tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ferme (1785)

Ferme oli Ranskan laivaston kaksikantinen 74-tykkinen Téméraire-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Brestin telakalta, missä köli laskettiin joulukuussa 1784. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1785 ja otettiin palvelukseen 1786.
Palvelus.
Lokakuussa 1792 alus nimettiin uudelleen "Phocioniksi". Kuningasmielinen miehistö luovutti 11. tammikuuta 1793 Trinidadissa aluksen Espanjalle. Se saapui 18. tammikuuta Ranskan laivaston fregatti "Calypsen", korvetti "Maréchal de Castriesin" ja kuunari "Elizabethin" kanssa Puerto Cabelloon päällikkönään Charles-Joseph Mascarène, Chevalier de Rivière. Alus luovutettiin 30. tammikuuta virallisesti Espanjalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "Ferme".
Heinäkuussa 1793 alus oli Gabriel de Aristizábal y de Espinosan laivueessa Trinidadissa. Se saapui 3. tammikuuta 1794 laivueen mukana Manzanillonlahdelle. Alus kuljetti 1794 "San Lorenzon" ja "San Juan Bautistan" kanssa joukkoja Santo Domingosta Havannaan, jonne saavuttuaan "Ferme" siirrettiin huollettavaksi telakalle.
Maaliskuussa 1794 alus oli Havannassa Juan de Araoz y Caron laivueessa. Se oli seuraavana vuonna edelleen Havannassa. Alus yritettiin 1796 palauttaa palvelukseen, mutta miehistövajaus esti sen. Alus lähti 26. kesäkuuta 1796 Havannasta fregatti "Venuksen" ja urca "Santa Ritan" kanssa Cádiziin kuljettaen sokeria ja tupakkaa. Ne saapuivat 23. elokuuta Cádiziin. Alus kuului 1796 Cádizissa Lángaran laivastoon. Vuodesta 1796 alus oli Cádizissa reservissä, kunnes se hylättiin 1806. Alus romutettiin 1808 La Guairassa.
Anti-imperialismi

Anti-imperialismi on poliittinen liike, joka vastustaa imperialismia ja uuskolonialismia. Tämän liikkeen näkemys on, että imperialismi on este vapaudelle ja että se johtaa militarismiin. Anti-imperialismi sai saanut jalan sijaa Yhdysvalloissa 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, mistä se levisi Filippiineille. Anti-imperialismi sai kannatusta 1920-luvulla Uzbekistanin ja Venäjän syrjäseuduilla, missä se yhdistettiin sosialistisiin aatteisiin. 1960-luvulla anti-imperialismi alkoi vaikuttaa Kuubassa, missä otettiin kantaa Vietnamin sotaan ja imperialismiin Afrikassa. Anti-imperialistisia ja antikolonialistisia näkemyksiä on esitetty myös islamilaisessa maailmassa, muun muassa Egyptiläisessä Veljesjärjestössä. Antikolonialismi on yhdistynyt joihinkin islamilaisiin liikkeisiin arabien keskuudessa ja Etelä-Aasian alueella.
Ulveham

Ulveham () on norjalaisen yhtyeen Gåten kappale, joka julkaistiin alun perin 12. joulukuuta 2023 EP:llä "Vandrar". Kappaletta lyhennettiin myöhemmin ja julkaistiin uudelleen singlenä, kun se valittiin osallistumaan vuoden 2024 Melodi Grand Prixiin. Kappale voitti kilpailun 250 pisteellä, ja siten yhtye edusti Norjaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Norja on viimeksi kilpaillut norjankielisellä kappaleella vuonna .
Naapalan tuulivoimalaitos

Naapalan tuulivoimalaitos on Varsinais-Suomessa Salon Halikossa sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 0,6 megawattia. Voimalan on rakentanut ja sen omistaa Halikon Tuulienergia Oy.
Yleistä.
Tuulivoimalaitos sijaitsee Salon keskustaajamasta 10 kilometriä länteen päin Halikon Kavantolan ja Kaninkolan alueella. Se sijaitsee kallioisella mäellä noin 65 metrin korkeudella mpy. Voimalan pohjoispuolella 800 metrin päässä sen ohittaa Turkuun vievä seututie 110, josta haarautuu kylätie etelään päin. Voimalan vieressä kulkee sähkölinja Paimion ja Salon välillä.
Voimala on tanskalaisen Bonusin valmistama B44/600, jonka tuuliturbiinin halkaisija 44 metriä ja jonka kapasiteetti on 600 kilowattia eli 0,6 megawattia.
Historiaa.
Tuulivoimala hankittiin käytettynä ja se käynnistyi kesäkuussa 2013.
Nicoyan niemimaa

Nicoyan niemimaa on Keski-Amerikassa Costa Rican Tyynenmeren puoleisella rannikolla sijaitseva niemimaa. Niemimaan etelä- ja länsipuolella avautuu Tyynimeri ja kaakkoispuolella sijaitsee Nicoyanlahti. Nicoyan niemimaa on Costa Rican suurin niemimaa ja se on luode–kaakkosuunnassa noin 140 km pitkä ja koillinen–lounassuunnassa 65–96 km leveä. Niemimaan tyviosa on alankoa, mutta sen keski- ja eteläosissa on yli 900 metrin korkeuteen kohoavia vuoria.
Nicoyan niemimaan merkittävin kaupunki on Nicoya, ja sieltä, kuten niemimaan muistakin suurimmista asutuskeskuksista, on maantieyhteys Guanacasten maakunnan pääkaupunkiin Liberiaan. Niemimaalle on myös lauttayhteys Puntarenasista.
Nicoyan niemimaan kylissä asuu vielä alueen vanhojen alkuperäisasukkaiden jälkeläisiä, mutta he eivät puhu enää alkuperäisiä intiaanikieliä, vaan espanjaa.
Censeur (1782)

Censeur oli Ranskan laivaston kaksikantinen 74-tykkinen Pégase-luokan linjalaiva.
Valmistus.
Antoine Groignardin suunnittelema alus tilattiin 1781 Rochefortin telakalta, missä köli laskettiin elokuussa 1781. Alus laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1782 ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1783.
Palvelus.
Britannian kuninkaallisen laivaston Hothamin johtama laivue valtasi 14. maaliskuuta 1795 aluksen. Alus vallattiin takaisin 7. lokakuuta 1795. Alus oli Cádizissa huono kuntoisena, joten se luovutettiin kesäkuussa 1799 Espanjalle vastineena "San Sebastiánista".
Espanjan laivasto totesi aluksen lahon vuoksi korjauskelvottomaksi, joten se romutettiin 1799 Cádizissa.
Liberia (Costa Rica)

Liberia on Costa Ricassa sijaitseva kaupunki. Se sijaitsee maan luoteisosassa Liberia-joen varrella noin 70 km päässä Costa Rican ja Nicaraguan välisestä rajasta.
Liberia on lähialueiden kaupan keskus sekä kauttakulkupaikka matkalla lähistön kansallispuistoihin, muihin luontokohteisiin, rantalomakohteisiin sekä Nicoyan niemimaalle. Kaupungin ympärillä olevilla alueilla kasvatetaan karjaa sekä viljellään hedelmiä, viljaa ja sokeriruokoa.
Liberia sijaitsee Pan-Amerikan valtatien varrella ja sieltä on maantieyhteys myös Nicoyan niemimaalle. Kaupunkiin ei johda rautateitä. Kansainvälinen lentokenttä sijaitsee noin 12 km päässä kaupungin länsipuolella.
Liberiassa sijaitsee "cowboy-museona" tunnettu Museo del Sabanero, joka esittelee alueen karjanhoitokulttuuria.
François-Henri Pinault

