tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kamehameha IV

Kamehameha IV (alkuperäiseltä nimeltään Alexander Liholiho, 9. helmikuuta 1834 – 30. marraskuuta 1863) oli Havaijin kuningaskunnan neljäs kuningas.
Tausta ja yksityiselämä.
Kamehameha IV syntyi vuonna 1834 O‘ahun kuvernöörin, Kekūanāoʻan, ja Kamehameha Suuren tyttären sekä myöhemmin pääministerin, Kīnaʻun, pojaksi. Alexander Liholihon setä, kuningas Kamehameha III adoptoi tämän jo lapsena, mikä varmisti tulevan kuninkaan koulutuksen päälliköiden koulussa.
Vuonna 1856 Kamehameha IV meni naimisiin Emma Naea Rooken kanssa. Pari oli tutustunut jo lapsena, sillä molemmat opiskelivat päälliköiden koulussa. Vuonna 1858 parille syntyi poika, joka sai nimekseen Albert Edward Kauikeaouli, joka kuitenkin kuoli jo 4-vuotiaana.
Kuninkaana.
Vuonna 1859 Kamehameha IV ja kuningatar Emma perustivat The Queen’s Medical Center -nimisen sairaalan, joka on edelleen merkittävä sairaala Honolulussa.
Havaijin kirkko perustettiin Kamehameha IV:n valtakaudella. Vuonna 1861 kuningas kutsui anglikaanisia lähetyssaarnaajia Havaijille, ja kirkkokunta säilyi Englannin kirkon alaisuudessa aina siihen saakka, kun Yhdysvallat otti Havaijin haltuunsa. Vuonna 1862 piispa Thomas Nettleship Staley kastoi Emman ja sen jälkeen konfirmoi kuningasparin anglikaanisin menoin. Kamehameha IV vaimoinensa lahjotti kirkolle tontin, jolla on nykyisin Pyhän Andreaan tuomiokirkko.
Vuonna 1863 Kamehameha IV myi Ni‘ihaun saaren Skotlannista lähtöisin olleelle Elizabeth Sinclairille 10 000 dollarilla. Sinclairin jälkeläiset omistavat saaren edelleen ja säätelevät asumisoikeutta turvatakseen havaijinkielisen kulttuurin säilymisen saarella.
Kamehameha IV kuoli vuonna 1863. Häntä seurasi kuninkaana hänen veljensä Kamehameha V.
Gluboki

Gluboki () on kaupunkityyppinen taajama Etelä-Venäjän Rostovin alueella. Taajama on myös Kamenskin piirin hallintokeskus. Vuonna 2010 Glubokissa oli 9 880 ja koko maaseutuvaltaisessa piirissä 47 696 asukasta. 
Ukrainan Luhanskin alueen raja sijaitsee taajamasta linnuntietä noin 32 kilometriä länteen. Glubokin itäpuolitse kulkee Moskovasta Rostov-na-Donuun johtava valtatieyhteys M4 (eurooppatie ).
Ghica (suku)

Ghica on albanialaista alkuperää oleva romanialainen ruhtinassuku. Vuodesta 1658 lähtien useat sen jäsenistä olivat Moldovan ja Valakian hospodareina.
Keith Green

Keith Green (21. lokakuuta 1953 – 28. heinäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen gospelmuusiikkia esittänyt laulaja, pianisti ja lauluntekijä. Useat Greenin laulut ovat vaikuttaneet suuresti gospelmusiikkiin, kuten ”There is a Redeemer”, ”Oh Lord, You're Beautiful” sekä ”Pledge my Head to Heaven”, jonka albumiversiossa Bob Dylan vieraili soittamassa huuliharppua.
Elämä ja ura.
Green alkoi esiintymään teatterimusikaaleissa 8 vuoden ikäisenä ja julkaisi ensimmäisen kappaleensa ”The Way I Used to Be” 12-vuotiaana vuonna 1965. Samana vuonna hän allekirjoitti viiden vuoden levytyssopimuksen Decca Records -levy-yhtiön kanssa. Hänen uransa ei lähtenyt kuitenkaan odotetulla tavalla liikkeelle, ja juutalaissyntyinen Green alkoi 15-vuotiaana karkailemaan kotoaan tutustuakseen huumeisin ja itämaisiin uskontoihin. 
Mentyään 19-vuotiaana naimisiin Melody Greenin (os. Steiner) kanssa hän ystävystyi tunnettujen kalifornialaisten gospelmuusikkojen Larry Normanin ja Randy Stonehillin kanssa. Vuonna 1975 Green kääntyi kristinuskoon ja alkoi tekemään gospelmusiikkia.
Kääntymyksellä oli suuri vaikutus Greenin elämään, ja hän omistautui välittömästi muusikko-evankelistaksi pyrkien tavoittamaan nuoria rock-faneja ja muita, joita perinteiset seurakunnat eivät tavoittaneet. Hänen ensimmäinen albuminsa "For Him Who Has Ears to Hear" julkaistiin vuonna 1977 kristillistä musiikkia kustantaneen Sparrow -levy-yhtiön kautta ja myi nopeasti 100.000 kappaletta. Sparrow toimi vielä Greenin toisen albumin, vuoden 1978 "No Compromise" julkaisijana, mutta sen jälkeen Green perusti yhdessä vaimonsa kanssa ylläpitämänsä Last Days Ministries -lähetysjärjestön rinnalle oman levy-yhtiön Pretty Good Records. Vuonna 1980 Green julkaisi kolmannen albuminsa "So You Wanna Go Back to Egypt," joka kuohutti gospelmusiikin julkaisijoita ympäri Yhdysvaltoja vapaaehtoisella maksupolitiikallaan. Albumia myytiin tai lahjoitettiin arvioiden mukaan noin 200.000 kappaletta, josta lähes kolmasosa maksutta.
Green tuli tunnetuksi tinkimättömänä julistajana, jolle oli musiikin esittämisen suhteen tärkeämpää opettaa ja julistaa kuin viihdyttää. Musiikkiuransa ohella Keith ja Melody Green jakoivat myös Last Days Ministriesin kautta yli 89 miljoonaa evankelioivaa traktaattia yli 50 kielelle käännettynä.
Greenin neljäs albumi "Songs for the Shepherd" julkaistiin vuonna 1982, vain muutama viikko ennen hänen kuolemaansa. Green kuoli 28. heinäkuuta 1982 lento-onnettomuudessa, jossa menehtyi yhteensä 11 henkilöä, mukaan lukien Greenin lapsista 4-vuotias Josiah ja 2-vuotias Bethany. Melody Green jäi leskeksi onnettomuuden hetkellä 1-vuotiaan Rebekah-tyttären sekä seuraavana vuonna syntymänsä saaneen Rachel-tyttären kanssa.
Kiinanselkova

Kiinanselkova ("Zelkova sinica") on jalavakasvien (Ulmaceae) heimoon, selkovien ("Zelkova") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on korkeimmillaan noin 30 metriä korkeaksi kasvava puu, jonka rinnankorkeusläpimitta voi olla suurimmillaan noin 60 cm. Kaarna on harmahtavanvaaleaa ja sileää tai hilseilevää.
Lehtien korvakkeet ovat ruskeita, 5–10 mm pitkiä ja muodoltaan tasasoukkia tai suikeita. Lehtiruodit ovat 0,2–1 cm pitkiä ja lehtilavat ovat yleensä 3–6 cm pitkiä ja 1,5–3 cm leveitä. Toisinaan lehtilavat ovat hieman pienempiä tai hieman suurempia. Lehtilavat ovat muodoltaan pyöreitä tai soikeita, paperimaisia sekä lähes täysin kaljuja; lehtien pääsuonissa on muutamia karvoja. Lehdet ovat sulkasuonisia ja kussakin lehdessä on kuudesta kymmeneen sivusuonta keskisuonen molemmin puolin.
Hedekukat sijaitsevat yksittäin tai enintään kolmen kukan ryhminä. Hedekukat ovat halkaisijaltaan 2–3 mm ja niissä on kuusi terälehteä, joskus viisi tai seitsemän. Emikukat sijaitsevat yksittäin ja niissä on viisi tai kuusi terälehteä. Kiinanselkova kukkii huhtikuussa ja tuottaa hedelmiä elo–syyskuussa. Hedelminä olevat luumarjat ovat halkaisijaltaan 5–7 mm.
Kiinanselkova kasvaa laaksoissa sekä jokien varsilla 800–2500 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan Kiinassa Gansun, Hebein, Henanin, Hubein, Shaanxin, Shanxin ja Sichuanin maakunnissa.
VIVA!

