääntöä Christoffelin symboli voidaan lausua metrisen tensorin formula_7 avulla siten, että
formula_8
Tästä muodosta symboleita ei kuitenkaan yleensä käytännössä kannata laskea. Huomaa, että vaikka Christoffelin symboli ensinäkemältä näyttääkin tensorilta, se määritelmänsä perusteella on vain tavallinen skalaarifunktio.
formula_9
formula_10
Mañğystaun alue

Mañğystaun alue (; ) on hallintoalue Kazakstanin lounaisosassa. Sen keskus on Aqtaun kaupunki. Alueen pinta-ala on 165 700 neliökilometriä. Siellä oli 808 993 asukasta vuonna 2025.
Maantiede, ilmasto ja luonto.
Mañğystaun alue rajoittuu pohjoisessa Kazakstanin Atyraun ja koillisessa Aqtöben alueisiin, idässä Uzbekistaniin kuuluvaan Karakalpakstaniin, etelässä Turkmenistaniin ja lännessä Kaspianmereen. Se sijaitsee Kaspian syvängöllä ja Ustjurtin laakion länsiosassa. 
Alue on pinnanmuodostukseltaan hyvin vaihteleva. Pohjoisessa on alavia suolasoita ja hiekkamaita, keskiosassa Mañğystauvuoret (korkein kohta Besşoqy 556 metriä) ja etelässä tasankoja ja syviä painaumia kuten Qaraqia (132 metriä merenpinnan alapuolella). Alueella on paljon öljy- ja maakaasuesiintymiä sekä muita hyötykaivannaisia kuten rautamalmia, ruskohiiltä, kalkkikiveä, kuorisoraa ja merkeliä.
Seudun ilmasto on mantereinen ja hyvin kuiva. Talvi on lyhyt ja melko kylmä ja kesä hyvin kuuma. Tammikuun keskilämpötila on etelässä nollasta −4:ään ja pohjoisessa −8:sta –12:een astetta. Heinäkuun keskilämpötila on 26–28 astetta. Toisinaan lämpötila kohoaa jopa 45 asteeseen. Vuotuinen sademäärä on 120–160 millimetriä. Pysyviä vesistöjä ei ole, mutta alueella on huomattavat pohjavesivarat.
Kasvillisuus koostuu etupäässä aavikkojen marunoista, otakilokeista ja muista suolakkokasveista. Eläinkuntaan kuuluvat susi, kettu, kuhertajagaselli, saiga-antilooppi, jyrsijät, linnut ja käärmeet. Kaspianmeressä on paljon kalaa. Alueella sijaitsee Ustjurtin luonnonpuisto.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Vuonna 1973 muodostettu Mañğyşlaqin alue liitettiin vuonna 1988 Atyraun alueeseen, mutta se perustettiin uudelleen Mañğystaun alueena vuonna 1990. Se jakautuu hallinnollisesti Beineun, Qaraqian, Mañğystaun, Mūnailyn ja Tüpqarağanin piireihin sekä Aqtaun ja Jañaözenin kaupunkipiireihin. Kaupunkeihin kuuluu myös Fort-Şevçenko.
Alueen asukasmäärä on kasvanut 2000-luvulla yli kaksikertaiseksi. Kaupunkiväestön osuus on 46,2 prosenttia. Asukkaista 91,7 prosenttia on kazakkeja, 3,9 prosenttia venäläisiä, 0,9 prosenttia karakalpakkeja ja 0,8 prosenttia azereja.
Liikenne ja talous.
Beineusta on rautatieyhteys Aqtaun kautta Jañaözeniin. Maanteitä on yhteensä 2 581 kilometriä. Aqtaussa, Fort-Şevçenkossa ja Qūryqissa on merisatamat.
Seudulla harjoitettiin 1960-luvulle saakka karjanhoitoa, pienimuotoista viljan viljelyä, kalastusta ja suolan tuotantoa. Vuonna 1965 alettiin hyödyntää Özenin öljy- ja kaasuesiintymiä.
Alueen pääelinkeno on öljy- ja kaasuteollisuus. Lisäksi on konepaja, muovitehdas, rakennustarvike-, elintarvike- ja kevyttä teollisuutta. Vuonna 1973 valmistunut Aqtaun ydinvoimala tuottaa myös juomavettä. Kaspianmerellä harjoitetaan kalastusta.
Sharon Bezaly

Sharon Bezaly (s. 2. lokakuuta 1972 Tel Aviv, Israel) on israelilaissyntyinen huilutaiteilija. Hän oli levytuottaja Robert von Bahrin puoliso, ja hän sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 2006.
Bezaly aloitti huilunsoiton 11-vuotiaana. Hän piti ensikonserttinsa Israelin filharmonikkojen solistina 14-vuotiaana, kapellimestarina oli Zubin Mehta. Huilutaiteilija Jean-Pierre Rampalin kannustamana hän jatkoi opintojaan Pariisissa. Bezaly on sittemmin esiintynyt solistina muun muassa Tokion filharmonikkojen, Minnesotan sinfoniaorkesterin, Amsterdamin Concertgebouw-orkesterin, BBC Wales -sinfoniaorkesterin ja Camerata Academica Salzburg -orkesterin kanssa useissa maailman tunnetummissa konserttisaleissa, kuten Wienin Musikvereinissa ja Châtelet’ssa Pariisissa. Lisäksi hän on tehnyt uraa kamarimuusikkona ja esiintynyt muun muassa Gidon Kremerin kanssa. 
Bezaly on saanut muun muassa saksalaisen Echo Klassikin Vuoden instrumentalisti -palkinnon, ja Cannes Classicalin Vuoden nuori taiteilija -palkinnon. Lisäksi hänen levynsä ovat saaneet useita kansainvälisiä äänitepalkintoja. Monet nykysäveltäjät, kuten Kalevi Aho, Sofija Gubaidulina, Christian Lindberg ja Christopher Rouse, ovat omistaneet teoksiaan hänelle.
Anfield

Anfield on vuonna 1884 rakennettu jalkapallostadion Liverpoolissa, Englannissa. Sen tämänhetkinen käyttäjä on Liverpool FC, joka tuli stadionin vuokralaiseksi 1892 toisen liverpoolilaisseuran Everton FC:n riitaannuttua stadionin silloisen vuokraisännän John Houldingin kanssa. Everton siirtyi modernimmalle stadionille Goodison Parkille, joka sijaitsee Stanley Park -puiston pohjoispäässä, kun taas Anfield sijaitsee puiston toisessa päässä. Kentän mitat ovat 101 × 68 metriä. 
The Kop.
Perinteisesti uskollisimmat ja äänekkäimmät Liverpoolin kannattajat seuraavat otteluita Kop-päätykatsomosta. ”Spion Kop” on etenkin Britanniassa melko yleinen nimitys katsomonosille, jotka ovat rakenteeltaan jyrkkiä. Nimi perustuu siihen, että ne muistuttavat Ladysmithissä Etelä-Afrikassa sijaitsevasta kukkulasta, jonka laella käytiin toisen buurisodan aikana Spion Kopin taistelu. Anfieldin päätykatsomo lienee ensimmäinen, jolle kyseinen nimitys annettiin virallisesti (1928).
Jahvetti