François-Henri Pinault (s. 1962 Rennes, Ranska) on ranskalainen liikemies, luksusbrändiryhmittymän nykyinen puheenjohtaja.
Pinault'n isä on François Pinault, jonka perillinen hän on. Häntä pidetään yhtenä maailman rikkaimmista miehistä, ja hänen perheensä omaisuudeksi arvioitiin 18. elokuuta 2018 30,5 miljardia dollaria.
Työelämä.
Hän opiskeli HEC Parisissa, jossa hän hankki taitoja, joita työskentely isän yrityksissä edellytti. Vuonna 1989 hänestä tuli France Bois Industriesin toimitusjohtaja Pinault Distributionin jälkeen.
Vuonna 1993 hän lähti töihin ulkomaille (Afrikka, DOM-TOM). Vuonna 1997 hänet nimitettiin Fnac:n pääjohtajaksi. Maaliskuussa 2005 hän otti suuren harppauksen, kun hänet nimitettiin Pinault-Printemps-Redouten (PPR) presidentiksi isänsä tilalle. Hän siirtyi 20.6.2007 saksalaisen urheiluvälineyhtiö Puman hallituksen puheenjohtajuuteen sen jälkeen, kun PPR-konserni osti sen tytäryhtiönsä Sapardisin kautta.
Veririntatapakulo

Veririntatapakulo ("Liosceles thoracicus") on tapakuloihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Veririntatapakulo kasvaa 19–20 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, niska ja kyljet ovat harmaat ja kyljissä on lisäksi ruskeita ja valkoisia juovia. Silmäkulmajuova on valkoinen. Linnun selkä ja siivet ovat punaruskeat ja olkasulissa on kellertäviä täpliä. Veririntatapakulon rinta ja vatsa ovat valkoiset. Keskellä rintaa on alalajista riippuen punaisen- tai keltaisenruskea laikku.
Levinneisyys ja elintavat.
Veririntatapakuloa tavataan Kolumbiasta Bolivian pohjoisosiin ja Brasilian keskiosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa on runsaasti kaatuneita puita. Se liikkuu usein yksin tai pareittain ja syö hyönteisiä.
Sven Sköld

Sven Josua Sköld (20. heinäkuuta 1899 Lidingö – 23. lokakuuta 1956 Lidingö) oli ruotsalainen säveltäjä, sovittaja, kapellimestari ja sellisti. Hän teki merkittävää työtä etenkin Radiotjänstin palveluksessa ja ruotsalaisissa elokuvissa.
Sköld opiskeli vuosina 1919–1923 sellonsoittoa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen keskeisin opettajansa oli Carl Lindhe. Hänen varhaisimmat sävellyksensä ja sovituksensa ovat 1920-luvun alusta. Sköld alkoi työskennellä elokuva- ja ravintolamuusikkona. Vuonna 1929 hän perusti jousikvintetistä, klarinetista ja pianosta koostuneen Septiman-kokoonpanon, joka saavutti huomattavaa suosiota kiertueillaan ja äänityksillään. Vuodesta 1931 Sköld työskenteli radiossa. Vuonna 1943 hän sai nimityksen Radiotjänstin sovittajaksi ja kapellimestariksi. Sköld toimi vuonna 1942 myös Kungliga Hovkapelletin kapellimestarina. Hän työskenteli lisäksi Tanskan, Norjan ja Suomen radioissa. Sköld sävelsi radioon rapsodioita ja potpourreja, jotka usein perustuivat tunnettuihin kansanmusiikin ja hengellisen musiikin materiaaleihin. Radioesitysten myötä hänestä tuli yksi Ruotsin kuunnelluimmista säveltäjistä 1940-luvulla.
Vuodesta 1929 Sköld teki sävellyksiä ja sovituksia ruotsalaisiin elokuviin, joihin kuuluu "Hän tanssi kesän" (1951). Hän sai siitä parhaan elokuvamusiikin palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1952. Sköld teki elokuvissa usein yhteistyötä ohjaaja Arne Mattssonin kanssa. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös esimerkiksi konserttikappale "Sommar" viululle ja orkesterille (1938/1939).
Gustaf Carlman

Ernst Gustaf Carlman (5. maaliskuuta 1906 Låssa, Uplanti – 3. kesäkuuta 1958 Kristianstad) oli ruotsalainen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Carlman valmistui kanttorin ja musiikkipedagogin pätevyyksillä Tukholman kuninkaallisesta musiikkikonservatoriosta vuonna 1931. Hän suoritti myös jatkotutkinnon urkujensoitossa vuonna 1936. Carlman työskenteli kirkkomuusikkona Tvååker-Spannarpissa vuosina 1931–1936 ja sitten vuoteen 1947 Skellefteåssa. Vuodesta 1947 kuolemaansa saakka hän toimi urkurina Kristianstadin Pyhän kolminaisuuden kirkossa. Hän johti kirkollisen uransa aikana sekä paikallisia kuoroja että orkestereita. Vuosina 1939–1942 Carlman toimi sihteerinä Luulajan hiippakunnan urkuriliitossa, ja vuonna 1952 hänestä tuli Lundin hiippakunnan kuoroseuran ensimmäinen johtaja. Hän esiintyi urkusolistina Ruotsissa ja ulkomailla. Hän kirjoitti muun muassa arvosteluja "Kyrkomusikernas tidning" -julkaisuun.
Carlman opetti musiikkia muun muassa opettajakorkeakoulussa Kristianstadissa. Hän antoi myös yksityisopetusta urkujensoitossa ja musiikin teoriassa. Hänen opiskelijoidensa joukossa oli kuoronjohtaja Ingemar Månsson. Carlman oli avioliiton kautta sukua Jan Myrdalille ja toimi tämän taiteellisena mentorina. Carlmanin julkaistu tuotanto koostuu kokonaisuudessaan urku- ja kuoroteoksista. Teoksiin kuuluvat muiden muassa kantaatti "Västerbotten" (1945) sekä urkuteokset "Fantasia gotica" ja "Fantasia ostinata". Carlman teki myös koraalisovituksia.
Kai Eriksson

Kai Eriksson (s. 1962) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän väitteli London School of Economicsssa vuonna 2001 ja sai dosentin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 2013.
Qred

Qred on vuonna 2015 perustettu fintech-yritys, jonka pääkonttori on Tukholmassa. Ruotsin finanssivalvonta (SFSA) myönsi Qredille pankkitoimiluvan vuonna 2023. Pankkitoimiluvan myötä Qred tarjoaa palvelujaan laajemmin koko Euroopassa.
Historia.
Qred on listattu Financial Timesin nopeimmin kasvavien yritysten joukkoon jo neljänä vuonna peräkkäin.
Hallitus valitsi uudeksi puheenjohtajakseen Mattias Carlssonin.
Qred Bank Oy toi markkinoille Qred VISA -yrityskortin parantamaan pienyrittäjien maksuvalmiutta sekä tekemään pk-yritysten maksamisesta ja kirjanpidosta helpompaa.
Yritys aloitti toimintansa saatuaan 10 miljoonan euron rahoituksen yhtiön sijoittajalta, Nordic Capitalilta.
Jäykkärunkoinen kumivene

