tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Praksagoras

Praksagoras (, ) voi viitata seuraaviin:
Soranos Efesoslainen

Soranos Efesoslainen (, ; 1. vuosisata/100-luku) oli antiikin kreikkalainen lääkäri, joka oli kotoisin Efesoksesta.
Elämä.
Soranoksen elämää koskeviin tietoihin liittyy sekaannusta, sillä "Sudassa" on samalla nimellä kaksi eri artikkelia. Niistä syntyy kuva, kuin Soranos Efesoslaisia olisi ollut kaksi, toinen vanhempi ja toinen nuorempi. Oletettavasti kyseessä on kuitenkin yksi ja sama henkilö.
Soranos oli kotoisin Efesoksesta Vähästä-Aasiasta. Hänen isänsä nimi oli Menandros ja äitinsä Foibe. Soranos harjoitti lääketiedettä ensin Aleksandriassa ja sittemmin Roomassa keisareiden Trajanus ja Hadrianus aikana, toisin sanoen noin vuosina 98–138. Soranos kuului lääketieteen metodiseen koulukuntaan ja oli sen merkittävimpiä edustajia. Hän oli Attaloksen opettaja. Muutoin Soranoksen elämästä tiedetään vain se, että hän oli jonkun aikaa Aquitaniassa hoitamassa ihosairauksia, joita seudulla tuohon aikaan esiintyi paljon.
Soranos vaikuttaa olleen suuressa maineessa lääkärinä antiikin aikana, ja Augustinus kutsuu häntä nimityksellä ”tunnettu lääketieteen auktoriteetti” ("medicinae auctor nobilissimus") ja Tertullianus nimityksellä ”lääketieteen etevimpiä auktoriteetteja” ("methodicae medicinae instructissimus auctor"). Häntä lainaavat muun muassa Arkhigenes, Caelius Aurelianus, Aetios Amidalainen ja monet muut.
Teokset.
Soranokselta tai hänen nimissään on säilynyt seuraavat lääketiedettä käsittelevät teokset:
Lisäksi hänen teoksikseen mainitaan myös seuraavat, joista tiedetään vain niiden nimet; osa nimistä tunnetaan vain latinankielisistä lähteistä:
Soranos

Soranos () tai Soranus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Janne Sarja

Janne Sarja (s. 1987) on suomalainen televisiokäsikirjoittaja ja kirjailija. Hän on käsikirjoittanut muun muassa ohjelmia "Pitääkö olla huolissaan?" ja "Tämä on tämä", joista jälkimmäisen formaatti myös perustuu hänen ideaansa. Kirjoja häneltä on julkaistu kolme: koomisten tekstien kokoelma "Läpimurtoteos" vuonna 2020, romaani "Rakkaudella, Jami" vuonna 2023 ja Janne Katajan elämäkerta "Loppuunmyyty – Janne Kataja" vuonna 2025.
Televisioura.
Koulutukseltaan Sarja on ekonomisti. Hän opiskeli kansantaloustiedettä Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa, josta valmistui vuonna 2011. Hänet valittiin vuonna 2016 uuden "Pitääkö olla huolissaan?" -ohjelman käsikirjoitustiimiin, johon häntä ehdottivat ohjelman juontaja Jenni Pääskysaari ja panelisti Tuomas Kyrö. Hän jatkoi käsikirjoittajana lopulta seitsemän vuoden ajan ohjelman lopettamiseen asti. Muita ohjelmia, joita Sarja on ollut käsikirjoittamassa, ovat esimerkiksi "Game Night", "Kuutamolla", "Stadi vs. Lande", "Modernit miehet", "Hengaillaan" ja "Sanansaattajat". Joitakin ohjelmia, kuten "Vedetään hatusta" ja "Pöllötöllö", Sarja on käsikirjoittamisen lisäksi ohjannut. Hänen ensimmäinen oma sarjakonseptinsa oli "Tämä on tämä", jonka formaatti perustuu hänen ideaansa.
Kirjailijana.
Sarjan vuonna 2020 julkaistu esikoiskirja "Läpimurtoteos" on kokoelma lyhyitä, koomisia tekstejä. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Rakkaudella, Jami" julkaistiin vuonna 2023. Tammikuussa 2025 julkaistiin Sarjan kirjoittama Janne Katajan elämäkerta "Loppuunmyyty – Janne Kataja".
Caterina Scarpellini

Caterina Scarpellini (1808-1873) oli italialainen tähtitieteilijä.
Scarpellinin ura alkoi, kuten monella muullakin naispuolisella astronomilla siitä, kun hänen setänsä tarvitsi tutkimusapulaista. Setä oli Rooman Campidoglio-observatorion johtaja. Scarpellini jatkoi uraansa tähtitieteen ja meteorologian parissa myös setänsä kuoleman jälkeen.
Vuodesta 1847 alkaen Scarpellini toimi "Corrispondenza Scientifica" –tiedelehden toimittajana. 
Scarpellini meni toisen observatorion tutkimusapulaisen Erasmo Fabrin kanssa naimisiin. He perustivat yhdessä Roomaan säähavaintoaseman vuonna 1856.
Scarpellini kokosi ensimmäisen luettelon Italiassa havaituista meteoreista. Hän kirjasi ainoat Roomassa tehdyt havainnot vuoden 1866 Leonidien meteoriparvesta. Huhtikuussa 1854 hän kirjasi havaintoja suuresta komeetasta, joka nykyisin tunnetaan nimellä C/1854 F1, ja toisesta komeetasta kesäkuussa 1861. Hän havainnoi vuoden 1860 auringonpimennystä ja meteoriparvien ohituksia vuosina 1861–1868. Hän kirjasi myös maanjäristyksiä ja muita Roomassa tapahtuneita luonnonilmiöitä.
Scarpellini julkaisi havaintojaan ja tutkimustuloksiaan Italian, Ranskan ja Belgian tiedelehdissä. Hän tutki Saturnuksen renkaita ja kuun vaikutusta maanjäristyksiin. Hän kirjoitti myös sähköstä, magnetismista ja geologiasta. Helmikuussa 1864 Roomaan laskeutui hiekkaa, jonka kemiallista koostumusta Scarpellini analysoi yhdessä kollegansa kanssa ja päätteli hiekan olevan peräisin Saharasta.
Aino Tanhua

Aino Tanhua (s. 23. huhtikuuta 2002) on suomalainen pesäpalloilija. 
Tanhua edustaa Superpesiksessä pelaava kasvattajaseuraansa Rauman Feraa. Kaudella 2025 hänet valittiin Itä-Länsi-otteluun. Hän pelaa ulkokentällä kolmoskopparina. ja sisäpelissä etenijänä. Tanhua on pelannut 86 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on lyönyt yhdeksän kunnaria ja seitsemän tavallista juoksua, tuonut 65 juoksua ja kerännyt 260 kärkilyöntipistettä. Tanhua on pelannut yhdeksän Superpesiksen ylempien pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tuonut kuusi juoksua ja kerännyt 26 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023 jälkeen.
Tiina-Maija

Tiina-Maija on suomalainen yhdysnimi ja se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Pia Sirén