Jahvetti voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Tuomas Kilvoittelijan kirja

Tuomas Kilvoittelijan kirja tai Tuomaan kirja on "Uuden testamentin" apokryfisiin kirjoihin kuuluva kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi II, kirja 7). Sitä ei tule sekoittaa "Tuomaan evankeliumiin".
Historia.
"Tuomas Kilvoittelijan kirja" on ajoitettu noin vuosiin 150–225. Kirjoituksen ainoa tunnettu koptinkielinen käsikirjoitus perustuu mitä todennäköisimmin kreikankieliseen alkutekstiin. Kirjoituksen muodostumisesta on useita teorioita. Koska kirjoituksesta vain noin kolme viidesosaa muodostaa dialogin ja loppuosa on Jeesuksen monologia, kirjoitus on alun perin saattanut muodostua kahdesta erillisestä kirjoituksesta. Koska kirjoituksella on kaksi nimeä, jotkut ovat arvelleet sen olleen alun perin kirje, ”Kilvoittelijan kirje”, jonka on kirjoittanut hellenistisen filosofian omaksunut juutalainen. Myöhemmin kirjoitukselle olisi annettu kristillinen asetelma ja se olisi muutettu dialogiksi.
Lisäksi koska kirjoittajaksi on nimetty ”Mattaias”, jotkut ovat arvelleet sen olevan kadonnut "Mattiaan evankeliumi".
Sisältö.
Kirjoituksen alku on hyvin samanlainen kuin "Tuomaan evankeliumissa" – kirjoitus esittää olevansa Jeesuksen salattua opetusta apostoli Tuomaalle. Näiden kirjoitusten välillä on myös muita yhteyksiä muun muassa pelastusta koskevissa käsityksissä.
Kirjoituksen sisältö on tyyliltään melko gnostilainen siinä, että se painottaa yksityistä, salattua tietoa. Kirjoituksesta kuitenkin puuttuvat kaikki viittaukset gnostilaiseen kosmologiaan, jotka ovat tyypilliä useille muille erityisesti setiläisen gnostilaisuuden kirjoituksille. Näin teksti on todennäköisemmin tulosta juutalaisen ja hellenistisen ajattelun yhteensulautumasta, joka on osoitettu kristilliselle yleisölle.
Jeesus puhuu Tuomaalle ”kaksoisveljenään” ja ”tosi ystävänään” ja kertoo hänelle kuolevaisuudesta ja erityisesti seksuaalisuudesta. Kirjoitus käsittelee muun muassa seksuaalisuuden pahuutta ja selibaatin hyötyjä. Jeesus selittää, kuinka selibaatti tarjoaa tien pelastukseen, ja kuinka seksuaalinen halu on tuli, joka juovuttaa mielet ja saa sielut suunniltaan. Viisas kuitenkin pakenee himoa ja totuuden etsijä voi löytää levon. Lopussa Jeesus kuvaa, minkä rangaistuksen selibaatin pilkkaajat saavat, ja lausuu kaksitoista valitusta himosta, joka polttaa Tuomasta.
Impious Havoc

Impious Havoc on suomalainen black metal -yhtye. Impious Havoc perustettiin Huittisissa vuonna 2001.
Keratiini

Keratiinit eli sarveisaineet ovat ryhmä kuitumaisia, säikeisiä ja veteen liukenemattomia proteiineja. Ihmisellä keratiinia on erityisesti hiuksissa ja kynsissä. Keratiinien rakenteelle ovat tyypillisiä rikkipitoiset kysteiini-aminohapot.
α-keratiineja on esimerkiksi eläinten ja ihmisten karvoissa, kynsissä, sarvissa, kavioissa ja sorkissa. Kovempia β-keratiineja on matelijoiden suomuissa, kynsissä ja kilvissä ja lintujen sulissa, nokissa ja kynsissä. Ihon epidermiksen soluissa on keratiinia sisältävä tukirakenne, joka tekee ihosta vedenpitävän ja antaa sille yhdessä kollageenin ja elastiinin kanssa kestävyyttä ja joustavuutta.
Hydraulinen muovaus

Hydraulinen muovaus eli hydromuovaus on levyn, suljetun kappaleen tai putken muovausta staattisella nestepaineella. Nesteenä voi olla veden emulsio tai öljy. Nestepaine on yleensä luokkaa 3000-5000 baaria. Hydromuovauksessa voimat kehittyvät niin suuriksi, että muotteja sulkemaan tarvitaan puristin, jonka puristusvoima voi olla tuhansia tonneja, autoteollisuuden sovelluksissa joskus jopa 10000 tonnin luokkaa. Hydromuovaus antaa vapauksia muovattavan kappaleen muotoilulle, voidaan säästää työkalukustannuksissa ja välttää hitsausliitoksia. Tyypillisiä hydromuovattuja tuotteita ovat monimutkaiset putkikappaleet, esimerkkinä auton pakosarjan putkisto. 
Hydromuovaus on suuren laitekokonsa ja suuren investointikustannuksensa vuoksi jäänyt vielä massiivisen sarjatuotannon, kuten autoteollisuus, työkaluksi. Sarjatuotannossa hydromuovaus on automaattisen linjan yksi osa.
Muovaus tapahtuu hydraulipuristimen (tai prässin) avulla, jonka toiminta perustuu Pascalin lakiin. Prässissä kohdistetaan kapean nestesylinterin pieneen poikkipinta-alaan tietty voima esim. painamalla sitä alaspäin. Saman suuruinen voima kohdistuu puristimessa olevaan suuremman poikkipinta-alan sylinteriin, jolloin suurempi sylinteri työntyy ulospäin. Vaikka paine, eli voima pinta-alayksikköä kohden on sama molemmissa sylintereissä (ks. kuvan yhtälö), on kokonaisvoima moninkertainen suuremman poikkipinta-alan sylinterissä juurikin sen suuremman poikkipinta-alan vuoksi. Ilmiö on seurausta nesteiden erittäin pienestä kokoonpuristuvuudesta. Suuremman poikkipinta-alan sylinteri kuitenkin liikkuu vähemmän suhteessa pienempään sylinteriin, sillä suuren sylinterin liikuttamiseksi täytyy pienemmän sylinterin syrjäyttää enemmän nestettä. Siksi pienemmän sylinterin täytyy suhteessa liikkua enemmän ja siten molempien sylinterien tekemä työ (joka on voiman ja matkan tulo) on yhtä suuri mukaisesti. Laitteen toiminnan voi kiteyttää lauseeseen "mikä voimassa voitetaan, se matkassa hävitään". Laitetta voidaan myös käyttää raskaiden esineiden, kuten autojen, nostamiseen
Attraktori