Jäykkärunkoinen kumivene eli RIB-vene ( eli "RIB" tai "Rigid-Hull Inflatable Boat" eli "RHIB") on suorituskykyinen kumivene, jossa on kova pohja ja rungon sivuilla ilmalla täytetyt putket. Kova pohja on V-kirjaimen muotoinen. Rakenne on kevyt, kestävä, vakaa ja nopea. Tavallisiin kumiveneisiin verrattuna RIB-veneet pärjäävät kovemmassakin merenkäynnissä ja kestävät aallokkoa sekä iskuja paremmin.
Käyttö.
RIB-veneet ovat todella monikäyttöisiä hyvien ominaisuuksiensa ansiosta. Niitä käytetään esimerkiksi meripelastus- ja viranomaistehtävissä, sukeltajien kuljettamisessa sekä sotilasoperaatioissa.
Heggenin kirkko

Heggenin kirkko () on Modumin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko 1200-luvulta. Se oli alun perin pitkäkirkko, mutta laajennettiin ristikirkoksi 1700-luvun alussa.
Sysle

Sysle on taajama Modumin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,22 neliökilometriä ja asukasluku 252 vuonna 2023.
Bishop Museum

Bishop Museum () on Honolulussa sijaitseva museo, joka keskittyy Havaijin alkuperäisasukkaiden kulttuuriin ja luonnontieteisiin. Museo on nimetty havaijilaisen prinsessan ja hyväntekijän Bernice Pauahi Bishopin mukaan.
Museo on kooltaan Havaijin osavaltion suurin.
Historia.
Museo perustettiin vuonna 1889 Bernicen miehen Charles Bishopin aloitteesta vaimonsa jättämän testamentin rahoittamana. Alkujaan sinne kerättiin yksinomaan havaijilaisten esineistöä sekä kuningasperheen perintökalleuksia. Paikka, jonne museo rakennettiin oli alkujaan Kamehameha-koulujen, jotka perustettiin myös Bernicen perinnön turvin, tontti.
Vuonna 1982 museo nimettiin NRHP-kohteeksi.
Nykyään.
Museon kokoelmiin kuuluu miljoonia esineitä, dokumentteja ja valokuvia, jotka käsittelevät havaijilaisten lisäksi myös muita polynesialaisia alkuperäiskansoja: esim. vuonna 2022 museossa avautui erikoisnäyttely, joka käsitteli samoalaista tatuointikulttuuria.
Luonnontieteellisellä osastolla toimii mm. observatorio ja planetaario.
Museossa järjestetään säännöllisesti hula-esityksiä ja työpajoja, joissa esitellään mm. lein tekemistä ja muita perinteisiä käsitöitä. Osaa museon tiloista voi myös vuokrata yksityistapahtumiin.
Vuonna 2021 museon kävijämääräksi ilmoitettiin 155 000.
Åmot/Geithus

Åmot/Geithus on taajama Modumin ja Øvre Eikerin kunnissa Buskerudin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 6 neliökilometriä ja asukasluku 6 962 vuonna 2023. Asukkaista 99,8 prosenttia asuu Modumin puolella.
Blaafarveværket

Blaafarveværket on entinen kobolttikaivos ja nykyinen kulttuurikeskus Modumissa Norjassa. Kaivos oli toiminnassa vuosina 1778–1898 ja oli aikoinaan maailman suurimpia koboltin tuottajia. Entisessä kaivoksessa järjestetään taidenäyttelyitä. Päärakennuksessa on kaivostoiminnan historiasta kertova näyttely.
Menomineet

Menomineet ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, joka historiallisella ajalla asui nykyisen Wisconsinin alueella ja Michiganin yläniemimaan alueella. Nykyisin merkittävin keskittymä menomineja on Wisconsinissa, sijaitsevalla Menomineen intiaanireservaatilla, joka alue on lähes sama nykyisen Menomineen piirikunnan kanssa.
Menomineja on nykyisin noin 8 700, joista alle puolet asuvat reservaatin alueella.
Thure Erik Lund

Thure Erik Lund (s. 27. kesäkuuta 1959 Modum) on norjalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa "Tanger" ilmestyi vuonna 1992. Vuonna 2009 hän sai Doblog-palkinnon.
Vesa Savolainen

Vesa Valter Savolainen (s. 28. elokuuta 1944 Ruokolahti) on suomalainen IT-asiantuntija ja emeritusprofessori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa tietojenkäsittelyopin professorina vuonna 1998 ja tietojärjestelmätieteen professorina 1999–2002. 
Koulutus.
Savolainen opiskeli kansakoulun jälkeen Kansanvalistusseuran Kirjeopistossa. Kansakoulun Nuorisotyön Keskus nimitti hänet Suomen Kerhopojaksi vuodeksi 1960–1961. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vuoksenniskan yhteiskoulussa 1966. Hän valmistui Tampereen yliopistossa filosofian kandidaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1974 ja tohtoriksi 1977. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1977) oli otsikoitu nimellä "File Assignment and Sequencing on Disc Storages".
Työura.
Hänet nimitettiin tietojenkäsittelyopin lehtoriksi Tampereen yliopistoon vuonna 1977, apulaisprofessoriksi Vaasan Kauppakorkea­kouluun vuonna 1979 ja Jyväskylän yliopistoon vuonna 1981. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa virkaatekevänä sovelletun matematiikan ja tietojenkäsittelytieteiden erilaisissa professorin tehtävissä vuosina 1981-1997 ja Suomen Akatemian tutkijana vuosina 1983, 1987, 1991-92 ja 1997-98. Tietojenkäsittelyopin professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1998 ja tietojärjestelmätieteen professoriksi vuonna 1999. Hän on ollut Tampereen yliopiston dosenttina vuosina 1979–2002 ja vierailevana professorina Indonesian yliopistossa Jakartassa vuonna 1994. Hän on osallistunut Euroopan yhteisön (EY) ESPRIT-ohjelman (European Strategic Programme for Research and Development in Information Technology) monikansallisiin tutkimushankkeisiin OSSAD (Office Support Systems Analysis and Design) ja HECTOR (Harmonized European Concepts and Tools for Organizational Information Systems) vuosina 1986–1990. Eläkkeelle Savolainen jäi vuonna 2002.
Julkaisutoiminta.
Savolainen on julkaissut tutkimustuloksiaan lukuisissa kansainvälisissä aikakauslehdissä ja kirjoissa. 
Jäätyään eläkkeelle hän on ollut tuottelias kirjailija sekä vaelluksen ja kalastuksen sekä matkailun harrastaja, joihin liittyen hänen kertomuksiaan on julkaistu alan aikakauslehdissä ja Eränkävijä-kirjoissa. Vesa Savolaisen tunnetuimpia töitä ovat:
Kjell Bjørndalen

Kjell Bjørndalen (s. 23. kesäkuuta 1946) on norjalainen ammattiyhdistysjohtaja. Hän toimi Fellesforbundetin puheenjohtajana vuosina 1991–2007.
Fort Peckin reservaatti