Viva! on Los Bastardos Finlandeses -yhtyeen kahdeksas albumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2022. Albumilta on julkaistu singlet “Hola Bebe” sekä “Oblivion”. “Oblivion” -kappaleen ensimmäinen versio oli demotettu jo yhtyeen debyyttialbumille. Kappaleesta “Hola Bebe” on yhtyeen kitaristi Ailu Immosen tekemä musiikivideo. Video on tehty nollabudjetilla. Kuvausvälineenä toimi puhelin sekä iPad.
Hurmemaitopuu

Hurmemaitopuu ("Brosimum rubescens") on mulperikasvien (Moraceae) heimoon, maitopuiden ("Brosimum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puu, jolla on pieni latvus. Hurmemaitopuu voi kasvaa korkeimmillaan noin 40 metriä korkeaksi, mutta jää tavallisesti matalammaksi. Puun runko voi kasvaa noin 50–70 cm paksuksi.
Hurmemaitopuu kasvaa alankoalueiden kosteissa ainavihannissa metsissä. Lajia tavataan luontaisena Keski- ja Etelä-Amerikassa Costa Ricasta Peruun, Boliviaan ja Brasiliaan yltävällä alueella.
Hurmemaitopuuta kaadetaan luonnosta siitä saatavan laadukkaan puutavaran vuoksi. Sydänpuu on väriltään tummanpunaista ja siinä on yleensä hieman tummempia juovia. Sydänpuun ympärillä on selvästi erottuva 4–20 cm paksu kerros pintapuuta. Puuaines on kovaa, painavaa sekä hyvin kestävää. Hurmemaitopuun puutavarasta on valmistettu ylellisiä huonekaluja, soittimia sekä muita puutuotteita ja puuta on käytetty myös parketteihin sekä muihin asuntojen puupintoihin. Lisäksi puusta saatavaa hartsimaista nestettä on juotu lääkkeenä vilustumisiin sekä yskään.
Lia Thomas

Lia Thomas (s. toukokuussa 1999) on yhdysvaltalainen yliopistouinnissa kilpaillut transnainen, joka nousi vuonna 2021 osaksi keskustelua transnaisten oikeutuksesta kilpailla naisten urheilusarjoissa. Thomas kilpaili aiemmin miesten sarjassa nimellä William Thomas.
Austinissa kasvanut Thomas aloitti opiskelut Pennsylvanian yliopistossa vuonna 2017. Thomas kertoi läheisilleen transsukupuolisuudestaan alkuvuodesta 2019 ja aloitti hormonikorvaushoidot toukokuussa 2019.
Thomas voitti keväällä 2022 naisten 500 metrin vapaauinnissa Yhdysvaltojen naisten yliopistouinnin mestaruuden ensimmäisenä transsukupuolisena urheilijana. Thomasin kilpakumppani Riley Gaines kertoi tuntevansa useita naisurheilijoita, jotka eivät hyväksyneet sitä, että miestaustaiset urheilijat kilpailevat naisten sarjoissa. He eivät kuitenkaan uskaltaneet ottaa kantaa niiden naisurheilijoiden puolesta, jotka ovat biologisia naisia, koska pelkäsivät nykyisin vallalla olevan kulttuurin vuoksi, että se saattaisi esimerkiksi vaarantaa heidän tulevaisuutensa. Gaines kritisoi myös Yhdysvaltain yliopistourheilun kattojärjestö NCAA:n haluttomuutta muuttaa sääntöjä siten, että ne suojaisivat naisurheilua. Thomasin voittoja kritisoivat myös muun muassa republikaanisenaattorit Marsha Blackburn ja Ted Cruz sekä entiset huippu-urheilijat Caitlyn Jenner ja Martina Navrátilová.
Kilpauinnin sääntöjä muutettiin kesällä 2022 siten, etteivät miehisen puberteetin läpikäyneet ihmiset voi enää kilpailla naisten sarjassa.
Oikeustoimet.
Thomas valitti transnaisten osallistumisen naisurheiluun kieltävästä sääntömuutoksesta syyskuussa 2023 urheilun vetoomustuomioistuimeen Sveitsissä. Vetoomustuomioistuin hylkäsi kuitenkin Thomasin valituksen.
Maaliskuussa 2024 kuusitoista yhdysvaltalaista naisurheilijaa haastoi NCAA:n oikeuteen naisurheilijoiden oikeuksien loukkaamisesta, koska järjestö oli sallinut Lia Thomasin kilpailla ja voittaa naisten yliopistosarjoissa sekä kulkea vapaasti alastomana naisten pukuhuoneissa, vaikka hänellä on yhä miehen ulkoiset sukupuolielimet.
Sarvijoen Työväentalo

Sarvijoen työväentalo Veikkola on vuonna 1951 rakennettu Kurikan Sarvijoen kylässä sijaitseva Työväentalo. Talo on kulttuurihistoriallisesti arvokas.
Historiaa.
Alkuperäinen talo rakennettiin vuonna 1913, mutta se purettiin Lapuan liikkeen aikana 1930-luvulla. Samalle paikalle hankittiin rakennus Jurvan Koskimäestä, ja sen siirto- ja rakennustyöt saatiin valmiiksi 1951. Kuntaliitoksen myötä Jurva kuuluu nykyään Kurikan kaupunkiin.
Rakennus.
Rakennus on hirsirunkoinen ja sen julkisivu on lautakatteinen. Koska rakennus on ollut jatkuvassa käytössä ja siihen on tehty useita korjauksia, on se edelleen hyvä kuntoinen. Suurimmat perusparannukset on tehty vuosina 1978–1980 ja 2021. Sähköuudistus ja led-valaistus tehtiin vuonna 2018 ja keittiö ajanmukaistettiin vuonna 2019.
Toimintaa työväentalolla.
Talolla ovat toimineet Sarvijoen kylän työväenyhdistykset ja muut yhdistykset. 1998 tapahtuneen Jurvan kirkonkylän työväentalon palon jälkeen myös jotkut kirkonkylällä toimineet yhdistykset siirsivät toimintojaan Veikkolaan. Nykyisin siellä toimii myös Jurvan Eläkeläiset ry:n harrastepiirit ja talolla bingoa järjestää voimistelu- ja urheiluseura Jurvan Voima.
Talolle on vuosien varrella hankittu kattava keittiö- ja kokousvarustus. Veikkolaa vuokrataan moniin hää-, syntymäpäivä- ja muihin perhejuhliin.
Korppoon Betania-seurakunta

Korppoon Betania-seurakunta () on vuonna 1922 perustettu Korppoon Norrskatassa sijaitseva helluntaiseurakunta. Seurakunnalla on Betania-rukoushuone Norrskatassa. Seurakunnan perustivat 12 henkilöä nimellä "Norrskatan Sion-seurakunta" vuonna 1922 ja ensimmäisen kahdenkymmenen toimintavuoden aikana jäseniä tuli yhteensä 181.
Norrskatan seurakunta oli vuosien ajan yksi Suomen menestyneimmistä seurakunnista. Seurakunnan rukoushuone rakentui vuonna 1924 ja on sittemmin peruskorjattu myöhemmin. Helluntaiherätys Korppoossa perustuu Norrskatalaisten Thyra Lindholmin ja Laura Gustafssonin työhön. Lindholm ja Gustafsson perustivat yksityisen koulun Norrskataan, joka tosin suljettiin vuonna 1940. Laura Gustafsson aloitti Korppoossa myös lastenlehden, "Den Gode Herdenin", julkaisun, joka myöhemmin myytiin Taborförlagetille.
Seurakunnan johtajina ovat vuosien aikana toimineet muun muassa Verner Nyman, Fingal Rudstam, Sven Brinköf sekä Fred Nyman. 1970-luvulla seurakunnan työstä ryhtyi vastaamaan Maj Ekqvist. Seurakunnan satavuotisjuhlia vietettiin vuonna 2022.
Tori-Torppa