Pia Sirén (s. 1982 Nokia) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän rakentaa suurikokoisia installaatioita rakennus- ja puutarhatarvikkeista. Teatterilavasteita muistuttavat väliaikaiset teokset simuloivat luontokokemusta keinotekoisten materiaalien kuten muovin, pressujen ja rakennustelineiden avulla.
Sirén tekee teoksia sekä ulos että sisälle. Hänen rakentamiinsa tiloihin on usein mahdollista astua sisään ja olla samalla osa teosta. Sirénin teokset luovat esimerkiksi metsämaisemia karuilla materiaaleilla kuten pressuilla. Sirén on toteuttanut monia teoksia yhteistyöprojekteina.
Vuonna 2023 Pia Sirén valittiin Lönnströmin taidemuseon seitsemänteen projektiin toteuttamaan "Big Botanic" -niminen trooppinen puutarha vuosina 2024–2025. Rauman keskustan lähelle syksyllä 2025 valmistuva sisäänastuttava veistos on usean sadan neliömetrin laajuinen. Telineistä, pressuista, muoveista, köysistä ja puutavarasta rakennettava trooppinen puutarha toimiii konserttien ja työpajojen tapahtumapaikkana. Kasvitieteellisen puutarhan tavoin eksoottisen ja kaukaisen lohtua tuova teos puretaan kahden kuukauden kuluttua.
Kuvataiteen maisteri Sirén on opiskellut Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa vuosina 2009–2012 kuvanveiston osastolla. Aiemmin hän opiskeli Tampereen ammattikorkeakoulussa vuosina 2004–2008 ja Svenska yrkeshögskolanissa Uudessakaarlepyyssä vuosina 2003–2004.
Sirénillä on ollut näyttelyitä Galleria Sculptorissa, Hyvinkään taidemuseossa ja Forum Boxissa. Yksityisnäyttelyiden nimissä on ollut verbaalista leikkiä, kuten "Luonnos", "Plastic garden" tai "Suuri luontonäyttely" tai "Lohjan palmut". Sirén on osallistunut myös Mäntän kuvataideviikoille 2012 ja 2021 sekä Nuorten näyttelyyn 2013 ja Kuvanveistäjäliiton Sculpture expanded -projektiin vuonna 2019. Projektien joukossa on myös kuoroteos ja installaatio "Niin metsä vastaa" vuonna 2022 Oodissa.
Frida Palmér

Frida Elisabeth Palmér (14. tammikuuta 1905 Blentarp – 13. lokakuuta 1966 Halmstad) oli ruotsalainen astronomi, joka ensimmäisenä ruotsalaisena naisena väitteli alallaan tohtoriksi. Hän aloitti opintonsa Lundin yliopistossa vuonna 1925 ja erikoistui muuttuviin tähtiin, jotka olivat myös hänen väitöskirjansa "Studies of irregular variable stars" aiheena vuonna 1939. Palmér teki lukuisia opintomatkoja ulkomaille ja osasi ruotsin lisäksi englantia, saksaa, ranskaa ja venäjää. Vuodesta 1946 hän toimi matematiikan ja fysiikan opettajana Halmstadissa. Palmérille myönnettiin vuonna 1961 Pohjantähden ritarikunnan kunniamerkki. Hän kuoli mahasyöpään 61-vuotiaana lokakuussa 1966.
Superman (vuoden 2025 elokuva)

Superman on vuonna 2025 ensi-iltansa saanut James Gunnin ohjaama ja käsikirjoittama supersankarielokuva, joka perustuu DC Comicsin Teräsmies-sarjakuvahahmoon. Se on DC Universen (DCU) ja sen ensimmäisen luvun, ”Gods and Monstersin”, ensimmäinen elokuva sekä uudelleenkäynnistys Teräsmies-elokuvasarjalle. David Corenswet esittää pääosassa Kal-Eliä / Clark Kentiä / Teräsmiestä, ja muissa pääosissa ovat Rachel Brosnahan, Nicholas Hoult, Edi Gathegi, Anthony Carrigan, Nathan Fillion ja Isabela Merced.
Elokuva sai maailmanensi-iltansa TLC Chinese Theatressa ensi-iltansa 7. heinäkuuta 2025. Elokuvateattereihin se ilmestyi Suomessa ja Yhdysvalloissa 11. heinäkuuta 2025. Teräsmiehen seuraavista vaiheista kertova elokuva, "Man of Tomorrow", tulee saamaan ensi-iltansa 9. heinäkuuta 2027.
Emilia Fröding

Anna Eliana Emilia Fröding (1. maaliskuuta 1827 Lund – 2. syyskuuta 1887 Eksjö) oli ruotsalainen runoilija, naisasianainen ja Gustaf Frödingin äiti. Kaikkiaan hänellä oli viisi lasta. Runoissaan Fröding toi esille epäkohtia naisen yhteiskunnallisessa asemassa ja vaati niihin parannuksia. Hän sai 1870-luvulla runojaan julkaistuksi eri aikakauslehdissä salanimellä Anna Karlsdotter. Fröding piti huolen, että kaikki hänen lapsensa saivat hyvän koulutuksen sukupuolesta riippumatta. Hänen tukensa ja kannustuksensa oli tärkeää myös Gustaf Frödingin uralle, ja heillä oli hyvin läheiset välit. Fröding kuitenkin kuoli ennen kuin ehti nähdä poikansa menestyksen.
Anna Fiske

Anna Karin Helena Fiske (s. 5. syyskuuta 1964 Ängelholm) on ruotsalaissyntyinen Norjassa vuodesta 1994 asunut lastenkirjailija, sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Hänen kirjojaan on käännetty useille kielille, muun muassa kiinaksi. Fisken mies Lars Fiske on niin ikään kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä.
Naima Kurvinen

Naema Vilhelmina (Naima) Kurvinen (2. tammikuuta 1876 Viipuri – 17. huhtikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen sairaanhoitaja ja sairaanhoidon opetuksen ja sairaanhoitajien yhteiskunnallisen aseman kehittäjä.
Henkilöhistoria.
Naima Kurvisen vanhemmat olivat lähetyssaarnaaja Pietari Kurvinen ja Vilhelmina Rosvall. Hän kävi Helsingin suomalaisen tyttökoulun ja valmistui sairaanhoitajaksi Helsingin kirurgisen sairashuoneen kurssilta 1896. Kurvinen toimi sairaanhoitajana Sortavalan yleisessä sairaalassa 1897–1899 ja Oulun lääninsairaalassa vuodesta 1899. Oulun lääninsairaalan ylihoitaja hän oli 1904–1926. Kurvinen toimi Oulussa myös sairaanhoitajakurssien johtajana, oppia sairaanhoitokoulutuksen kehittämiseen hän hankki Yhdysvalloista ja Euroopan eri maista.
Sairaanhoitajakursseilla opetukseen sisällytettiin sekä teoreettisia että käytännöllisiä ja laajempia yhteiskunnallisia aineksia, missä Kurvinen oli edelläkävijä. Hän pyrki samalla myös edistämään sairaanhoitajien asemaan ja palakkauksen tasa-arvoisuutta. Hän oli perustamassa ja johti Oulun sairaanhoitajataryhdistystä, joka toimi vuodesta 1908 aina vuoteen 1972 asti. Sillä oli oppilaskoti, stipendirahasto, hoitajattarien vanhuuden- ja kesäkodit, sairaus- ja hautauskassat sekä oma Kurvisen toimittama kuukausittain 1915–1919 ilmestynyt lehti "Kipinä". Toinen Kurvisen toimittama lehti, "Pohjolan Jouluruusuja", ilmestyi 1922–1926. Helsinkiin 1926 muutettuaan Kurvinen perusti sinne sairasaputoimisto Salven, kaupunkiin hoitoa saamaan tulevia varten.
Yksi Naima Kurvisen nuoremmista sisaruksista oli Ester (myöh. Kärki), jonka Toivo-poika muistelee Naima-tätiään elämäkertakirjassaan.
Lääkärinkukka

Lääkärinkukka ("Zaluzianskya capensis") on lääkärinkukkien sukuun kuuluva laji. Sen kasvukorkeus on noin 30 cm. Se on yksivuotinen kesäkukka. Taimet kannattaa esikasvattaa. Kasvi kukkii heinäkuulta syyskuulle ja kukat ovat valkoisia. Lääkärinkukka on tuoksuva ja tuoksu tuntuu voimakkaimmin iltaisin. Lääkärinkukan kasvatus on lisääntynyt 1990-luvulta lähtien. Se houkuttelee hyvästi saatavalla medellä mehiläisiä, kimalaisia ja perhosia.
Pirkko Peltonen-Rognoni