Attraktori on faasiavaruuden joukko, johon dynaaminen systeemi päätyy, kun aikaa kuluu tarpeeksi ja jonka läheisyydessä se myös pysyy, vaikka systeemiä häirittäisiin hieman. Geometrisesti attraktori voi olla piste, käyrä, muu monisto tai jopa fraktaali. Attraktori on keskeinen käsite kaaosteoriassa.
Attraktorityyppejä.
Kiintopiste.
Kiintopiste on yksinkertaisin attraktori. Siinä attraktorina toimii jokin tietty faasiavaruuden piste. Esimerkiksi vapaasti roikkuvan heilurin pysähtyminen tasapainoasemaan vastaa päätymistä kiintopisteattraktoriin.
Kiintorengas.
Kiintopisteen kaksiulotteinen vastine, jossa systeemi jää kiertämään faasiavaruudessa suljetulla käyrällä. Kiintorengas vastaa dynaamisen systeemin jaksollista rataa. Kiintopisteen muuttumista kiintorenkaaksi kutsutaan Hopfin bifurkaatioksi.
Outo attraktori.
Outo attraktori on populaariesityksissä useimmin kuvattu attraktorityyppi. Ne ovat faasiavaruuden pistejoukkoja, joiden Hausdorffin dimensio ei ole kokonaisluku. Oudolla attraktorilla on siis fraktaalirakenne. Tunnetuimpia outoja attraktoreita ovat
Attraktioallas.
Ne attraktoria ympäröivät avaruuden pisteet, joista liikkeelle lähtiessään systeemin aikakehitys johtaa attraktoriin kutsutaan kyseisen attraktorin attraktioaltaaksi (engl. "basin of attraction"). Attraktioaltailla on etenkin numeerisessa matematiikassa suuri merkitys, sillä monilla algoritmeilla laskennan eri alkuarvot voivat johtaa eri ratkaisun löytymiseen.
Attraktioaltaan kiintoisa erikoistapaus ovat Wadan altaat. Nämä ovat faasiavaruuden erillisiä, yhtenäisiä ja avoimia joukkoja, joilla on sellainen (hyvin epäintuitiivinen!) ominaisuus, että niillä on yhteinen reunaviiva. Tämä on mahdollista vain jos altaiden reunaviivalla faasiavaruus sotkeutuu fraktaaliksi, jonka jokaisessa pisteessä kaikki altaat koskettavat toisiaan. Esimerkki kolmen altaan muodostamasta systeemistä on oheisessa kuvassa Newtonin algoritmin attraktioaltaista kompleksitasossa.
Qostanain alue

Qostanain alue (; ) on hallintoalue Kazakstanin pohjoisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Qostanain kaupunki. Alueen pinta-ala on 196 000 neliökilometriä. Vuoden 2021 väestönlaskennan mukaan siellä oli 833 643 asukasta.
Qostanain alue rajoittuu idässä Pohjois-Kazakstanin ja Aqmolan, kaakossa Qarağandyn ja Ūlytaun ja lounaassa Aqtöben alueisiin sekä lännessä Venäjän Orenburgin, luoteessa Tšeljabinskin ja pohjoisessa Kurganin alueisiin. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Lännessä on Uralin laakio, pohjoisessa Länsi-Siperian alanko, keski ja eteläosassa Turgain laakio ja kaakossa Kazakstanin kumpumaan länsiosa. Keskiosaa jakaa 700 kilometriä pitkä Turgain painanne. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, bauksiitti, kulta, nikkeli, asbesti, ruskohiili ja rakennusaineet.
Alueen ilmasto on mantereinen. Talvet ovat pitkiä ja kylmiä ja kesät melko kuumia ja kuivia. Keskilämpötila on tammikuussa –17:stä –19:ään ja heinäkuussa 19–20 astetta. Vuotuinen sademäärä on pohjoisessa 300 ja etelässä 170 millimetriä.
Alueella on paljon jokia ja pieniä järviä. Uralin laakiolta alkunsa saava Tobol ja sen sivujoet kuten Obağan virtaavat pohjoiseen ja Turgain laakiolta ja Kazakstanin kumpumaalta alkava Torğai lounaaseen. Etelässä on suolajärveen laskeva Ūly Jylanşyq. Joille on rakennettu patoja ja keinokastelulaitoksia.
Alueen pohjoisosassa on kapea metsäarovyöhyke ja etelämpänä ruoho- ja heinäaroa. Metsät koostuvat etupäässä koivusta ja poppeleista. Eläinkuntaan kuuluvat susi, kettu, korsakki, kärppä ja jänis. Metsäarovyöhykkeellä tavataan aasianmetsäkauriita ja etelän aavikoilla saiga-antilooppeja.
Vuonna 1936 perustettu alue jakautuu hallinnollisesti Altynsarinin, Amangeldın, Beiımbet Mailinin, Denisovin, Fedorovin, Jangeldinin, Jıtıqaran, Mendıqaran, Nauryzymin, Qamystyn, Qarabalyqin, Qarasun, Qostanain, Sarykölin, Ūzynkölin ja Äuliekölin piireihin sekä Arqalyqin, Lisakovin, Qostanain ja Rudnyin kaupunkipiireihin. Muita kaupunkeja ovat Jıtıqara ja Tobyl. Kaupunkiväestön osuus on 61,2 prosenttia. Asukkaista 44,6 prosenttia on kazakkeja, 33,5 prosenttia venäläisiä, 10,2 prosenttia ukrainalaisia, 3,7 prosenttia saksalaisia, 1,9 prosenttia valkovenäläisiä ja 1,7 prosenttia tataareja (vuonna 2025).
Alueen tärkein teollisuudenala on kaivosteollisuus, joka tuottaa varsinkin rautaa, asbestia ja bauksiittia. Lisäksi on muun muassa metalli-, kone-, rakennustarvike-, elintarvike- ja kevyttä teollisuutta. Maatalous on keskittynyt viljan, lihan ja maidon tuotantoon. Ylivoimaisesti suurin veronmaksaja oli vuonna 2022 rautamalmia louhiva Sokolov-Sarybain kaivoskombinaatti.
Matti Pellonpää (tuomari)