Fort Peckin reservaatti () on assiniboine-, dakota- ja lakota-intiaaneille varattu reservaatti, joka sijaitsee Montanassa. Reservaatin pinta-ala on 8 552 neliökilometriä, tehden siitä Yhdysvaltojen yhdeksänneksi suurimman intiaanireservaatin. 
Maantiede.
Fort Peckin reservaatti sijaitsee koillis-Montanassa, noin 60 kilometriä Pohjois-Dakotan rajalta länteen ja 80 kilometriä Kanadan rajalta etelään. Missouri-joki määrittelee sen eteläisen reunan. Reservaatti kattaa yli kaksi miljoonaa eekkeriä maata.
Fort Peckin reservaatti kattaa suurimman osan Rooseveltin piirikunnasta. Reservaatti on noin 110 mailin pituinen (itä-länsi-suunnassa) ja 50 mailin levyinen (pohjois-etelä-suunnassa). Reservaatin kaksi suurinta kaupunkia ovat Wolf Point ja Poplar. Korkeudet vaihtelevat suurin piirtein 570 metrin ja 940 metrin välillä. Alueella on runsaasti villieläimiä. Kesät ovat lämpimiä ja talvet kylmiä. 
Talous.
Kukoistava teollisuusalue Poplarissa on yksi Montanan suurimmista työnantajista. Siellä toimii monenlaisia yrityksiä, mukaan lukien metallin työstö ja tuotantopistot. Elektroniikan valmistus, maanviljely, karjanhoito ja öljynporaustoiminta ovat myös merkittäviä. Köyhyysaste on noin 25 prosenttia, mikä on selvästi korkeampi kuin Yhdysvaltojen keskiarvo. 
Väestö.
Vuonna 2017 reservaatin väkiluku oli 10 374. Miehiä oli 5 151 ja naisia 4 975.
Franchi

Franchi on italialainen asevalmistaja, joka on erikoistunut haulikoihin ja muihin metsästysaseisiin. Yhtiön historia juontaa juurensa 1868, jolloin Fratelli Franchi -veljekset perustivat asekaupan Bresciassa, Italiassa. Aluksi yritys keskittyi lähinnä aseiden myyntiin ja huoltoon.
1900-luvun alussa Franchi laajensi toimintaansa ja alkoi valmistaa omia aseita. Erityisesti he keskittyivät haulikoiden tuotantoon, ja pian Franchin haulikot saivat mainetta laadukkaasta suunnittelusta ja valmistuksesta.
Toisen maailmansodan jälkeen Franchi jatkoi kasvuaan ja modernisoi tuotantoprosessejaan. Yritys loi uusia teknologioita ja innovaatioita, mikä vahvisti sen asemaa maailmanlaajuisesti arvostettuna metsästysaseiden valmistajana.
Nykyään Franchi on osa Beretta Holding -konsernia, joka on yksi maailman johtavista aseteollisuuden yrityksistä. Franchi jatkaa edelleen perinteisen italialaisen käsityöläisyyden ja innovaation yhdistämistä, tuottaen laadukkaita metsästysaseita niin ammattilaisille kuin harrastajillekin. Yhtiö tunnetaan erityisesti kevyistä ja kestävistä haulikoistaan, jotka ovat suosittuja niin metsästäjien kuin kilpa-ampujienkin keskuudessa.
Svenska Posten

Svenska Posten (lyh. SP) oli ruotsalainen kristillinen aikakauslehti. Lehti perustettiin Jönköpingissä vuonna 1873 ja se ilmestyi 1900-luvun lopulle saakka. 1980-luvulla lehti ilmestyi kerran viikossa. Lehden sisältöön kuuluivat uutiset ja kristilliset aikakausartikkelit. Lehden juuret olivat Ruotsin allianssilähetyksen ja Ruotsin kirkon piirissä. Lehti kuului Herenco-yhtiön julkaisuihin ja sen enemmmistöomistaja oli Hamrinin perhe, joka vastasi lehden kustantamisesta neljän sukupolven ajan.
Havaijilaisten kotimaa

Havaijilaisten kotimaa () on termi, jolla viitataan Havaijin alkuperäisasukkaille varattuihin maihin, joita nämä voivat vuokrata kotiensa rakentamiseen.
Keskeinen sisältö.
Ajatus havaijilaisten kotimaista syntyi, kun Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen valittu Havaijin territorion delegaatti Kūhiō Kalaniana‘ole ehdotti, että territorion alkuperäisväestöä pyrittäisiin rehabilitoimaan lupaamalla näille maata. Havaijilaisten lukumäärä oli koko 1800-luvun ajan laskenut ja 1920-luvulle tultaessa heitä oli vain 24 000. Kongressi sääti lain havaijilaisten kotimaiden luomisesta vuonna 1921. 
Vuokraohjelmaan voivat osallistua vain etniset havaijilaiset, jotka ovat vähintään 18-vuotiaita. Havaijilaisiksi lasketaan tässä yhteydessä vain ne, jotka täyttävät ns. verikiintiön, eli ovat vähintään puoliksi taustaltaan etnisiä havaijilaisia. Ohjelman kautta vuokrattava maa on edullisempaa vapaisiin markkinoihin verrattuna, koska vuokra on yksi Yhdysvaltain dollari vuodessa 99 vuoden ajan, jota voidaan tarvittaessa jatkaa sadalla vuodella. Lisäksi vuokralaiset on vapautettu kiinteistöverosta seitsemän vuoden ajaksi.
Havaijilaisten kotimaat on luokiteltu kolmeen luokkaan sen mukaan, onko ne tarkoitettu asumiseen, maanviljelykseen vai paimentamiseen. Kaikilla Havaijin pääsaarilla on kaikkia kolmenlaisia maita, paitsi Oahulla (vain asuin- ja maanviljelysmaita) ja Lanailla (vain asuinmaita). Niihau ja Kahoolawe eivät ole mukana vuokraohjelmassa.
Ongelmia.
Isoin ongelma vuokraohjelmassa lienee jonojen liikkumisen hitaus: pahimmillaan hakija joutuu odottamaan 40 vuotta ennen kuin hänelle tarjotaan tonttia, ja osa hakijoista on kuollut jonottaessaan saamatta koskaan tonttia. Vuonna 2023 jonossa arvioitiin olevan 29 000 henkilöä.
Vuonna 2022 Kaiali‘i Kahele teki Yhdysvaltain kongressissa aloitteen, jonka tarkoitus olisi laskea verikiintiö 1/32:aan, koska eri etnisten ryhmien välisten liittojen myötä vanhaa kiintiötä on vaikea soveltaa.
Vuonna 1999 joukko vuokraohjelmaan osallistuvia henkilöitä haastoi sen oikeuteen, koska jonot ohjelmassa eivät liikkuneet tarpeeksi nopeasti. Joukkoon kuului alkujaan 2700 henkilöä, mutta kun oikeus ratkaisi asian joukon hyväksi vuonna 2022 oli näistä jo 967 kuollut. Oikeuden päätöksellä jokaiselle joukkoon kuuluneelle maksetaan hieman yli 120 000 dollarin korvaus. Korvaukset koskevat myös jo kuolleita joukon edustajia, joiden korvaussumma ohjataan näiden kuolinpesään tai mahdolliselle perilliselle.
Alueet, joilla on havaijilaisten kotimaita.
Lähde:
Hemmets Vän