Pirkko Peltonen-Rognoni (s. 30. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen, 1960-luvun lopulta asti Italiassa asunut toimittaja ja tietokirjailija, joka kirjoittaa sekä suomeksi että italiaksi. Hän on myös suomentanut italian- ja ranskankielistä kirjallisuutta, muun muassa Primo Leviä, Alberto Moraviaa, Jean-Paul Sartrea ja Marcel Proustia.
Lahden lyseon käynyt Peltonen-Rognoni opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineenaan ranskan kieltä, mutta suuntautuikin avioliiton myötä Italiaan. Hän on sekä Suomen että Italian kansalainen.
Peltonen-Rognoni on työskennellyt sekä Suomen että Italian yleisradioyhtiöille ja kirjoittanut juttuja myös saksalaisiin lehtiin. Hän teki Italian televisiolle vuodesta 1988 dokumentteja, jotka esittelivät muun muassa Viroa ja muita entisiä Neuvostoliiton satelliittimaita sekä myös Suomea. Hän toimitti vuodesta 1984 alkaen Ylen radiosarjaa "Eurooppalaisia puheenvuoroja" yhdessä Antti Einari Halosen, Erkki Raatikaisen ja Max Randin kanssa. He saivat vuonna 1988 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
1960-luvulla Pirkko Peltonen oli mukana Ylioppilasteatterin toiminnassa, ja näyttelijälakon vuosina hän teki rooleja myös muutamissa suomalaiselokuvissa. Näitä ovat "Vaarallista vapautta" (1962), "Onnelliset leikit" (1964), "Käyntikorttini..." (1964), "X-Paroni" (1964) ja "Kielletty kirja" (1965). Televisiossa hän esiintyi Liisa Vuoriston Tesvisiolle käsikirjoittamassa sarjanäytelmässä "Tikankolo" (1963), Suomen Television tuotannossa "Antti Puuhaara" (1964) ja Mainostelevision esittämässä ja Ylioppilasteatterin tuottamassa Yukio Mishiman näytelmässä "Hanjo" (1964).
Peltonen-Rognonin puoliso on Italian parlamentissa vasemmistodemokraatteja 1990-luvulta asti edustanut ja vuosina 1994–2001 senaatin varapuheenjohtajana toiminut Carlo Rognoni.
Ruth Handler

Ruth Handler (4. marraskuuta 1916 – 27. huhtikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen liikenainen ja keksijä. Handler oli tunnettu Barbie-nuken keksimisestä. Vuonna 1967 Handlerista tuli myös Mattelin toimitusjohtaja. Idean Barbie-nukkeensa Handler sai, kun huomasi lasten leikkivän mieluummin aikuisnukeilla kuin lapsinukella. Nuken nimi tulee hänen tyttärensä Barbara Handlerin lempinimestä Barbiesta.
Elämä.
Ruth Handler syntyi juutalaiseen perheeseen, joka oli juuri muuttanut Coloradoon, Denveriin. Handler muutti 19-vuotiaana yhteen poikaystävänsä Elliot Handlerin kanssa. Pari meni naimisiin 1938.
Vuonna 1970 Handler sairastui rintasyöpään. Vuonna 1973 Handler myös alkoi kehittelemään ensimmäisiä prosteettisia rintoja niille, jotka olivat menettäneet omansa rintasyövälle. Vuonna 1976 näitä prosteettisia rintoja alettiin myydä Nearly Me -nimisellä mallistolla.
Ura.
Barbien synty.
Handlerit perustivat uuden yrityksen yhdessä Harold ”Matt” Matsonin kanssa.
Handlerit lähtivät matkalle Eurooppaan vuonna 1956. Siellä he näkivät nuken, joka näytti aikuiselta naiselta. Nukke oli Bild Lilli, ja se erosi suuresti useimpien pienten tyttöjen omistamista vauvanukeista. Ruth inspiroitui. Kolme vuotta myöhemmin Mattelin versio, Barbie, debytoi. Barbielle kuului lukuisia vaatteita, jotka voitiin ostaa erikseen. Barbie sai ensin kritiikkiä. Ihmiset olivat sitä mieltä, etteivät äidit haluaisi ostaa lapselleen nukkea, jolla on rinnat. Handler kuitenkin itse totesi, että nuorten tyttöjen itsetunnolle olisi tärkeä leikkiä nukella, joka näyttää aikuiselta ja jolla on rinnat. Handler vastasi kritiikkiin, että tytöt eivät halua leikkiä olevansa äitejä, vaan isompia tyttöjä.
Myöhemmin Handler kehitteli myös poikanukke Kenin, joka oli nimetty hänen poikansa Kennethin mukaan.
Sakala (muinaismaakunta)

Sakala oli muinaismaakunta nykyisen Lounais-Viron ja Pohjois-Latvian alueella. Läänin pääkeskukset olivat Viljandin ja Leolen linnoitukset.
Sakala mainitaan 1200-luvun alun kirjallisissa lähteissä (latinaksi muodossa "Saccala", "Sackala", "Saccele", "Saccale", läänin asukkaista käytettiin nimityksiä "Sackalanenses", "Saccalanenses"), ennen kaikkea Henrikin Liivinmaan kronikassa. Liivimaan kronikka kuvaa Riian piispan ja Liivinmaan Miekkaveljien ritarikunnan valtausta ristiretken aikana. Sakalalaiset erottuivat tapahtumissa yhtenä sotilaallisesti vahvimmista ja poliittisesti johtavista voimista Virossa. Sota alueella alkoi vuonna 1208. Vaikka lääni asetettiin Riian piispan vallan alle vuonna 1212 allekirjoitetulla rauhansopimuksella, Sakala kukistettiin lopullisesti vasta vuonna 1223 toistuvien kapinoiden vuoksi.
Jacques Cheminade

Jacques Cheminade (s. 1941) on ranskalais-argentiinalainen poliitikko ja entinen diplomaatti. Hän oli ehdokkaana Ranskan presidentinvaaleissa vuosina 1995 (Fédération pour une nouvelle solidarité, FNS), 2012 ja 2017 (kahdesti Solidarité et Progrès, SP). Cheminade sijoittui kolmesti viimeiseksi kaikkien ehdokkaiden joukossa. Hän on toiminut Solidarité et Progrèsin puoluejohtajana 29. helmikuuta 1996 lähtien.
Cheminade opiskeli HEC Parisissa ja ENA:ssa. Ollessaan kaupallinen attasea Ranskan suurlähetystössä Washingtonissa (1972–1977) hän tapasi Lyndon LaRouchen, joka vaikutti hänen poliittisiin ajatuksiinsa.
Józef Maria Hoene-Wroński

Józef Maria Hoene-Wroński (1778–1853) oli puolalainen filosofi ja matemaatikko. Hän opiskeli Saksassa Immanuel Kantin filosofiaa, jonka kehityksenä hän piti omaa koko inhimillisen tiedon käsittävää järjestelmäänsä. Hän käytti siitä nimitystä "absoluuttinen filosofia" tai "messianismi".
Messianismi vie Wrońskin mukaan ihmiskunnan absoluuttiseen totuuteen. Tärkeä tehtävä sen palveluksessa kuuluu hänen mukaansa slaavilaisille. Hän puhuu tästä muun muassa avoimessa kirjeessään Venäjän keisarille Nikolai I:lle (1851).
Wrońskin teoksissa oli paljon uusia aatteita. Vasta myöhemmin kiinnitettiin huomiota hänen matemaattisiin teoksiinsa, joista on päätelty, että hän oli nerokas matemaatikko, jota aikalaiset eivät ymmärtäneet. Lisäksi Wroński julkaisi teoksia fysiikan ja astronomian alalta.
Angora-projekti