Matti Paavo Pellonpää (4. huhtikuuta 1950 Kankaanpää – 21. lokakuuta 2021 Espoo) oli suomalainen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos. Pellonpää toimi aiemmin Helsingin yliopiston kansainvälisen oikeuden professorina ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomarina. Korkeimpaan hallinto-oikeuteen hänet nimitettiin vuonna 2005, mutta hän oli tehtävästä virkavapaalla vuoden 2006 loppuun asti.
Koulutukseltaan Pellonpää oli oikeustieteen tohtori Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa "Expulsion in International Law: A Study in International Aliens Law and Human Rights with Special Reference to Finland" vuodelta 1984 käsitteli ulkomaalaisen karkottamista kansainvälisessä oikeudessa. Pellonpää suoritti myös "Master of Laws" -tutkinnon Toronton yliopistossa vuonna 1979.
Pellonpää oli toiminut myös ylimääräisenä tuomarina KHO:ssa, lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä sekä Yhdysvaltain ja Iranin välisen kansainvälisoikeudellisen välitystuomioistuimen (Iran–United States Claims Tribunal) lakimiehenä. Ennen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen organisaatiouudistusta Pellonpää toimi vuosina 1990–1999 tuomioistuimen yhteydessä toimineen Euroopan ihmisoikeustoimikunnan suomalaisjäsenenä.
 nimitti toukokuussa 2007 Matti Pellonpään johtokuntaan perustamaan rekisteriä (UNRoD – "United Nations Register of Damage Caused by the Construction of the Wall in the Occupied Palestinian Territory") Israelin turva-aidan aiheuttamista vahingoista. Riippumaton kolmihenkinen johtokunta määrittelee rekisterin säännöt ja toimintamuodot ja hallinnoi perustamisen jälkeen sen toimintaa. Rekisteri perustettiin Wieniin.
Oskar Rieding

Oskar (myös: "Oscar") Rieding (1840 – 1918) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten aloittelijoille tarkoitetuista helpoista viulukonsertoistaan, joista tunnetuin on konsertto h-molli Op. 35.
Rieding syntyi Pohjois-Saksassa ja opiskeli Berliinin musiikkiakatemiassa, myöhemmin myös Leipzigin konservatoriossa. 1860-luvun lopulla hän asettui Wieniin, josta Hans Richter kutsui hänet Budapestiin juuri perustetun kansallisoopperan kapellimestariksi. Rieding viihtyi Budapestissa yli 30 vuotta ja sävelsi joukon konserttoja ja salonkikappaleita viululle.
Greg Christian

Greg Christian (s. 29. huhtikuuta 1966) on yhdysvaltalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten Testament-nimisen thrash metal -yhtyeen basistina. Christian oli perustamassa Testamentia, jolloin yhtyeen nimi oli vielä The Legacy. Hän lähti yhtyeestä "Low"-albumin jälkeen, mutta palasi Reunion-kiertueelle ja soitti "Live in London" -livelevyllä, joka julkaistiin 2005. Testamentin ohella Christianilla on myös yhtye nimeltä Havocate. Christian käyttää Ibanezin bassoja. Kesäkuussa 2017 Christianin ilmoitettiin liittyneen Trauma-yhtyeeseen.
Eric Peterson

Eric Peterson (s. 14. toukokuuta 1964) on yhdysvaltalainen kitaristi. Parhaiten Peterson tunnetaan Testament-nimisen thrash metal -yhtyeen perustajajäsenenä ja ainoana yhtyeessä koko ajan mukana olleena jäsenenä. 
Peterson on myös perustanut Dragonlord-nimisen black metal -yhtyeen yhdessä Testamentin basistin, Steve DiGiorgion kanssa. Dragonlordissa Peterson on kitaran ohella ottanut vastuulleen myös laulajan tehtävät. Dragonlord on levyttänyt tähän mennessä kaksi albumia.
SABCA

Sociétés Anonyme Belge de Constructions Aéronautiques (SABCA) on belgialainen lentokonetehdas, joka kuuluu Dassault-konserniin. Muita omistajia hollantilainen Stork.
Yhtiön tuotteita ovat lentokoneiden, satelliittien ja kantorakettien osavalmistus ja Belgian ilmavoimien lentokoneiden raskas huolto. Sen liikevaihto oli vuoden 2005 ensineljäneksellä 54 miljoonaa euroa, ja se tuotti näytettyä voittoa 2,3 miljoonaa euroa.
Yhtiöllä on kolme toimipaikkaa
Historia.
Georges Nélis perusti 16. joulukuuta 1920 S.A.B.C.A.:n, jonka tuotanto perustui Belgian ilmavoimien tilauksiin.
Vuonna 1931 englantilainen Fairey-lentokonetehdas perusti tehtaan belgialaiseen Gosseliesin kaupunkiin pyrkien pääsemään kilpailemaan SABCAn kanssa "belgialaisena" yrityksenä. 
Naton perustamisen jälkeen yhtiö valmisti lisenssillä muun muassa F-84, Hawker Hunter, F-104 Starfighter ja F-16-hävittäjiä.
Inhibiittori

Inhibiittori on kemiassa aine, joka hidastaa kemiallista reaktiota ja biokemiassa aine, joka estää entsyymin toiminnan joko kokonaan tai osittain. Inhibiittorin vastakohta on katalyytti. 
Inhibiittorit biokemiassa.
Inhibiittorit voivat pysäyttää reaktion kulun kolmella eri tavalla: 
Palautumaton ja palautuva inhibitio.
Inhibitio voi olla joko palautuvaa tai palautumatonta eli reversiibeliä tai irreversiibeliä.
Palautumaton inhibiittori sitoutuu entsyymin tiukasti joko kovalenttisesti tai ei-kovalenttisesti hyvin pitkäksi aikaa. Tällaiset inhibiittorit saattavat pysyvästi estää entsyymin toiminnan. Esimerkiksi itsemurhainhibiittorit sitoutuvat entsyymiin palautumattomasti siten, että ne muuttuvat sitouduttuaan hyvin reaktiivisiksi yhdisteiksi.
Palautuva inhibiittori puolestaan sitoutuu entsyymin vain lyhyeksi aikaa. Palautuva inhibitio voidaan jakaa nonkompetitiiviseen inhibitioon tai kompetitiiviseen inhibitioon. Nonkompetitiivisessa inhibitiossa substraatti ja inhibiittori sitoutuvat eri kohtiin entsyymiä, jolloin ne voivat olla sitoutuneena entsyymiin samanaikaisesti. Nonkompetitiivinen inhibitio vaikuttaa itse katalyysireaktioon, eikä sen vaikutusta voida pienentää substraatin konsentraatiota lisäämällä toisin kuin kompetitiivisessa inhibitiossa. Kompetitiivisessa inhibitiossa sekä substraatti että inhibiittori pyrkivät kiinnittymään samaan kohtaan entsyymiä. Ne siis kilpailevat kiinnittymisestä entsyymin aktiiviseen kohtaan, mikä myös hidastaa katalyysireaktiota pienentämällä katalyysiin osallistuvien entsyymien määrää. Muun muassa katalyysireaktion lopputuote voi toimia kompetitiivisena inhibiittorina.
Itämerensuomalainen mytologia