Hemmets Vän (lyh. HV) on ruotsalainen vuonna 1887 perustettu kristillinen viikkolehti. Lehteä julkaistaan viikoittain ja sen aiheet käsittelevät etiikkaa, kansainvälistä avustustoimintaa, vapaaehtoistyötä ja kanssaihmisistään välittävästä yhteiskunnasta. Lehden sisällöt käsittelevät aiheita uutisten, yhteiskunnallisten raporttien, keskustelun, henkilökuvien ja kulttuurijuttujen kautta. Lehden päätoimittaja on Åke Hällzon.
Historia.
Hemmets Vän perustettiin vuonna 1887 Örebrossa ja se oli alun perin Ruotsin lähetyskirkon Kronobergin piirin lehti. Vuonna 1921 Florentius Hällzon osti lehden ja lehti on siitä lähtien ollut Hällzonin suvun omistuksessa. Lehteä julkaisi pitkään Evangeliipress-kustantamo ja lehti toimi pitkään myös Örebrolähetyksen virallisena äänenkannattajana.
Lehden linja on vuosien saatossa palvellut hengellisiä ympäristöjä ja herätysliikkeitä. Lehti on halunnut heijastaa kristillisissä yhteisöissä ja niiden ulkopuolella tapahtuvia ilmiöitä. Vuosien mittaan lehti on kritisoinut suorasanaisesti laajaa ekumeniaa ja Kirkkojen maailmanneuvostoa. Lehden kanta on ollut selkeän sionismimyönteinen ja lehti on tukenut Israelin valtiota. 1970- ja 1980-luvulla lehdestä on tullut yhä selkeämmin ruotsalisten evankelis-kristillisten järjestöjen lehti, mikä on ilmentynyt myös lehden toimituksellisessa linjassa.
HV:n toimitus kannatti varhain menestysteologian syntyä Ruotsissa ja samaistui tähän liikkeeseen. Kesällä 1987 tämä johti avoimeen kriisiin. Lehden johtoon kuuluneet Stig Hällzon ja Ingemar Hällzon jättivät paikkansa ja lehti siirtyi kolmannen sukupolven johtoon. Uusi johto otti etäisyytttä helluntailaiseen Livets Ord-liikkeeseen edustaen samalla teologisesti sovittelevaa linjaa liikkeen kanssa.
Lehdellä oli 1970-luvulla yli 50 000 tilaajaa ja 1980-luvun lopulla noin 40 000 tilaajaa ja on tänä aikana ollut yksi Ruotsin suurimmista kristillisistä viikkolehdistä.
Lehden piirissä on tehty useita aloitteita evankelisten järjestöjen käyttöönotosta ja sanomalehden rooli näissä järjestöissä on ollut merkittävä.
Aiheesta muualla.
Lehden kotisivut
Vår Lösen

Vår Lösen oli vuosina 1910–2000 ilmestynyt ruotsalainen kristillinen kulttuurilehti. Lehti ilmestyi viimeisiä vuosinaan yhdeksän kertaa vuodessa ja sen sisällössä painottui erityisesti akateeminen sisältö. Lehti käsitteli niin kirkollisia asioita kuin laaja-alaisempia ilmiöitä. Lehden omisti Vår Lösen säätiö, jolla oli läheiset suhteet Sigtuna-säätiöön. Julkaisun rahoittajia olivat Ruotsin valtion kulttuurineuvosto, Stiftelsen för Sverige och Kristen Tro, Kristna Studentrörelsen sekä Samfundet Pro Fide et Christianismo.
What Was I Made For?

What Was I Made For? on Billie Eilishin kappale, joka julkaistiin singlenä 13. heinäkuuta 2023 yhdessä musiikkivideon kanssa. Se kuuluu samana vuonna ensi-iltansa saaneen "Barbie"-elokuvan . Kappale soi elokuvassa useassa kohtauksessa. 
Britanniassa ”What Was I Made For?” nousi singlelistan ensimmäiselle sijalle. Eilish voitti sillä vuoden laulun ja parhaan visuaaliseen mediaan tehdyn laulun Grammy-palkinnot sekä parhaan kappaleen Golden Globe -palkinnon ja parhaan laulun Oscar-palkinnon. Eilish ja Finneas esittivät kappaleen sekä vuoden 2024 Oscar-gaalassa että Grammy-gaalassa.
Kruger-sähke

Kruger-sähke on Transvaalin presidentti Paul Krugerin 3. tammikuuta 1896 Saksan keisari Vilhelm II:lta saama onnittelusähke.
Sisältö.
Suomennettuna sähkeen sisältö oli seuraava: ”Esitän Teille parhaat onnitteluni siitä, että Teidän ja kansanne on onnistunut ystävällismielisten valtioiden apuun vetoamatta omin voiminne voittaa ne aseistetut joukot, jotka ovat tunkeutuneet maahanne rauhan häiritsijöinä, ja palauttaa rauha ja maanne riippumattomuus.”
Merkitys.
Voitolla Saksan keisari viittasi siihen, että 2. tammikuuta 1896 Leander Starr Jamesonin johtamat joukot, jotka olivat hyökänneet Transvaaliin 29. joulukuuta 1895, oli pakotettu laskemaan aseensa. Jamesonin tarkoitus oli ollut syöstä presidentti Kruger vallasta. Sähke herätti suurta kansainvälistä huomiota. Yhdistyneessä kuningaskunnassa se aiheutti ärtymystä ja saksalaisvastaisia reaktioita, koska britit olivat siihen asti pitäneet saksalaisia ystävinään. Nyt Saksan keisari oli yllättäen asettunut Paul Krugerin puolelle tilanteessa, jossa Kruger oli Yhdistyneen kuningaskunnan pahin vihollinen. Transvaalissa sähke tulkittiin merkiksi Saksan mahdollisesta tuesta tulevaisuudessa.
Liuskasavikat

Liuskasavikat ("Chenopodiastrum") on revonhäntäkasveihin, aiemmin savikkakasveihin, kuuluva kasvisuku. Suku on erotettu savikoista ("Chenopodium") 2010-luvulla. Liuskasavikoihin kuuluu kymmenen lajia, joita esiintyy ympäri maailman. Suomessa vaahterasavikkaa, rauniosavikkaa ja plataanisavikkaa esiintyy harvinaisina tai melko harvinaisina uustulokaslajeina.
Tuoksusavikat

Tuoksusavikat ("Dysphania") on revonhäntäkasveihin, aiemmin savikkakasveihin, kuuluva kasvisuku, jonka lajit ovat aiemmin kuuluneet savikoihin ("Chenopodium"). Tuoksusavikoihin kuuluu 46 lajia, joita esiintyy ympäri maailman.
Svenska Journalen

Svenska Journalen (lyh. SvJ) on ruotsalainen vuonna 1925 perustettu kristillinen aikakauslehti. Nykyisin lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa ja toimii Läkarmissionen-järjestön tiedotuslehtenä. Lehti sisältää positiivisia juttuja järjestön työstä ja lahjoitusten käytöstä.
Historia.
"Svenska Journalen" perustetitin vuonna 1925 kristilliseksi lehdeksi. Vuonna 1953 kustantaja Harry Lindquist osti lehden ja yhdisti sen 1930-luvulta lähtien julkaisemaansa "Hemmet och Familjen"-lehteen. Lindquistin kaudella lehden linja profiloitui positiivisen ajatteluun perustuviin saarnoihin, jonka mallina oli amerikkalainen uskonto ja elämänfilosofia.
SvJ on toiminut varainhankintakanavana Läkarmissionenin lääkintälähetys- ja avustustyölle. Artikkeleissa on kuvattu järjestön tukemia lähetyshankkeita, ajankohtaisia raportteja, haastatteluja ja viikottaisia tapahtumia. Lehden yhteydessä on julkaistu myös nuoriso- ja musiikkiliitettä. Lehti on järjestänyt myös "ystäväviikkoa" ja jakanut stipendejä. 1980-luvulla lehden painosmäärä oli 58 000 kappaletta ja tilaajia oli noin 35 000. Lehti on tehnyt yhteistyötä myös Lindquistin HL-säätiön kanssa.
Sykeriöt

Sykeriöt ("Heterostachys") on revonhäntäkasveihin kuuluva pieni kasvisuku, jonka kaksi lajia kasvavat Etelä-Amerikassa. Ne ovat pensasmaisia suolakkokasveja, jotka ovat muun muassa suolayrttien ("Salicornia") lähisukulaisia.
Lajit.
Sykeriölajit ovat:
Jerry Heil