Angora projekti oli SS Amtesin ohjaama projekti, jonka tarkoituksena oli kasvattaa angorakaneja angoravillan vuoksi. Angoravilla tunnetaan sen pehmeyden ja lämmöneristyksen vuoksi, minkä takia Himmler päätti määrätä angora projektin kasvattamaan angorakaneja, jotta Saksan sotilaat pysyisivät lämpiminä sodassa. Angora projektin kaneja kasvatettiin noin kolmellakymmenellä eri keskitysleirillä, muun muassa Auschwitzissa, Mauthausenissa, sekä Dachaussa.
Himmlerille kuuluva sidottu nide otsikoitu "Angora" löytyi maalaistalosta hänen muiden papereidensa kera toisen maailmansodan loppuvaiheissa. Nide, jonka löysi "Chicago Tribune"n sotakirjeenvaihtaja Sigrid Schultz, kertoo angora projektin tarinan.
Angorakanien villa ajettiin, muun muassa käytettäväksi Luftwaffe lentäjien takkien vuoriin. Angorakanit söivät tieteellisesti valmistettua ruokaa, sekä asuivat niille rakennetuissa kopeissa keskitysleireillä. Sodan lopussa angorakanien kopit hylättiin ja joidenkin huhujen mukaan liittoutuneet vapauttajat olisivat syöneet angorakaneja, mutta tästä ei ole todisteita.
Natsien sotarikostoimikunta sai todistajanlausunnon angora projektista, mutta he eivät pystyneet löytämään todisteita angora projektista, kunnes vuosia myöhemmin vuonna 1965 Schultz lahjoitti "Angora" niteen Wisconsinin Historialliselle Seuralle. Nykypäivänä Himmlerin "Angora" nidettä pidetään Wisconsinin Historiallisella Seuralla tallessa. Niteen kuvia sekä kaavioita voi katsella Wisconsinin Historiallisen Seuran digitaalisesta kokoelmasta.
Pfizer–BioNTechin COVID-19-rokote

Pfizer–BioNTechin COVID-19-rokote on Biotech Manufacturing GmbH:n valmistama rokote COVID-19-tautia aiheuttavaa SARS-CoV-2-virusta vastaan. Rokotteen vuosien 2023−2024 kaava sai valtuutuksen hätäkäyttöön FDA:lta 11. syyskuuta 2023. Euroopan unioni hankki rokotetta yhteishankintana jäsenmaihinsa, mukaan lukien Suomeen.
Comirnaty-rokotetta, eli vuosien 2023–2024 versiota annetaan lihaspistoksena 0,5-vuotiaille ja sitä vanhemmille. Yhden annoksen tilavuus on 0.3 millilitraa. Aine on väriltään valkoista tai vaaleaa, ja sen pH-arvo on 6,9−7,9.
Euroopan lääkeviraston mukaan Comirnaty-rokotteella on hyvä suoja COVID-19-tautia vastaan yli 12-vuotiaille. Rokotetta testattiin noin 44 400:een yli 16-vuotiaaseen ihmiseen, ja tutkimusten mukaan tartuntojen määrä väheni noin 95 prosentilla. Heidän mukaansa rokote voi kuitenkin aiheuttaa yhdelle kymmenestä ihmisestä esimerkiksi pahoinvointia ja oksentelua. Alle yhdelle sadasta se voi aiheuttaa esimerkiksi heikotusta, hikoilua ja ruokahalun laskemista. Yhdellä kymmenestä tuhannesta voi ilmetä sydänongelmia.
Františka Zeminová

Františka Zeminová (myös Fráňa 15. elokuuta 1882 Dolní Chvatliny, Itävalta-Unkari – 26. syyskuuta 1962 Velichovky, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen poliitikko ja naisasialiikkeen aktiivi. Zeminová oli yksi sotienvälisen Tšekkoslovakian merkittävimmistä ja näkyvimmistä naispoliitikoista. 
Elämä.
Zeminová syntyi talonpoikaisperheeseen lähellä Kolínin kaupunkia vuonna 1982, mutta perhe muutti Prahan Královské Vinohradyn kaupunginosaan hänen ollessa nuori. Zeminová lähti mukaan valtakunnanpolitiikkaan vuonna 1897 kun hän liittyi Kansalliseen sosiaalipuolueeseen. Zeminová valittiin puolueen naisjärjestön puheenjohtajaksi jo seuraavana vuonna. Zeminová oli muutenkin aktiivinen tšekkiläisessä naisasialiikeessä. Hän oli mukana perustamassa Tšekin naisten kansallisneuvostoa vuonna 1907, joka toimi maan liberaalien naisasiaorganisaatioiden kattojärjestönä. Samaan aikaan hän oli mukana järjestämässä useita kampanjoita kaikille yleisen äänioikeuden puolesta. 
Itävalta-Unkarin viimeisinä vuosina keisarikunnan vähemmistökansallisuuksiin kuuluneet aktivisti pyrkivät parantamaan asemiaan suhteessa Wienin keskusvaltaan. Zeminová oli yksi ensimmäisistä tšekkinationalisteista, joka ilmoitti julkisesti kannattavansa itsenäistä valtiota kansalleen. Tästä syystä hän sai vankeusrangaistuksen valtionvastaisesta toiminnasta vuonna 1905. Tšekkoslovakian itsenäistymisen aikana vuoden 1918 lokakuussa Zeminová toimi Vallankumouksellisen kansalliskokouksen jäsenenä. Poliittisen tilanteen vakauduttua hänet valittiin myös maan ensimmäisissä parlamenttivaaleissa vuonna 1920. Hänet uudelleenvalittiin myös vuosien 1925, 1929 ja 1935 vaaleissa, eli hän toimi parlamentaarikkona koko ensimmäisen tasavallan ajan. 
Kansalliskokouksen ulkopuolella Zeminová toimi kansallissosiaalisen puolueen varapuheenjohtajana ja kotikaupunginosansa neuvoston jäsenenä. Hän oli myös hyvin aktiivinen kirjoittaja ja hänen tekstejään julkaistiin erityisesti puolue-, ja naisasialiikkeen lehdissä. 
Zeminová pysyi poliittisesti aktiivisena myös autoritäärisen Tšekkoslovakian toisen tasavallan ja natsi-Saksan miehittämän Böömin ja Määrin protektoraatin aikana. Tšekkoslovakian uudelleen perustamisen jälkeen vuonna 1945 Zeminová liittyi jälleen puolueeseensa ja jatkoi varapuheenjohtajan asemassaan. Kommunistien vuonna 1948 tekemän vallankaappauksen jälkeen hän kuitenkin jätti politiikan. Zeminová pidätettiin osana poliittisia näytösoikeudenkäyntejä ja hänet tuomittiin pitkään vankeusrangaistukseen vuonna 1950. Antonín Novotný armahti Zeminován kun tämä oli kärsinyt rangaistustaan kymmenen vuotta. Hän kuoli syyskuussa 1962 Pohjois-Böömissä sijaitsevassa Velichovkyssä. Zeminová on haudattu Prahan Vinohradyn hautausmaalle.
Madelyn Cline

Madelyn Renee Cline (s. 21. joulukuuta 1997 Goose Creek, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänen tunnetuimmat roolinsa lienee Sarah Cameron teinidraamasarjassa "Outer Banks" (2020–) sekä Whiskey mysteerielokuvassa "" (2022). Hän on myös näytellyt sivurooleja elokuvassa "Boy Erased" (2018) sekä televisiosarjoissa "Vice Principals" (2016–2017), "Vampyyrien sukua" (2017) ja "Stranger Things" (2017).
Cline aloitti uransa lapsimallina. Hän on esiintynyt muun muassa Toys ”R” Usin, American Eaglen, Versacen ja Cosmon kampanjoissa. Vuonna 2023 hänet valittiin Tommy Hilfigerin brändilähettilääksi.
Vuosina 2020–2021 Cline oli parisuhteessa "Outer Banks" -vastanäyttelijänsä Chase Stokesin kanssa. Syyskuusta 2023 lähtien hän on seurustellut koomikko-näyttelijä Pete Davidsonin kanssa.
Robyn Erbesfield-Raboutou