Varkauden Tori-Torppa on Varkauden kaupunkikeskustassa, Taulumäen torin varressa sijaitseva työväentalo. Talon rakensivat SKDL:n järjestöt. Se valmistui vuonna 1951 ja sen huoneistoala on 1 202 neliömetriä. Rakennus on yksikerroksinen, tosin yhden lähteen mukaan kerroksia olisi kaksi – tähän on mahdollisesti laskettu kellarikerros. Talon runko on tiiltä, ja julkisivultaan se on osin rapattu ja osin peltipintainen. Katto on osin harja- ja osin tasakatto. Rakennuksessa on juhlatilojen lisäksi asuin- ja kokoustiloja. Talo oli vielä 1980-luvun lopulla nuorison suosima tanssipaikka.
Nykyään talon omistaa Varkauden Urheiluseurat ry. Juhlasalissa toimii kirpputori. Talosta on vuokrattavissa kokoustila saunoineen, ja saatavilla on myös toimistopalveluita. Maksimihenkilömääräksi mainitaan 350.
Kolpin vapaaseurakunta

Kolpin vapaaseurakunta () oli vuosina 1924–1964 toiminut pedersöreläinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan perusti Sanfrid Mattsson, joka myöhemmin yhdessä vaimonsa Anna-Liisan kanssa ryhtyi lähetystyöntekijäksi Etiopiassa. Muita Kolpissa palvelleita saarnaajia ja seurakunnan johtajia ovat olleet mm. Lea Rundell, Mia Pettersson, Felix Nyqvist, Frida Pellas. Seurakunnan viimeinen johtaja oli Erik Pettersson jonka aikana seurakunta yhdistettiin Pietarsaaren Elim-seurakuntaan. 
Vuonna 1927 Kolpissa järjestettiin kesäjuhlat, jonne saapui myös suomenkielistä helluntaikansaa. Vieraita oli muun muassa Kälviältä, Evijärveltä, Teerijärveltä, Kokkolasta, Pietarsaaresta ja Uudestakaarlepyystä. Puhujina juhlilla olivat mm. Herman Sand, Gunnar Bengström, Magnus Söderman, Josef Lindqvist. Wiktor Nylund, Anders Ede sekä Hilda Nyman. Juhlien puheet tulkattiin suomeksi.
Ingrid Andsnes

Ingrid Andsnes (s. 1978 Karmøy) on norjalainen pianisti.
Andsnes opiskeli Joan Havillin johdolla Guildhall School of Music and Dramassa Lontoossa ja Jiri Hlinkan johdolla Barratt Due -musiikki-instituutissa Oslossa. Hän on voittanut kansallisesti ja kansainvälisesti useita palkintoja, kuten Janáček-palkinnon Tšekin Rudolf Firkušný -kilpailussa vuonna 2003.
Andsnes on soittanut sellaisten orkesterien kuin Broadcasting Orchestran, Bergenin filharmonisen orkesterin ja Telemarkin kamariorkesterin kanssa. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet myös Solveig Kringlebotn, Håvard Gimse, Arve Tellefsen ja Det Norske Solistkor. Andsnesin ohjelmistoon on kuulunut perinteisiä teoksia muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartilta ja Ludwig van Beethovenilta, mutta hän on tulkinnut myös uutta ohjelmistoa. Hän tilasi Ørjan Matrelta teoksen "Duett" soolopianolle ja nykytanssille.
Millerovo

Millerovo () on kaupunki Etelä-Venäjän Rostovin alueella. Kaupunki on myös Millerovon piirin hallintokeskus. Vuonna 2010 Millerovossa oli 36 499 ja koko piirissä 68 360 asukasta. 
Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä vuodelta 1796. Paikkakunta on nimetty maanomistaja Ivan Millerin mukaan. Rautatien rakentamiseen liittyväksi taajamaksi paikkakunta muuttui vuonna 1871 ja kaupungin aseman se sai 1926. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli natsi-Saksan miehittämä heinäkuun 1941 ja tammikuun 1943 välisenä aikana.
Millervo on tunnettu muun muassa rautatieliikenteen risteyspaikkakuntana. Ukrainan Luhanskin alueen raja sijaitsee linnuntietä 24 kilometriä länteen. Millerovon eteläpuolitse kulkee maantie (P22) länteen Ukrainan Luhanskin alueen Krasna Talivkan raja-asemalle, joka tosin on ollut Venäjän nukkevaltion (niin sanotun Luhanskin kansantasavallan) sekä Venäjän miehitysjoukkojen hallussa vuodesta 2014. Millerovo itäpuolitse kulkee Moskovasta Rostov-na-Donuun johtava valtatieyhteys M4 (eurooppatie ). 
Kaupunki tunnetaan myös lentotukikohdastaan, joka sijaitsee noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta länsiluoteeseen. Millerovon lentotukikohtaa ja sen hävittäjiä on käytetty muun muassa Venäjän laittomaan hyökkäyssotaan Ukrainassa (24.2.2022–). Ukrainan asevoimat teki ohjusiskun tukikohtaan vain vuorokausi hyökkäyssodan alkamisen jälkeen.
Piikkimeritähdet

Piikkimeritähdet (Spinulosida tai Spinulosa) on meritähtiin kuuluva lahko. Lahkon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia.
Piikkimeritähtiin luetaan uusimmissa luokituksissa kuuluvaksi vain yksi heimo Echinasteridae, jossa on 8 sukua ja 135 lajia. Muissa luokituksissa lahkoon kuuluvat myös meriauringot (Solasteridae) ja heimo Asterinidae. Tavanomaisia piirteitä ovat viisi imukupillista jalkaa, nystyt ihossa ja matalat piikit. Piikkimeritähdillä ei ole pedikellaarioita. 
Piikkimeritähtiä tavataan lauhkeista ja lämpimistä vesistä. Niiden ravintoa ovat sienieläimet, vaippaeläimet ja levät.
Vassorin vapaaseurakunta

Vassorin vapaaseurakunta () on vuonna 1926 perustettu, Mustasaaren Vassorin kylässä sijaitseva helluntaiseurakunta. Vassorin ensimmäinen rukoushuone vihittiin käyttöön syyskuussa 1926, mutta se tuhoutui tulipalossa 1950-luvulla. Uusi rukoushuone vihittiin käyttöön 2. tammikuuta 1955. Vassorissa sijaitsee myös helluntailiikkeen leirikeskus.
Vassorin herätysliikettä on pidetty ensimmäisenä suomenruotsalaisena helluntaiherätyksenä.
Historia.
Vassorin kylä on yksi ensimmäisistä paikoista, joihin helluntaiherätys saapui Suomessa 1900-luvun alussa. Hengellinen herätys levisi Vassorissa jo vuosina 1906–1908 ja se sisälsi selkeitä piirteitä helluntaiherätyksestä. Vassorissa toimivat "saarnaajasisaret" Greta Andersson ja Anne Blom. Toiminta päättyi kuitenkin vuonna 1909 onnettomuuteen rukousviikolla. 
Vassorin vapaaseurakunta perustettiin 20 henkilön toimesta vuonna 1926. Tuolloin Frank Mangsin herätys aktivoi toimintaa. Ajan mittaan seurakunnan toiminta alkoi muistuttaa yhä enemmän helluntaiseurakuntaa. Heti jatkosodan jälkeen Koivulahden baptistit, helluntailaiset ja lähetysseurakuntalaiset keskustelivat yhden yhteisen seurakunnan muodostamisesta, mutta suunnitelma raukesi.
Vuonna 1955 seurakunnalle rakennettiin uusi rukoushuone, kun vanha vuonna 1926 rakennettu paloi.
Seurakunnan johtajat.
Seurakunnan ensimmäinen saarnaaja oli ruotsalainen Erik Vesterberg. Häntä seurasi tehtävässä vassorilainen, suurta luottamusta tehtävässä nauttinut Viktor Svarvar. Svarvarin seuraajaksi valittiin David Klemetz.
Svarvarin ja Klemetzin jälkeen seurakunnan johtajina ovat palvelleet muun muassa Henry Haga, Valdemar Blomqvist, Börje Nissfolk, Rolf Strömvall sekä Robert Östman.
Närpiön Filadelfia-seurakunta

