Filostratos Ateenalainen

Filostratos Ateenalainen (, ; n. 170/172–244/249) oli kreikkalais-roomalainen sofisti ja reettori, joka kuuluu toisen sofistiikan merkittävimpiin edustajiin. Filostratos oli kotoisin Lemnokselta, mutta häntä kutsutaan usein opiskelupaikkansa mukaan ”ateenalaiseksi”.
Elämä.
Filostratos kuului lemnoslaiseen Filostratos-nimisten reettorien sukuun. Antiikin lähteet esittävät hänen nimensä erilaisissa muodoissa. Hänen teoksessaan "Sofistien elämät" ja Johannes Tzetzeellä esiintyy roomalainen "praenomen" Flavius. Hänen "Kirjeidensä" otsakkeessa häntä kutsutaan ateenalaiseksi. Eunapios ja Synesios kutsuvat häntä lemnoslaiseksi ja Fotios tyroslaiseksi.
Filostratoksen omissa teoksissa esiin tuomansa perusteella hän todennäköisesti syntyi Lemnoksella ja opiskeli retoriikkaa Ateenassa Prokloksen oppilaana. Hän kuunteli myös muiden aikansa suurten reettorien ja sofistien opetusta, ellei jopa ollut näiden oppilaana. "Sudan" mukaan hänen kilpailijansa Ateenassa oli Fronton. Apsines, joka myös vastusti Frontonia, taas oli hänen läheinen ystävänsä. Nimityksen ”ateenalainen” Filostratos sai siirryttyään Ateenasta opettamaan Roomaan. Tällä lisänimellä hänet erotettiin myöhemminkin Filostratos vanhemmasta ja nuoremmasta.
Filostratoksen syntymä ajoitetaan noin vuoteen 170–172. Vuotta, jolloin hän siirtyi Ateenasta Roomaan, ei tunneta tarkasti, mutta hänet mainitaan keisari Septimius Severuksen vaimon Julia Domnan kokoaman oppineiden piirin () jäsenenä. Piiriin kuului erityisesti reettoreita. Julia Domnan pyynnöstä Filostratos kirjoitti teoksensa "Apollonios Tyanalaisen elämä". Tavasta, jolla Filostratos puhuu suojelijastaan, käy ilmi keisarinnan olleen kuollut teoksen valmistuessa; tämä kuoli vuonna 217. Filostratos selvästikin kirjoitti elämäkerran Roomassa.
Teos "Sofistien elämät" on joskus yhdistetty myös muihin Filostratos-suvun jäseniin. Se, että kirjoittaja oli tämä sama Filostratos, tulee kuitenkin ilmi muun muassa siitä, että hän mainitsee sekä "Sofistien elämissä" että "Apollonios Tyanalaisen elämässä" käyneensä Galliassa, sekä siitä, että hän viittaa ensin mainitussa teoksessa jälkimmäiseen omana teoksenaan. Hän sanoo kirjoittaneensa "Sofistien elämät" kun Aspasius vielä opetti Roomassa vanhalla iällään. Teos oli omistettu Antonius Gordianukselle ja ajoitetaan vuosien 230 ja 238 välille.
Filostratoksen kuolema ajoitetaan noin vuosiin 244–249, sillä "Sudan" mukaan hän kuoli keisari Philippus Arabsin aikana.
Teokset.
Filostratokselta tunnetaan seuraavat teokset:
Filostratos vaikuttaa pyrkineen teoksillaan havainnoillistamaan sitä erityistä tapaa, jolla retoriikan opettajat käsittelivät erilaisia eteensä tulleita asioita. He laajensivat, koristelivat ja jäljittelivät asioita välittämättä historiallisesta totuudesta, harjoittaen sen sijaan eräänlaista sanallista voimistelua, joka pyrki valmentamaan henkisen urheilijan pärjäämään missä tahansa väittely- tai puhetilanteessa. Filostratoksen omana aikana se piiri, jossa sofistit ja reettorit – joiden välille hän ei tee eroa – pystyivät keskustelemaan turvallisesti, oli varsin rajattu. Siksi hän ei käsittele aiheita, jotka liittyisivät julkisiin tapahtumiin tai politiikkaan.
Filostratoksella oli selkeä näkemys, mikä tyyli sopii mihinkin aiheeseen, ja tekee tämän vuoksi kriittisiä huomioita toisten sofistien teoksista. Hänen omaa tyyliään on kuvattu ylenpalttiseksi ja ilmaisutavoiltaan monipuoliseksi. Tyyli on yleensä suhteellisen selkeää, mutta välillä hän käyttää esimerkiksi puolirunollista ilmaisua tai arkaismeja. Filostratos tunsi hyvin aiempien puhujien, filosofien, historioitsijoiden ja runoilijoiden tuotannon, ja lainaa näiltä paljon ilmaisuja teoksiinsa. Erityisesti hän hyödyntää Homerosta, Pindarosta, Euripidesta, Herodotosta, Ksenofonia ja Demosthenestä.
Ensimmäinen Filostratoksen kaikki teokset koonnut editio oli Fed. Morelliuksen toimittama (Pariisi, 1608). Se piti sisällään myös Eusebioksen teoksen "Hieroklesta vastaan", Filostratos vanhemman teoksen "Eikones", Kallistratoksen teoksen "Ekfraseis" sekä näiden latinankieliset käännökset. Gottfried (Gottfridus) Oleariuksen laitos (2 osaa, Leipzig, 1709, fol.) sisälsi samat teokset sekä muun muassa niin kutsutut "Apollonios Tyanalaisen kirjeet". Kolmas tärkeä laitos oli C. L. Kayserin laitos (Zürich, 1844, 4to.). Se sisälsi kreikkalaisen tekstin lisäksi jokaisen teoksen johdannon sekä selityksiä.