Robyn Erbesfield-Raboutou on yhdysvaltalainen kiipeilijä ja kiipeilyvalmentaja. Kilpailu-uransa aikana hän voitti maailmancupin neljä kertaa ja Yhdysvaltainmestaruuden viisi kertaa.
Vuonna 1993 hän alkoi valmentaa kiipeilijöitä. Sittemmin hän on keskittynyt nuorten valmennukseen ja toiminut Yhdysvaltojen nuortenmaajoukkueen päävalmentajana. Hän on perustanut ABC Kids Climbing -kiipeilysalin. Saliin liittyy ABC Kids Climbing, joka on Erbesfield-Raboutoun perustama ohjelma nuorille kiipeilijöille. 
Hänen miehensä, Didier Raboutou, on myös menestynyt kiipeilijä. Parilla on kaksi lasta, Brooke ja Shawn, jotka hekin ovat menestyneet kiipeilyn saralla.
Caitlin Clark

Caitlin Clark (s. 22. tammikuuta 2002 West Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän edustaa WNBA-liigassa pelaavaa Indiana Feveriä.
Clark oli WNBA:n vuoden ensimmäinen varaus. Hän pelasi ennen ammattilaisuraansa Iowan yliopiston joukkueessa.
Operaatio Southern Watch

Operaatio Southern Watch oli Yhdysvaltojen johtama sotilasoperaatio, jossa valvottiin eteläisen Irakin ylle asetettua lentokieltoaluetta. Operaatio kesti yli kymmenen vuotta, aikavälillä 27. elokuuta 1992 – 19. maaliskuuta 2003 eli Persianlahden sodan jälkeisestä ajasta Irakin sodan alkuun. Samaan aikaan Pohjois-Irakissa oli käynnissä toista lentokieltoaluetta valvonut operaatio Northern Watch.
Tausta.
Persianlahden sodan päättymisen jälkeen, huhtikuussa 1991 julkaistun n päätöslauselman 668 mukaan Irakin johtajan Saddam Husseinin tuli lopettaa siviiliväestönsä sortaminen. Tämänkin jäljeen Irak muun muassa pommitti Etelä-Irakissa asuneita šiiamuslimeita. Yhdysvaltojen presidentti George H. W. Bush päätti elokuussa 1992 aloittaa amerikkalaisten valvontaoperaatiot 32. leveyspiirin eteläpuolella, jotta päätöslauselman toteutuminen saataisiin turvattua. Irakilaisten ilma-alusten lentäminen alueella kiellettiin ja liittouman lentokoneet alkoivat valvoa lentokieltoaluetta. Operaatio sai nimekseen "Southern Watch" ().
Tapahtumat.
Lentokieltoalueen valvonta aloitettiin pian päätöksen tultua elokuussa 1992. Yhdysvaltain laivaston lentokoneet lensivät valvontalentoja lentotukialuksilta käsin ja ilmavoimien lentokoneet tukikodista muun muassa Saudi-Arabiasta, Qatarista ja Yhdistyneistä Arabiemiraateista käsin.
Vigilant Warrior, Desert Strike ja Desert Fox.
Ilmavalvonnan lisäksi Southern Watchiin liittyi operaatiot Vigilant Warrior 1994, Desert Strike 1996 ja Desert Fox 1998. Vigilant Warriorissa amerikkalaisjoukkoja siirrettiin Persianlahden alueelle, koska Irakin pelättiin valtaavan Kuwait. Desert Strike ja Fox olivat myös Irakin aggressiivisten toimien vastauksena tehtyjä operaatioita, joissa pommitettiin Irakin kohteita. Desert Striken yhteydessä lentokieltoalueen rajaa siirrettiin 33. leveyspiiriin.
Operaation loppu ja tulos.
Ranska lopetti lentotehtäviin osallistumisen joulukuussa 1998. Operaation toiminta siirtyi vuonna 2002 tulevan Irakin valtauksen valmisteluun. Southern Watch lopetettiin 19. maaliskuuta 2003, kun uuden liittouman joukot aloittivat Irakin valtauksen, mikä käynnisti Irakin sodan.
Southern Watchin aikana sattui muutamia ilmataisteluita, joissa irakilaiset menettivät yhden MiG-23- ja yhden MiG-25-hävittäjälentokoneen. Yli kymmenen Irakin ilmatorjuntajärjestelmää tuhottiin ilmaiskuilla. Liittouman lentokoneet kohtasivat säännöllisesti irakilaisten ilmatorjuntatykkien ja -ohjusten tulitusta. Toukokuussa 2000 julkaistussa raportissa kerrottiin, että näin oli käynyt siihen mennessä yli 470 kertaa, ja irakilaiset olivat loukanneet lentokieltoaluetta samalla aikavälillä yli 150 kertaa. Yhteensä kuitenkin vain kolme Yhdysvaltojen RQ-1 -droonia ammuttiin alas. Liittouma kärsi eniten tappioita Khobar Towersin pommi-iskussa 1996, kun 19 sotilashenkilöä kuoli ja 372 loukkaantui.
Maria Gyllenstierna af Lundholm

Maria Gyllenstierna af Lundholm (syntynyt 1716, kuollut 1783) oli ruotsalainen vapaaherratar ja mesenaatti. Gyllenstierna oli naimisissa valtaneuvos Esbjörn Chistian Reuterholmin (1710-1773) kanssa. Pari asui Suitian linnassa Siuntiossa. Heidän poikansa Gustaf Adolf Reuterholm (1756-1813) toimi Kustaa IV Adolfin holhoojahallituksen aikana Ruotsin kuningaskunnan varsinaisena johtajana.
Taide Suomessa.
Maria Gyllenstierna on lahjoittanut Siuntion Pyhän Pietarin kirkkoon suuren alttarimaalauksen, joka esittää Kristusta Getsemanessa. Alttaritaulu on maalattu Tukholmassa, mutta sen maalaaja on tuntematon. Kirkon uusi alttaritaulu koristeltiin kullatuin kehyksin ja sen alaosassa on näkyvissä sukujen Reuterholm ja Gyllenstierna aatelisvaakunat.
Vuonna 1774 Maria Gyllenstierna sai tuomiokapitulilta hautakirjan, jonka myötä Siuntion seurakunta antoi hänelle luvan rakentaa hautakappelin Pyhän Pietarin kirkon yhteyteen. Reuterholmien hautakuori rakennettiin harmaakivestä kirkon itäiselle seinälle, sakastin lähelle alttarin pohjoispuolelle. Hautakuoreen oli käynti kirkon sisältä ja sen sisällä oli taidetta, kuten kullattu monumentti uurnan muodossa, sekä 13 ovaalin muotoista taulua seinillä. Taulut esittivät symbolisia figuureita ja niiden lisäksi seiniä koristi myös neljä neliskulmaista taulua, joissa luki erilaisia värssyjä. Hautakappeli suljettiin takorautaisilla porteilla, joita koristi vapaaherralliset nimikirjaimet CH. R. H. Christian Reuterholmille ja M. G. S. Maria Gyllenstiernalle. Lisäksi kuoressa oli vielä toinen rautainen portti. Molemmat portit ovat yhä paikoillaan Siuntion kirkossa.
Kaikki irtaimisto evakuoitiin hautakappelista Ruotsiin vuonna 1815, kun Suitian linna ja koko Suomi päätyi osaksi Venäjän keisarikuntaa. Siuntion kirkon palon jälkeen vuonna 1823 kirkon sakasti ja asehuone purettiin. Tästä syystä Reuterholmien tyhjäksi jäänyt hautakappeli otettiin käyttöön uutena sakastina.
Kustaa Helminen