Närpiön Filadelfia-seurakunta () on vuonna 1927 perustettu Närpiössä sijaitseva ruotsinkielinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan Filadelfia-kirkko sijaitsee Klaresundsvägenillä, Närpiössä. Seurakunnan johtajana toimii Patrik Hellström ja pastorina Edward Holmberg.
Historia.
Helluntaiherätys sai Närpiössä alkunsa Nämpnäsin kylässä, jossa asui 1900-luvun alussa joukko uskovaisia, joiden keskuudessa saarnaaja F. A. Estlander oli tasoittanut tietä toiminnalle. Vuonna 1926 saarnaajapariskunta Samuel Gustafsson ja Emy Gustafsson saapuivat Ruotsista eteläiselle Pohjanmaalla ja aloittivat toimintansa Kaskisissa. Kaskisissa syntyi herätystä, jossa ihmisiä tuli uskoon ja kastettiin.
Gustafssonit toimivat vuoden ajan Kaskisissa kunnes muuttivat Nämpnäsiin. Raamattuviikkojen yhteydessä 1927 perustettiin 16 hengen voimin "Saron-seurakunta", jonka johtajaksi valittiin Samuel Gustafsson. Parin vuoden ajan seurakunta toimi kiertävänä ilman omaa rukoushuonetta. Vuonna 1929 Samuel Gustafsson aloitti työt uuden rukoushuoneen rakentamiseksi, joka vihittiin käyttöön vuonna 1930.
1940-luvun Ruotsin ja Amerikan maahanmuuttoaaltojen seurauksena seurakunnan jäsenmäärä väheni ensin rajusti, mutta kääntyi sitten nousuun. Seurakunnan toimintaan tuli mukaan runsaasti nuoria, jotka rakensivat seurakuntaa innostuneesti. Seurakunnan nimi muutettiin "Filadelfiaksi". Vuonna 1956 seurakunta osti Närpiön keskustasta maatilan, johon kalustettiin kokoushuone ja saarnaajan asunto. Muutaman vuoden ajan 1960-luvulla seurakunta ylläpiti Salem-rukoushuonetta Kaskisissa osoitteessa Raatihuoneenkatu 29. Vuonna 1972 vihittiin käyttöön seurakunnan uusi kirkko.
Seurakunnan johtajat ja saarnaajat.
Seurakunnan johtajina ja saarnaajina ovat vuosien aikana Gustafssonien lisäksi toimineet mm. Emil Ljunqvist, Artur Nyholm, Birger Bäck, Semer Liljeroos, Adler Lassfolk, Arne Herberts, Ralf Dahl, Sven Juth, Emil Dahl, Jonathan Sigfrids ja Thore Gull.
Sulvan vapaaseurakunta

Sulvan vapaaseurakunta () on vuonna 1928 perustettu Mustasaaren Sulvalla sijaitseva ruotsinkielinen helluntaiseurakunta. Seurakunnan kokoontumistila "Missionshuset" sijaitsee Sulvan keskustassa.
Historia.
Seurakunnan toiminta sai alkunsa lokakuussa 1928, viikko Sulvan lähetystalon käyttöön vihkimisen jälkeen. Seurakunta perustettiin 12 henkilön voimin. Seurakunta syntyi kristillisen raittiusseuran pohjalta.
Sulvalla oli tätä ennen syntynyt vapaakirkollista herätystä. Seurakunnan ensimmäiseksi saarnaajaksi kutstuttiin Harald Strömstedt, joka saarnasi pelastuksen sanomaa ja korosti uskovien kasteen merkitystä. Strömstedt kastoi uusia uskovaisia Sulvalta ja lähiseudulta. Strömstedtin aikana Sulvalle rakentuivat lähetystalo ja seurakuntatalo.
1930-luvulla seurakunnan toiminta laajeni Övermalaxiin. "Hufvudstadsbladet" uutisoi tuohon aikaan seurakunnan järjestäneen Maalahden Paxalissa ulkoilmakokouksen, johon osallistui yli 1 000 kuulijaa. Kokouksen yhteydessä järjestettiin myös kastetilaisuus.
Suurimmillaan seurakunta oli 1960-luvulla. Lähetysseuralaiset avustivat seurakuntaa kokoustalon hankinnassa, mutta luonteeltaan seurakunta on helluntailainen. Vuodesta 1949 seurakunta on ylläpitänyt lähetyssaarnaajaperhettä Tansaniassa ja tukenut sikäläisiä hankkeita.
Seurakunnan johtajat.
Vuosien aikana seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Lars-Eric Bergstén, Artur Nyholm, Samuel Klemetz (1940–1941), Arne Herberts, Oskar Eriksson, Karl-Gustaf Svens, Holger Lindh ja Paul Johansson.
Koivulahden Elim-seurakunta

Koivulahden Elim-seurakunta () on vuonna 1929 perustettu Mustasaaren Koivulahdessa sijaitseva ruotsinkielinen helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 12. toukokuuta 1929 12 henkilön toimesta.
Elim-seurakunta on tehnyt yhdessä muiden Koivulahden helluntaiseurakuntien kanssa laajaa evankelista ja humanitääristä avustustyötä Intiassa ja Tansaniassa.
Historia.
Seurakunnan perustamisen tausta on 1900-luvun voimakkaassa "Koivulahden herätyksessä", jonka myötä Koivulahteen syntyi sekä baptistisia että vapaita seurakuntia. Herätyksen johtohahmo oli Frank Mangs ja Koivulahden herätyksen tunnelmaa on kutsuttu ainutlaatuiseksi. Seurakunnan perustamisesta vastasivat Herman Berg ja Johannes Näsman. Vuonna 1939 seurakunnan Elim-kappeli vihittiin käyttöön ja samalla seurakunta sai ensimmäisen johtajapariskuntansa.
Elim-seurakunta on järjestänyt valtakunnallisen kesäkonferenssin vuonna 1947. Lisäksi seurakunta on järjestänyt kymmeniä nuorisoviikkoja, jotka ovat keränneet satoja osallistujia. Heti jatkosodan jälkeen Koivulahden baptistit, helluntailaiset ja lähetysseurakuntalaiset keskustelivat yhteisen seurakunnan muodostamisesta, mutta suunnitelma raukesi.
1950-luvun alussa seurakuntaan liittyi uusia jäseniä Koivulahdessa koetun pyhitys- ja uudistusherätyksen seurauksena. Vuonna 1937 rakennettu kappeli palveli seurakuntalaisia aina vuoteen 1995 saakka, jolloin uusi kirkko vihittiin käyttöön.
Seurakunnan johtajat.
Seurakunnan ensimmäisinä johtajina toimivat Lars-Eric Bergstén ja Ester Bergstén. Heidän jälkeensä seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Alfons Andström, Gunnar Backman (1944–1946), Rafael Hjort, David Klemetz, Arne Lönnqvist, Oskar Eriksson, Arne Herberts, Kurt Allén, Karl-Gustaf Svens, Jonathan Sigfrids, Robert Kanto ja Harry Blomberg.
Bergön Tabor-seurakunta