Jana Oleksandrivna Šemajeva (; s. 21. lokakuuta 1995 Vasylkiv, Ukraina), tunnettu myös taiteilijanimellään Jerry Heil, on ukrainalainen laulaja, lauluntekijä ja tubettaja. Hän aloitti uransa perustettuaan Youtube-kanavan vuonna 2012, jossa hän julkaisi vlogeja ja musiikkicovereita.
Heil aloitti musiikkiuransa vuonna 2017 ja julkaisi debyytti EP:n nimeltä "De mi dim". Hänen debyyttistudioalbumi "#JA_JANA" julkaistiin myöhemmin lokakuussa 2019. YouTube-kanavansa aloittamisesta lähtien hän on kerännyt yli 35 miljoonaa katselukertaa ja 395 tuhatta tilaajaa.
Hän on osallistunut Ukrainan euroviisukarsintaan "Vidbiriin" kolme kertaa. Vuonna 2020 hän osallistui kappaleella ”Vegan”, joka sijoittui kilpailussa kuudenneksi. Vuonna 2023 hän osallistui kappaleella ”When God Shut the Door” sijoittuen kolmanneksi. Vuonna 2024 hän voitti "Vidbirin" yhdessä Alyona Alyonan kanssa kappaleella "Teresa &amp; Maria", ja täten edusti Ukrainaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. He tulivat kilpailun finaalissa kolmanneksi saatuaan yhteensä 453 pistettä, joista 307 yleisöltä ja 146 ammattilaisraadeilta.
Evangeliipress

Evangeliipress on ruotsalainen kustantamo, jonka tuotteisiin kuuluu sanomalehtien julkaiseminen. Evangeliipresss on perustettu vuonna 1921 ja on nykyisin osa Litzon Press Förlags AB-konsernia. Konserniin kuuluvat myös kirjankustantamot Marcus Förlag ja Förlagshuset i Örebro sekä kirjakauppa Marcus Bok och Musik.
Evangeliipress oli alkujaan Florentius Hällzonin yksityisyritys ja sen on tullut tunnetuksi pääasiassa Hemmets Vän-lehden julkaisijana. Kustantamo on julkaissut myös opetuskirjallisuutta ja elämäkertoja niin ruotsalaisista kuin amerikkalaisista saarnaajista.
Harald Majewski

Elias Harald Stanislaus Majewski (17. huhtikuuta 1886 Tallinna – 4. helmikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja toimitusjohtaja.
Harald Majewskin vanhemmat olivat everstiluutnantti Alexander Stanislaus (Saša) Majewski (1858–1913) ja Olga Irene Wilhelmina Hellman (1862–1936). Hänen nuorempi veljensä oli everstiluutnantti Arnold Majewski (1892–1942).
Harald Majewski muutti jo nuorena Turkuun ja pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1906. Hän opiskeli sitten Suomen Polyteknillisessä Opistossa 1906–1908 ja Teknillisessä Korkeakoulussa 1908–1911 ja suoritti insinööritutkinnon.
Majewski oli aluksi Itä-Suomen Graniitti Oy:n palveluksessa ja vuonna 1912 hän toiseksi insinööriksi Oy Granitin Pietarin-konttoriin. Majewski oli vuonna 1914 P. E. Svinhufvudin venäjänkielen tulkkina tämän karkotusmatkalla Siperiassa. Suomeen palattuaan Majewski johti Oy Granitin suorittamia linnoitustöitä Russarössä ja vuonna 1917 hänestä tuli Oy Granitin Pietarin konttorin päällikkö. 
Vuonna 1918 Majewski oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen palveluksessa Suojärven rautatierakennustyömaalla ja vuonna 1919 hän oli mukana hävittämässä venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana Ahvenanmaalle rakentamia linnoituksia. Majewski oli sitten jälleen Oy Granitin palveluksessa 1919–1924 johtaen useiden rannikkolinnoitusten rakentamista Karjalan kannaksella ja 1923–1924 tierakennustöistä Porin piirissä. Hän teki sen jälkeen 1924–1929 useampivuotisen opintomatkan Australiaan osallistuen maan uuden pääkaupungin Canberran rakentamiseen 1926–1929. Palattuaan sieltä Suomeen hän meni 1929 Yleisen Rakennus-Osakeyhtiön palvelukseen ja osallistui Oy Waldhof Ab:n selluloosatehtaan rakentamiseen Käkisalmeen. Vuonna 1932 Majewski oli mukana perustamassa Rakennusosakeyhtiö Cyklopia ja oli yhtiön toimitusjohtajana kuolemaansa saakka. Cyklop rakensi muun muassa vuonna 1933 Kaivopuistoon valmistuneen Viron lähetystötalon ja sittemmin Virossa Piritan, Käreveren ja Luunjan sillat.
Harald Majewski oli naimisissa vuodesta 1917 Maria (Maggie) Szulican, vuodesta 1953 Marshall (1899–1970) kanssa.
Peeʹrvesǩ

Peeʹrvesǩ on kolttasaamelaisten pukuun kuuluva päähine, jota pitävät naimattomat tytöt. Tyttö saa lakin rippikoulussa ja käyttää sitä siihen asti, kunnes menee naimisiin, saa lapsia tai ohittaa tyttöiän. Lakki on avoin takaa ja päältä, mikä symboloi sitä, että tyttö on vapaa seurustelemaan. Sen takana on pitkiä värikkäitä nauhoja, jotka on tapana solmia tytön aloittaessa seurustelusuhteen. Avioiduttuaan hän alkaa käyttää šaamšiǩ-päähinettä.
Perinteisesti peeʹrvesǩ on tapana peittää huivilla tytön liikkuessa kodin ulkopuolella. Hiukset letitetään silloin taakse ja otsahiukset piilotetaan huivin alle. Nykypäivänä tytöt ja nuoret naiset saattavat kuitenkin jättää huivin pois.
Kristillinen politiikka

Kristillinen politiikka käsittää liikehdinnän ja toiminnan, jonka tavoitteena on saada kristilliseen etiikkaan tai ideologiaan perustuvia muutoksia aikaan yhteiskunnassa.
Politiikan kentässä toimivat kristilliset liikkeet vaihtelevat huomattavasti niin menetelmien kuin tavoitteiden osalta. Liikkeet voivat jakautua poliittisesti esimerkiksi niin vasemmistoon kuin oikeistoon. Konservatiivisten järjestöjen määritteleminen poliittisesti ei kuitenkaan ole yksinkertaista.
Useat liikkeet pyrkivät mielipidejohtajan asemaan sekä vaikuttamaan keskeisiin henkilöihin. Kaikissa tapauksissa poliittiset tai ideologiset pyrkimykset eivät ole selkeitä.
Kristillinen politiikka Ruotsissa.
Ruotsissa kristillinen politiikka on ilmentynyt muun muassa pyrkimyksenä vaikuttaa parlamentaarisesti Ruotsin valtiopäivillä. Osa liikkeistä on työskennellyt muun muassa aborttikysymysten parissa ja osallistunut siihen liittyvään lääketieteen eettiseen keskusteluun. Ruotsissa on vaikuttanut myös merkittävän kokoinen kristillinen rauhanliike, jolla on yksinään ollut laaja pohja kristillisten kirkkojen keskuudessa. Joillakin liikkeellä on yhteys kansainväliseen järjestöön, mutta useimmat ovat ruotsalaisia ja riippumattomia. Kansainvälisillä vaikutteilla on kuitenkin useissa tapauksessa ollut ratkaiseva merkitys järjestöjen syntymisessä.
Tupaia