Kustaa Helminen (17. huhtikuuta 1879 Tampere – 14. toukokuuta 1952 Tampere) oli suomalainen liikemies ja kauppias.
Kustaa Helmisen vanhemmat olivat kauppias Kustaa Helminen ja Hilda Helenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1900 ja sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1902. Helminen teki 1904–1905 valtion myöntämän nuorten liikemiesten apurahan saatuaan opintomatkan Saksaan jalkinealaan tutustumista varten. 
Kauppaopiston käytyään Kustaa Helminen ryhtyi Toiminimi G. Helmisen Kenkä- ja Nahkatavaraliikkeen johtajaksi. Liikkeen oli perustanut hänen isänsä ja tämän 1893 kuoltua Kustaa Helmisen äiti Hilda Helminen oli johtanut ja laajentanut liikettä. Kustaa Helminen johti liikettä vuoteen 1915 saakka, jolloin siirtyi tamperelaisen Oy Attilan kenkätehtaan kaupalliseksi johtajaksi kolmen vuoden ajaksi. Tänä aikana Attilan tehdasta laajennettiin voimakkaasti ja kehitettiin nykyaikaisen kenkätehtaan vaatimuksia vastaavalle tasolle. Vuonna 1918 Helminen siirtyi sitten Aaltosen Kenkätehtaan Itä-Suomen edustajaksi, hän asui kuitenkin edelleen Tampereella. Helminen oli lisäksi Viipurissa toimineen Tampereen Kenkä Oy:n pääosakkaana ja johtokunnan puheenjohtajana 1916–1928. Hän tutustutti itäsuomalaiset kuluttajat teollisesti valmistettuihin jalkineisiin.
Helminen oli Tampereen suurimman kirjakaupan Tampereen Kirjakauppa Oy:n johtokunnan puheenjohtajana liikkeen perustamisvuodesta 1910 alkaen ja hän oli myös yksi liikkeen perustajista. Helminen oli Tampereen Kirjapaino Oy:n (Aamulehti) johtokunnan jäsenenä 1911–1924 ja hän toimi tilintarkastajana muun muassa Tampereen Osake-Pankissa, Tampereen Säästöpankissa ja useissa teollisuuslaitoksissa.
Helminen oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja kaupungin tilintarkastajana 1916–1919. Vuosina 1920–1934 hän oli Tampereen kaupungin taksoitusvalmistelukunnan jäsenenä ja viimeiset 6 vuotta siitä valmistelukunnan varapuheenjohtajana. Tampereen kauppaoppilaitoksen johtokunnan jäsenenä Helminen oli vuodesta 1933 ja Tampereen Suomalaisen Klubin johtokunnan jäsenenä vuodesta 1919 ja klubin johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1935. Helminen palveli vapaaehtoisena aliupseerina vanhassa Suomen sotaväessä ennen sen hajoittamista ja Suomen itsenäistymisen jälkeen Helminen oli armeijan insinööriesikunnan jäsenenä Tampereella sekä oli mukana suojeluskunnassa.
Kustaa Helminen oli naimisissa vuodesta 1912 talousopettaja May Fanny Maria af Björksténin kanssa.Kustaa Helmisen veli oli Aaltosen kenkätehtaan teknillisenä johtajana toiminut diplomi-insinööri Otto Ferdinand Helminen (1886–1970) ja sisar taiteilija Martta Helminen (1890–1983). Kustaa Helmisen poika Mauri Kustaa Helminen (1913–1993) oli ekonomi ja Tampereen kirjakauppa Oy:n toimitusjohtaja 1943–1978.
Lähteet.
Usko Keskinen

Usko Einari Keskinen (12. elokuuta 1932 Pori – 15. toukokuuta 2001 Turku) oli suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hän ohjasi kymmenittäin näytöskappaleita, kuten "Anna Liisa", "Viulunsoittaja katolla" ja "Iso-Heikkilän isäntä".
Ura.
Hugo Keskisen ja Marja Sivulan perheeseen syntynyt Usko Keskinen aloitti uransa näyttelijäharjoittelijana Porin teatterissa 1951–1953, mitä seurasi liuta lyhyehköjä kiinnityksiä eri teattereihin, kuten ohjaaja-näyttelijän pesti Mikkelin teatteriin 1959–1963. Keskinen toimi Rauman kaupunginteatterin johtajana 1965–1968 ja Mikkelin teatterin johtajana 1968–1977. Hän aloitti Turun kaupunginteatterin näyttelijänä 1977.
Mikkelin teatterille Keskisen johtajakausi oli kulta-aikaa. Hänen musiikkinäytelmistä ja suomalaisista draamoista koostunut ohjelmistonsa houkutteli teatteriin kaikkiaan noin 58 000 katsojaa.
Keskisen roolitehtäviä eri teattereissa olivat muun muassa Akusti Muumäki ("Niskavuoren Heta"), Tevje ("Viulunsoittaja katolla"), Argan ("Luulosairas"), Johannes ("Anna Liisa") ja Ventti-Ville ("Omena putoaa").
Keskinen näytteli sivuosan Paavona Valentin Vaalan värielokuvassa "Nuori mylläri" (1958). Vuonna 1982 hän näytteli johtaja Humbuugia Olli Tolan lyhytelokuvassa "Suomi vaarassa" ja sotamies Mulkkua Reima Kekäläisen kaksiosaisessa televisionäytelmässä "Kenraali Spoof".
Hilkka Kesti

Hilkka Karoliina Kesti (6. marraskuuta 1921 Kouvola – 13. helmikuuta 1975) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli useissa teattereissa, mukaan lukien Tampereen Teatteri, Porin teatteri ja etenkin Teatteri Jurkka, jossa hän työskenteli 1956–1967.
Ura.
Hilkka Kestin vanhemmat olivat jääkäriluutnantti Antti Kesti ja Olga Nurro. Hänen puolisonsa oli 1945–1947 teatterinjohtaja Esko Tuomi. Liitto päättyi eroon. Kesti aloitti uransa Kotkan Maakuntateatterin harjoittelijana 1937–1939, minkä jälkeen hän siirtyi Tampereen Teatteriin, josta hän palasi Kotkaan pariksi vuodeksi. Vuosina 1944–1945 Kesti näytteli Kuusankosken Teatterissa, sen jälkeen Hämeenlinnan Työväen Teatterissa 1945–1948, Porin teatterissa 1948–1953 ja Lahden kaupunginteatterissa 1953–1955. Teatteri Jurkassa Kesti näytteli 1956–1967.
Kestin rooleja olivat muun muassa Katariina ("Kuinka äkäpussi kesytetään"), Eufrosyne ("Katariina kaunis leski"), Miina ("Miehen kylkiluu") ja rouva Avovirta ("Huhtikuu tulee"). Hän näytteli myös "Ruman Elsan" nimiosan.
Kesti näytteli sivurooleja useissa television lyhytelokuvissa alkaen "Rouva Dulskan moraalista" (1962) ja päättyen "Silkki-Saaraan" (1975). Vuonna 1973 Kesti näytteli Emman osan Esko Elstelän televisioelokuvassa "Polkkapari", joka sijoittuu raviurheilun piiriin. Kesti teki pienen roolin tanssijana Risto Jarvan valkokangaselokuvassa "Ruusun aika" vuonna 1969. Kesti näytteli myös televisiosarjan "Tuulensuun tuvassa" kuudessa jaksossa 1965–1967 ja "Me Tammelat" -sarjan neljässä jaksossa 1964–1966.
Hannah Ocuish

Hannah Ocuish (maaliskuu 1774 – 20. joulukuuta 1786 New London, Connecticut) oli yhdysvaltalainen tyttö, jota pidetään Yhdysvaltain historian nuorimpana kuolemantuomion saaneena henkilönä. Hän oli myös viimeinen Connecticutin osavaltiossa teloitettu naispuolinen henkilö.
Tausta.
Ocuishin äiti kuului alkuperäiskansaan, pequoteihin. Hänen isänsä etnisyys on tuntematon. Äiti kärsi alkoholismista.
Ocuish jäi varhain orvoksi ja vietti lähes koko ikänsä sijaiskodeissa. Hän oli ilmeisesti kehitysvammainen.
Rikos, oikeudenkäynti ja teloitus.
21. heinäkuuta 1786 lähti 6-vuotias Eunice Bolles kotoaan koulumatkalle ja katosi. Hänet löydettiin pian kuolleena maastosta. Hänellä havaittiin kallonmurtuma, mustelmia käsivarsissa ja kasvoissa sekä merkkejä kuristamisesta. Pää ja keskivartalo oli peitetty kivillä. Näin syntyi äkkiseltään vaikutelma, että viereisen kivimuurin osittainen sortuminen olisi johtanut Bollesin tapaturmaiseen kuolemaan.
Ocuishia haluttiin kuulla, koska hänellä tiedettiin olleen eripuraa Bollesin kanssa. Hän väitti nähneensä aiemmin päivällä neljä poikaa lähellä rikospaikkaa, mutta poikia ei tavoitettu. Kun Ocuish vietiin Bollesin perheen kotiin katsomaan uhrin ruumista, hän tunnusti teon itkien. Uhri oli kesäkuussa 1786 nähnyt Ocuishin varastavan mansikoita sadonkorjuun aikana ja uhannut kertoa tästä aikuisille. Ocuishin uskottiin kostoksi tästä houkutelleen nuoremman tytön rikospaikalle tapettavaksi. Ocuishia syytettiin Bollesin murhaamisesta lyömällä ja kuristamalla. Tuomarina tapauksen oikeudenkäynnissä toimi Richard Law. Ocuish tuomittiin kuolemaan hirttämällä.
Ocuish hirtettiin julkisesti 20. joulukuuta 1786 New Londonissa. Aikalaiskuvausten mukaan hän osoitti järkyttyneisyyttä vasta joitain tunteja ennen teloitusta. Teloituksen yhteydessä pappi Henry Channing piti pitkän saarnan, jossa vaati vanhemmilta kurin ja tottelevaisuuden opettamista lapsille.
Bermerain