Bergön Tabor-seurakunta () on vuonna 1930 perustettu helluntaiseurakunta Maalahden Bergössä.
Bergön seurakunnan tausta on 1890-luvun baptistisessa herätyksessä ja vuosien 1923–1926 helluntaiherätyksessä. Uuden liikkeen synnyttyä perustettiin helluntailainen "Tabor-seurakunta" 15. maaliskuuta 1930. Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Semer Liljeroos. Vuonna 1948 seurakunnan Tabor-kirkko vihittiin käyttöön ja vuonna 1979 Taborin yhteyteen rakentui saarnaajan asunto.
Vuosien varrella Tabor-seurakunnan johtajina ovat Liljeroosin lisäksi toimineet Nils Björklund, Arne Herberts, Gunnar Backman (1953–1954), Birger Bäck, Rolf Strömvall (1960–1965), Stig Karlsson, Jonatan Sigfrids, Kaj Kanto ja Bjarne Forsén, sekä lyhyempiä aikoja Valdemar Blomqvist, Robert Kanto ja Lars Koskinen.
Ploče

Ploče (lausuminen: [plɔ̂tʃɛ]; ) on satamakaupunki Dubrovnik-Neretvan piirikunnassa Kroatiassa.
Maantiede.
Ploče sijaitsee Adrianmeren rannikolla Dalmatiassa aivan Neretvan suiston pohjoispuolella ja on useimpien pohjois-eteläsuuntaisten Dinaaristen Alppien keskiosan vesistöreittien päätepiste. 
Tästä syystä se on myös Bosnia ja Hertsegovinan vesistöliikenteen ensisijainen satama ja yleiseurooppalaisen käytävän 5C päätepiste.
Ilmasto.
Pločessa on mitattu Kroatian lämpötilaennätys, 42,8 celsiusastetta, 4. ja 5. elokuuta 1981. 
Historia.
Pločen kaupunkia kutsuttiin "Kardeljevoksi" jugoslavialaisen poliitikon Edvard Kardeljin mukaan vuosina 1950–1954 ja uudelleen vuosina 1980–1990. Jotkut paikalliset kutsuvat kaupunkia myös Pločaksi (suom. "laatta, kivi, taulu").
Väestö.
Pločen kokonaisväestö oli 10 135 vuonna 2011, ja se kattaa seuraavat asutuskeskukset: Baćina (572 as.), Banja (173), Komin (1243), Peračko Blato (288), Plina Jezero (44), Ploče (6013), Rogotin (665), Staševica (902) sekä Šarić Struga (235). Vuoden 2011 väestönlaskennassa suurin osa Pločen asukkaista oli kroaatteja (95,93 prosenttia). 
Satama.
Pločen satama mainittiin ensimmäisen kerran 6. marraskuuta 1387, mutta sataman varsinainen rakennustyö tehtiin vasta myöhemmällä ajalla. Nykyinen satama aloitti ensimmäisen kerran toimintansa vuonna 1939 , mutta se tuhoutui Toisessa maailmansodassa. Satama rakennettiin uudelleen vuonna 1945, minkä seurauksena Pločen väkiluku kasvoi 480 asukkaaseen vuoteen 1948 mennessä. Adrianmerta reunustavan valtatien ja Neretvan rautatien rakentamisen jälkeen kaupunki alkoi kasvaa tasaisesti.
Bosnia ja Kroatia neuvottelevat parhaillaan "etuoikeutetun talousvyöhykkeen" perustamisesta bosnialaisille yrityksille Pločen satamaan. Kehitystä haittaa kuitenkin paikallishallinnon ja kroatialaisten vastustus. Bosnian hallitus puolestaan haluaisi toimiluvan ja itsemääräämisoikeuden vähintään 99 vuodeksi, kun taas Kroatian hallitus tarjoaa ainoastaan läpikulkuluvan bosnialaisille vientituotteille. Aiheesta on käyty pitkiä neuvotteluja, ja Kroatian kansalaisille luvattiin helpompi kulku Neumin kapean kaistaleen läpi vastineeksi Bosnia-Hertsegovinan etuoikeuksista Pločessa. Neumin ja Bosnian alueen kiertävä Pelješacin silta avattiin kokonaan vuonna 2022, vaikka Bosnian hallitus vastusti hanketta aluksi voimakkaasti.
Ystävyyskaupungit.
Pločen ystävyyskaupungit ovat:
Yli-Purmon Salem-seurakunta

Yli-Purmon Salem-seurakunta () on Pedersören Yli-Purmossa vaikuttanut helluntaiseurakunta. Salem perustettiin vuonna 1930 14 hengen toimesta ja seurakunnan ensimmäinen saarnaaja oli kyläläinen Valter Nylund. Nylundin seuraajaksi valittiin myöhemmin purmolainen Einar Ström.
Salem-seurakunta toimi Pedersören itäosassa ja sillä on ollut rukoushuone Mårtensbackassa. Rukoushuonetta laajennettiin ja peruskorjattiin 1980-luvulla. Nylundin ja Strömin lisäksi seurakunnan johtajina ovat toimineet mm. Alfons Andström ja Samuel Bingmert sekä Emil Dahl, Birger Skog, Lars Bobacka, Anders Ström, Erik Rönnlund ja John Liljeström.
Tam Doan

Tâm Đoan (s. 5. toukokuuta 1977 Bình Dương, Vietnam), oikealta nimeltään Huỳnh Ngọc Tâm Đoan, on vietnamilais-kanadalainen laulaja. Hän ja hänen sisarensa Kristine muuttivat sukunimensä "Sa":ksi aloittaessaan laulajanuran.
Novovoronež

Novovoronež () on kaupunki ja kaupunkipiiri Voronežin alueen länsiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Donjoen itärannalla, 55 kilometriä aluekeskus Voronežista etelään. Novovoronežissa asui 32 635 ihmistä vuonna 2010.
Novovoronež on perustettu taajamaksi vuonna 1957 (tai 1958) Novovoronežin ydinvoimalaitoksen rakentamisen johdosta. Ydinvoimalaitos sijaitsee kaupungin asuinalueen eteläpuolella. Kaupungin aseman paikkakunta sai 1987..
Darker Still

Darker Still on australialaisen metalcore-yhtye Parkway Driven seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2022 levymerkillä Epitaph Records. Albumilta on julkaistu singlenä kappale "The Greatest Fear".
Vöyrin Elim-seurakunta

Vöyrin Elim-seurakunta () oli vuosina 1933–1995 Vöyrillä toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 28. lokakuuta 1933 17 hengen voimin ja seurakunnan johtaja oli Sigfrid Vinberg. Seurakunnan muita johtajia olivat Gideon Claesson, Roland Bengtson, Karl-Gustav Svens, Rafael Kecklund, Bjarne Forsén, Levi Solborg ja Håkan Nitovuori.
Vöyrillä oli ollut jo 1900-luvun alussa helluntailaista ja baptistista herätystä ja muun muassa Frank Mangs ja Harald Strömstedt olivat kiertäneet paikkakunnalla julistustyössä. "Korsets Budskap" raportoi herätyksistä muun muassa Lotlaxissa ja Bertbyssä. Vuonna 1935 seurakunnan käyttöön vihittiin Rökiön rukoushuone, jonka avajaistilaisuudessa saarnasi Josef Svenhard Helsingistä.
Vöyrillä oli toiminut vuodesta 1873 myös Vöyrin baptistiseurakunta ja seurakuntien jäsenmäärät vaihtelivat 1900-luvun mittaan, hieman 1950-luvulla jälleen nousten. 1980-luvulle tultaessa seurakunnat lähestyivät toisiaan ja perustivat vuonna 1995 Vöyrin vapaakirkkoseurakunnan. Seurakuntien yhteinen kirkko rakentui Vöyrin keskustaan.
Henning Dyremose

Henning Baunbæk Dyremose (s. 22. joulukuuta 1945 Holstebro) on tanskalainen Konservatiivisen kansanpuolueen poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1979–1984 ja 1990–1994 sekä toiminut Tanskan työministerinä vuosina 1986–1989 ja valtiovarainministerinä 1989–1993.
DC Super Hero Girls