Tupaia (n. 1725 – 20. joulukuuta 1770) oli tahitilainen mestarinavigoija, joka avusti James Cookia tämän tutkimusmatkoilla eteläisellä Tyynellämerellä. 
Tupaian tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hänen kuollessaan "Endeavourin" kasvitieteilijä arvioi, ettei tämä voisi olla 45 vuotta vanhempi, minkä vuoksi hänen syntymävuodekseen ilmoitetaan 1725. Syntyperältään Tupaian tiedetään kuitenkin olleen Raiatean ylhäisöä. Syntyperänsä takia Tupaiasta tuli arioi, joka vastaa kutakuinkin papin virkaa, mihin kuului myös polynesialaisten käyttämien navigointitapojen opettelu.
Cook lähti Tahitilta kesällä 1769 ja Tupaia liittyi tämän miehistöön. Tupaia haluttiin mukaan nimenomaan siksi, että hän tunsi Polynesian maantiedettä, tapoja ja kieliä. Tupaia kykeni muun muassa piirtämään ulkomuistista kartan, joka kattoi useita Tyynenmeren saariryhmiä. Lisäksi hän opetti Cookille polynesialaisen navigoinnin perusteet.
Tupaia kuoli 20. joulukuuta 1770 Bataviassa, nykyisessä Jakartassa. Hänen kuolinsyykseen mainitaan lähteestä riippuen joko malaria tai punatauti.
Säpikäs

Säpikäs () on saamelaiseen kansallispukuun kuuluva säärystin, jota käyttävät niin miehet kuin naisetkin. Säpikkäät on tehty 6–8 poron koipinahasta ja niitä pidetään perinteisesti housunlahkeiden päällä, joskin nykyään naiset pitävät saamenpuvun alla tavallisesti sukkahousuja tai pitkiä villasukkia. Yläreuna kiristetään paikalleen nyörien avulla, kun taas alareunan peitoksi vedetään nutukkaiden varret.
Säpikkäiden alareunaan ommellaan usein punainen verkakaitale eli suimus, joka kuitenkin jää paulojen alle piiloon. Naisten säpikkäiden yläreunoja ei koristella, sillä hame peittäisi koristelut, mutta miesten säpikkäisiin ommellaan verkakaitaleita ja -nauhoja. Koristelut riippuvat alueesta. Yläreuna on kiristettävä, ja kiristysnyöri on sisnaa tai villalankaa. Kiristysnyörin päässä on lankatupsut tai muunlaiset koristeet.
Enontekiön alueella miesten säpikkäät on joskus ommeltu kiinni nahkaisten housujen yläosaan. Syntynyttä vaatekappaletta kutsutaan koipihousuiksi tai koipinahkahousuiksi.
Säpikkäät mainitaan komediasarja Märkien säpikkäiden nimessä.
Kristillinen media

Kristillinen media käsittää esimerkiksi sanomalehtien, kirjojen, äänitteiden ja tarrojen julkaisu- ja jakelutoiminnan, jota harjoittavat kirkot ja kirkon ulkopuolella toimivat yhdistykset, säätiöt ja yritykset. Osalla järjestöistä voi olla esimerkiksi evankelioimiseen tai opetukseen liittyviä tavoitteita.
Sanomalehdet ja julkaisutoiminta.
Kristillisillä kirkoilla, järjestöillä ja muilla toimijoilla on suuri määrä julkaisuja. Sanomalehdet voivat usein olla täydentävä toimintahaara liikkeessä, jonka keskiössä on muu kuin tiedotusvälinteoiminta. Useat järjestöt ovat harjoittaneet omaa kustannustoimintaa, joka on täydentänyt päätoimintaa.
Oikeus ilmaista näkemyksiä ja mielipiteitä kuuluu demokraattiseen yhteiskuntaan. Itsenäiset kristilliset kustantajat ja sanomalehdet ovat luonnollinen ilmiö, joilla on ollut tärkeä rooli yhteiskunnassa ja kristinuskossa.
Äänitteet.
Äänitteiden jakelu yleistyi osana kristillistä mediatoimintaa 1970-luvun alussa. Kasettilähetystä harjoitettiin tuolloin niin vapaaehtoisten itsenäisenä kuin yritysten ja organisaatioiden taloudellisena toimintana. Äänitteiden sisällössä ovat korostuneet erityisesti saarnat ja raamatunopetukset.
Kristillinen media Ruotsissa.
Ruotsissa tunnustuskuntiin sitoutumattomien sanomalehtien historia on jossain määrin hämärän peitossa. 1970-luvulla kirkon ulkopuolisille sanomalehtimarkkinoille ilmestyi Logos-lehti.
Aigai (Akhaia)

Aigai (, myös "Aiga", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Akrátan kylän paikalla tai lähellä.
Maantiede.
Aigain kaupunki sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan pohjoisrannikolla Korintinlahden rannalla Krathis-joen varrella, Aigeiran ja Buran kaupunkien välissä. Antiikin lähteet, kuten Strabon ja Pausanias, eivät kuitenkaan mainitse, kummalla joen rannalla kaupunki sijaitsi. Aigai sijoitetaan nykyisen Aigiáleian kunnan Akrátan kylän paikalle tai siitä kaakkoon lähemmäksi Ámpeloksen kylää. Akráta sijaitsee kukkulalla joen länsirannalla. Aigain kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia.
Aigai oli yksi Akhaian liiton "dodekapoliin" kahdestatoista kaupungista. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen "Iliaassa". Aigai tunnettiin varhaisina aikoina Poseidonin kultistaan. Aigailaisten arvellaan olleen mukana perustamassa Suur-Kreikan Sybarista, sillä myös sen lähellä sijainneelle joelle kreikkalaiset antoivat nimen Krathis.
Aigai löi omaa aiginalaisen standardin mukaista hopearahaa noin vuosina 500–370 eaa. Joskus kyseiset rahat on laitettu virheellisesti Aigionin nimiin. Pausaniaan mukaan aigailaiset hylkäsivät jossakin vaiheessa kaupunkinsa ja siirtyivät läheiseen Aigeiraan. Tämä on tapahtunut joskus vuoden 370 eaa. jälkeen. Aigai oli lakannut olemassa viimeistään silloin, kun Akhaian liitto perustettiin uudelleen vuonna 280 eaa. Tuolloin sen paikan kahdentoista kaupungin joukossa otti Keryneia. Myöskään Polybios ei mainitse enää Aigaita. Aigaista ei ole säilynyt jäänteitä nykyaikaan.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Aigaios" (), "Aigeatēs" () ja "Aigaieus" ().
Askheion

Askheion (, myös "Askheon", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akhaiassa Kreikassa. Se sijoitetaan johonkin nykyisen Kalávrytan kunnan alueelle, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä.
Myöskään Askheionin historiasta ei tiedetä mitään. Kaupunki luetaan nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon lähinnä sillä perusteella, että eräillä sen kansalaisilla tiedetään olleen "proksenoksen" asema Delfoissa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Askheieus" () ja "Askheus" ().
Erineos (Akhaia)

Erineos (, myös , ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Akhaiassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Aigiáleian kunnan alueelle lähelle nykyistä Lampírin kylää.
Erineos sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan pohjoisrannikolla Korintinlahden rannalla luoteeseen Aigionista ja pohjoiseen Rhypesistä eli Rhypaista. Se kuului Rhypesin kaupunkivaltion alueeseen ja toimi sen satamana. Pausanias sanoo Aigionin ja Erineoksen väliseksi etäisyydeksi 60 stadioninmittaa. Kaupungin mainitsee myös Thukydides.
Erineos oli olemassa ainakin arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Kaupungin luona käytiin meritaistelu ateenalaisten ja peloponnesoslaisten, pääasiassa korinttilaisten, laivojen välillä vuonna 413 eaa.
Nykyinen Aigiáleian kunnan Erineóksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, jonka alueella Lampírin kylä sijaitsee, on saanut nimensä kaupungista.
Erineos