Bermerain on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Écaillonjoen varrella, noin 25 kilometriä Cambrain kaupungista itään.
Neitsyt Marian taivaaseenottamisen kirkko on rakennettu hiekkakivestä 1000- ja 1500-luvuilla. Kirkon romaaninen torni on rakennuksen vanhin osa. Se on alun perin rakennettu yhteisön puolustukseksi. Kirkkoa ympäröineen puolustusmuurin jäänteet ovat yhä nähtävissä.
Ruesnes

Ruesnes [ʁɥɛn] on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Valenciennesin kaupungista etelään.
Kunnan keskustassa oleva linna Château de Ruesnes on nykyään majoituskäytössä. Linnan vanhimmat piharakennukset ovat 1600-luvulta. Saint-Pierre-des-Liensin kirkko on rakennettu vuonna 1763.
Urheilu.
Kunnassa on Pariisi–Roubaix maantiepyöräkilpailussa käytettävä kivitieosuus eli pavé. Capelle-Ruesnes osuuden pituus on 1 200 metriä ja nousu 41 metriä.
Kirjokohtalonkukka

Kirjokohtalonkukka ("Nemesia strumosa") on kohtalonkukkien sukuun kuuluva laji. Sen kasvukorkeus on noin 25 cm. Se on kesäkukka, joka sopii kukkapenkkeihin, ruukkukasviksi ja amppeleihin. Taimet täytyy esikasvattaa maalis- ja huhtikuulla. Siemenien itämiseen kuluu 10–30 päivää. Ennen ulos siirtämistä ne karaistaan. Taimet istutetaan ulos yöpakkasten loputtua. Kasvi viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Se kukkii kesäkuulta elokuulle. Kukan värejä ovat punainen, oranssi ja keltainen. Ulos istutettaessa sopiva taimiväli on 15 cm ja sopiva riviväli 20 cm. Kasvi viihtyy multavassa ja hyvin lannoitetussa kasvupaikassa.
Chivu Stoica

Chivu Stoica (sukunimi Chivu; 8. elokuuta 1908 Smeeni, Buzău – 18. helmikuuta 1975 Bukarest) kuului 1950-luvun johtaviin romanialaisiin kommunistipoliitikkoihin. Hän toimi Romanian 48. pääministerinä ja valtion päämiehenä.
Stoica syntyi monilapsiseen talonpoikaisperheeseen. Hän kävi koulua 12-vuotiaaksi asti kotiseudullaan Smeenissä, mutta siirtyi 1921 Bukarestiin, jossa aloitti oppipoikana Romanian rautatieyhtiössä. Hän liittyi aluksi Romanian kansalliseen talonpoikaispuolueeseen, mutta vuonna 1931 hänet värvättin Romanian kommunistisen puolueen jäseneksi. Tällöin hän tapasi mm. tulevia romanialaisia kommunistijohtajia, kuten Gheorghe Gheorghiu-Dej ja Vasile Luca. Vuonna 1934 Stoica tuomittiin 15 vuoden vankeuteen toiminnastaan edellisen vuoden rautatielakossa. Myöhemminn vankeusaikaa lyhennettiin, ja hänet siirrettiin muiden romanialaisten kommunistiaktiivien kanssa internointileirille.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 Neuvostoliitto valtasi Romanian alueen. Romanian poliittinen suunta muuttui tällöin, ja kommunistit nousivat maan valtaa pitäväksi puolueeksi Gheorghiu-Dejin johdolla. Samassa yhteydessä Gheorghiu-Dejin vankeusaikaiset kumppanit Gheorghe Apostol ja Stoica nousivat maan ammattiliittojen johtotehtäviin. Vuodesta 1945 vuoteen 1975 Stoica kuului Romanian kommunistisen puolueen keskuskomiteaan ja politbyroon. Stoica toimi Petru Grozan pääministeriyden aikaan myös maan teollisuusministerinä vuosina 1948-52. Stoica sai vastuulleen maan keskeisiä johtopaikkoja, sillä hän toimi varapääministerinä 1950–55 ja pääministerinä 1955–61. Hän oli myöhemmin Gheorghiu-Dejin kuoleman jälkeen valtioneuvoston puheenjohtaja 1965–1967 eli valtionpäämiestä vastaavassa tehtävässä.
Nicolae Ceaușescun noustua valtaan 1960-luvun puolivälissä Romaniassa Stoica menetti asemansa maan johtotehtävissä. Stoican siirtyminen nähtiin tuolloin vallanmenetyksenä Romanian vanhalle kommunistikaaderille, joka oli ollut vallassa Gheorghiu-Dejin valtakaudelta lähtien. Chivu Stoica kuoli helmikuussa 1975 66-vuotiaana oman käden kautta.
Borges (yritys)

Borges International Group on espanjalainen elintarvikeyritys, joka sijaitsee Katalonian Tàrregassa. Yhtiö on perustettu vuonna 1896.
Borges valmistaa erilaisia oliiviöljyjä ja vie tuotteitaan yli sataan maahan. Yrityksen pääkonttorit sijaitsevat Reusissa ja Tàrregassa ja sillä on 1100 työntekijää ja noin 670 miljoonan euron liikevaihto.
Historia.
Yritys syntyi vuonna 1896, kun Antonio Pont Pont ja hänen vaimonsa Dolores Creus Casanovas perustivat Industrias Pontin Tàrregaan (osa Lleidaa). Yhtiö myi manteleita ja oliiveja, alueelle tyypillisiä tuotteita.
Vuonna 1914 yritys aloitti teollistumisen hankkimalla öljymyllyn, jolla valmistettiin oliiviöljyä.
Ensimmäiset tuotteet myytiin ulkomaille vuonna 1957: oliiviöljyä, manteleita ja hasselpähkinöitä.
Borges-brändiä alettiin käyttää vuonna 1964, kun yhtiö rakensi tehtaan öljyn pullotusta varten. Vuonna 1967 espanjalaisissa marketeissa alettiin myydä Borges-pähkinöitä. Yhtiö alkoi myös maahantuoda ulkomaalaisia pähkinöitä.
Vuonna 1985 yhtiö perusti ensimmäisen kansainvälisen tytäryhtiönsä Kaliforniaan. Se erikoistui myymään saksanpähkinöitä ja manteleita.
Vuonna 2021 yhtiön tuotteita myytiin yli sadassa maassa ja viidellä mantereella.
Organisaatio.
Vuonna 2024 Borgesilla oli 14 toimistoa ympäri maailman ja noin 6000 työntekijää. Yhtiön liikevaihto vuonna 2023 päättyneellä tilikaudella oli noin 771 miljoonaa euroa.
Markkinat.
Borges tuottaa oliiviöljyä, etikkaa, saksanpähkinöitä, oliiveja ja manteleita.
Ingénue