Itämerensuomalaisten kansojen mytologioilla on monia yhteisiä piirteitä, jotka selittää itämerensuomalaisten läheinen kielellinen sukulaisuus, yhteinen alkuperä, maantieteellinen läheisyys ja yhteinen runomitta. Kalevalainen runomitta on itämerensuomalaisten kansojen oma runomitta, jota ei tunneta muilta kansoilta. Monet itämerensuomalaisille yhteiset myytit on runoiltu juuri kalevalamittaan. Kalevalamittaista eli niin sanottua kalevalaista runoutta tunnetaan tai on tunnettu kaikkien itämerensuomalaisten kansojen keskuudesta ilmeisesti lukuun ottamatta vepsäläisiä, joiden kieli sopii huonosti kalevalamittaan. Joidenkin mukaan runomitta on ollut olemassa jo itämerensuomalaisen kantakielen aikana ennen kuin itämerensuomalaiset kielet erkanivat toisistaan. Myös itämerensuomalaisten keskuudessa laajimmin tunnettuja myyttejä pidetään hyvin vanhoina. Nekin saattavat periytyä jo kantakielen hajoamista edeltävältä ajalta. Uudemmat myyttiaiheet ovat jääneet paikallisiksi, eivätkä ole levinneet kaikille itämerensuomalaisille kansoille. Paikallisiksi ovat jääneet myös historiallisen ajan aiheet, kuten virolaisessa mytologiassa taistelu saksalaisia vastaan ja suomalaisessa mytologiassa Elinan surmavirsi.
Suomalaisen mytologian ja kansanperinteen lähimmät vastineet löytyvät karjalaisilta. Tutkijat luokittelevat kansanperinteen osalta Suomen ja Itä-Karjalan yhteiseksi suomalais-karjalaiseksi perinnealueeksi ja runouden kannalta suomalais-karjalaiseksi runoalueeksi, joita toisinaan käsitellään yhtenä kokonaisuutena. Esimerkiksi "Suomen Kansan Vanhat Runot" -teos on pyrkinyt kokoamaan tämän runoalueen kansanrunot. Näiden ryhmien mytologia ja kansanperinne ovat erityisen läheisiä toisilleen, kun taas esimerkiksi virolaisten kansanperinne ja mytologia ovat hieman kaukaisempia.
Kalevanpojat.
Myyttiset hahmot Kalevanpojat tunnetaan niin Virossa, Suomessa kuin Karjalassakin, usein muinaisina jättiläisinä.
Vesilinnun kansa.
Vesilinnuilla on erityinen asema itämerensuomalaisten mytologiassa. Vesilintu on luonut maailman, ja jotkut vesilinnut, kuten joutsen, olivat pyhiä. Viron entinen presidentti Lennart Meri onkin nimittänyt itämerensuomalaisia vesilinnun kansaksi.
Luiz Antônio

Luiz Antônio Moraes (s. 30. marraskuuta 1970 Getulina, São Paulo, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan useita suomalaisseuroja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Viimeksi Luiz Antônio on toiminut Ykkösessä pelanneen Oulun Palloseuran valmentajana kaudella 2013.
Peliura.
Brasiliassa Luiz Antônion seuroja olivat muun muassa Novorizontino ja Bragantino. Keväällä 1992 hän muutti siirtyi pelaamaan porilaiseen Veikkausliiga-seuraan FC Jazziin yhdessä Piracaian ja Marcos Túlion kanssa. Pelaajasiirtojen taustahahmona oli toiminut Brasiliassa asunut valokuvaaja Juha Tamminen. Heti ensimmäisellä kaudellaan hän voitti Veikkausliigan maalikuninkuuden. Seuraavalla kaudella FC Jazz voitti mestaruuden, mutta Luiz Antônion kausi jäi tyngäksi loukkaantumisen vuoksi. Vuonna 1996 FC Jazz juhli toista SM-kultaansa ja Luiz Antônio pääsi jälleen juhlimaan maalikuninkuutta. Kauden aikana syntyi 17 osumaa. 
Viiden Jazz-kauden jälkeen Luiz Antônio siirtyi saksalaiseen Mainz 05:iin. Siellä hän kärsi loukkaantumisista ja siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin kaudeksi 1998, iskien myös Mestarien liigassa kaksi maalia. Luiz Antônio ehti pelata HJK-kausien jälkeen vielä Veikkausliigaa Myllykosken Pallossa ja Ykköstä AC Oulussa, mutta jatkuva pelaamattomuus loukkaantumisten vuoksi päätti hänen pelaajauransa vuonna 2004. Veikkausliigassa Luiz Antônio pelasi yhteensä 196 ottelua, joissa teki 94 maalia.
Valmennusura.
Peliuransa jälkeen Luiz Antônio kävi Brasiliassa läpi korkeimman valmennuskurssin. Kaudella 2006 hän valmensi Sepsi-78:ia Kakkosessa ja pelasi myös muutaman ottelun. Kaudella 2007 Luiz Antônio teki valmentajasopimuksen Ykkösessä pelaavan torniolaisen TP-47:n kanssa ja nähtiin pelaajapulan vuoksi jälleen muutamaan otteeseen kentällä. Kauden 2007 jälkeen hän siirtyi kotimaahansa lisäämään valmennustietouttaan.
Kesällä 2009 Luiz Antônio palasi Suomeen Kakkosessa pelanneen oululaisen OPS:n peräsimeen. Seura nousi kauden päätteeksi Ykköseen. Kauden 2013 päätteeksi Antonion valmentama OPS tippui sarjaporrasta alemmas. Kun FC Jazz, jota Antonio edusti viiden kauden ajan, nousi Ykköseen kaudeksi 2014, Antonio ilmoitti kiinnostuksestaan valmentaa seuraa. Häntä ei kuitenkaan valittu Jazzin valmentajaksi.
Samettipääkerttu