Erineos (, myös "Erineon", , ) tai Erineós () voi viitata seuraaviin:
Nutsa Buzaladze

Nutsa Buzaladze (, s. 28. tammikuuta 1997 Tbilisi, Georgia) on georgialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Georgiaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Hänen kilpailukappaleensa oli nimeltään ”Firefighter”. Hän tuli kilpailun finaalissa 21. sijalle saatuaan yhteensä 34 pistettä, joista 19 yleisöltä ja 15 ammattiraadeilta.
Varhaiselämä.
Buzaladze syntyi Georgian Tbilisissä, mutta varttui Turkissa. 5-vuotiaana hän esiintyi osana lastenyhtyettä, ja oli myöhemmin päävokalisti ja kitaristi toisessa yhtyeessä. 8-vuotiaana Buzaladze alkoi käymään pianonsoiton oppitunneilla.
Buzaladze on asunut Los Angelesissa, jossa hän myös kartutti musiikkikokemustaan sekä Dubaissa, jossa hänellä on pysyvä oleskelulupa vuodesta 2024 lähtien.
Ura.
Buzaladze aloitti soolouransa musiikkialalla vuonna 2011 esiinnyttyään "Georgia's Got Talent" -ohjelmassa (Georgian versio Got Talent -ohjelmaformaatista). Vuonna 2014 Buzaladze saavutti kansainvälistä huomiota edustettuaan Georgiaa ja voitettuaan "New Wave Music Festival" -kilpailun Latvian Jūrmalassa. Seuraavien vuosien aikana Buzaladze osallistui useisiin musiikkikilpailuihin, kuten "The Voice of Turkey" (Turkin versio The Voice -ohjelmaformaatista), "Two Stars Georgia" -kilpailuun sekä Georgian versioihin "Your Face Sounds Familiar" ja "Dancing with the Stars" -kilpailuista. Buzaladze on myös tehnyt yhteistyötä belgianturkkilaisen laulajan Hadisen kanssa, joka toimi myös hänen valmentajanaan "The Voice of Turkey" -kilpailussa.
Vuonna 2017 Buzaladze julkaisi kappaleen nimeltä ”White Horses Run”, joka sijoittui toiseksi Georgian vuoden 2017 euroviisukarsinnassa. Vuonna 2019 Buzaladze julkaisi debyyttialbuminsa nimeltä "Nutsa22", joka sisälsi cover-versioita georgialaisista kappaleista sekä englanninkielisiä alkuperäiskappaleita. Albumin julkaisun jälkeen Buzaladzen kappale ”Gelodebi” saavutti menestystä ja lisäksi hän julkaisi singlen, joka menestyi hyvin Venäjän musiikkimarkkinoilla.
Vuosina 2020 ja 2021 Buzaladze kilpaili Venäjän versiossa "All Together Now" -ohjelmaformaatista. Hän on esiintynyt myös Dubain 2020 maailmannäyttelyn yhteydessä sekä "Dubai National Theatressa" ja Dubain oopperatalossa. Vuonna 2021 Buzaladze kilpaili albanialaisen "Kënga Magjike" -laulukilpailun ”Kansainväliset artistit” -kategoriassa, jossa hän sijoittui toiseksi. Vuosina 2022 ja 2023 Buzaladze osallistui American Idol -kilpailun 21. tuotantokaudelle ja sijoittui kilpailussa "Top 12" -joukkoon.
12. tammikuuta 2024 Buzaladzen ilmoitettiin olevan Georgian edustaja vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Malmössä. Hänen euroviisukappaleensa ”Firefighter” julkaistiin 11. maaliskuuta 2024. Kappaleen ovat kirjoittaneet Darko Dimitrov ja Ada Satka. Buzaladze tuli kilpailun finaalissa 21. sijalle saatuaan yhteensä 34 pistettä, joista 19 yleisöltä ja 15 ammattiraadeilta.
Farai (Akhaia)

Farai (, myös , , ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Erýmanthoksen kunnan alueella lähellä nykyistä Farésin kylää.
Maantiede.
Farain kaupunki sijaitsi Peiros-joen varrella, antiikin lähteiden mukaan 70 stadioninmittaa sisämaahan Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikosta ja 150 stadionia etelään Patraista. Kaupunki sijoitetaan nykyisten Farésin ja Prévedoksen kylien seudulle joen eteläpuolelle.
Farain kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä "Faraike" (). Sen alueen kokoa ei tunneta.
Historia.
Farai oli yksi Akhaian liiton "dodekapoliin" kahdestatoista kaupungista. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen tai klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä "Fareus" (), "Farieus" () ja "Faraieus" ().
Farai oli yksi kaupungeista, joka otti johtoaseman uuden Akhaian liiton perustamisessa hellenistisellä kaudella vuonna 280 eaa. Toisessa liittolaissodassa vuonna 220 eaa. aitolialaiset ja elisläiset hyökkäilivät Faraihin. Keisari Augustus liitti Farain alueen Patraihin, kun Patraista tehtiin roomalainen "colonia" vuoden 31 eaa. Aktionin taistelun jälkeen.
Nykyinen Farésin kylä on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan, samoin kuin Erýmanthoksen kunnan osa Farrésin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.
Rakennukset ja löydökset.
Farain jäänteitä on löydetty läheltä nykyisiä Farésia ja Prévedosta. Antiikin lähteiden mukaan kaupungissa oli agora, jolla sijaitsi omalaatuinen Hermeen patsas. Alueelta on löydetty myös roomalaisen kylpylän jäänteet sekä mykeneläisaikaisia hautoja.
Felloe

Felloe (, myös "Felloa", ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Akhaiassa Kreikassa. Se sijoitetaan lähelle nykyisiä Seliánaa ja Evrostínaa.
Maantiede.
Felloen kaupunki sijaitsi Pausaniaan mukaan vuoristossa 40 stadioninmitan päässä Aigeirasta. Sen ympäristössä oli paljon vesilähteitä. Kaupunki sijoitetaan usein nykyisen Aigiáleian kunnan Seliánan kylän paikalle. Toisena vaihtoehtona pidetään Xylókastro-Evrostínan kunnan Evrostínan kylää, jonka aiempi nimi on Zácholi. Felloen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 25 tai ainakin alle 100 neliökilometriä.
Historia.
Felloen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Pausaniaan mukaan kaupunki olisi asutettu jo silloin, kun joonialaiset asuttivat Akhaian. Jos kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä heeros nimeltä Fellos liittyy Felloeen, kaupunki on saattanut olla olemassa omana poliittisena yhteisönään jo arkaaisella kaudella. Kaupunki luetaan nykytutkimuksessa viimeistään klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon lähinnä sillä perusteella, että eräillä sen kansalaisilla tiedetään olleen "proksenoksen" asema Delfoissa 300-luvulla eaa.
Rakennukset ja löydökset.
Nykyisestä Seliánasta on löydetty merkkejä asutuksesta sekä hautauksia geometriselta kaudelta 700-luvulta eaa. aina klassiselle kaudelle saakka. Löytöjä on tehty erityisesti kylän eteläosasta läheltä Pyhän Basileioksen ("Ágios Vasíleios") kirkkoa.