Ingénue on arkkityypillinen henkilöhahmo, joka on useimmiten naiivi, kokematon ja viaton nuori nainen. Ingénue voi olla myös mies, mutta harvemmin kuin nainen.
Ingénue on naisroolina usein tunteellinen ja herkkä sankaritar ja miesroolina nuori rakastaja tai nuori yksinkertainen tomppeli. Näytelmien ingénue-hahmoja ovat muun muassa Molièren "Naisten koulun" Agnès ja Voltairen Candide. William Shakespearen henkilöhahmooista ingénueita ovat Ofelia, Desdemona ja Cordelia.
Elisabeth Tamm

Elisabeth Tamm (30. kesäkuuta 1880 Julita – 23. syyskuuta 1958 Julita) oli ruotsalainen liberaali poliitikko, naisasianainen ja yksi viidestä ensimmäisestä naisesta, jotka valittiin Ruotsin valtiopäiville vuonna 1921.
Tamm syntyi varakkaaseen maanomistajaperheeseen ja sai konservatiivisen kasvatuksen. Isänsä August Tammin kuoltua vuonna 1905 hän otti vastuulleen kotitilansa Fogelstadin ylläpitämisen. Isä oli toiminut valtiopäiväedustajana, ja hänen sekä ystäviensä kautta Elisabeth Tamm oli tutustunut politiikkaan ja naisasialiikkeeseen. Tammin kartanolla alkoi kokoontua niin kutsuttu Fogelstadin ryhmä, johon kuuluivat muun muassa Kerstin Hesselgren ja Elin Wägner. He järjestivät siellä naisille tarkoitettuja kansalaisvaikuttamiskursseja 1920-luvulta 1950-luvulle.
Tamm valittiin Julitan kunnanvaltuustoon, jonka varapuheenjohtajana hän toimi 1913–1916, sekä Södermanlandin maakäräjävaltuustoon. Hän piti tärkeinä asioina muun muassa sosiaalipolitiikkaa ja luonnon ja ihmisen välistä tasapainoa. Kun naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden valtakunnan tasolla, Tamm valittiin liberaalin kokoomuspuolueen listalta valtiopäiville ensimmäisten naisten joukossa vuonna 1921. Kun liberaalipuolue hajosi kieltolakikysymykseen, Tammista tuli viimeisen vuoden ajaksi sitoutumaton liberaali. Valtiopäivä-aikansa jälkeen hän palasi kunnallispolitiikkaan, ja vuonna 1933 hänestä tuli Julitan kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Vuonna 1940 Tamm julkaisi Elin Wägnerin kanssa ekologiseen maankäyttöön tähtäävän kirjan "Fred med jorden".
Lauren Groff

Lauren Groff (s. 23. heinäkuuta 1978 Cooperstown, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on julkaissut romaaneja ja novellikokoelmia. Hän on ollut kolmesti National Book Award -ehdokkaana.
Opiskelu.
Groff opiskeli Amherst Collegessa ja Wisconsinin–Madisoninin yliopistossa. Jälkimmäisestä hän valmistui vuonna 2006 maisteriksi pääaineenaan fiktio.
Ura.
Groffin esikoisromaani "The Monsters of Templeton" julkaistiin 2008. Sitä ennen hänen novellejaan oltiin jo julkaistu useissa lehdissä sekä antologioissa. Groffin toinen romaani "Arcadia" julkaistiin 2012. Se käsittelee 1970-luvun ihanneyhteisöjen epäonnistumisia.
Groffin läpimurtoteos oli avioliittokuvaus "Fates and Furies" (2015). Se sai heti julkaisemisensa jälkeen huomattavia kehuja, ja se sai useita palkintoja sekä ehdokkuuksia. Se oli ehdolla muun muassa National Book Awardiin parhaana proosateoksena.
Groffin novellikokoelma "Florida" (2018) ylsi myös National Book Award -ehdokkuteen. Samoin kuin vuonna 2021 julkaistu "Mestarinna". "Mestarinna" on historiallinen romaani, joka on saanut inspiraationsa runoilija Marie de Francesta. Se sijoittuu luostariin, joka kukoistaa naisvaltaisena. Groffin itsensä mukaan hän halusi Donald Trumpin presidenttikauden seuraksena kirjoittaa feministisen utopian.
Groffin romaani "The Vaster Wilds" julkaistiin 2023. Se on selviytymistarina, joka sijoittuu Jamestownin siirtokunnan talveen 1609–1610, joka tunnetaan nimellä "Starving Time", koska silloin yli 80 prosenttia siirtokuntalaisista kuoli tauteihin ja nälkään.
Christina Aistrup Hansen

Christina Aistrup Hansen (s. 13. elokuuta 1984) on tanskalainen rikollinen ja entinen sairaanhoitaja.
Aistrup Hansen sai sairaanhoitajan oikeudet Tanskassa 30. kesäkuuta 2009. 
Rikokset.
1. maaliskuuta 2015 sairaanhoitaja Pernille Kurzmann (myöhemmin Kurzmann Lundén) soitti Tanskan poliisille työpaikaltaan Nykøbing Falsterin sairaalasta. Hän epäili työtoveriaan Aistrup Hansenia potilaiden tahallisesta tappamisesta työvuoroillaan. Kurzmann oli vasta valmistuneena aloittanut työskentelyn sairaalassa vuonna 2014; Aistrup Hansen puolestaan oli pidetty ja karismaattiseksi luonnehdittu työyhteisön jäsen.
Poliisin saamaa puhelua edelsi yövuoro, jonka aikana kolme potilasta oli kuollut oudosti. Aistrup Hansen oli antanut potilaille diatsepaamia ja morfiinia ilman lääketieteellistä aihetta. Hän halusi usein auttaa myrkyttämiensä potilaiden pelastamisessa. Kun uusi työntekijä Kurzmann kertoi huolistaan, muut sairaalassa yhtyivät niihin, ja osa kertoi epäilleensä Aistrup Hansenia jo vuosien ajan. Lähes kuukauden kestäneen oikeuskäsittelyn jälkeen Aistrup Hansen tuomittiin vuonna 2016 elinkautiseen vankeusrangaistukseen murhista, joiden uhrit olivat Viggo Holm Petersen, Anne Lise Poulsen ja Arne Herskov. Samalla hänet tuomittiin Maggi Margrethe Rasmussenin murhan yrityksestä. Murhatuomiot kumottiin valituksen myötä, koska kaikkia muita kuolemansyitä ei pystytty riittävällä varmuudella poissulkemaan. Oletettuja uhreja oli myös tuhkattu. Aistrup Hansen sai kuitenkin vuonna 2017 kahdentoista vuoden vankeustuomion neljästä murhan yrityksestä. Hän menetti lupansa työskennellä sairaanhoitajana. Aistrup Hansenin todettiin lisäksi antaneen luvattomasti lääkkeitä tyttärelleen.
Mielentilatutkimuksessa Aistrup Hansenilla todettiin huomiohakuinen persoonallisuus, johon liittyy korostunut tarve olla huomion keskipisteenä. Hän erosi avioliitostaan, mutta entinen mies ei saanut yksinhuoltajuutta. Entinen mies kertoi julkisuudessa pyrkimyksistään kumota tämä ratkaisu.
Julkinen käsittely.
Toimittaja Kristian Corfixen kirjoitti Aistrup Hansenin rikoksista kirjan "Sairaanhoitaja – Rikos joka ravisteli Skandinaviaa". Hän haastatteli kirjaa varten vangittuna ollutta Aistrup Hansenia, jonka kuvaili olleen yhä vihainen tuomiostaan.
Netflixissä julkaistiin Corfixenin kirjaan perustuva true crime -minisarja "Sairaanhoitaja" ("Sygeplejersken"), jossa Aistrup Hansenin roolissa esiintyi Josephine Park. Hänet ilmiantanutta Pernille Kurzmannia esitti minisarjassa Fanny Louise Bernth.
Skienin kirkko

Skienin kirkko () on Skienin kunnassa Telemarkin läänissä Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1894. Se edustaa tyyliltään uusgotiikkaa.