Samettipääkerttu ("Curruca melanocephala") on kerttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 13–14 cm, paino 11–13 g ja siipien kärkiväli 15–18 cm. Juhlapukuisella koiraalla on musta pää, punainen silmä, valkoinen kurkku, harmaa yläpuoli ja vaaleampi alapuoli. Naaraalla on harmaa pää, valkoinen kurkku ja ruskea yleisväri. Pyrstön reunasulat ja kulmat ovat valkoiset. Ääni on kova naksaus tai ratisevaa naksuttelua. Laulu on karkeahkoa lavertelua.
Kaksi alalajia tunnetaan: läntinen "melanocephala" ja itäinen "momus". Kolmas, Koillis-Afrikassa esiintynyt alalaji, lienee kuollut sukupuuttoon.
Vanhojen lintujen täydellinen sulkasato tapahtuu kesällä. Jotkut nuoretkin linnut voivat sulkia täydellisesti kesällä.
Levinneisyys.
Samettipääkerttu pesii Euroopan eteläisimmissä osissa ja Aasian puolella Välimeren itäpäässä. Se ei ole varsinainen muuttolintu, mutta jotkut yksilöt talvehtivat Afrikan puolella. Samettipääkerttuja harhailee säännöllisesti kauas pesimäseuduilta. Suomessa laji on tavattu kolmesti: 4.5.1986 Korppoon Utössä 1 naaras (J. Peltomäki); 13.5.1991 Kirkkonummen Rönnskärrillä 1 koiras (J. Peltomäki ym.); 9.6.1996 Lemlandin Lågskärillä 1 koiras (T. Lehtiniemi ym.).
Elinympäristö.
Pääasiassa kuivat rannikkoseudut ja saaret. Pesii matalakasvuisten metsien pensaskerroksessa, pensaikoissa ja korkean ruohokasvillisuuden seassa.
Lisääntyminen.
Pesä sijaitsee matalalla ruohokasvillisuuden varassa tai pensaikossa alle kaksi metriä maanpinnasta. Munamäärä on 3–5, ja molemmat puolisot hautovat 12–15 päivää, naaras intensiivisemmin kuin koiras. Poikaset lähtevät pesästä 10–11 päivän ikäisinä ollessaan vielä lentokyvyttömiä.
Ravinto.
Samettipääkerttu on enimmäkseen hyönteissyöjä, mutta syö joskus marjoja ja pehmeitä hedelmiä.
Richard O’Connor

Richard Nugent O’Connor () oli englantilainen kenraali, joka komensi liittoutuneiden joukkoja Afrikan rintamalla toisen maailmansodan alkuvuosina. Hän johti operaatio Compassia, jossa hänen joukkonsa tuhosivat täydellisesti paljon suuremman italialaisen armeijan. Tämä voitto melkein ajoi akselivallat Afrikasta, joten Adolf Hitler lähetti Erwin Rommelin komentaman Saksan Afrikan armeijan Afrikkaan. O’Connor jäi myöhemmin vangiksi ja oli kaksi vuotta italialaisella sotavankileirillä, josta hän kuitenkin onnistui pakenemaan vuonna 1944.
Varissuon Tornikartio

Varissuon Tornikartio on tornitalo Turun Varissuolla. Vuonna 1987 rakennettu 51-metrinen ja 15-kerroksinen tornitalo oli Turun korkein asuinrakennus Airiston Tähden valmistumiseen saakka. Tornikartion julkisivuelementtien pinta on ruskeaa tiililaattaa. Varissuon Tornikartiossa on yksityisasuntojen lisäksi invalidien ja vanhusten tukiasuntoja sekä alakerrassa ravintoloita. Rakennuksen kattohuoneistossa sijaitsee alun perin liiketiloiksi suunniteltu huoneisto ja rakennuksen katolla on yleisen vaaramerkin soittamiseen tarkoitetut väestöhälyttimet, jotka koesoitetaan joka kuukauden ensimmäisenä arkimaanantaina kello 12. Talo sijaitsee aivan Varissuon liikekeskuksen kyljessä, joten sitä voidaan pitää ostoskeskuksen maamerkkinä – välittömästi ostoskeskuksen toisella puolella on myös ruskeasävyinen Varissuon kirkko. Tornikartion rakensi turkulainen rakennusliike Kivikartio Oy. Tornikartion suunnittelija on Arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen &amp; Raunio.
Aiheesta muualla.
Emporis Buildings - Varissuon Tornikartio
Pohjois-Kazakstanin alue

Pohjois-Kazakstanin alue (; ) on hallintoalue Kazakstanin pohjoisosassa. Sen keskus on Petropavlin kaupunki. Alueen pinta-ala on 98 000 neliökilometriä. Siellä oli 519 947 asukasta vuonna 2025.
Pohjois-Kazakstanin alue rajoittuu idässä Kazakstanin Pavlodarin, etelässä Aqmolan ja lännessä Qostanain alueisiin sekä pohjoisessa Venäjän Kurganin ja Tjumenin ja koillisessa Omskin alueisiin. Alue on etupäässä Länsi-Siperian alankoa. Etelässä on Kökşetaun ylänkö mataline vuorineen. Hyötykaivannaisiin kuuluvat uraani, tina, volframi, titaani, kulta, kupari, rautamalmi, maaöljy, maakaasu ja rakennusaineet.
Alueen ilmasto on hyvin mantereinen. Talvet ovat pitkiä, kylmiä ja vähälumisia ja kesät melko kuumia ja usein kuivia. Keskilämpötila on tammikuussa –18,5:sta –19:ään ja heinäkuussa noin 19 astetta. Vuotuinen sademäärä on noin 320 millimetriä.
Tärkein joki on alueen läpi virtaava Išim, jonka sivujokia ovat Aqqanbūrlyq ja Imanbūrlyq. Keskiosassa virtaa Şağalaly ja idässä Qarasu sekä Sıletın alajuoksu. Išimin vettä käytetään laajasti juomavetenä ja maataloudessa. Alueella on paljon makea- ja suolavetisiä järviä, joista suurimmat ovat Sıletıteñız, Kışı Qaraoi, Ülken Qaraoi, Şağalalyteñız, Teke, Qalybek ja Imantau..
Alue sijaitsee metsäaro- ja arovyöhykkeillä. Metsät koostuvat etupäässä koivusta ja haavasta. Eläinkuntaan kuuluvat aasianmetsäkauris, hirvi, jänis, kärppä, susi, kettu, korsakki ja saukko.
Pohjois-Kazakstanin alue on perustettu vuonna 1936. Vuonna 1997 siihen liitettiin Kökşetaun alue, josta kolme piiriä ja Kökşetaun kaupunki liitettiin vuonna 1999 Aqmolan alueeseen. Alue jakautuu hallinnollisesti Aiyrtaun, Aqjarin, Aqqaiyñin, Esılin, Ğabit Müsırepovin, Jambylin, Mağjan Jūmabaevin, Mamliutin, Qyzyljarin, Şal aqynin, Taiynşan, Timirjazevin ja Uälihanovin piireihin sekä Petropavlin kaupunkipiiriin. Muita kaupunkeja ovat Bulaev, Mamliut, Sergeev ja Taiynşa. Kaupunkiväestön osuus on 49,7 prosenttia. Asukkaista 44,4 prosenttia on venäläisiä, 37,8 prosenttia kazakkeja, 5,4 prosenttia ukrainalaisia, 4,1 prosenttia saksalaisia, 2,2 prosenttia tataareja, 2,0 prosenttia puolalaisia ja 1,2 prosenttia valkovenäläisiä (vuonna 2025).
Alueen kautta kulkevat Trans-Siperian, Qostanain–Kökşetaun–Qarasun, Kurganin–Novoişimin ja Trans-Kazakstanin rautatiet. Tärkeimmät maantiet johtavat Petropavlista Qostanaihin, Kökşetauhun ja Sergeeviin. Petropavlissa on lentoasema.
Alueen pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan, lihan ja maidon tuotantoon. Suuri merkitys on myös kaivosteollisuudella. Lisäksi on koneenrakennus-, metalli-, puunjalostus-, energia-, rakennustarvike-, kevyttä ja elintarviketeollisuutta.
Mika Toivola