DC Super Hero Girls tai DC Superhero Girls (useissa maissa) on Warner Bros. Consumer Productsin ja DC Entertainmentin luoma yhdysvaltalainen supersankariverkkosarja ja franchising, joka julkaistiin vuonna 2015.
Vuonna 2017 DC paljasti, että DC Super Hero Girls -linjan muotoilisi uudelleen Lauren Faust, joka oli aiemmin työskennellyt elokuvissa The Powerpuff Girls, Foster's Home for Imaginary Friends ja . Tämä johti tammikuussa 2019 tapahtuvaan franchising-brändin täydelliseen uudelleen vaihtamiseen, joka keskittyi samannimiseen television uudelleenkäynnistykseen, jota alettiin esittää Cartoon Networkissa maaliskuussa 2019. Uudelleenkäynnistetty sarja sai vahvasti inspiraationsa Faustin DC Nation Shorts -shortseista Super Best Friends Forever vuodelta 2012, samalla kun se toi tiettyjä teemoja aikaisemmasta DC Super Hero Girls -verkkoohjelmasta.
Yleiskatsaus.
Lähtökohta.
Super Hero High Schoolissa tunnetut DC-sankarit, sekä miehet että naiset, osallistuvat haastaviin tunteihin ja kohtaavat kaiken kasvamisen kiusallisuuden ja ainutlaatuisten supervoimien aiheuttaman lisästressin.
Ilmoitus.
Monipuolinen franchising julkistettiin huhtikuussa 2015. Ilmoitettu valikoima sisälsi animoidun verkkosarjan, graafisen romaanisarjan, [[Random Housen kirjoja, [[Lego]]-sidoksia ja [[Matel]]in toimintahahmoja. Kohdeyleisö on 6–12-vuotiaat tytöt.
Verkkosivu.
Sivusto julkaistiin heinäkuun alussa 2015. Julkaisemisen yhteydessä esitellyt hahmot olivat: [[Ihmenainen]], [[Lepakkotyttö]], [[Terästyttö]], [[Harley Quinn]], [[Myrkkymuratti (sarjakuvahahmo)|Myrkkymuratti]], [[Katana]] ja [[Bumblebee]]. Muita hahmoja, kuten [[Hal Jordan]], [[Barry Allen]], [[Star Sapphire]], [[Petopoika]], [[Cheetah]], [[Haukkatyttö]] ja [[Kissanainen]] esiintyvät myös. [[Amanda Waller]] esiintyy sarjan Super Hero High -asetusten päähenkilönä. Monet muut DC Comicsin sankarit ja roistot näkyvät taustalla cameoina.
[[Luokka:DC-universumiin perustuvat televisiosarjat]]
Antonivkan maantiesilta

Antonivkan maantiesilta tai lyhyemmin Antonivkan silta (; ) tai H’ersonin silta, on Dneprin alajuoksun ylittävä 1,3 kilometriä pitkä nelikaistainen maantiesilta Ukrainan Hersonin alueen H’ersonin piirissä. Silta on osa eurooppatietä . Silta avattiin käyttöön 24. joulukuuta 1985. 
Silta Venäjän hyökkäyssodan aikana (2022–).
Venäjän hyökkäyssodan alkuvaiheessa – jo 25. helmikuuta 2022 – maahan tunkeutuneet venäläisjoukot valtasivat strategisesti tärkeän Antonivkan sillan. Tällä hyökkääjä sai haltuunsa Ukrainan eteläosien tärkeimmän Dneprin itä- ja länsirannat yhdistävistä liikenneväylistä.
Sodan edettyä, osana Ukrainan pyrkimystä vapauttaa Hersonin alue miehittäjistä, ukrainalaisjoukot tulittivat Dneprin länsipuolelle edenneiden venäläisjoukkojen huollolle tärkeitä Dneprin ylittäviä siltoja. Niitä oli miehittäjä saanut haltuunsa kolme: Antonivkan maantiesillan, siitä 6 km itään sijaitsevan Antonivkan rautatiesillan sekä Kah’ovkan tekojärven padon päällä kulkevan kaksikaistaisen Kah’ovkan vesivoimalan sillan (saman padon yli on myös rautatieyhteys). Näitä siltoja tulitettiin erityisesti tykistöllä ja raketinheittimillä useaan otteeseen kesän 2022 aikana. Pyrkimyksenä oli vaurioittaa siltoja niin, etteivät ainakaan raskas huoltoliikenne ja asekuljetukset pystyisi enää ylittämään Dnepriä.
Venäläisjoukkojen raportoitiin valmistelevan ilmeisesti proomuihin tukeutuvan ponttoonisillan rakentamista elokuussa tykistötulella ajokelvottomaksi tuhotun Antonivkan maantiesillan väliaikaiseksi korvaamiseksi. Apuna Dneprin ylityksissä oli loppukesällä 2022 käytetty myös lauttoja.
Venäjä räjäytti sillan marraskuussa 2022 estäen sen korjausmahdolisuuden ja sillan käyttämisen joen ylittämiseen.
Norjan Antarktiksen alue

Norjan Antarktiksen alue tarkoittaa Norjan omistukseensa vaatimaa aluetta Etelämantereella. Norja esitti aluevaatimuksen Kuningatar Maudin maasta vuonna 1939. Alue kattaa noin kuudesosan koko Etelämantereen pinta-alasta, ja sitä rajoittavat pituuspiirit 20° läntistä ja 44°38’ itäistä pituutta. Siellä sijaitsee 12 toiminnassa olevaa tutkimusasemaa. Suurin osa alueesta on peittynyt Itä-Antarktiksen jäätikköön, ja sen rannikkoa mukailee jääseinämä. Norja katsoi olevansa oikeutettu alueeseen muun muassa siksi, että norjalaiset valaanpyytäjät saapuivat sinne ensimmäisten joukossa. Toisaalta norjalaiset ovat myös tehneet paljon tutkimusretkeilyä Etelämantereella.
Norjalla on myös historiallinen aluevaatimus , joka sijaitsee merellä noin 450 km Länsi-Etelämantereen rannikosta. Etelämantereen asemaa koskeva sopimus jäädytti Norjan aluevaatimukset.
Vuonna 2015 Norja ulotti aluevaatimuksensa etelänavalle asti. Ennen vuotta 2015 aluevaatimus päättyi muutaman kilometrin päähän navasta.
Häiriköt-päämaja

Häiriköt-päämaja on kulttuurihäirintään keskittynyt sivusto. Se tunnetaan erityisesti mediaan, mainoksiin, ympäristöpolitiikkaan, saamelaisten oikeuksiin, kolonialismiin, eläintuotantoon ja kuluttamiseen liittyvästä kritiikistään.
Toimittaja ja taiteilija Jari Tamminen perusti Häiriköt-päämajan vuonna 2016. Häiriköt-päämajan Facebook-sivu tunnettiin vuosina 2013-2016 nimellä Häiriköt – Kulttuurihäirinnan aakkoset, jolloin nimi viittasi Tammisen saman nimiseen kulttuurihäirintää käsittelevään kirjaan.
Häiriköt-päämaja toimii Voima-lehden rinnalla.
Vastamainokset.
Voima on julkaissut vastamainoksia vuodesta 1999. 2016 alkaen Häiriköt-päämaja on vastannut niiden tuotannosta.
Häiriköt-päämajan vastamainokset julkaistaan paperilehdessä sekä Voiman ja Häiriköiden verkkosivuilla. Niitä on julkaistu myös kirjassa "Nauti tyhjyydestä – ja muita vastamainoksia" (Into Kustannus ja Voima 2019). Lisäksi Häiriköt-päämajan vastamainoksia on käännetty ruotsiksi Ny Tid -lehteen vuodesta 2020.
Häiriköt-päämajan vastamainokset ruokkivat yhteiskunnallista keskustelua: esimerkiksi Oikeutta eläimille -järjestön kanssa tehty "Suomen suurin häkkikanala" -vastamainos herätti julkista keskustelua, ja järjestön kampanjoinnin ansiosta S-ryhmä ilmoitti luopuvansa häkkikananmunien myynnistä.
Häiriköiden vastamainoksia on käytetty ylioppilaskokeen aineistona useita kertoja.
Mediakasvatus.
Häiriköt-päämaja tuottaa mediakasvatukseen liittyvää aineistoa, järjestää työpajoja ja vetää oppitunteja koululaisille, opettajille ja opiskelijoille. Mediakasvatusmateriaalia on tuotettu yhteistyössä muun muassa Biologian ja maantieteen opettajien liiton, Äidinkielen opettajain liiton, Eettisen kaupan puolesta -järjestön, Suomen ympäristökeskuksen sekä Voiman kanssa.
Voima lähettää Häiriköt-päämajan vastamainoksiin liittyviä mediakasvatustehtäviä opettajille suunnatussa uutiskirjeessä.
Näyttelyitä.
Häiriköt-päämaja on järjestänyt useita näyttelyitä, jotka ovat rakentuneet vastamainoskuvaston ympärille. Näyttelytilat ovat samalla toimineet opetustiloina, joissa osallistujille on järjestetty medialukutaitoon liittyviä työpajoja ja oppitunteja.
Lisette Oropesa

Lisette Oropesa (s. 29. syyskuuta 1983 New Orleans) on yhdysvaltalais-espanjalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Oropesa syntyi kuubalaisille vanhemmille. Hänen äitinsä työskenteli musiikinopettajana ja sopraanona. Oropesa itse opiskeli nuorena huilunsoittoa ja sittemmin Louisiana State Universityssa Robert Graysonin johdolla laulua. Vuonna 2005 hän voitti Metropolitan Opera National Council Auditionsin finaalin. Hän liittyi Metropolitan-oopperan Lindemann Young Artists Development Programiin, josta valmistui vuonna 2008.
Ensimmäisen esiintymisensä Metropolitan-oopperan lavalla Oropesa teki vuonna 2007, jolloin hän korvasi laulajan, jonka oli määrä esiintyä Susannan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin oopperan "Figaron häät" esityksessä. Sittemmin hän on esiintynyt Metropolitan-oopperassa muun muassa "Nibelungin sormuksen" (Richard Wagner), "Hannun ja kertun" (Engelbert Humperdinck) ja "La traviatan" (Giuseppe Verdi) esityksissä. Oropesan oopperaohjelmistoon on kuulunut rooleja italian-, ranskan- ja saksankielisissä teoksissa. Metropolitan-oopperan lisäksi hän on esiintynyt esimerkiksi La Scalassa, Pariisin oopperassa ja Baijerin osavaltionoopperassa. Hänet on nähty myös Savonlinnan oopperajuhlilla.
Oropesa piti ensimmäisen resitaalinsa soololaulajana Park Avenue Armoryssa New Yorkissa vuonna 2016. Hän on tulkinnut myös konserttiohjelmistoa muiden muassa Clevelandin orkesterin, Philadelphian orkesterin ja Rooman Accademia Nazionale di Santa Cecilian kanssa. Oropesa on levyttänyt sekä oopperaa että konserttiohjelmistoa ja tehnyt laulusolistina resitaalilevyjä.
Työnsä ohella Oropesa on kilpaillut maratonjuoksijana. Hän pääsi "Runner's World" -lehteen vuonna 2014. Oropesa noudattaa vegaanista ruokavaliota. Hänelle myönnettiin Espanjan kansalaisuus vuonna 2019.
Sleep Well Beast

Sleep Well Beast on yhdysvaltalaisen indie rock -yhtye The Nationalin seitsemäs studioalbumi vuodelta 2017.
I Am Easy to Find

I Am Easy to Find on yhdysvaltalaisen indie rock -yhtye The Nationalin kahdeksas studioalbumi vuodelta 2019.
Älä tule myöhään (kappale)

Älä tule myöhään on Jukka Kuoppamäen säveltämä ja sanoittama musiikkikappale, jonka iskelmälaulaja Anita Hirvonen levytti alun perin 1977. Tuolloin kappale kuitenkin jätettiin pois Hirvosen studioalbumilta "Villitsee mun", ja se jäi uinumaan yli neljännesvuosisadan ajaksi. Vuonna 2004 ilmestyi uusi versio, joka julkaistiin CD-singlenä ja saman nimisen studioalbumin avausraitana.
"Älä tule myöhään" -kappaleen kertoja toivoo, ettei hänen "kultansa" saapuisi liian myöhään kotiin. Hän arvelee, että hänen kullallaan on toinen nainen, mutta on valmis katsomaan asiaa läpi sormiensa - kunhan kulta vain tulee kotiin ajoissa.
Didn't We Almost Have It All

Didn't We Almost Have It All on Whitney Houstonin levyttämä voimaballadi vuodelta 1987. Sen sävelsi Michael Masser ja sanoitti Will Jennings. Teos julkaistiin seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan "Shock Me". Lisäksi se julkaistiin 12-tuumaisena maxisinglenä, kasettisinglenä ja CD-singlenä. Kappale sisällytettiin Whitney Houstonin toiselle studioalbumille "Whitney", joka oli julkaistu kesäkuussa 1987. "Didn't We Almost Have It All" oli toinen singlejulkaisu kyseiseltä albumilta, jonka johtosinglenä oli "I Wanna Dance with Somebody (Who Loves Me)".
"Didn't We Almost Have It All" kertoo päättyneestä rakkaussuhteesta, joka kertojan mielestä oli lähes täydellinen. About.com-sivusto sijoitti kappaleen seitsemänneksi luetteloidessaan 20 parasta Whitney Houstonin laulua. Bill Lamb luonnehti sitä suureksi, tunteita pursuavaksi tuotannoksi, jossa Houstonin laulutaito on hyödynnetty kokonaisuudessaan. Rolling Stonen Vince Aletti arvioi kappaleen korniksi ja ylisentimentaaliseksi toisinnoksi Houstonin debyyttialbumilla julkaistusta balladista "Greatest Love of All".
"Didn't We Almost Have It All" oli Houstonin viides listaykkönen Yhdysvalloissa. Kappaleen albumiversio on kestoltaan singleä pidempi, 5 minuuttia 5 sekuntia.
Antigóni Ntrismpióti

Antigóni Ntrismpióti (, s. 21. maaliskuuta 1984 Kardítsa) on kreikkalainen kävelyn MM-mitalisti ja kaksinkertainen Euroopan-mestari.
Ntrismpióti saavutti Välimeren kilpailuissa pronssia 20 kilometrin kävelyssä 2013. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän oli samalla matkalla 28:s. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä 24:s Zürichin EM-kilpailuissa 2014, 15:s Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, 24:s Lontoon MM-kilpailuissa 2017, 13:s Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja 22:s Dohan MM-kilpailuissa 2019. Hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 35 kilometrin kävelyn 2021. Samana vuonna käydyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi.
Ntrismpióti sijoittui 2022 Eugenen MM-kilpailuissa 35 kilometrin kävelyssä neljänneksi Kreikan-ennätysajalla 2.41.58. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Münchenissä Euroopan-mestaruuden sekä 20 kilometrin kävelyssä ennätyksellään 1.29.03 että 35 kilometrin kävelyssä ajalla 2.47.00. Hän käveli 20 kilometrin Kreikan ennätyksen 1.28.12 Melbournessa helmikuussa 2023. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti 35 kilometrin kävelyssä pronssia ajalla 2.43.22 ja sijoittui 20 kilometrin kävelyssä 15:nneksi. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä kuudestoista Rooman EM-kilpailuissa ja 22:s Pariisin olympialaisissa 2024.
Ntrismpióti on voittanut Kreikan-mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä 2013, 2014, 2015 ja 2018, 35 kilometrin kävelyssä 2021 ja 2022 sekä sisäradoilla 3 000 metrin kävelyssä 2020, 2021 ja 2023. Balkanin-mestaruuskilpailuissa hän saavutti 20 kilometrillä kultaa 2023 sekä hopeaa 2014 ja 2020.
Ripley

Ripley on muun muassa seuraavien yhdysvaltalaisten henkilöiden sukunimi:
Miljoona vastausta