Mika Toivola (s. 6. maaliskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja urheilujoukkueiden taustahenkilö. Hän toimii vuonna 2024 pesäpallon pääsarjaseura Kouvolan Pallonlyöjien toiminnanjohtajana. 
Toivola oli yksi SM-liigan kaikkien aikojen nuorimmista valmentajista siirryttyään Porin Ässien vastuuvalmentajaksi kaudella 2002–2003. Hänen tavaramerkikseen Ässissä muodostuivat loistavat kausien aloitukset; huonoihin 1990-luvun lopun kausiin tottunut Ässä-joukkue johti Toivolan valmennuksessa useasti sarjaa alkukaudesta, mutta lopulta surkeat jaksot tiputtivat Ässät Toivolan kolmella ensimmäisellä kaudella sijoille 10–11.
Kausi 2005–2006 oli Toivolan ja Porin Ässien riemujuhlaa. Parjattu joukkue nousi valmennustiiminsä (Toivolan lisäksi Karri Kivi ja Pasi Kaukoranta) pelisuunnitelmien sekä huikean joukkuehengen avulla runkosarjassa viidennelle sijalle. Pudotuspeleissä vauhti ei hidastunut: Ässät kaatoi altavastaajana sekä Tapparan että Kärpät. Loppuottelussa Hämeenlinnan Pallokerho oli lopulta Ässiä vahvempi, mutta Toivola sai itselleen maineen altavastaajajoukkueen lähes mahdottomiin suorituksiin piiskaavana valmentajana. Kauden päätteeksi hänet palkittiin Suomen Jääkiekkoliiton ojentamalla Kalen Kannulla. Kalen kannu on Kalervo Kummolan lahjoittama erikoispalkinto, joka jaetaan jääkiekkovaikuttajalle merkittävän kiekkoteon johdosta Liiga-gaalassa.
Kaudesta 2006–2007 alkaen Mika Toivola valmensi kahden kauden ajan Ässien paikallisvastustajaa Rauman Lukkoa. Kaudella 2008–2009 Toivola ei valmentanut ollenkaan, mutta kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi valmentamaan Lahden Pelicansia. Toivola sai kuitenkin potkut 24. lokakuuta 2010, kun Pelicans oli hävinnyt kuusi viimeisintä otteluaan, ja Pelicansin uudeksi päävalmentajaksi nimitettiin Pasi Räsänen. Marraskuussa 2010 Toivola nimettiin Ässien urheilujohtajaksi toukokuusta 2011 vuoden 2016 kevääseen 
Maaliskuussa 2018 Toivola nimettiin HPK:n juniorijääkiekon valmennuspäälliköksi. Kesäkuussa Toivolan kerrottiin aloittavan HPK:n urheilujohtajana.
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi)

Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) (14. heinäkuuta 1724 – 5. tammikuuta 1792) oli Suomessa asunut kenraalimajuri, hallintomies ja vapaaherra, joka tunnetaan Liikkalan nootin allekirjoittajana ja Anjalan liiton johtomiehenä. 
Armfelt osallistui hattujen sotaan ja Pommerin sotaan. Lisäksi hän oli 1740- ja 1750-luvulla Ranskan armeijan palveluksessa. Armfelt nimitettiin 1780 Uudenmaan jalkaväkirykmentin päälliköksi. Vuonna 1787 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi. alkuvaiheessa hän oli Kaakkois-Suomessa operoineen armeijan päällikkö. Hänet houkuteltiin mukaan Anjalan liittoon ja hän oli Liikkalan nootin ensimmäinen allekirjoittaja, koska oli allekirjoittajista sotilasarvoltaan korkein. Armfelt tuomittiin kuolemaan Anjalan liittoon osallistumisesta, mutta rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Hän kuoli vankina Malmön linnassa vuonna 1792.
Armfelt oli Carl Gustaf Armfelt vanhemman pojanpoika ja Gustaf Mauritz Armfeltin setä.
Mosco Carner

Mosco Carner (1904 Wien, Itävalta – 4. elokuuta 1985) oli Giacomo Puccinin tuotantoon erikoistunut musiikkitieteilijä ja kirjailija. Carner syntyi Wienissä ja sai koulutuksensa Wienin yliopistossa ja konservatoriossa. Valmistuttuaan hän toimi kapellimestarina Danzigissa ja Lontoossa. Carnerin vuonna 1958 julkaisemaa teosta "Puccini: A Critical Biography" pidetään alansa merkkipaaluna. Carner myös käänsi Puccinin kirjeet englanniksi ja kirjoitti teoksen "Alban Berg: the Man and His Work".
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2005

Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2005 yhdeksännen kerran. Kilpailut pidettiin Italian Triestessä 8.–11. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Dietyyliftalaatti

Dietyyliftalaatti on orgaaninen yhdiste (ftalaatti), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä öljymäistä nestettä. Sen kemiallinen kaava on C12H14O4 ja rakennekaava on C6H4(COOC2H5)2. Dietyyliftalaatistä käytetään myös nimityksiä "1,2-bentseenidikarboksyylihappodietyyliesteri" ja "DEP".
Dietyyliftalaatin moolimassa on 222,3 g/mol, sulamispiste –67 – –44 °C, kiehumispiste 295 °C, tiheys 1,1 g/cm3, leimahduspiste 117 °C c.c., itsesyttymislämpötila 457 °C ja CAS-numero 84-66-2. Dietyyliftalaatti ei liukene veteen 25 °C:n lämpötilassa.
Dietyyliftalaatti hajoaa kuumentuessaan tai palaessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä höyryjä ja kaasuja esimerkiksi ftaalianhydridiä (C8H4O3).
Dietyyliftalaattia valmistetaan teollisesti ftaalianhydridin ja etanolin reagoidessa keskenään väkevän rikkihapon toimiessa katalyyttinä.
Luisa Martín