Miljoona vastausta on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Erinin 26. elokuuta 2022 julkaistu neljäs studioalbumi.
Vöyrin vapaakirkkoseurakunta

Vöyrin vapaakirkkoseurakunta () on vuonna 1995 perustettu vöyriläinen vapaakirkollinen seurakunta. Seurakunnan kirkko sijaitsee Vöyrin keskustassa, Vöyrintiellä. Seurakunnan johtaja on Carl-David Wallin.
Historia.
Seurakunta muodostui 1980-luvun aikana vuonna 1873 perustetun Vöyrin baptistiseurakunnan ja vuonna 1933 Rökiöön perustetun Vöyrin Elim-seurakunnan lähentyessä toisiaan.
Baptistiseurakunnan toiminta oli keskittynyt 1970-luvulta lähtien Vöyrin keskustaan johon rakennettiin "Centrumkyrkan". Elim-seurakunnan pastori Levi Solborgin äkillisen kuoleman vuoksi seurakunnat olivat vuonna 1985 pakotettuja etsimään yhteistyötä. Vuodesta 1987 vuoteen 2004 seurakunnan johtaja oli Håkan Nitovuori. Seurakunnilla oli yhteensä kolme rukoushuonetta: Elim Rökiössä, Centrumkyrkan Vöyrin keskustassa ja baptistikirkko Kovikissa. Vuonna 1991 seurakunnat ostivat tontin Vöyrin keskustasta ja vuonna 1995 hyväksyttiin uuden seurakunnan säännöt.
Seurakunnan uusi kirkko vihittiin käyttöön 17. toukokuuta 1998 ja avajaiset saivat runsaasti huomiota kunnan asukkaiden keskuudessa. Seurakunnan avajaisjuhliin osallistui 300 vierasta.
Muistomerkki toisen maailmansodan uhreille

Muistomerkki toisen maailmansodan uhreille sijaitsi 2–3 kilometriä Narvan pohjoispuolella Narva-Jõesuuhun päin.
T-34-panssarivaunu nostettiin joesta vuonna 1970 ja asetettiin muistomerkiksi.
Muistomerkki sijaitsi paikassa jossa kenraali Ivan Fedjuninskin Leningradin rintaman joukot ylittivät Narva-joen 25.-26 Heinäkuussa 1944 Narvan hyökkäyksen aikana.
16. elokuuta 2022 Viron pääministeri Kaja Kallas ilmoitti Narvasta ja Narva-Jõesuusta poistettava seitsemän neuvostomonumenttia, mukana lukien Muistomerkin toisen maailmansodan uhreille.
Panssarivaunu siirrettiin paikaltaan 16. elokuuta 2022 ja siirrettiin Viron sotamuseoon.
Labroquère

Labroquère (oksitaaniksi: "Era Broquèra") on kunta Ranskan eteläosassa Haute-Garonnen departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Garonnejoen varrella, noin 15 kilometriä Saint-Gaudensin kaupungista lounaaseen.
"Château de Vidaussan" on rakennettu 1300-luvulla. Linnan kaksi tornia uusittiin 1500-luvulla, ja julkisivu sai nykyisen ulkoasunsa 1700-luvulla. Nykyisin linnassa on majoitustoimintaa.
Särkimon vapaaseurakunta

Särkimon vapaaseurakunta () on vuonna 1933 perustettu Vöyrin Maksamaan saaristossa sijaitseva helluntaiseurakunta. Särkimon helluntaikirkko sijaitsee Särkimossa. Seurakunnalla on rukoushuoneita myös Lövsundissa ja Västerössä.
Historia.
Maksamaan saaristossa on vuosisatojen aikana koettu monia herätyksiä. Tunnetuimpia ovat 1800-luvun puolivälin herätys sekä helluntaiherätys vuosien 1908–1915 aikana. Jälkimmäinen herätys tuli tunnetuksi Otto Pellaksen julistuksesta, jonka seurauksena niin nuoret kuin vanhatkin tulivat uskoon. 1930-luvun alussa Särkimoon saapui kaksi nuorta saarnaajaa, Anna Wallenius ja Venny Vennerström, joiden toiminnan myötä herätys syntyi jälleen.
Ulotin rukoushuone vihittiin käyttöön vuonna 1937 ja paikka valittiin sen veneliikenteen kannalta keskeisen sijainnin vuoksi. Nykyisin rukoushuoneeseen kuljetaan myös sillalla, lautalla ja teitse. Vuonna 1983 vihittiin käyttöön helluntaikirkko, joka rakennettiin samalle paikalle vanhan rukoushuoneen kanssa. Kirkon yhteydessä on myös pastorin asunto.
Särkimon vapaaseurakunta perustettiin 6. elokuuta 1933 johtajanaan Nestor Södergård. Hänen seuraajakseen tuli Johannes Finne. Vuonna 1953 seurakunta sai ensimmäisen ulkopuolisen saarnaajan: Göte Edelbringin Ruotsista. Tämän jälkeen seurakunnan johtajina ovat toimineet muun muassa Gunnar Backman (1955–1958), Karl-Gustav Svens, Levi Solborg, Rolf Strömvall (1966–1970), Harry Blomberg ja Kaj Kanto.
Zrmanja

Zrmanja () on joki Etelä-Likan ja Pohjois-Dalmatian alueella Kroatiassa. Se on 69 kilometriä pitkä ja sen valuma-alueen pinta-ala on noin 907 km².
Muinaiset roomalaiset tunsivat joen nimellä Tedanius. Zrmanjan lähde sijaitsee Likan eteläosassa Pljesevica-vuoren etelähuipun Postakin alla ja lähellä Velebit-vuoren eteläreunaa. Joki virtaa etelään kapean ja pitkän Velebitin eteläpäätä ympäröivän laakson läpi paikoin 200 metriä syvässä kanjonissa, kääntyy sitten länteen ja saavuttaa Obrovacin kaupungin. Muutaman kymmenen kilometrin päässä joki virtaa Adrianmereen Novigradinmereksi kutsutussa lahdessa.
1990-luvulla Velebitin alue julistettiin luonnonpuistoksi. Zrmanjalla harrastetaan koskenlaskua keväisin ja syksyisin, kun taas heinä-elokuussa kajakointi ja melonta on suosittua matalan vedenpinnan tason vuoksi.
Jokea koetteli luonnonkatastrofi joulukuussa 2019, kun entisen alumiinioksiditehtaan jäte huuhtoutui maanalaiseen karstiin. Emäksistä mutaa on pidetty ulkoaltaissa tehtaan sulkemisen jälkeen.
Jääkiekon Suomen Cup 2022

Jääkiekon Suomen Cup 2022 oli 17. Suomen Cup ja siinä pelasivat kaikki Mestiksen ja Suomi-sarjan joukkueet sekä 24 II-divisioonan joukkuetta.
Joukkueet.
Mestis
Suomi-sarja
II-divisioona
Ilmoittautuneista joukkueista Suomi-sarjan D-Kiekko ja II-divisioonan HC Giants luopuivat ennen kauden alkua sarjapaikoistaan ja siten myös Suomen Cupista.
Ottelut.
1. kierros.
1. kierroksella pelasivat II-divisioonan joukkueet. Otteluparien voittajat ja lohkojen kaksi parasta etenivät 2. kierrokselle.
2. kierros.
2. kierroksella mukaan liittyivät Suomi-sarjan joukkueet lukuun ottamatta edelliskauden kolmea parasta joukkuetta. Otteluparin ja lohkojen voittajat etenivät seuraavalle kierrokselle.
3. kierros.
3. kierroksella mukaan liittyivät Mestiksen joukkueet sekä Suomi-sarjan kolme parasta joukkuetta. Lohkojen voittajat etenivät puolivälieriin.
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kahdesta -menetelmällä. Otteluparien voittajat etenivät välieriin.
Välierät.
Välierät pelattiin paras kahdesta -menetelmällä. Otteluparien voittajat etenivät loppuotteluun.