Luisa Martín (s. 23. helmikuuta 1960 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Martín syntyi Madridissa, jossa hän aloitti opiskelun teatterikoulussa. Hän on näytellyt paljon teatterissa. Televisiossa hän on näytellyt muun muassa "Perhelääkäri"-sarjassa.
Euroopan laajuiset verkot

Euroopan laajuiset verkot (TEN-verkot, engl. "Trans-European networks") on Euroopan unionin kattava pääliikenneverkosto, jonka tarkoituksena on yhdistää EU-jäsenmaat toisiinsa mahdollistaen sisämarkkinat ja sosiaalisen yhtenäisyyden. Käsite luotiin Maastrichtin sopimuksen artikloilla 154–156 vuonna 1992 ja se on osa yhteisten sisämarkkinoiden kehitystä. Ilman toimivaa liikenneverkkoa ei tavaroiden, palveluiden, ihmisten ja rahan vapaa liikkuvuus olisi mahdollista.
Sopimuksessa määriteltiin kolme verkon osa-aluetta:
Dicken

Dicken (Drumsö Idrottskamrater Dicken rf.) on helsinkiläinen vuonna 1933 perustettu käsipalloseura, jonka edustusjoukkueet pelaavat miesten SM-liigassa sekä naisten SM-sarjassa. Seuralla on myös jalkapallo-, bandy-, nyrkkeily- ja hiihto-, suunnistus- ja yleisurheiluosastot.
Historia.
Seuran perustivat vuonna 1933 jalkapalloilijat, jotka myös harrastivat myös nyrkkeilyä. Seuran alkuperäinen nimi Drumsö Idrottskamrater r.f. rekisteröitiin 28. maaliskuuta 1938. Vuonna 1983 nimi muutettiin muotoon Drumsö Idrottskamrater Dicken r.f.
Seura aloitti toimintansa jalkapallo- ja jääpallojoukkueilla, mutta myöhemmin lajivalikoimaan otettiin mukaan myös hiihto, suunnistus ja yleisurheilu. Käsipallo otettiin mukaan vuonna 1946, ja ottelut pelattiin muun muassa Gloriahallissa sekä Tennispalatsissa. Vähäisen kiinnostuksen vuoksi seuran käsipallotoiminta ehdittiin kertaalleen lopettaa. Vuonna 1961 se kuitenkin palasi mukaan seuran lajivalikoimaan, ja nykyään Dicken on Helsingin johtavia käsipalloseuroja.
Dickenin kenttäpelaajat pelaavat kotiottelut punaisessa paidassa, joka jonain vuosina on ollut koristeltu valkoisilla yksityiskohdilla, ja sinisissä sortseissa. Vierasottelut pelataan sinisessä paidassa ja sinisissä sortseissa.
Maalivahdit pelaavat kotiottelut valkoisessa paidassa ja vierasottelut neonkeltaisessa.
Pavlodarin alue

Pavlodarin alue (; ) on hallintoalue Kazakstanin koillisosassa. Sen keskus on Pavlodarin kaupunki. Alueen pinta-ala on 124 645,94 neliökilometriä. Siellä oli 749 686 asukasta vuonna 2025.
Pavlodarin alue rajoittuu kaakossa Abain, etelässä Qarağandyn ja lännessä Aqmolan ja Pohjois-Kazakstanin alueisiin, pohjoisessa Venäjän Omskin ja Novosibirskin alueisiin ja koillisessa Altain aluepiiriin. Alue on etupäässä Länsi-Siperian alankoon kuuluvaa Irtyšjoen tasankoa. Lounaassa on Kazakstanin kumpumaa mataline vuoristoineen kuten Baianaula (1 026 metriä) ja Qyzyltau (alueen korkein kohta Äulie 1 055 metriä). Hyötykaivannaisiin kuuluvat ruskohiili, monimetallimalmit, kupari ja rautamalmi. Järviin on keräytynyt ruokasuolaa.
Alueen ilmasto on hyvin mantereinen ja kuiva. Keskilämpötila on tammikuussa –17:stä –19:ään ja heinäkuussa 19–22 astetta. Vuotuinen sademäärä on pohjoisessa 292, etelässä 194 ja Baianaulavuorilla 340 millimetriä.
Ainoa suuri joki on Irtyš, joka virtaa alueen läpi kaakosta luoteeseen. Kumpumaalta alkunsa saavat pienet joet kuten Öleñtı ja Şıdertı päättyvät laskujoettomiin järviin, joista suurimmat ovat Sıletıteñız ja Jalauly. Järvistä useimmat ovat suolaisia. Alueen läpi kulkee Irtyšin–Qarağandyn kanava.
Alue on etupässä viljelyskäyttöön otettua heinä- ja ruohoaroa. Pohjoisin osa on metsäaroa koivikkoineen. Hiekkaisilla alueilla lounaassa on mäntymetsiä ja Irtyšin varrella rantaniittyjä ja tiheikköjä. Eläinkuntaan kuuluvat susi, kettu, ilves ja majava, Irtyšin rantametsissä aasianmetsäkauris ja Baianaulavuorilla argaali.
Vuonna 1938 perustettu alue jakautuu hallinnollisesti Aqqulyn, Aqtoğain, Baianaulyn, Ertısin, Jelezinin, Main, Pavlodarin, Şarbaqtyn, Tereñkölin ja Uspenin piireihin sekä Aqsun, Ekıbastūzin ja Pavlodarin kaupunkipiireihin. Kaupunkiväestön osuus on 71,2 prosenttia. Asukkaista 56,9 prosenttia on kazakkeja, 28,9 prosenttia venäläisiä, 5,3 prosenttia ukrainalaisia, 3,1 prosenttia saksalaisia ja 1,9 prosenttia tataareja (vuonna 2025).
Alueen läpi kulkevat Keski-Siperian ja Etelä-Siperian rautatiet. Ratayhteys Abain alueen Şariin valmistui vuonna 2002. Maanteiden pituus on 5 150 kilometriä. Irtyšillä on jokiliikennettä.
Alueella on kaivos-, metalli-, koneenrakennus-, energia-, öljynjalostus-, elintarvike- ja kevyttä teollisuutta. Maatalous on keskittynyt viljan viljelyyn sekä maidon, lihan ja villan tuotantoon. Suurimmat veronmaksajat olivat vuonna 2022 Pavlodarin öljynjalostamo, Ekıbastūzin voimalaitos, Pavlodarin alumiinitehdas ja Bogatyr Kömirin hiilikaivos.